Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, від шлюбу з відповідачем у них є донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Нетішинського міського суду від 07.11.2013 року визначено місце проживання доньки [PERSON] за місцем проживання батька, а також стягнуто з позивачки аліменти на утримання дитини. Дійсно в квітні 2013 року вона отримала візу на роботу косметологом строком на два місяці та поїхала в Об'єднані Арабські Емірати і в подальшому планувала забрати туди доньку, але не отримала згоди відповідача на її проживання за кордоном. 28.12.2013 року остаточно повернулася в Україну, а в червні 2014 року змушена була розірвати контракт. З 30.06.2014 року донька [PERSON] почала періодично проживати разом з нею, а з 01.09.2014 року стала постійно з нею проживати, забравши свої речі від батька. Вона створила їй необхідні умови, між ними існує взаєморозуміння, взаємоповага, комфорт у відносинах. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, до 01.09.2014 року купив їй осінньо - літню куртку. Іноді, коли донька приходить до батька він дає їй гроші - 10 чи 20 гривень. Позивачка пояснила, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, потребує коштів на утримання дочки, а відповідач може їх надавати, так як працює у ВП "Хмельницька АЕС" та отримує стабільний заробіток. Зазначила, що після того, як дочка переїхала проживати до неї не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, бо не мала часу, вона і її малолітня донька Кіра хворіли. В цей час також не зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON]. На підставі наведеного, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2014 року і до досягнення дочкою повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки свого заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду, оскільки позивачка на даний час не працює. Водночас вказав, що немає жодних законних підстав для стягнення аліментів за період з 20.06.2014 року по день звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки донька фактично постійно почала проживати з матір'ю починаючи з вересня 2014 року, а в період літніх канікул періодично була, то з ним, то з нею. Він особисто придбавав доньці необхідні речі (одяг, взуття, білизну та інше) влітку 2014 року і в подальший період, коли вона жила з позивачкою. Зазначив, що на відміну від [PERSON], яка за час виконання рішення суду про стягнення з неї аліментів на його користь на утримання доньки з серпня 2013 року по 01.09.2014 року заплатила аліменти лише за один місяць - грудень 2013 року, він приймав участь в її утриманні добровільно в розмірі, який вважав за можливе. Більше того, не ухилявся від надання утримання доньці як до пред'явлення позивачкою даного позову, так і після цього - дає їй кошти на кожен день, коли вона приходить, організував їй за власних кошт профілактичне лікування в санаторії. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково. Пояснила, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі, який просить позивачка, з дня пред'явлення позову до суду. Підстави для стягнення аліментів з 20.06.2014 року до дня пред'явлення позову до суду відсутні, оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів, періодично, по мірі можливості давав дочці кошти, купляв їй необхідні речі, а позивачка визнала, що не зверталася до нього з проханням сплачувати аліменти. Крім того, представник просила стягнути з [PERSON] на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1800 гривень, посилаючись на те, що позивачкою були безпідставно заявлені позовні вимоги про встановлення місця проживання дитини, в частині яких суд закрив провадження, про припинення стягнення аліментів, які були залишені без розгляду, а також про стягнення аліментів з 20.06.2014 року. Зазначила, що відповідач ще в грудні 2015 року подав заяву про визнання позовних вимог про стягнення аліментів з дня пред'явлення позову, але через об'єднання в позовній заяві кількох безпідставних вимог, він змушений був укласти договір про надання правової допомоги і розгляд справи тривав значний час протягом якого дитина була позбавлена можливості отримувати аліменти від батька. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] - дочка сторін показала, що літом 2014 року її мама повернулася в Україну, через декілька місяців після цього вона стала проживати разом з нею, забравши від батька всі свої речі. Після того, як почала проживати з матір'ю батько один раз дав їй 1000 гривень на придбання одягу. Крім того, разом з батьком їздила на ринок в м.Шепетівка, де він купив їй куртку, білизну, кофти, футболки. Також він дав їй приблизно 300 гривень на придбання кедів. Влітку батько пропонував поїхати з ним відпочивати на море, але вона відмовилася, бо захотіла поїхати з мамою в Карпати. З 08.01 по 28.01.2016 року вона відпочивала в санаторії. І мати, і батько давали їй гроші в дорогу, зокрема батько дав 400 гривень. На день народження батько дав 500 гривень. Крім того, коли вона приходить до батька він дає їй гроші - по 20 гривень, раз давав 50 гривень, раз 100 гривень. Згідно свідоцтва про народження, сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 12.11.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно рішення Нетішинського міського суду від 07.11.2013 року, ухвали Нетішинського міського суду від 30.11.2015 року, визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], за місцем проживання її батька [PERSON] Вирішено стягнути щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженки селища Коряжма міста Котласа Архангельської області Російська Федерація, аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2013 року і до досягнення дочкою повноліття. Припинено з 13 вересня 2013 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], що проводиться за постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.10.2001 року, виданого на підставі виконавчого листа № 2-1137 від 29.10.2001 року. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON], яка виникла з дня пред'явлення виконавчого документу, виконавчого листа № 2-1137 виданого Нетішинським міським судом Хмельницької області 29.10.2001 року до виконання, тобто з 13.09.2013 року. Як вбачається з трудової книжки позивачки, [PERSON] не працює з 31.07.2015 року. Згідно довідки ДП НАЕК "Енергоатом" ВП "Хмельницька атомна електрична станція" № 1498 від 25.11.2015 року, заробітна плата відповідача [PERSON] за травень - жовтень 2015 року складає 55000,60 грн., тобто його середньомісячний заробіток становить 9166,77 грн. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ст.182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що в липні - серпні 2014 року дочка сторін проживала, то з позивачкою, то з відповідачем, а з вересня 2014 року почала постійно проживати з матір'ю. В цей період і в подальшому, вже після пред'явлення даного позову до суду, відповідач добровільно, по мірі можливості давав дочці кошти на придбання одягу, особисто його купляв, давав їй гроші на щоденні потреби, коли вона до нього приходила, а також на відпочинок в санаторії, тобто він не ухилявся від надання коштів на утримання дитини. Враховуючи наведене, згоду відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на дочку - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Водночас, відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. На підставі наведеного, враховуючи те, що відповідач добровільно по мірі можливості давав кошти на утримання доньки, тобто не ухилявся від надання матеріальної допомоги на її утримання, а позивачка не вживала заходів щодо одержання з нього аліментів в період з червня 2014 року до 03.08.2015 року - дня пред'явлення даного позову, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] аліментів з 20.06.2014 року до 03.08.2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача слід стягувати з 03.08.2015 року - дня пред'явлення даного позову до суду до повноліття доньки [PERSON]. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.09.2015 року визначено мінімальний розмір заробітної плати - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 551 гривня 20 копійок. Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 44 від 11.09.2015 року, квитанцій до прибуткового касового ордера № 31 від 11.09.2015 року, № 47 від 14.12.2015 року, довідки про витрачений час на надання правової допомоги до договору № 44 від 11.09.2015 року, відповідач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] в сумі 1800 гривень, з яких: 01.10.2015 року - 30 хв. - ознайомлення з матеріалами справи, 05.10.2015 року - 15 хв. - складання заяви про залишення позовної заяви без руху, 25.11.2015 року - 30 хв. - складання заяви про зупинення провадження у справі, 07.12.2015 року - 45 хв. - складання заяви про закриття провадження та роз'єднання позовних вимог, 14.12.2015 року - 25 хв. - складання заяви про призначення справи до слухання, 22.01.2016 року та 09.02.2016 року - участь в судових засіданнях. Як вбачається з журналів судових засідань, адвокат брала участь в судових засіданнях 2 год. 50 хв. (22.12.2015 року - 1 год. 33 хв.; 09.02.2016 року - 1 год. 17 хв.), тому витрати на правову допомогу відповідачем сплачені з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Позивачка просила стягнути аліменти з 20.06.2014 року до повноліття дитини, що становить 54 місяці, а судом задоволено позовні вимоги починаючи з 03.08.2015 року до повноліття дитини, що становить 41 місяць, тобто позовні вимоги задоволені на 76%. На підставі наведеного, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає, з позивачки слід стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких їй відмовлено - в сумі 432 гривні (1800 грн. х 24%). Правила розподілу судових витрат, встановлені ст.88 ЦПК України, застосовуються навіть у тому випадку, коли сума судового збору визначена за мінімальною ставкою. В силу пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про стягнення аліментів судовий збір справляється за мінімальною ставкою в розмірі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 76%, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 418 гривень 91 копійка (551,20 грн. х 76%). Водночас, згідно ч.3 ст.89 ЦПК України, в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Згідно роз'яснень викладених в п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, відповідно до ст.89 ЦПК України в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу в порядку ч.3 ст.89 ЦПК України, оскільки саме по собі пред'явлення позовних вимог, а в подальшому залишення їх частини без розгляду та закриття провадження у справі в частині окремих позовних вимог, що мало місце у даній справі, не свідчить про необґрунтовані дії позивача. Крім того, вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних із розглядом справи, розглядаються одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій, однак представником відповідача такі вимоги не заявлялися 22.01.2016 року, коли суд приймав рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду та про закриття провадження в іншій частині вимог.

Outcome: approved