Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними 01 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради про що було видано свідоцтво [NUMBER] та зроблено актовий запис за №1942. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті заявила зустрічний позов до [PERSON], треті особи ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, розподіл спільного майна подружжя, в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти та додаткові витрати у твердій грошовій сумі 8000 гривень щомісяця, або у розмірі ? частини з усіх видів сукупного доходу [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 18.03.2013 року і до моменту набуття дитиною повноліття, а також додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами (навчання у художній школі, школі фігурного катання, постійним лікуванням у стоматолога та інших лікарів) у розмірі 2000 грн. щомісячно на місяць вперед. Стягнути з [PERSON] на її користь для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти за минулий час, а саме за 2011-2013 роки в сумі 462683,33 грн.; при поділі спільного майна подружжя набутого у шлюбі просила суд відступити від принципу рівності часток подружжя згідно п.3 ст.70 СК України та в порядку розподілу майна, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки «Фольксваген Поло», хечбек сірого кольору, 2004 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузову [NUMBER], а за відповідачем [PERSON] право власності на мікроавтобус білого кольору марки «Фольксваген Крафтер», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року виробництва з компенсацією на її користь різниці вартості вказаного мікроавтобусу . Залишити в повному обсязі (повністю) за відповідачем [PERSON] права та обов'язки позичальника і заставодавця за банківським кредитом щодо придбання мікроавтобусу білого кольору марки «Фольксваген Крафтер» д.н.з. [NUMBER]; в порядку розподілу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, просила суд визнати за нею право власності на нежитлові приміщення - офісне приміщення, яке знаходиться за [ADDRESS] за літером Б-2 загальною площею 127,8 кв.м., а за відповідачем [PERSON] право власності на житлове приміщення квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,5 кв.м. та сарай 4 кв.м. Залишити в повному обсязі (повністю) за відповідачем [PERSON] права та обов'язки позичальника і іпотекодавця за банківським кредитом щодо квартири [ADDRESS]; судові витрати повністю покласти на відповідача [PERSON] При цьому [PERSON], посилається на те, що вони з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 1999 р., під час якого народилася донька [PERSON] ( [INFO]) . Спільне життя подружжя не склалось у зв'язку з низькими морально - діловими якостями [PERSON], його зрад з іншою жінкою, зловживання спиртними напоями, несхожістю характерів та морально-психологічними проблемами, які впливають на нормальний розвиток їхньої дитини і шлюбні відносини частково між ними припинилися з літа 2010 року, спільне господарство не ведуть, але стосовно фінансово - кредитних та майна відносини тривають. За час перебування у шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно у вигляді квартири, офісного приміщення, трьох автомобілів і по поділу майна, аліментів і додаткового утримання на дитину виник спір, тому вона вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом для захисту своїх та малолітньої доньки прав. Позивач [PERSON] та її представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові, вказували на наявність спору з приводу розподілу майна подружжя. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заявили клопотання про залишення первісного позову про розірвання шлюбу без розгляду, яке судом було задоволено та ухвалою суду від 13.05.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без розгляду. Позов [PERSON] щодо стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання дитини та розподіл майна подружжя не визнали та просили суд повністю відмовити у його задоволенні за безпідставністю та необгрунтованістю. Представник третьої особи Комерційного банку «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, проте на одному з минулих судових засіданнях щодо задоволення позову [PERSON] заперечував та як нерухоме майно знаходиться в заставі банку та розподіл його призведе до суттєвого зменшення вартості, а також, що [PERSON] добросовісно сплачує заборгованість за кредитним договором, в разі відходження офісного приміщення [PERSON] у відповідача за зустрічним позовом не буде надходження коштів для погашення зобов»язань за кредитним договором. Представник третьої особи ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» в судове засідання не прибув, направив письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також зазначив, що автомобіль «Фольксваген Крафтер» придбано за кредитним договором, а також цей автомобіль є предметом застави, а тому просив залишити всі права та зобов»язання щодо виконання умов кредитного договору № 50001102 від 24.03.2011 року, а також право власності на цей автомобіль виключно за [PERSON], не здійснювати заміну сторони в кредитному договорі без згоди ТОВ «Порше Мобіліті». Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 01 грудня 1999 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради було видано свідоцтво [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис за №1942. [INFO] у шлюбі з відповідачкою [PERSON] у них народилась донька [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про народження 09 жовтня 2000 року було зроблено запис за №08 відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Полтава та в зв'язку з чим видано свідоцтво про народження [NUMBER]. Спільне життя у сторін по справі не склалось у зв'язку з несхожістю характерів та морально-психологічними проблемами, які впливають на нормальний розвиток їхньої дитини і шлюбні відносини між ними фактично припинилися з листопада 2012 року, спільне господарство не ведуть, одне одного не утримують, проживають окремо. Під час судового розгляду справи було встановлено, що попри це відповідач [PERSON] при здійсненні нотаріального посвідчення договору позички транспортного засобу (автомобіля) від 01.04.2011 року звертався до позивача [PERSON] як до дружини, для отримання нотаріально посвідченої згоди у формі заяви для вчинення вищезазначеного договору позички ( а.с. 96 том 1). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не приймає участь у вихованні та додатковому забезпеченні щодо утримання дитини, не сплачує аліменти, не несе витрати по лікуванню і оздоровленню дитини. Крім того, як вказала [PERSON], [PERSON] зловживаючи своїм правом сприяв припиненню її діяльності як приватного підприємця, подальшого припинення праці на одному підприємстві, проживання та користування в спільнонажитій квартирі [ADDRESS], створює перешкоди у користуванні офісним приміщенням за цією ж адресою, а також створює перешкоди у користуванні мікроавтобусом та легковими автомобілями марок «Фольксваген Поло» та «Фольксваген Крафтер». Між батьками дитини наявні спірні питання з приводу виховання дитини , оскільки весь тягар виховання доньки [PERSON] несе мати [PERSON], батько не займається вихованням дитини, не надається допомога по оволодінню шкільного курсу навчання, подоланні вивчення складних предметів, систематично не здійснюється загальне виховання, не відвідуються виставки, кіно, театр тощо. Фактичне виховання батька зводиться до його поодинокої присутності на заняттях донькою фігурним катанням. Донька проживає разом з [PERSON] і даний факт не заперечувався відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. Батько не надає будь-якої фінансової та матеріальної допомоги щодо лікування захворювань у дитини (стоматологічне лікування, проблеми з захворюванням ШКТ, постійні хвороби горла та носа, необхідність постійного оздоровлення та відновлення). Проте, батько дитини має два офіційних місця роботи, а саме працює директором ТОВ «Софіт - Полтава» та директором Полтавської філії ТОВ «Софіт Люкс», має стабільну зарплатню та дохід, що підтверджується письмовими доказами, які отримані від податкових органів, але не сплачував та не сплачує аліменти та не несе додаткові витрати щодо утримання дитини у розмірі, достатньому для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Наявні в матеріалах справи довідки з податкових органів (Т.1 а.с.154- 155Т2 а.с.115-118) вказують на значний рівень сукупного доходу [PERSON] Крім того письмові докази надані податковими органами несуть відомості, які повністю спростовують відомості за довідкою про низький рівень заробітку [PERSON] (Т1 а.с.82). З цього приводу [PERSON] не спростував та жодним чином не довів протилежність доказам і доводам позивача [PERSON] щодо неналежного виконання батьківського обов'язку по відношенню до дитини, її утримання та додаткових витрат на лікування, навчання тощо. Суд критично оцінює докази у вигляді фотографій, які були надані відповідачем [PERSON] щодо того, що він належним чином займається вихованням дитини та її утриманням, несе додаткові витрати на дитину, оскільки з даних доказів неможливо встановити місце, час, систематичність та обсяг наданої матеріальної допомоги, аліментів. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров»я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зважаючи на матеріали цивільної справи, пояснення сторін, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 25% від сукупного доходу [PERSON] щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, про який просить позивачка. Також судом встановлено, що [PERSON] є директором ТОВ «Софіт - Полтава», а також директором Полтавської філії ТОВ «Софіт Люкс», що підтверджується копією свідоцтва та податковими документами наявними в матеріалах справи. [PERSON] не має іншої сім»ї, інші неповнолітні діти у нього відсутні. Також не має на утриманні дружини та непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком її здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що [PERSON] має спортивні, художні здібності, а також здібності до вивчення іноземних мов, необхідно організувати процес її навчання та оплатити відповідні заняття. Крім того, позивачка [PERSON] у зв'язку з тим, що донька часто хворіє, несе додаткові витрати на придбання ліків, харчування, обстеження та лікування, а також на придбання спортивного та мистецького інвентарю для її фізичного та духовного розвитку. Тому, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків, відповідач [PERSON], як батько [PERSON], зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на свою доньку, пов'язаних з її фізичним і духовним розвитком. При визначенні розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує розмір додаткових витрат, які потребує дитина, його сімейний стан. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на доньку [PERSON] у розмірі 710 грн. щомісячно до повноліття дитини, оскільки саме така сума підтверджується відповідними платіжними документами наявними в матеріалах справи ( плата за школу фігурного катання та навчання в Полтавській дитячій художній школі). Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Зважаючи на те, що позивачем [PERSON] не подано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з [PERSON], але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в цій частині позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час. У зв'язку з тим, що [PERSON] не сплачує аліменти, не надає допомоги на утримання доньки, не несе додаткові витрати, дитина проживає з матір'ю і перебуває на її повному утриманні, суд, приходить до висновку, що повинні бути застосовані положення ч.3 ст.70 СК України під час прийняття рішення про поділ майна подружжя та відступ від принципу рівності частин у спільному майні подружжя, збільшивши частку позивача [PERSON] при розподілі майна, для забезпечення, зокрема, інтересів дитини. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказане правило міститься і в ч.3 ст. 368 ЦК України. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно п.п.23, 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерела і час його придбання. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до технічного паспорту на транспортний засіб вантажний фургон В Фіат Дукато 14, д.н.з. [NUMBER], власником є [PERSON] з 12.01.2007 року. Судом було встановлено, що до об»єктів спільної сумісної власності подружжя ще належить вказане вище рухоме майно. Згідно висновку № 48 судової автотоварознавчої експертизи від 28.02.2014 року ринкова вартість вказаного автомобіля становить 39373 грн. 36 коп. ( а.с.13-17 том 3). Відповідно до технічного паспорту на ТЗ Фольксваген Поло, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] власником є [PERSON] ( а.с. 40-41 том 1). Згідно витягу із звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 80 від 29.03.2013 року ( а.с. 87-95 том 1) вартість даного авто становить 40540 грн. Дана вартість авто була погоджена сторонами в судовому засіданні. Відповідно до кредитного договору №50001102 від 24.03.2011 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті» (02660, м.Київ , вул. Колекторна ,1) [PERSON] було здійснено придбання мікроавтобусу білого кольору, марки «Фольксваген Крафтер», д.н.з. [NUMBER] з подальшим його заставленням за відповідним договором застави. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 021213 від 09.12.2013 року (а.с. 129-133 том 2), ринкова вартість автомобіля «Фольксваген Крафтер», д.н.з. [NUMBER] становить 313084 грн. Понесені витрати позивачкою [PERSON] на проведення вказаної експертизи становлять 450 грн. Зважаючи на аналіз матеріалів справи, пояснення сторін, потреб дитини, позицію по справі ТОВ «Порше Мобіліті», з»ясувавши фактичні обставини справи щодо користування, утримання, потреби в рухомому майні, здійснення підприємницької діяльності [PERSON], суд, приходить до висновку, що рухоме майно слід розподілити між сторонами наступним чином, а саме: - виділити із спільного майна подружжя та визнати право власності за [PERSON] на легковий автомобіль марки «Фольксваген Поло», хечбек, сірого кольору, 2004 року випуску, д.н.з.[NUMBER], номер кузову [NUMBER] вартістю 40540 грн.; - виділити із спільного майна подружжя та визнати право власності за [PERSON] на вантажний фургон - В, марки FIAT DUCATO 14, 1998 року, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], вартістю 39373,36 грн.; - виділити із спільного майна подружжя та визнати право власності за [PERSON] на мікроавтобус білого кольору, марки «Фольксваген Крафтер», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року виробництва, вартістю 313084 грн., залишивши в повному обсязі за останнім права та обов'язки позичальника та майнодавця за кредитним договором №50001102 від 24.03.2011 року та договором застави №50001102 від 29.03.2011 року укладених з ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті». Також судом було встановлено, що до об»єктів спільної сумісної власності подружжя належить також нерухоме майно, а саме: - нежитлові приміщення (офіс з квартирою [ADDRESS] за літером Б-2 та сарай площею 4 кв.м. Дане приміщення складається: - квартира [NUMBER] - 1 коридор 1,4 м.кв.; 2 кімната 19,2 кв.м.; 3 кухня 6,5 кв.м.; 4 вбиральня 6,4 кв.м.; 5 шафа 2,4 кв.м.; 6 сходи 1,0 кв.м.; 7 сходи 3,0 кв.м.; 8 кімната 25,6 кв.м. Квартира [NUMBER] загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м. (на даний час квартира [NUMBER] перебуває у іпотеці з метою забезпечення грошового зобов'язання [PERSON] за кредитним договором, де кредитором є ПАТ КБ «Приватбанк»);. - офісне приміщення - 1 тамбур 1,2 кв.м.; 1 хол 55,3 кв.м.; 2 санвузол 6,9 кв.м.; 3 офісне приміщення 57,9 кв.м.; 4 шафа 0.8 кв.м.; 5 сходи 5.7. кв.м.; загальною площею 127,8 кв.м. Враховуючи складність питань, специфіку суті питань, необхідність наявності спеціальних знань та практичного досвіду в порядку ст. 143 ЦПК України суд по справі призначив судову будівельно - технічну експертизу щодо визначення варіантів поділу майна, співвідношення часток майна та його вартість . Згідно висновку судових будівельно - технічної та оціночно-будівельної експертиз №68 від 25.06.2013 року ринкова вартість нежитлових приміщень (офіс з квартирою [ADDRESS] складає 1419480 грн: з них офіс площею 127,8 кв.м. - 1068420 грн.; квартири [NUMBER] загальною площею 65,5 кв.м. - 342360 грн.; сараю площею 4 кв.м. - 8700 грн. Також технічно можливо здійснити поділ нерухомого майна між членами подружжя, а саме виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS] за літером Б-2, загальною площею 65,5 м2, вартістю 342360 грн. та сарай площею 4 кв.м. вартістю 8700 грн., а [PERSON] виділити офісне приміщення, яке знаходиться за [ADDRESS] за літером Б-2, загальною площею 127,8 кв.м., вартістю 1 068 420 грн. При вказаному розподлі об»єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень (офіс та квартира [ADDRESS], фактичні частки між подружжям будуть складати: - [PERSON] ? частина майна вартістю 351060 грн.; [PERSON] ? частини майна вартістю 1068420 грн. Судом було встановлено та підтверджено представником третьої особи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що 22 грудня 2005 року було укладено та підписано договір іпотеки з [PERSON] Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] вартістю 280500 грн. Відповідно до цього договору офісне приміщення не обтяжено іпотекою, так як було введено в експлуатацію лише 03 вересня 2009 року згідно Акту готовності об'єкта до експлуатації. Будь - які зміни до договору іпотеки сторони не вносили. Під час судового розгляду справи представником третьої особи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» було зазначено , що банк контролює фактичний стан та використання предмету іпотеки згідно умов договору іпотеки. Банку було відомо про введення в експлуатацію 03 вересня 2009 року офісного приміщення за [ADDRESS], загальною площею 127,8 кв.м. У банку відповідачем [PERSON] не отримувалось відповідний письмовий дозвіл на здійснення реконструкції, перебудови, перепланування предмета іпотеки як це передбачено п.7.4 Договору іпотеки. Відповідно до умов п.7.13 Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань , передбачених п.п.17.2.,17.3.,17.4.,17.7. цього договору він сплачує на користь Іпотекодержателя штраф в сумі 100% вартості предмету іпотеки, зазначеного в п.10 цього договору. Згідно висновку судових будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертиз №68 провести розподіл квартири і офісу з технічної точки зору можливо. Враховуючи, що ринкова вартість квартири [NUMBER] та сараю складає 351060 грн. та враховуючи наявність договірного механізму способу забезпечення зобов'язання відповідача [PERSON] перед банком у разі порушення умов договору, суд приходить до висновку, про відсутність порушення майнових інтересів банку при здійсненні розподілу майна - офісного приміщення та квартири. Крім того, суд зазначає, що у разі якби і офісне приміщення перебувало б у іпотеці все рівно майнові права банку при такому розподіл спільного майна подружжя не були порушені, так як законодавець ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» передбачив такий правовий механізм. Згідно ст.23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд приймає до уваги як доказ послідовні, обґрунтовані, стверджені покази свідків з боку [PERSON] - громадяни [PERSON] (Т.2 а.с.62-64), [PERSON], [PERSON].(Т.2 а.с.72-74) (щодо покладання на [PERSON] тягара побуту, роботи, працевлаштування чоловіка [PERSON], утримання дитини, створення перешкод в роботі, несплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини ). Крім того, суд приймає як доказ надані покази свідком [PERSON] щодо неправдивості показів та штучного створення письмових доказів з боку свідків зі сторони відповідача [PERSON] - гр. [PERSON] (стосовно удаваної позики), матері позивача гр. [PERSON] (стосовно фіктивної позики, неіснуючої фінансової допомоги, самоусунення від виконання батьківських обов'язків [PERSON]), сестри відповідача гр. [PERSON].( стосовно фіктивної позики, неіснуючої фінансової допомоги), касира підприємства де відповідач працює керівником [PERSON] (щодо фіктивності виплат аліментів, фіктивності виплат додаткових витрат на утримання дитини) заявлених з боку [PERSON] та штучного створення письмових доказів - розписок, нотаріальної заяви водія [PERSON] (Т.1 а.с.239), так як свідок [PERSON] був фактично присутнім при всіх цих штучно створених доказах для даного судового процесу і це все бачив і чув. Суд оцінює покази надані матір»ю та сестрою [PERSON] як штучно створені докази з метою уникнення останнім цивільно - майнової відповідальності на підґрунті родинних відносин та оцінює їх критично. Оскільки сторонами станом на день розгляду справи не досягнуто між собою домовленості про розподіл майна подружжя, з боку [PERSON] не надійшло заперечень щодо технічного поділу нерухомого майна при проведенні експертиз, заперечень щодо вартості нерухомого майна, тому за таких обставин суд прийшов до висновку, що поділ майна між сторонами слід провести по варіанту, запропонованому позивачем, з відступленням від засади рівності часток подружжя на користь [PERSON], який буде відповідати дійсним обставинам справи та інтересам сторін по справі і, зокрема, інтересам дитини. Також суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави держмито в сумі 960 грн. пропорційно до виділеного майна, а також достягнути з [PERSON] на користь держави держмито в сумі 1731 грн. (2880 грн. (макс. розмір)-960 грн. ( з [PERSON]) -1149 грн. ( сплачений при подачі позову) = 1731 грн. ) На підставі викладеного,

Outcome: partial