Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

23 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей в розмірі 52 206,00 гривень. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 26.02.2005 вона уклала шлюб з відповідачем, та від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29.06.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Судом визначено місце проживання дітей разом з нею. Позивач посилалася на те, що відповідач займається індивідуальною адвокатською діяльністю, має стабільний прибуток, іншим особам аліменти не сплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину. Вказала, що розмір витрат на утримання, навчання, лікування дітей в середньому в місяць складає 17 000 грн., та складається з: їжі - 5000 грн., одягу та взуття - 2000 грн., сплати комунальних послуг (у неопалювальний сезон 50%) - 1700 грн., проїзду до школи - 1000 грн., репетитора з англійської мови для [PERSON] - 1200 грн., репетитора з математики для [PERSON] - 1200 грн., дозвілля (цирк, кінотеатр, дитяче кафе та ін.) -1800 грн., харчування [PERSON] у школі - 600 грн., шкільного приладдя - 200 грн., подарунків на дитячі дні народження - 200 грн., лікування [PERSON] 1000 грн., щомісячного шкільного внеску ([PERSON]) - 300 грн., щомісячного шкільного внеску ([PERSON]) - 800 грн. Позивач звернула увагу суду на те, що жодних перепон у спілкуванні дітей із батьком вона ніколи не чинила, однак, відповідач із дітьми бачиться не регулярно (один-два рази на тиждень), вихованням та утриманням дітей відповідач не займається взагалі, також відповідач не цікавиться шкільним життям дітей, їх захопленням чи бажанням, не відвідує шкільні збори, не буває присутнім на шкільних лінійках на початку і в кінці року. Коштів на утримання дітей їх батько з моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу, більше року, не надає. Посилалася також на те, що протягом грудня 2017 року - січня 2018 року вона з дітьми перебувала на відпочинку у Таїланді . Відповідач надав згоду на виїзд дітей за кордон, однак, усі витрати на оздоровлення допомоги не надав, матеріальної допомоги не надав, тому вважає за потрібне стягнути з відповідача вартість авіаквитків у розмірі 48 356,00 грн., з яких вартість квитка [PERSON] складає 21 898,00 грн., а вартість квитка [PERSON] - 26 367,00 грн. Повернувшись із відпустки, у січні 2018 року, відповідач виявив бажання зустрітись із дітьми, однак, він не врахував прохання позивачки зустрітись із дітьми у закритому приміщенні, оскільки у дітей ще не минув період акліматизації, у зв`язку з чим [PERSON] тяжко захворів, та, як результат, на лікування і відновлення імунітету дитини позивачем було витрачено близько 12 000 грн. Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача половину вартості спортивно-оздоровчих послуг на дітей за договорами №№СОЛ 8830, СОЛ 8828 у розмірі 3850 грн. Ухвалою судді від 29 листопада 2018 року роз`єднано у самостійні провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей виділено в окреме провадження. Відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 28.02.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.03.2019 було частково задоволено клопотання представника позивача - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Витребувано від Головного управління ДФС у місті Києві відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків інформацію про доходи [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 01.12.2017 по 21.03.2019. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві інформацію щодо суми нарахувань єдиного соціального внеску із заробітної плати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 01.12.2017 по 21.03.2019. Витребувано від Головного сервісного центру МВС в м. Києві інформацію щодо наявності транспортних засобів, що зареєстровані на [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині - відмовлено. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов. Пояснив, що держава визначила прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому він не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки на утримання дітей аліментів у розмірі половини прожиткового мінімуму на одну дитину, який, з його точки зору, є достатнім для утримання. Врешті-решт, вказав, що, на його думку, 1500 грн. щомісячно буде достатньо для утримання дітей. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 26.02.2005 перебували у шлюбі, та за час перебування сторін у шлюбі, в останніх народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29.06.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Судом визначено місце проживання дітей сторін разом з матір`ю [PERSON] . Позивачка, звертаючись до відповідача із позовом про стягнення аліментів, посилається на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] зобов`язані матеріально забезпечувати своїх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частина перша статті 181 СК України передбачає, що «способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними». Встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Основні положення про докази визначено § 1 Глави 5 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, з точки зору закону розмір аліментів визначається в кожному конкретному випадку в залежності від дійсних потреб та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. До уваги приймається стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Так, сторона позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 грн., з метою забезпечення дітей в таких же умовах, або не гірших за тих, які були створені для їх життя та розвитку під час перебування сторін у шлюбі, вказуючи на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги позивачу на утримування дітей, займається індивідуальною адвокатською діяльністю, має стабільний прибуток, іншим особам аліменти не сплачує. У судовому засіданні відповідач частково визнав позовні вимоги позивачки, у частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі у розмірі 1500 грн. на двох дітей. Також у судовому засіданні відповідач не зміг пояснити скільки, на його думку, коштів необхідно для утримання дітей, придбання їх продуктів харчування та одягу. Крім того, вказував на те, що не повинен сплачувати примхи позивачки та дітей. В обґрунтування зазначеної ним суми аліментів, які він погоджується сплачувати на користь позивачки на утримання дітей, надав суду форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 12.10.2018, згідно якої [PERSON] зобов`язаний виконувати роботу юрисконсульта, з заробітною платою у розмірі 3723,00 грн. Встановлено, що у відповідача на утриманні перебуває також малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. З отриманих на виконання ухвали суду доказів вбачається наступне. Як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС України №31/9816 від 23.04.2019, згідно з наявними обліковими даними МВС України станом на 19.04.2019 зареєстровані на праві власності на ім`я [PERSON] транспорті засоби у базах даних не значаться. Згідно наданої Головним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві №103383/06 від 16.05.2019, за період з 10.12.2018 по 01.01.2019 [PERSON] отримав дохід у розмірі 9672,73 грн., за період з 01.01.2019 по 01.05.2019 - 16 800 грн. Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] , наданих Головним управлінням ДФС у м. Києві, у третьому та четвертому кварталах 2018 року отримав дохід: додаткове благо від АТ «Універсал Банк» у розмірі 142,38 грн. та 597,30 грн., та в четвертому кварталі 2018 року також отримав заробітну плату у розмірі 9672,73 грн. З вищенаведеного вбачається, що за відповідачем не зареєстровано на праві власності транспортних засобів та має на утриманні малолітню дитину, разом з тим, встановлено, що відповідач є працездатним, у нього на утриманні не перебувають непрацездатні батьки, відповідач має стабільний дохід, оскільки, працевлаштований, крім того, є адвокатом, таким чином, його матеріальне становище дозволяє йому утримувати спільних з позивачем дітей. Судом не приймається позиція відповідача з приводу визначення законодавством розміру аліментів, як необгрунтована та така, що спростовується нормами ст. 182 СК України, згідно яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що в даному випадку існують дійсні потреби для призначення аліментів саме в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи пояснення сторін, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., щомісячно, до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, а після того - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття На думку суду, вказаний розмір присуджених аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1416,80 грн. Суд,

Outcome: partial