Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. 10 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 12972,45 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 05 вересня 2019 року вироком Лозівського міськрайсуду Харківської області відповідача по справі визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за яким призначено йому покарання у виді 240 год. громадських робіт. Згідно з цього вироку « [PERSON] 16 липня 2019 року близько 17-00 год., знаходячись на 1-й платформі «Севастопольського парку» залізничного вокзалу станції Лозова в м. Лозова Харківської області, познайомився з [PERSON] і у [PERSON] виник умисел на заволодіння мобільним телефоном [PERSON] шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом обману, [PERSON] попрохав у [PERSON] належний тому мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy А7 Duos» під приводом сфотографувати розклад руху поїздів, після чого останній передав свій мобільний телефон [PERSON] . Після цього, [PERSON] , скориставшись тим, що [PERSON] за його діями не спостерігає, з місця вчинення кримінального правопорушення зник з мобільним телефоном марки «Sаmsung Galaxy А7 Duos» та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому [PERSON] майнову шкоду на суму 5273 грн.» Вказаний телефон він купив в той же день в кредит в АТ «ПУМБ» на 18 місяців в магазині «Мобілочка» в м. Лозова Харківської області за 8026,06 грн. Перший платіж він вніс в сумі 3420,00 грн., щомісячний платіж 17 місяців становить 720,1 грн. і в даний час він повинен сплатити банку суму 12972,45 грн. Позивач є учасником бойових дій, на даний час після повернення з зони ООС не працює. Телефон позивачу не повернули, хоча в матеріалах справи значиться, що він був знайдений в ломбарді в м. Лозова Харківської області. У вироку суду вказано, що цивільний позов не заявлено, однак він не мав змоги його подати, бо з матеріалами справи не був ознайомлений, в судове засідання його не викликали. З метою вирішення долі речового доказу - його телефону, позивач звернувся з клопотанням до Лозівського міськрайсуду Харківської області. Відповідно відповіді, яку він отримав на клопотання, мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy А7 Duos» не вилучався під час досудового розслідування та не визнавався речовим доказом. Матеріальні збитки [PERSON] йому не відшкодував. Тому, позивач вимушений звертатись до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На даний час, [PERSON] , не маючи телефону, вимушений сплачувати щомісяця кредит за нього. В зв`язку з відсутністю роботи вимушений позичати гроші на оплату кредиту. В результаті, він переживає, втратив спокій та сон. Душевні страждання відповідно до ст. 23 ЦПК також підлягають відшкодуванню відповідачем, і враховуючи втрату телефону, вважає, що розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди повинен становити 10000,00 грн. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 10 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. 10 січня 2020 року, на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом направлено звернення до Лозівської міської ради Харківської області, щодо місця перебування та місця проживання відповідача. 21 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на вказаний запит, відповідно до якого відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виклики у судові засідання жодного разу не отримав. Відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Іншої адреси суду не повідомлено. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяв від нього, а також відзиву не надійшло. Відповідно до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року вироком Лозівського міськрайсуду Харківської області (справа №629/4351/19) [PERSON] визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді 240 годин громадських робіт (копія, а.с.8). Відповідно до виписки з банку АТ «ПУМБ» на [PERSON] оформлений кредит за договором №3001358376501 від 16 липня 2019 року для погашення заборгованості та відсотків/комісії за кредитом, обов`язковий щомісячний платіж 720,70 грн. (а.с.9). Згідно чеку №35949 від 16 липня 2019 року з магазину «Мобілочка» здійснено покупку на суму 8026,06 грн. (а.с.12). Відповідно до відповіді на звернення [PERSON] до Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року №9960/36 мобільний телефон «Sаmsung Galaxy А7 Duos» не вилучався під час досудового розслідування та не визнавався речовим доказом. Як вбачається з вироку Лозівського міськрайсуду Харківської області від 05 вересня 2019 року [PERSON] заподіяв [PERSON] майнову шкоду на суму 5273 грн. (копія, а.с.8). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Отже, положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди. Так, аналізуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що факт заподіяння шкоди доведено встановленими обставинами справи, а саме згідно з вироком Лозівського міськрайсуду Харківської області від 05 вересня 2019 року [PERSON] завдав [PERSON] майнову шкоду на суму 5273 грн., яка підлягає стягненню на користь останнього. Так як у правовідносинах, що склалися, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання [PERSON] моральної шкоди, спричиненої [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в позовних вимогах [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди до [PERSON] 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме 5273 грн., то відповідно слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 5273*100 % /2972,45=23%; 2942,8*23% / 100 % =676,84 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 676,84 грн. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: partial