Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

18 квітня 2018 року [PERSON], місце проживання якого: 84545, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернувся з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 84545, Донецька область, м. Соледар, вул. Горького, буд. 43, РНОКПП [NUMBER], в якій просить: ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 16618,12 грн. як компенсацію матеріальної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 04 грудня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області по кримінальній справі за № 219/3403/15-к визнав [PERSON] винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначив йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] повністю звільнено від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Вирок суду набув законної сили 07 березня 2018 року після розгляду апеляційної скарги Апеляційним судом Донецької області. В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пішохід, донька позивача [PERSON] була смертельно травмована. Від травм несумісних з життям вона померла в лікарні 01 березня 2015 року. Позивач, як потерпілий по справі зазнав матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП водієм [PERSON] в сумі 12868,12 грн. та витрати за правову допомогу в сумі 3750 грн., тобто на загальну суму 16618,12 грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 15 хвилин 13 червня 2018 року, яке в подальшому ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року відкладено на 15 серпня 2018 року на 11 годину 00 хвилин у звязку з неявкою відповідача. 20 червня 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно якої він просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 12943,37 грн., які складаються з матеріальних витрат в сумі 9164,37 грн. та судових витрат за надану правову допомогу на суму 3750 грн., уточнивши та залишивши позовні вимоги в частині того, що він купив і доставив цемент для залиття фундаменту під памятник: 16 червня 2016 року на суму 180 грн., 12 липня 2016 року на суму 190 грн., 14 липня 2016 року - 95 грн., 18 липня 2016 року - 95 грн., 30 серпня 2016 року - 103 грн. 09 червня 2016 року купив і доставив щебінь на цвинтар під фундамент для памятника на суму 540 грн., 28 червня 2016 року купив і доставив цеглу (блок) для встановлення памятника на суму 195 грн., заказав і доставив плиту (боян) з надписом для памятника вартістю 2325 грн., всього на суму 3723 грн. За помини доньки він затратив: 29 лютого 2016 року на продукти в сумі - 123,25 грн., 24 лютого 2016 року на миючі засоби витратив у сумі 36,05 грн., 26 лютого 2016 року оплата їдальні обійшлась позивачу в сумі 1039 грн., всього на суму 1198,30 грн. Для поїздки на автомобілі до адвоката і в відділ поліції м. Бахмут купив бензин 09 жовтня 2015 року на суму 200 грн. Для поїздки з дружиною на слухання справи в суді купував бензин: 09 червня 2015 року на суму 199,91 грн., 16 липня 2015 року на суму 149,94 грн., 26 серпня 2015 року на суму 150 грн., 11 листопада 2015 року - 149,93 грн., 03 листопада 2015 року 150 грн., 23 листопада 2015 року 150 грн., 14 січня 2016 року 119,94 грн., 29 січня 2016 року 150 грн., 07 лютого 2016 року 150 грн., 16 лютого 2016 року 150 грн., 22 лютого 2016 року 150 грн., 11 березня 2016 року 150 грн., 04 квітня 2016 року 150 грн., 01 липня 2016 року 149,93 грн., 21 липня 2016 року 150 грн., 07 вересня 2016 року 120 грн., 20 січня 2017 року 149,88 грн., 08 лютого 2017 року 149,94 грн., 09 березня 2017 року 150 грн., 31 березня 2017 року 150 грн., 09 червня 2017 року 150 грн., 11 вересня 2017 року 150 грн., 20 жовтня 2017 року 150 грн., 01 грудня 2017 року 150 грн., 04 грудня 2017 року 150 грн., всього 3939,47 грн. Позивачу платно була надана правова допомога. Згідно договору позивач повинен за день слухання справи сплатити 250 грн. За надану йому правову допомогу згідно договору адвокату позивач сплатив: 04 квітня 2016 року, 13 червня 2016 року, 07 вересня 2016 року, 08 лютого 2017 року, 09 березня 2017 року, 31 березня 2017 року, 09 червня 2017 року, 11 вересня 2017 року, 20 жовтня 2017 року, 01 грудня 2017 року по 250 грн. за день, а 16 липня 2016 року сплатив суму 750 грн. (оплата за три засідання), 07 березня 2018 року 250 грн., 06 квітня 2018 року 250 грн., а всього у розмірі на суму 3750 грн. Раніше 09 червня 2015 року позивач подавав позовну заяву про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, за яку згідно законодавства 30 березня 2016 року він сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., та комісійний збір в сумі 10 грн., всього на суму 253,60 грн., моральна шкода стягнута, а судовий збір судом при ухваленні вироку не стягнуто, оскільки позивачем він не заявлявся до стягнення. 27 лютого 2016 року позивач заказав панахиду, за яку сплатив 50 грн. Таким чином, з урахуванням уточнення, матеріальні витрати складають 9164,37 грн., а витрати за правову допомогу 3750 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2018 року у звязку з перебуванням судді Любчика О.В. у відрядженні на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Судове засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 15 серпня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року відкладене на 04 вересня 2018 року на 15 годину 00 хвилин у зв'язку з неявкою відповідача. В свою чергу, судове засідання, призначене на 15 годину 00 хвилин 04 вересня 20187 року було відкладено на 02 жовтня 2018 року у звязку з клопотанням представника відповідача. 02 жовтня 2018 року в судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, позивач також зазначив, що 01 березня 2016 року о 16 годині 45 хвилин відповідач, керуючи автомобілем, на великій швидкості не вписався у поворот і його викинуло на зупинку, де у той час знаходилась донька позивача, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла у той же день. Позивач поніс витрати по похованню своєї доньки. 09 березня 2015 року позивач від відповідача отримав грошові кошти у сумі 23 тисячі гривень, про що він написав відповідачу розписку і які витратив на поховання своєї дитини. Цивільний позов був частково задоволений при розгляді кримінальної справи відносно відповідача. Також позивач вказав, що баян це частина памятнику, а саме надпис, який встановлюється до стели памятнику. Позивач та представник позивача просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволені відмовити за необґрунтованості та недоведеності. Так, чеки, які долучені до позову не містять вказівки про їх платника, тобто в них не вказано, що платником є саме позивач, а тому вони не можуть бути використані як належні і допустимі докази по справі. Витрати, які позивач вказав у позові і які просить стягнути не є необхідними і не є тими, які виникли у звязку з вчиненням злочину, це є похідними витратами, при цьому причино-наслідковий звязок зі злочином, за вчинення якого був засуджений відповідач вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області, де позивач був потерпілим, відсутні. Окрім того, представник відповідача [PERSON] зазначив, що у судові засідання по кримінальній справі, де відповідач був обвинуваченим, а позивач був потерпілим, останній міг їздити не на машині, а на автобусі, також вказав, що позовні вимоги в частині витрат на правову допомогу це вид судових витрат, які не передбачені законом до стягнення окремим судовим рішенням у окремій справі. У даному випадку це питання підлягало вирішенню при ухваленні вироку суду. Також ці вимоги не підтверджені ані договором про надання правової допомоги позивачу в рамках кримінальної справи, ані іншими відповідними доказами, оскільки довідка надана представником позивача не є фінансовим документом, який підтверджує сплату позивачем наданих йому послуг адвокатом. Що стосується встановлення плити (баяну) на памятнику на могилі його доньки, то позивач у судовому засіданні не довів необхідність його встановлення. Просять у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі за недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і частково підтверджені матеріалами справи, тому підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~від 27\~березня 1992\~року №\~6 судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 2 ст.\~1187, п. 1 ч. 1 ст.\~1188 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей\~22\~ч. 1,\~1166\~ч. 1,\~1188\~ч. 1 п. 1\~ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] повністю звільнений від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 18418,55 грн. та моральну шкоду в сумі 250000 грн. Також у мотивувальній частині даного вироку зазначено, що в частині відшкодування матеріальної шкоди позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково в сумі 18418,55 грн., яка складається з витрат потерпілого на придбання палива для заправок автомобіля з метою здійснення чисельних поїздок до слідчого, адвоката, прокурора, суду, до моргу, майстерні з виготовлення памятників, витрат на поминальний обід, витрат, понесених на памятник. Зазначена сума знайшла своє підтвердження у судовому засіданні наданими потерпілим товарними чеками, касовими квитанціями та довідками. В частині відшкодування витрат за зіпсовані речі загиблої дочки потерпілого в сумі 8830,00грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки потерпілим не надані суду докази того, що перелічені ним речі повністю знищені та не підлягають відновленню (а.с. 6-11). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 березня 2018 року апеляційна скарга потерпілого [PERSON] задоволена частково. Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2017 року стосовно [PERSON] змінено в частині стягнення моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1000000 грн. В решті вирок залишено без змін (а.с. 13-14). З листа голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] від 10 вересня 2018 року вбачається, що матеріали кримінального провадження № 219/3403/15-к за обвинуваченням [PERSON] за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 05 вересня 2018 року направлено до другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, для розгляду касаційної скарги засудженого [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 березня 2018 року (а.с. 69). Відповідно до чеків позивач придбав цемент, а саме: 18 липня 2016 року на суму 95 грн., 16 червня 2016 року 90 грн., 14 липня 2016 року 95 грн., 28 червня 2016 року придбав п/блок на суму 195 грн., 09 червня 2016 року придбав щебінь у сумі 540 грн., 30 серпня 2016 року цемент на суму 103 грн., 12 липня 2016 року 190 грн., 16 червня 2016 року 90 грн. (а.с. 18 18 зворот). Також позивачем надано до суду чеки на придбання бензину, а саме: 16 липня 2015 року на суму 149,94 грн., 11 листопада 2015 року 149,93 грн., 26 серпня 2015 року 150 грн., 09 жовтня 2015 року 200 грн., 14 січня 2016 року 119,94 грн., 09 березня 2015 року 670,87 грн., 03 грудня 2015 року 150 грн., 04 квітня 2016 року 150 грн. (а.с. 19-19 зворот), 07 вересня 2016 року на суму 120 грн., 22 лютого 2016 року 119,94 грн., 29 січня 2016 року 150 грн.. 11 березня 2016 року 150 грн., 16 лютого 2016 року 150 грн., 09 червня 2016 року 199,91 грн., 01 липня 2016 року 149,93 грн., 21 липня 2016 року 150 грн. ( а.с. 21-21 зворот), 17 вересня 2017 року 149,88 грн., 31 березня 2017 року 150 грн., 20 жовтня 2017 року 150 грн., 08 лютого 2017 року 149,94 грн., 09 червня 2017 року 150 грн., 09 березня 2017 року 150 грн., 11 вересня 2017 року 150 грн., 01 грудня 2017 року 150 грн., 01 грудня 2017 року 150 грн. (а.с.17). Згідно квитанції Свято-Преображенської церкви в м. Соледар 27 лютого 2016 року [PERSON] було сплачено 50 грн. за панахиду (а.с. 19 зворот). Відповідно до чеків позивачем були придбані продукти харчування такі як цукерки, печиво, а саме: 29 лютого 2016 року на загальну суму 123,25 грн., миючи засоби на загальну суму 36,05 грн., у їдальні за їжу було сплачено 26 лютого 2016 року на суму 1039,90 грн. (а.с. 20). З листа вбачається, що на ньому надрукований текст, який містить реквізити сплати судового збору на суму 243,60 грн., проте чи сплачений він, ким сплачений і за що з нього не вбачається і не зрозуміло, а тому цей документ не може бути використаний судом як письмовий доказ при ухваленні даного рішення суду (а.с. 21 зворот). Згідно довідки виданої, адвокатом [PERSON] юридичної контори [PERSON] від 16 лютого 2016 року без номеру, [PERSON], останній сплатив [PERSON] за надану йому правову допомогу 750 грн., про що в книзі доходів і розходів адвоката зроблено відповідний запис, 04 квітня 2016 року ним також було сплачено адвокату [PERSON] 250 грн., 13 червня 2016 року 250 грн., 07 вересня 2016 року 250 грн., 28 лютого 2017 року 250 грн., 09 березня 2017 року 250 грн., 20 жовтня 2017 року 250 грн., 01 грудня 2017 року 250 грн., 09 червня 2017 року 250 грн., 11 вересня 2017 року 250 грн., 31 березня 2017 року 250 грн., проте до цих довідок не додано витяги з книги доходів і розходів адвоката про те, що дійсно адвокат [PERSON] отримав вказані кошти від [PERSON] і за що саме він їх отримав теж з цих довідок не зрозуміло, а тому ці письмові докази не можуть бути прийняті за основу судом при ухвалені даного рішення (а.с. 22-27). Відповідно накладної від 20 березня 201 року за № 103 (а) [PERSON] сплатив 2325 грн. за баян, надпис та фаску полир, усе це встановлено на памятник загиблої доньки позивача (а.с. 27), що також підтверджується фотографіями на яких зображений памятник загиблої доньки позивача (а.с. 48-49). З розписки написаної позивачем [PERSON] 09 березня 2015 року вбачається, що останній отримав гроші за спричинену йому матеріальну шкоду у сумі 23100 грн. від [PERSON] за ДТП, яка трапилась 01 березня 2015 року о 17 годині 20 хвилин по вул. Луначарського, в наслідок якої померла його донька [PERSON]. Гроші були витрачені на поховання його доньки [PERSON], у даній розписці стоять підписи обох позивача та відповідача, що не заперечували і самі сторони при розгляді даної цивільної справи (а.