Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулася з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Рівненської обласної дирекції НАСК «ОРАНТА», [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування. В обґрунтування позову вказує, що 06.06.2009 року, приблизно о 02 години ночі автобус марки Ютонг д.р.н. ВК0932АІ, який належить позивачу, на 308 км автодороги Київ-Чоп, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під керуванням водія [PERSON], зазнав механічних пошкоджень. Між позивачем та ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за місцем знаходження Рівненського міського відділення Рівненської обласної дирекції було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів від 03.06.2009 року за № 66 відповідно до умов якого вигодонабувачем є [PERSON] Поряд з тим, за умовами наведеного договору застрахованим транспортним засобом, зокрема, є автомобіль марки Ютонг. Загальна страхова сума становила 1000000 грн. 00 коп., а безпосередньо за цим автомобілем 500000 грн. 00 коп. У звязку із вказаними обставинами 09.06.2009 року [PERSON] звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, остання своїм листом від 16.07.2010 року № 7-24 відмовила їй у виплаті даного відшкодування. Вважаючи дану відмову незаконною, позивач звернулася із позовом до суду про стягнення страхового відшкодування в примусовому порядку. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 253219,42 грн. страхового відшкодування та 2532,00 грн. понесених судових витрат. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ НАСК «ОРАНТА» лише при відкритті виконавчого провадження, наступними частинами: 22.11.2013 року в сумі 70 000,00 грн., 26.11.2013 року в сумі 100 000,00 грн., 28.11.2013 року в сумі 85 751,42 грн. Інфляційні та проценти, передбачені ст. 625 ЦК за порушення грошового зобовязання, погашаються після суми основного боргу, тому, враховуючи ту обставину, що страховою компанією фактично було здійснено виплату страхового відшкодування 22.11.2013 року, вимога щодо стягнення інфляційних та 3 % річних заявляється в межах загального строку позовної давності. Втрати від інфляції за період з 16.07.2010 року (момент відмови у виплаті страхового відшкодування) по 22.11.2013 року (здійснення фактичної виплати страхового відшкодування) = 26 350,29 грн. Три проценти річних за період з 16.07.2010 року (момент відмови у виплаті страхового відшкодування) по 22.11.2013 року (здійснення фактичної виплати страхового відшкодування) = 25 516,19 грн. Просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів три проценти річних, інфляційні витрати та судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутністьта позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених в запереченнях проти позову. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та заперечення відповідача, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають до задоволення повністю. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2013 року по цивільній справі № 569/10901/13-ц за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про стягнення страхової суми та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 253219,42 грн. страхового відшкодування та 2532,00 грн. понесених судових витрат (а.с.8-11). Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням суду встановлено, що між СПД [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за місцем знаходження Рівненського міського відділення Рівненської обласної дирекції було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів від 03.06.2009 року за № 66 відповідно до умов якого вигодонабувачем є [PERSON] За умовами наведеного договору застрахованим транспортним засобом, зокрема, є автомобіль марки Ютонг д.р.н. ZK6831НЕ,номер кузова (шасі)LZYTETD6571001541, 2007 року випуску. Загальна страхова сума становить 1000000 грн. 00 коп., а безпосередньо за цим автомобілем 500000 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування за рішенням суду була здійснена ПАТ НАСК «ОРАНТА» після відкриття провадження 22.11.2013 року в сумі 70 000,00 грн., 26.11.2013 року в сумі 100 000,00 грн., 28.11.2013 року в сумі 85 751,42 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 38-40). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов язання, на вимогу кредитора зобов язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи те, що зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України). Відповідно до ч. 21 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Водночас за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6- 49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки порушення боржником грошового зобовязання не є неустойкою (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Зважаючи на те, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК наслідки прострочення боржником грошового зобовязання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулює стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Вказане спростовує заперечення відповідача, що позивачем предявлені вимоги із пропуском строків позовної давності. Інфляційні та проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, погашаються після суми основного боргу, тому, враховуючи, що страховою компанією фактично було здійснено виплату страхового відшкодування 22.11.2013 року, вимога щодо стягнення інфляційних та 3 % річних заявляється в межах загального строку позовної давності. Втрати від інфляції за період з 16.07.2010 року (момент відмови у виплаті страхового відшкодування а.с. 19) по 22.11.2013 року (здійснення фактичної виплати страхового відшкодування) = 26 350,29 грн. Три проценти річних за період з 16.07.2010 року (момент відмови у виплаті страхового відшкодування) по 22.11.2013 року (здійснення фактичної виплати страхового відшкодування) = 25 516,19 грн. Взятий позивачем період з моменту відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування 16.07.2010 року по здійснення виплати страхового відшкодування 22.11.2013 року для розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних та їх розрахунок,\~ проведений відповідно до вимог законодавства і є обґрунтованим, тому підлягає до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved