Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про стягнення в солідарному порядку на користь Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради коштів в сумі 1141.24грн., з яких 1076.24грн. боргу, 29.61грн. пені, 30.13грн. інфляційні втрати та 5.26грн. 3% річних, стягнення судових витрат в сумі 1378грн.. В позовній заяві зазначено, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 08.07.2016р. визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста івано-Франківська, між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в редакції фінансового управління. В даному договорі за п.3.1 розмір попереднього внеску складає 5381.18грн., а за п.3.3 замовник, якими є відповідачі, сплачує 20% попереднього розміру пайового внеску в сумі 1076.24грн. протягом 30 днів з моменту реєстрації договору. Договір зареєстровано 18.08.2016р. Дана умова договору відповідачами не виконана. При цьому п.5.1 договру передбачена сплата пені при простроченні платежу, та за вимогами ст.625 ЦК україни сплата 3% річних та інфляційних втрат. Представник позивача, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Третя особа не зявилася в судові засідання. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 08.07.2016р. визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в редакції фінансового управління (а.с.6-9). В даному договорі про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська за №90 від 18.08.2016р., згідно п.3.1 розмір попереднього внеску складає 5381.18грн., а за п.3.3 договору замовник, якими є відповідачі, сплачує 20% попереднього розміру пайового внеску в сумі 1076.24грн. протягом 30 днів з моменту реєстрації договору. Договір зареєстровано 18.08.2016р. (а.с.10-11). Цивільні права та обовязки виникають на підставі в т.ч. договорів за ст.11 ЦК України. Дана умова договору відповідачами не виконана, що не спростовано матеріалами справи. При цьому п.5.1 договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська за №90 від 18.08.2016р. передбачена сплата пені при простроченні платежу в розмірі 120% облікової ставки НБУ, сплата 3% річних та інфляційних втрат, що також регулюється і нормами ст.625 ЦК України. Від суми боргу, позивачем нараховано 29.61грн. пені, 30.13грн. інфляційні втрати та 5.26грн. 3% річних, що відповідає умовам договору та ЦК України. 25.10.2016р. позивачем направлена претензія відповідачам, однак вона залишилась без належного реагування. Як слідує зі ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу (ст..526). За вимогами ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступить до виконання зобовязання. При цьому, ст..611 цього ж кодексу вказує на те, що у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до приписів ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст..530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки як чинним законодавством, так і умовами договору передбачались строки сплати узгодженої сторонами суми та відповідальність у разі невиконання зобовязань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 6, 525, 526, 530, 611, 612, 626-629,638 ЦК України,

Outcome: approved