Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

02 вересня 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на його користь суму грошових коштів у розмірі 110\~181,00 грн, з яких: 87\~564,00 грн інфляційних втрат, 22\~617,00 грн 3 % річних. Ухвалою судді від 10.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.09.2021. Ухвалою судді від 21.09.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення його позову до [PERSON] про стягнення грошових коштів відмовлено. 29.09.2021 розгляд справи відкладено на 20.10.2021, у зв`язку з неявкою учасників справи. 11.10.2021 відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності, про що також подала письмову заяву. Відповідач також зазначила про те, що має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а крім пенсії інших доходів не має, а тому, в разі задоволення позову, просить суд зменшити розмір 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які заявляє до стягнення позивач. 18.10.2021 відповідач надала суду свій розрахунок розміру 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які просить стягнути позивач. 18.10.2021 [PERSON] через канцелярію суду подав письмові пояснення щодо відзиву, в яких зазначив про підтримку позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Позивач, відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що за період з 04.04.2017 по 23.02.2018 позивач надав в борг відповідачці грошові кошти, які перераховувались через додаток «Приват 24» з карткового рахунку позивача на карту відповідачки на загальну суму 1 037 577 грн, які частково були надані позивачу його батьком [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 997 577 грн 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 10 801 грн 55 коп. в рахунок відшкодування судових витрат. На виконання вищевказаного рішення 07.12.2020 Деснянським районним судом м. Чернігова було видано виконавчі листи № 750/2826/20 (№ 2/750/888/20), які перебували на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). 06.08.2021 головним державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кравченко Ю.С. було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів № 750/2826/20 (№ 2/750/888/20) на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом, що підтверджується вказаними постановами ВП № 63854810, ВП № 63854276. Позивач зазначив, що зволікання [PERSON] з виконанням судового рішення № 750/2826/20, що набрало законної сили 03.11.2020, призвело до девальвації грошових коштів, а тому відповідач як недобросовісний боржник повинна понести додаткову відповідальність, передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), сплативши на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за період з 03.11.2020 по 05.08.2020 (дата остаточного погашення заборгованості відповідачем). Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а також від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, за яким дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом частини четвертої\~статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) \~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18). Відповідач зазначила, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020 у справі № 750/2826/20,\~з її\~пенсії були\~здійснені відрахування\~на користь\~позивача в\~сумі 3\~876,65\~грн,\~що підтверджується\~листом Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 63854810/49860 від 22.06.2021. Таким чином, за період з 03.11.2020 по 05.08.2021 з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати у розмірі 84\~767,13 грн та 3 % річних від простроченої суми 22\~335,65 грн, а всього 107 102,78 грн. З даним розрахунком відповідача погодились представник відповідача у ході судового розгляду та третя особа у письмових поясненнях від 18.10.2021. Щодо застосування позовної давності відповідно до положень статті 267 ЦК України, на що посилається відповідач, суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 справа № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні висновки\~щодо порядку\~відліку позовної\~давності при\~отриманні від\~боржника сум,\~передбачених статтею\~625\~ЦК України,\~викладені Верховним\~Судом у\~постановах:\~від 10\~та 27\~квітня 2018\~року у\~справах №\~910/16945/14\~та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №\~918/117/18,\~від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13\~лютого 2019\~року у\~справі № 924/312/18. При цьому\~слід зазначити,\~що інфляційні втрати та 3%\~річних не\~є додатковими\~вимогами в розумінні статті\~266\~ЦК України.\~Наведене відповідає\~правовій позиції\~Верховного Суду\~України щодо\~обчислення перебігу\~строку позовної давності,\~викладеній у\~постанові від\~26.04.2017\~у справі\~№ 3-1522гс16,\~постанові Верховного\~Суду від\~28.11.2018\~у справі\~№ 913/70/18,\~постанові Верховного\~Суду у\~справі № 922/4099/17 від 26.10.2018, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019\~у справі № 373/2054/16-ц. З огляду на викладене та період, за який позивач просить стягнути кошти, передбачені статтею 625 ЦК України (з 03 листопада 2020 року по 05 серпня 2021 року), заяву [PERSON] про сплив позовної давності суд вважає помилковою. Також, суд не знаходить правових підстав для зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з незадовільним станом здоров`я відповідача, потребою постійного лікування та скрутним матеріальним становищем, оскільки посилання відповідача на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо зменшення розміру нарахованих позивачем процентів річних не можна вважати релевантним зважаючи на те, що Велика Палата у справі № 902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості. Нарахована у справі № 902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу. В той час як у справі, що розглядається, обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних як у справі № 902/417/18 судом встановлено не було, оскільки погоджений позивачем розмір 3% річних (22\~335,65 грн) є значно меншим ніж сума безпідставно утриманих відповідачем коштів 997\~577,00 грн. Тому суд вважає, що стягнення процентів річних у зазначеному розмірі не суперечить принципам розумності, справедливості та пропорційності. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимогу розмірі 107\~102,78 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (97%). Враховуючи викладене,

Outcome: partial