Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 61-66), просив визнати недійсним ордер [ADDRESS], виданий Богданівською сільською радою Броварського району Київської області (далі - Богданівська с/рада) на підставі рішення № 63 від 23 вересня 2015 року [PERSON] на вселення до квартири [ADDRESS] та визнати незаконним вказане рішення про надання [PERSON] і членам його сім'ї в користування даної квартири та вселення до цього жилого приміщення. В обґрунтування позову зазначав, що він як фізична особа-підприємець більше десяти років користується кімнатами [ADDRESS] і [ADDRESS], що знаходяться на першому поверсі гуртожитку за адресою: [ADDRESS], які використовуються ним як магазин. З 12 березня 2002 року він перебуває в договірних відносинах з електропостачальною організацією ПАТ "Київобленерго" на постачання до цього магазину електричної енергії. Згідно із розпорядженнями сільського голови села Богданівка Дуженка Г.М., виданими у період 2004-2012 років, йому надано дозволи на торгівлю в магазині продуктами харчування та супутніми товарами. Ці розпорядження ніким не оспорювались та не скасовувалась. Обладнаний ним магазин має окремий вхід. Усі ці роки він забезпечує продуктами харчування та супутніми товарами мешканців села Залісся Броварського району. Жодного разу за весь час роботи магазину та користування даними приміщеннями суперечок із власником (балансоутримувачем) гуртожитку не виникало. У лютому 2016 року він дізнався, що 23 вересня 2015 року виконкомом Богданівської с/ради прийнято рішення за № 63 "Про надання у користування жилого приміщення - квартири та видачу ордера", яке підписане колишнім сільський головою села Богданівка Дуженком Г.М., яким громадянину [PERSON] та членам його сім'ї у користування надано житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] у селі Залісся Броварського району Київської області, жилою площею 55 м2 та видано йому ордер на вселення до цієї квартири. Вважає, що дане рішення є незаконним та таким, що порушує його права як приватного підприємця і користувача вказаного приміщення. Магазин для проживання не пристосований, зазначене вище приміщення гуртожитку є нежилим приміщенням. Ордер на вселення виданий на нежиле приміщення, яке не є вільним, оскільки у ньому розташований магазин. Згідно із технічним паспортом на гуртожиток, розташований у селі [ADDRESS], виготовленим 21 жовтня 2016 року[ADDRESS] у гуртожитку відсутня, тобто ордер видано на приміщення, якого не існує взагалі, тому ордер є недійсним, а рішення сільської ради про його видачу - незаконним. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Богданівська с/рада у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмові пояснення на позов та заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, у яких просила прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа [PERSON] у судове засідання для надання особистих пояснень у справі не з'явився, його представник [PERSON] у суді позов не підтримав, вказуючи на те, що доказів правомірності використання позивачем приміщень гуртожитку як магазину не надано. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із розпоряджень відповідача Богданівської с/ради № 39 від 21 вересня 2004 року, № 55 від 12 травня 2010 року, № 6 від 01 лютого 2011 року, № 15 від 29 березня 2012 року видно, що фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано дозволи на торгівлю продовольчими та супутніми товарами на постійній основі у магазині за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50 м2, торговою площею 30 м2. Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов зазначеного вище магазину, складеного 14 березня 2016 року депутатом Богданівської с/ради Остролуцькою Л.М., у ході обстеження виявлено, що у магазині водопостачання, опалення та каналізація відсутні, магазин складається з двох кімнат та працює з 2001 року. Відповідно до довідки ПАТ "Київобленерго" № 1633 від 02 листопада 2016 року фізична особа-підприємець [PERSON] як юридичний споживач у договірних відносинах із електропостачальною організацією перебуває з 12 березня 2002 року, постачання електричної енергії згідно із договором № 380 здійснюється за адресою: [ADDRESS] (магазин). 23 вересня 2015 року виконавчий комітет Богданівської с/ради прийняв рішення за № 63 "Про надання у користування жилого приміщення - квартири та видачу ордера", яким вирішив надати у користування третій особі [PERSON] та членам його сім'ї жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], житловою площею 55 м2, та видати йому ордер на вселення до цієї квартири. Того ж дня, 23 вересня 2015 року виконавчим комітетом Богданівської с/ради на підставі вказаного рішення третій особі [PERSON] видано ордер на жиле приміщення [ADDRESS] на склад сім'ї з 4 (чотирьох) чоловік на право зайняття житлового приміщення жилою площею 55 м2, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS] У зазначене житлове приміщення [PERSON] разом із сім'єю не вселялися. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] на підставі акту прийому-передачі від 30 червня 1998 року перебуває на балансі Богданівської с/ради. Станом на час прийняття оспорюваного позивачем рішення технічна документація на даний гуртожиток була відсутньою. Із технічного паспорта на гуртожиток у селі [ADDRESS], виготовленого 21 жовтня 2016 року, вбачається, що відповідно до плану кімната за [ADDRESS] у гуртожитку відсутня. Також у судовому засіданні встановлено, що згідно із цим технічним планом позивач фізична особа-підприємець [PERSON] займає на першому поверсі даного гуртожитку приміщення кімнат [ADDRESS] площею 39,5 м2 та [ADDRESS] площею 14,9 м2, до яких є окремий вхід. Факт зайняття позивачем зазначених вище двох кімнат у гуртожитку в селі [ADDRESS] та використання цих приміщень протягом тривалого часу більше десяти років під магазин відповідач не заперечує. За змістом ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законом. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Доказів того, що третя особа [PERSON] перебуває із сім'єю на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Згідно із ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. За змістом ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Судом встановлено, що третій особі [PERSON] та членам його сім'ї ордер [ADDRESS] на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], житловою площею 55 м2, Богданівською с/радою видано на житлове приміщення, яке згідно із технічним паспортом на гуртожиток за даною адресою не існує взагалі, приміщення гуртожитку (кімнати [ADDRESS] і [ADDRESS]), на які фактично видано ордер, не є вільним, оскільки на підставі виданих Богданівською с/радою розпоряджень більше десяти років постійно використовуються позивачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] як магазин для торгівлі продовольчими та супутніми товарами. Зазначених обставин відповідачем Богданівською с/радою при прийнятті 23 вересня 2015 року рішення за № 63 про надання у користування [PERSON] жилого приміщення - квартири та видачу ордера враховано не було та видано йому ордер на приміщення гуртожитку, яке не є жилим приміщенням та не є вільним на час видачі оспорюваного ордера. Не враховано також відповідачем Богданівською с/радою при прийнятті даного рішення положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97 до делегованих повноважень виконавчих органів сільських рад належать: видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ордер [ADDRESS] на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], житловою площею 55 м2, третій особі [PERSON] та членам його сім'ї видано безпідставно, з порушенням порядку і умов надання жилих приміщень у гуртожитку, тому вказаний ордер судом визнається недійсним, а рішення Богданівської с/ради від 23 вересня 2015 року за № 63, на підставі якого видано цей ордер, суд визнає незаконним, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved