Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Шосткинський міський голова звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати такими, що втратили право користування житлом, а саме кімнатою [ADDRESS], [PERSON] та її малолітню дитину [PERSON]. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач разом зі своєю дитиною з 2000 року зареєстровані в вищезазначеній кімнаті гуртожитку, який на даний час перебуває в комунальній власності територіальної громади міста. Однак, з 2010 року відповідач з дитиною у гуртожитку не проживають, комунальні послуги не оплачують, відсутні також у кімнаті будь-які їхні речі. В судове засіданні представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, яка належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явилася, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомила. Представник органу опіки та піклування також в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій вказав, що відповідач до служби у справах дітей не зверталася, місце проживання її та дитини невідомо, а тому при прийнятті рішення за позовом покладається на розсуд суду. Представник Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс», який належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, в судове засідання не з'явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. На підстав вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, надавши їх відповідну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 31 січня 2012 року № 15 затверджено акти прийому-передачі в комунальну власність територіальної громади міста відомчого житлового фонду гуртожитку [ADDRESS], які знаходяться на балансі Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс». У кімнаті № 34 вказаного гуртожитку з 05 вересня 2000 року зареєстрована [PERSON], [INFO], разом з її дитиною [PERSON], [INFO]. 19 вересня 2016 року, 14 листопада 2016 року, 02 лютого 2017 року комендантом гуртожику [PERSON] за участі свідків (жильців гуртожитку) [PERSON], [PERSON], [PERSON] складено акти про те, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] з 2010 року за місцем реєстрації не проживають, їх особистих речей в кімнаті немає, місцезнаходження їх невідоме. Вказані акти затверджені начальником ЖКВ КП «ШЗК «Імпульс». З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є житловими та врегульовані ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до положень яких, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, зважаючи на вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України та надані позивачем докази, суд вважає, що відповідач разом зі своєю дитиною втратили право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності без поважних причин понад шість місяців. При цьому суд звертає увагу, що питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх осіб регулюється ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач з 2010 року змінила місце свого проживання, тому є таким, що змінилося і місце проживання її дитини. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, а тому відповідача разом з дитиною необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved