Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту реєстрації шлюбу, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] в м. Хрустальний Луганської області померла дружина заявника [PERSON] . Заявнику відмовили у видачі свідоцтва про смерть, оскільки лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті померлої особи були видані на тимчасово окупованій території України. Крім того, існують розбіжності у написанні прізвища заявника та його померлої дружини, які виникли внаслідок невірного перекладу прізвищ з російської на українську мову. Встановлення факту смерті та встановлення факту реєстрації шлюбу потрібне заявнику для реалізації свого права на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник заінтересованої особи Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] має право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно з копією паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Красовка Антонинського району Хмельницької області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 41 та копією довідки про причину смерті № 41, виданих 22.01.2020 року медичною установою самопроголошеної «Луганської народної республіки» за формою первинної облікової документації № 106/у, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Красний Луч самопроголошеної «Луганської народної республіки» внаслідок дифузного кардіосклерозу, гострого інфаркту міокарда. Згідно з листом особи Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) від 10.02.2020 року № 150/21.19-31 заявнику було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті померлої особи на підставі пред`явлених документів. Суд враховує, що м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлої особи у встановленому законом порядку. При цьому суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази, суд вважає доведеним факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Красовка Антонинського району Хмельницької області, яка померла [INFO] в м. Хрустальний Луганської області, Україна, внаслідок дифузного кардіосклерозу, гострого інфаркту міокарда. Щодо вимог заявника про встановлення факту реєстрації шлюбу суд відзначає наступне. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Заявником до заяви було додано копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.06.1968 року, в якому російською мовою зазначено, що " [PERSON] и [PERSON] 21 июня 1968 года зарегистрировали брак, после регистрации брака жене присвоена фамилия [PERSON] ". Таким чином, заявник [PERSON] має в наявності документ, який підтверджує факт реєстрації шлюбу. В заяві зазначено, що звернення заявника [PERSON] в суд із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу викликано необхідністю реалізації його права на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини. При цьому до заяви не було додано доказів на підтвердження того, що заявник [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлою [PERSON] . Зазначене свідчить про те, що права заявника, як спадкоємця, на день розгляду справи не порушені, а заява про встановлення факту реєстрації шлюбу подана до суду за захистом прав на майбутнє. Слід відзначити, що ч.1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, оскільки судом не встановлено, що права [PERSON] , як спадкоємця, не порушені, то відсутні підстави для задоволення вимог його заяви в частині встановлення факту реєстрації шлюбу. Крім того, суд позбавлений можливості визначити, кого слід залучити до участі в справі в якості заінтересованої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 121 ЦК України в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Частиною 1 ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Таким чином, в залежності від того, до якого нотаріуса звернеться заявник із заявою про прийняття спадщини, буде залежати визначення заінтересованої особи, якою є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в часині встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Outcome: partial