с. 73). Згідно позовної заяви, поданої до суду позивачем 09 червня 2015 року в рамках кримінальної справи відносно відповідача, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] кошти на оплату судового збору в сумі 243,60 грн., інші позовні вимоги його не повязані з цими позовними вимогами, які розглядались судом у рамках цієї цивільної справи та не дублюють їх, в тому числі і витрати щодо пального. Статтею\~ 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу"\~визначено, що поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно ст.\~1201\~ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~№ 6\~від 27\~березня 1992 року\~витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Враховуючи викладене, а також, що представником відповідача і відповідачем на протязі усього судового розгляду не спростований той факт, що витрати понесені позивачем на добудову памятнику є вище граничної вартості стандартних памятників і огорож в даній місцевості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення баяну та установку його до гранітного пам'ятника в сумі 3723 грн. Посилання представника відповідача на те, що накладна на підтвердження вищевказаної суми не відповідає вимогам оформлення документів, суд не приймає до уваги, оскільки ця накладна оформлена належним чином і скріплена печаткою приватного підприємця [PERSON], який надав відповідні послуги позивачу. Водночас, виходячи з наведених норм законодавства, у стягненні витрат, понесених на організацію поминального обіду на річницю в сумі 1198,30 грн. та витрат за панахиду в сумі 50 грн. слід відмовити, оскільки ці витрати на проведення поминального обіду, який проводився після поховання та панахида, відповідно до діючого законодавства не підлягають відшкодуванню (правовий висновок ВС у постанові Верховного суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц провадження № 61-63-81св18). Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат повязаних на поїздки до суду для участі у розгляді кримінальної справи відносно відповідача на загальну суму 3939,47 грн. та витрат щодо сплати судового збору при розгляді позовної заяви у рамках кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] на суму 253,60 грн., то в їх задоволені слід відмовити з тих підстав, що вино не можуть бути визнані матеріальною шкодою, яка завдана злочином, а є лише різновидами процесуальних витрат у розумінні статті 118 КПК України, якою чітко визначено, що процесуальні витрати складаються у тому числі і з витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, і які повинні були ставитися потерпілим при розгляді кримінальної справи відносно [PERSON] та вирішуватися судом при ухваленні вироку у відповідності до вимог частини 1 статті 124 КПК України, тобто ці вимоги є видом судових витрат, які не передбачені діючим законодавством України стягненню окремим судовим рішенням у окремій справі, а підлягали стягненню при розгляді кримінальної справи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3750 грн., суд вважає за необхідним у їх задоволені відмовити за таких підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Зокрема, п. 48 вищезазначеної Постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають\~бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог. Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) гривні, яка складається з витрат добудови памятника, та відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних витрат, які складаються із: поминання померлої доньки в сумі 1198 (одна тисяча сто девяносто вісім) гривень 30 копійок, витрат для поїздок на слухання кримінальної справи в суді в сумі 3939 (три тисячі девятсот тридцять девять) гривень 47 копійок, надання правової допомоги в сумі 3750 (три тисячі сімсот пятдесят) гривень, сплати судового збору та комісії до нього при розгляді кримінальної справи в сумі 253 (двісті пятдесят три) гривні 60 копійок, панахиди у церкві в сумі 50 (пятдесят) гривень. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~ Позивач згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, отже\~\~з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 202 (двісті дві) гривні 63 копійки, виходячи з наступного розрахунку: 3723*704,80/12949,37=202,63, де 3723 гривень сума задоволених позовних вимог; 704,80 гривень сума судового збору, яка сплачується за подання до суду позовної заяви; 12949,37 гривень ціна позову, 202,63 гривень судові витрати, присуджені державі, а решту судового збору в сумі 502 (пятсот дві) гривні 17 копійок слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial