Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином посилаючись на те, що постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року у зв»язку із закінченням строків давності кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. З ст. 286 КК України закрито. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.10.2013 року постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року в частині вирішення цивільних позовів скасовано та направлено в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Цивільний відповідач, [PERSON], керуючи автомобілем SKODA OCTAVІA, д.н.з. [NUMBER] 29.03.2003 року на 202 км автомобільної дороги Київ-Одеса у порушення вимог Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки допустив наїзд на перешкоду у вигляді вибоїни, після чого некерований транспортний засіб змінив напрямок руху, виїхав на праве узбіччя та вчинив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які стояли у кюветі з правої сторони автомобільної дороги, що спричинило їх загибель. Загибла [PERSON], приходилася їм, цивільним позивачам - донькою. Вони за власні кошти провели поховання доньки. На поховання та проведення поминальних обідів було витрачено власні кошти в сумі - 13 405,52 грн. зокрема: вартість послуг моргу в м. Умань - 275,00 грн.; оплата похоронного транспорту - 301,20 грн. (рахунок замовлення № 5537.А); викопування могили - 142,30 грн. (рахунок замовлення № 5537.К); витрати на ритуальні послуги - 1547,02 грн. (рахуно замовлення № 5537.З); витрати на поховальний одяг - 654 грн.; вартість поминального обіду в день поховання : 5286,00 грн.; вартість поминального обіду на 40 день - 2600,00 грн.; вартість поминального обіду (1-а річниця) - 2600,00 грн. На встановлення надгробного пам»ятника на могилі [PERSON] ними було витрачено 28 100,00 грн., що підтверджує рахунок від 12.07.2003 року. Також було встановлено пам»ятник на місці загибелі доньки вартістю 1003,20 грн. Протягом 10 років їм довелося приймати участь у слідчих діях, та судових засіданнях, які проводилися за межами їх місця проживання, зокрема це м. Умань, м. Черкаси, м. Монастирище. На проїзд та проживання було витрачено 1921,62 грн. За надання правової допомоги адвокатом під час досудового слідства було виплачено гонорар в розмірі 5000,00 грн. Змушені були звертатися за медичною допомогою через отримані психологічні травми, вартість використаних препаратів становить 2500 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди становить 51930,34 грн. За період часу понад 10 років, що минули з дня смерті [PERSON] цивільний відповідач - [PERSON] відшкодував лише 15 000,00 грн. Згідно ст. З Конституції України, людина її життя та здоров»я є найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави. Своєю недбалою поведінкою цивільний відповідач позбавив життя ще зовсім молоду людину. Ніколи вже не обійняти їм дочки, не отримати допомоги на яку вони сподівалися у старості. У них забрали найдорожче, що вони мали - дитину. У мирний час їм батькам довелося - поховати їх дитину. Кожний з них отримав глибоку, непоправну психологічну травму через трагічну та передчасну смерть дитини. Через перенесені моральні страждання змушені були повністю змінити свій звичний, нормальний спосіб життя. Змушені докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З часу смерті дочки погіршився стан здоров»я, турбують головні болі, порушився сон тощо. Жодні кошти не зможуть замінити та компенсувати те, що вони пережили і змушені переживати кожного дня, щогодини. Враховуючи непоправність завданого та глибину страждань моральну шкоду завдану їм, вони оцінюють в 300 000,00 гривень. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), а також особам які проживали з нею однією сім»єю. В ході розгляду цивільної справи позивачі уточнили позовні вимоги посилаючись на те, що враховуючи наявність оригіналів витратних документів, що об'єктивно підтверджують понесені ними витрати, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди уточнюють та просять розглядати в наступній редакції: оплата похоронного транспорту - 301,20 грн. (рахунок замовлення № 5537.А); викопування могили - 142,30 грн. (рахунок замовлення № 5537.К); витрати на ритуальні послуги - 1547,02 грн. (рахунок замовлення № 5537.3); вартість поминального обіду в день поховання - 5286,00 грн.; вартість поминального обіду на 9 день (денний забірний лист від 06.03.2003 року) - 3020,92 грн.; вартість поминального обіду на 6 міс. (денний забірний лист від 27.09.2003 року) - 4645,69 грн.; вартість поминального обіду на 1 річницю (денний забірний лист від 27.03.2004 року) - 8145,32 грн.; встановлення пам'ятника на місці загибелі доньки вартістю - 1003,20 грн.; деталі пам'ятника на місці поховання - 240 грн.; вартість гранітної плити - 954,00 грн.; деталі пам'ятника - 4266,00 грн.; вартість художньої роботи пам'ятника - 2000,00 грн.; виготовлення гранітного столу, лавки на місці поховання - 2000,00 грн. вартість медикаментів - 2641,00 грн.; гонорар адвоката [PERSON] за ведення кримінальної справи - 5000,00 грн.; витрати на відрядження адвоката [PERSON] - 500,00 грн.; витрати на проживання у готелі під час розгляду кримінальної справи в м.Умань 124,00 грн.; на проїзд (для участі у слідчих діях та судових засіданнях протягом 10 років) було витрачено 2692,00 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди, що підтверджується оригіналами витратних документів становить 44 508,65 грн. За період часу понад 10 років, що минули з дня смерті [PERSON] цивільний відповідач - [PERSON] відшкодував лише 15 000,00 грн. Враховуючи непоправність завданого та глибину страждань моральну шкоду завдану їм, смертю доньки вони оцінюють в 300 000,00 грн. Просять суд стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Київ на користь [PERSON], [INFO]: матеріальну шкоду в розмірі - 14754, 32 грн., моральну шкоду в розмірі - 150 000,00 грн., стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Київ на користь [PERSON], [INFO]: матеріальну шкоду в розмірі - 14754, 32 грн., моральну шкоду в розмірі - 150 000,00 грн. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] ( діє на підставі ордеру серії ЧК № 016764 від 09.12.2013 року, угоди про надання правової допомоги від 11.11.2013 року) позов підтримав повністю, просить його задоволити, та пояснив, що вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 286 КК України за постановою суду з нереабілітуючих підстав, а був визнаний винним у вчиненні злочину, в зв»язку з яким настала смерть [PERSON]. В зв»язку з вчиненим відповідачем злочином, загинула молода особа, а батькам довелося поховати доньку і вони залишилися на старості без піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вважає, що постанова суду підтверджує, що саме відповідачем було вчинено кримінальне правопорушення, а постанова про звільнення від відповідальності не може бути підставою, для відмови в задоволенні позову. Посилання відповідача в запереченні на те, що він був працівником, а тому юридична особа повинна нести відповідальність, як власник джерела підвищеної небезпеки спростовується ст. 134 КЗпП України відповідно до якої, шкода стягується з працівника в повному обсязі, якщо його дії містять ознаки злочину, передбаченого КК України, а також якщо шкода спричинена ним не при виконанні трудових обов»язків. В зв»язку з тим, що відповідач вчинив ДТП не при виконанні своїх трудових обов»язків, а тому не має місце притягнення до розгляду юридичної особи. Після смерті дочки позивачі витратили кошти на поховання дочки, обіди, пам»ятники, відновлення свого стану здоров»я. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, а саме понесені витрати на поховання, ритуальні послуги, за виключенням тієї суми, яка була відшкодована відповідачем добровільно, а саме стягнути з відповідача загальну суму на користь позивачів 329 508, 65 грн. Вважає, що моральна шкода, підлягає задоволенню повністю, оскільки спричинена відповідачем своєю недбалою поведінкою і вона є адекватною. Розмір моральної шкоди 300000 гривень, відповідає тій шкоді, яку позивачам довелося пережити, з урахуванням того, що вони залишились без єдиної доньки, з урахуванням непоправності завданих позивачам моральних збитків в зв»язку з втратою дочки. Просить стягнути з відповідача, суми матеріальної та моральної шкоди, які зазначені в уточненій позовній заяві, а саме матеріальну шкоду в сумі 14 754, 32 грн., та моральну шкоду в розмірі 150 00,00 грн. на кожного з позивачів. За час понад 10 років, відповідачем було відшкодовано позивачам лише 15000 гривень, інших відшкодувань відповідач на користь позивачів не проводив. Позивачі витратили значно більшу суму, але враховуючи наявність документально підтверджених матеріальних витрат, просить стягнути шкоду в тих сумах, які заявлені позивачами в уточненій позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заперечення відповідно до якого заперечує проти позову, в зв'язку з його безпідставністю, просить в його задоволенні до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, відмовити виходячи з наступного. Відповідно до Договору оренди легкового автомобіля № 145 від 01.04.2002 року Орендодавець ПП "ІКЦ Діоген" передав Орендарю ТОВ "Амтел-Україна" в тимчасове володіння автомобіль марки Шкода Октавія, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Наказом ТОВ "Амтел-Україна" № 280 від 23.09.2002 року, відповідача переведено на посаду заступника директора з фінансових питань ТОВ "Амтел-Україна". Відповідно до Наказу ТОВ "Амтел-Україна" № 150а від 02.10.2002 року, автомобіль марки Шкода Октавія, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] закріплено за відповідачем. В обгрунтування вищенаведеного посилається на ст. ст. 1166, 1172, ч. 2 ст. 1187 ЦК, п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при, вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6. Отже, законом передбачені випадки, коли особа, яка фактично володіє (управляє, експлуатує) об'єктами зі шкідливими властивостями, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим на підставі ст. ст. 1172, 1187 ЦК України. Факт наявності між володільцем та особою, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами (первинними документами, довідкою Фонду соціального страхування на випадок безробіття, довідкою органу Державної податкової служби України тощо). Не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у сво'іх особистих цілях. Враховуючи викладене вважає, що відповідальність за матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілим повинен нести роботодавець відповідача - ТОВ "Амтел- Україна". Крім того, вважає, що шкода, завдана потерпілим, підлягає відшкодуванню солідарно спільно з Уманською дорожньо-експлуатаційною дільницею ДП "Черкаський облавтодор" виходячи з наступного. В обгрунтування посилається на висновок комісійної комплексної автотехнічної, транспортно- трасологічної та дорожньо-технічної експертизи № 9034/11640/11641 від 30.12.2005 року, висновок комісійної комплексної судово-автотехнічної, транспортно- трасологічної та дорожньо-технічної експертизи № 5038/10390/10391/6721/10411 від 31.10.2007 року, висновок № 4513 від 27.02.2012 року судової дорожньо-технічної експертизи, які містяться в матеріалах кримінальної справи про його обвинувачення за ч. 3 ст. 286 КК України. на ст. 1190 ЦК України, п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Винність відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто у вчиненні ДТП в результаті якого загинула донька позивачів [PERSON], підтверджується постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття справи в частині ( а.с. 4-34), яка в частині винуватості [PERSON] залишена без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.10.2013 року ( а.с. 35-38). Згідно Договору оренди легкового автомобіля № 145 від 01.04.2002 року Орендодавець ПП "ІКЦ Діоген" передав Орендарю ТОВ "Амтел-Україна" в тимчасове володіння автомобіль марки Шкода Октавія, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ( а.с. 224-226). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідач не надав суду доказів того, що ДТП 29.03.2003 року за участю автомобіля, яким він керував, сталося під час виконання ним своїх трудових обов»язків. Згідно постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.05.2013 року про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття справи в частині ( а.с. 4-34), встановлено, що 29.03.2003 року відповідач [PERSON] разом з іншими пасажирами автомобіля їхали в м. Одесу на «Юморину», тобто відповідач в момент ДТП не виконував трудові обов»язки. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Посилання відповідача [PERSON] на п. 5 постанови Пленуму Веховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», як на підставу того, що він не несе відповідальності за завдану шкоду позивачам, спростовується самим п. 5 вказаної вище постанови Пленуму, відповідно до якого, при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надав суду належних доказів того, що шкода, завдана позивачам, підлягає відшкодуванню солідарно спільно з Уманською дорожньо-експлуатаційною дільницею ДП "Черкаський облавтодор", пославшись в запереченні лише на наявність висновків експертиз ( а.с. 171-221), в кримінальному провадженні. Разом з тим, відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом ( ст. 66 ЦПК України). Клопотання про призначення у цивільній справі експертизи від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. У абзаці 2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення частково, а саме в частині стягнення оплати похоронного транспорту - 301,20 грн. (рахунок замовлення № 5537.А); викопування могили - 142,30 грн. (рахунок замовлення № 5537.К); витрати на ритуальні послуги - 1547,02 грн. (рахунок замовлення № 5537.3); вартість поминального обіду в день поховання - 5286,00 грн.; вартість поминального обіду на 9 день (денний забірний лист від 06.03.2003 року) - 3020,92 грн.; вартість поминального обіду на 6 міс. (денний забірний лист від 27.09.2003 року) - 4645,69 грн.; вартість поминального обіду на 1 річницю (денний забірний лист від 27.03.2004 року) - 8145,32 грн.; встановлення пам'ятника на місці загибелі доньки вартістю - 1003,20 грн.; деталі пам'ятника на місці поховання - 240 грн.; вартість гранітної плити - 954,00 грн.; деталі пам'ятника - 4266,00 грн.; вартість художньої роботи пам'ятника - 2000,00 грн.; виготовлення гранітного столу, лавки на місці поховання - 2000,00 грн. гонорар адвоката [PERSON] за ведення кримінальної справи - 5000,00 грн.; витрати на відрядження адвоката [PERSON] - 500,00 грн.; витрати на проживання у готелі під час розгляду кримінальної справи в м.Умань 124,00 грн., на загальну суму 39175,65, оскільки підтверджений документально матеріалами справи. Позов в частині стягнення витрат на проїзд (для участі у слідчих діях та судових засіданнях протягом 10 років) в сумі 2692,00 грн., підлягає до задоволення частково, а саме в сумі 1619 грн. 99 коп., яка підтверджується документально матеріалами справи ( а.с. 39, 51, 52- 54, 56, 57, 58, 63, 64, 70, 71, 72, 73, 74, 153, 154). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача за завдані позивачам матеріальні збитки становить 39175,65+1619,99 = 40795,64 - 15000 грн. ( сплочені позивачам відповідачем) = 25795 грн. 64 коп., тобто по 12897,82 грн., кожному. Суд вважає, що позов в частині стягнення вартості медикаментів - 2641,00 грн., не підлягає до задоволення, оскільки позивачами не доведено, що дані медикаменти купували саме вони. Суд вважає, що позови позивачів в частині стягнення моральної шкоди по 150000 грн. кожному, підлягає до задоволення повністю виходячи з наступного. Згідно ст. 23 ч.1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі ч.2 даної норми ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів; а також, на ряду з іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно ст.23 ч.3 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. Як регламентує ч.4 вказаної статті ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в інших випадках встановлених законом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання про відшкодування позивачам моральної (немайнової) шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП, винуватцем якого визнано відповідача [PERSON], позивачі безповоротно втратили близьку їм людину, понесли значні моральні страждання, враховуючи глибину душевних страждань, які носять триваючий характер, зазнали істотних негативних змін в особистому житті, порушень їх життєвих зв'язків та звичайного життєвого укладу, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди позивачам по 150000 грн., кожному. Також, визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, а тому вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення повністю. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, який в даному випадку становитиме 257,95 грн за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за немайнові, разом 501,55 грн. На підставі викладеного ст. ст. 23, 1172, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та

Outcome: approved