Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] і [PERSON] як до фізичних осіб та просила стягнути з відповідачки [PERSON] 61 305 грн., а з відповідача [PERSON] - 144 183 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 2 054 грн. 88 коп., обгрунтовуючи позов наступним. 15.11.2014р. між ФОП [PERSON] і ДП «Ельтон-Дніпро» ЗАТ «Ельтон», в особі директора [PERSON] було укладено договір суборенди №1, об*єктом якого є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], до якого є додаток №2 у вигляді Правил користування суборендованим приміщенням, яке було передано позивачці згідно акту приймання-передачі приміщення в суборенду від 15.11.2014р. Як зазначала позивачка, на виконання вказаного вище договору суборенди, 27.11.2014р. вона передала [PERSON] як директору ДП «Ельтон-Дніпро» гроші в сумах 5 300 доларів США і 26 800 грн., 28.11.2014р. вона передала [PERSON], також, кошти в сумі 1 305 грн., а 27.11.2014р. передала [PERSON] як заступнику директора ДП «Ельтон-Дніпро» грошові кошти в сумі 60 000 грн. Дані кошти були призначені для оплати заставочного платежу по договору суборенди №1 від 15.11.2014р., укладеного між нею і ДП «Ельтон-Дніпро». Однак, відповідачі не передали отримані від неї кошти ДП «Ельтон-Дніпро» на рахунок майбутньої орендної плати та привласнили їх для особистих потреб. Отримання коштів відповідачами підтверджується відомістю оплат, яку позивачка вважає розпискою, яка за своєю правовою природою становить договір позики. Позивачка неодноразово усно і письмово зверталась до відповідачів з вимогами повернути позику, але відповіді не отримала. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 202, 207, 509, 526, 530 ЦК України, практики Верховного Суду України щодо правовідносин за договорами позики. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила про те, що вимоги до відповідачів заявлені як до фізичних осіб, хоча вони ґрунтуються на господарському договорі суборенди №1 від 15.11.2014р., оскільки передані позивачкою кошти відповідачам останніми ДП «Ельтон-Дніпро» фактично не передані, інших правовідносин, ніж за договором суборенди №1 від 15.11.2014р., між позивачкою і ДП «Ельтон-Дніпро» не існувало, справжність підписів відповідачів у відомості оплат про отримання коштів підтверджується висновком експерта від 23.05.2016р., зробленим в межах кримінальної справи №42015100060000195, на час укладення договору суборенди №1 від 15.11.2014р., [PERSON] був директором ДП «Ельтон-Дніпро», а [PERSON] не була заступником директора ДП «Ельтон-Дніпро», оскільки була призначена на цю посаду лише наказом №4-ос від 16.02.2015р., обставину розірвання договору суборенди №1 від 15.11.2014р. встановлено рішенням господарського суду Київської області від 21.03.2016р., а тому вважала, що грошові кошти отримані відповідачами для перерахування оплати орендної плати підлягають поверненню останніми. Представник відповідачів проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що документ, наданий позивачкою в обґрунтування позову із назвою «відомість оплат» за своєю юридичною суттю не є розпискою або договором позики, оскільки не містить істотних умов даного правочину, зокрема, не зрозуміло, хто передавав грошові кошти відповідачам, термін і зобов*язання їх повернення відповідачами. Вважав, що з даного документу не вбачається, що кошти отримувались саме на виконання договору суборенди №1 від 15.11.2014р. А тому, на думку представника відповідачів, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правові норми, які регулюють правовідносини позики. Представник третьої особи проти позову заперечувала і підтримала пояснення представника відповідачів. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення представників позивачки, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 15.11.2014р. між ФОП [PERSON] і ДП «Ельтон-Дніпро» ЗАТ «Ельтон», в особі директора [PERSON], укладено договір суборенди №1, об*єктом якого є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-19 - копія договору), до якого є додаток №2 у вигляді Правил користування суборендованим приміщенням (а.с. 20-21 - копія), яке було передано позивачці згідно акту приймання-передачі приміщення в суборенду від 15.11.2014р. (а.с. 22 - копія акту). Як зазначала позивачка, на виконання вказаного вище договору суборенди, 27.11.2014р. вона передала [PERSON] як директору ДП «Ельтон-Дніпро» гроші в сумах 5 300 доларів СШВ і 26 800 грн., 28.11.2014р. вона передала [PERSON], також, кошти в сумі 1 305 грн., а 27.11.2014р. передала [PERSON] як заступнику директора ДП «Ельтон-Дніпро» грошові кошти в сумі 60 000 грн. Дані кошти були призначені для оплати заставочного платежу по договору суборенди №1 від 15.11.2014р., укладеного між нею і ДП «Ельтон-Дніпро». Про такі обставини справи позивачка надала суду відомість оплат (а.с. 24 - копія). Оскільки договір суборенди №1 від 15.11.2014р. був розірваний, у зв*язку із чим позивачка зверталась до [PERSON] з приводу проведення з нею повних розрахунків (а.с. 26, 31, 34 - копії листів, а.с. 28, 30 - копії претензій), на що отримала одну негативну відповідь (а.с. 25 - копія). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, їх правовідносини є договірними і ґрунтувалися на умовах договору суборенди №1 від 15.11.2014р. В статтях 6 і 627 ЦК України закріплена свобода договору, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання. Пунктом 5.1. договору суборенди №1 від 15.11.2014р. передбачено, що розмір орендної плати на місяць складає 13 200 грн., а відповідно до пункту 5.5. цього договору - суборендар сплачує орендну плату за користування орендованим приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця у гривнях. Датою оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок орендодавця. Банківські витрати, пов*язані з перерахуванням коштів за цим договором, покладаються на суборендаря. Тобто, сторони договірних відносин добровільно погодили порядок розрахунків між собою на виконання договору суборенди №1 від 15.11.2014р. у безготівковій формі та у національній валюті - гривні. При цьому, договірні відносини між ФОП [PERSON] і ДП «Ельтон-Дніпро» не передбачають можливість готівкових розрахунків за договором суборенди №1 від 15.11.2014р. і в іноземній валюті - доларах США, у зв*язку із чим вже сам цей факт свідчить про відсутність правових підстав юридично пов*язати відомість оплат, надану стороною позивачки в обґрунтування позову, з договірними відносинами ФОП [PERSON] і ДП «Ельтон-Дніпро», оформленими договором суборенди №1 від 15.11.2014р. Крім цього, в постанові Київського Апеляційного господарського суду від 27.05.2015р., яка надана суду представником позивачки, встановлено, що ФОП [PERSON] на виконання умов договору суборенди №1 від 15.11.2014р. здійснювала оплати за орендну плату за період з листопада 2014р. по лютий 2015р. згідно наявних в матеріалах господарської справи квитанцій, тобто, у обумовленій договором суборенди формі та у обумовлених договором суборенди розмірах і такі обставини справи є встановленими відповідно до правил частини 3 ст.61 ЦПК України. Тобто, позивачка тривалий час виконувала умови договірних відносин із ДП «Ельтон-Дніпро» і здійснювала оплату орендної плати саме у спосіб, передбачений договором: у безготівковій формі, в національній валюті і в розмірах згідно договору суборенди №1 від 15.121.2014р. При цьому, представник позивачки в обґрунтування позову посилається на те, що за відомістю оплат [PERSON] отримав від позивачки кошти як залоговий платіж, внесок за 8 місяців: грудень 2014р. - липень 2015р., які призначались для оплати орендної плати за вказаний період часу за договором суборенди №1 від 15.11.2014р. Таким чином, з порівняння періоду оплати орендної плати, вказаному в судовому рішенні і тому, про який зазначала представник позивача в обґрунтування позову, виходить, що позивачка внесла подвійну орендну плату за період грудень 2014р. - лютий 2015р. Щодо юридичного змісту і характеру спірних правовідносин. Так, згідно частини 1 ст.509 ЦК України, зобов*язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов*язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов*язку. У відповідності до частини 2 цієї ж правової норми, зобов*язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В пункті 1) частини 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов*язків є договори та інші правочини. Згідно частини 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається зі змісту документу: «відомості оплат», він не містить істотних умов договору позики, зокрема: не зазначені сторони - позикодавець і позичальник, сума позики, строк і умови її повернення, а тому даний документ не може бути визнаний судом розпискою, оскільки за своєю правовою природою він не є договором позики. Крім цього, обгрунтовуючи позов представник позивачки з одного боку вказує, що передані позивачкою відповідачам грошові кошти є орендною платою за договором суборенди №1 від 15.11.2014р., а з іншого боку зазначає, що ці кошти є позикою, тобто сама позивачка одночасно визначає різну правову природу спірних грошових коштів. Якщо виходити із того, що спірні грошові кошти є орендною платою за договором суборенди, то вони не можуть бути позикою і навпаки. Крім зазначеного, як вбачається із наказу №4-ос від 16.02.2015р. ДП «ЗАТ «Ельтон», цим наказом [PERSON] було прийнято на посаду заступника директора вказаного Товариства з 16.02.2015р. (а.с. 122 - копія наказу), однак у відомості оплат про отримання коштів 27.11.2014р. [PERSON] вже зазначена як заступник директора, що, також, містить протиріччя. Також, суд звертає увагу, що згідно умов договору суборенди №1 від 15.11.2014р., суборендар сплачує орендодавцю, тобто ДП «Ельтон-Дніпро», а не [PERSON] чи [PERSON] особисто, оренду плату, а не залоговий платіж, про що вказано у відомості оплат. Наявність в матеріалах справи висновку експерта від 23.05.2016р. про те, що підписи від імені [PERSON] в графах: «принял від 28.11.14» та «принял від 10.12.14» у відомості оплати від 15.11.2014р., виконано [PERSON]; підписи від імені [PERSON] в графах «принял від 27.11.14» та «принял від 27.11.14» у відомості оплати від 15.11.2014р. виконані [PERSON], не може бути правовою підставою для задоволення позову, оскільки при встановленні та доведеності факту отримання відповідачами певних грошових коштів з не вставлених судом підстав і у невстановленої судом особи не може породжувати обов*язок у відповідачів повернути ці кошти позивачці. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку суд приходить до висновку про недоведеність позову, не грунтованість його на матеріальному законі та необхідність відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed