Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

13.08.2020 [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позов, в обгрунтування якого вказує, що у неї та відповідача народилась донька, [PERSON] , [INFO] . 04.02.2014 рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 700 грн. Дочка проживає з позивачем , а відповідач проживає окремо. 10.07.2020 [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням про матеріальну допомогу на утримання дочки. На теперішній час відповідач аліменти нікому не платить, отримав у власність житловий будинок, дві земельні ділянки для ведення посібного сільського господарства. Вказана подія свідчать про поліпшення матеріального становища відповідача, але при цьому жодним чином не відображає у виплаті аліментів. Дитина страждає на неправильний прикус зубів, лікарем було встановлено необхідність застосування брекитів, що є затратно для матері дитини. Вартість стоматологічних послуг, як були надані [PERSON] складає 66100 грн протягом 2016-2019 р.р. у зв`язку з чим позивач просить збільшити розмір аліментів з 700 грн на 1\\4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, стягнути додаткові витрати у розмірі 2000 грн щомісяця та 33050 грн одноразово. Окрім того позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 26.10.2020 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого зазначено, позивачем не надано належних доказів того, що після отримання у дар об`єктів нерухомості у селі фінансовий стан покращився, не доведено зміну матеріального стану. Проте, стан його здоров`я погіршився, що підтверджується медичними документами. Також позивачем не доведені особливі обставини, які є умовою для стягнення додаткових витрат на дитину, а підстав для стягнення щомісячно 2000 грн взагалі не зазначено. Окрім того, позивач не надає доказів сплати за стоматологічні послуги, довідка видана не від медичного закладу, а від імені лікаря, в довідці не зазначено, хто був платником за надані медичні послуги. Витрати за надані послуги адвоката є завищеними. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволені позову та у стягненні судових витрат. Окрім того, [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу, які він поніс, у розмірі 9000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, з підстав, викладених у ньому, у подальшому позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила представника [PERSON] представляти її інтереси. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив представника [PERSON] представляти його інтереси. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2011 у справі №2-2879/11 (а.с.10). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №3962 (а.с. 8). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2014 у справі №638/14690/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 700 грн , починаючи з 17.09.2013 до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). На підставі зазначеного рішення суду про стягнення аліменти на теперішній час з відповідача стягуються аліменти у розмірі 700 грн. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає та зареєстрована з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1979 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 798XII (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, вбачається, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до змісту ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч .3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповдіно до положень ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини визначено у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн щомісячно. Разом з тим, статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд враховує, що обов`язок утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За таких обставин суд погоджується із мотивами, зазначеними у позовній заяві, враховуючи пріоритетність прав дитини. З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів підлягають до задоволення, шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також інтересів і становища як відповідача, так і позивача. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду, за таких обставин підстави для допуску до негайного виконання судового рішення у межах суми за один місяць у суду відсутні. При вирішенні питання про задоволення позову в частині зміни розміру аліментів судом враховано, що утримання дитини потребує значних матеріальних витрат, також суд враховує, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, земельні ділянки, квартира (а.с.13-15), окрім того, [PERSON] працездатна особа і не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів. Вирішуючи питання щодо додаткових витрат суд виходить з наступного: Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. На підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дитини позивачем надано довідку, лікуючого лікаря [PERSON] . З зазначеної довідки вбачається, що її видано [PERSON] , 2004 року народження в тому, що їй в стоматологічному кабінету надано послуги на суму 66100 грн (а.с.19). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, з довідки про надання медичних послуг не вбачається, хто саме сплатив суму за надані медичні послуги, не надано квитанції (чеку), з якого б вбачалось внесення певної суми. Окрім того, в довідці вказано лікарем, що дитині надано послуги у стоматологічному кабінеті, проте не зазначено в якому саме кабінете, до якої лікарні відноситься стоматологічний кабінет. Довідка оформлена не на бланку, без відповідних реквізитів. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею додаткових витрат на медичні послуги. Щодо додаткових витрат на дітей, які позивач просить стягнути на майбутнє, суд зазначає наступне: Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження додаткових витрат, які належить стягувати щомісяця. Отже, сума додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтується на припущенні і не підтверджується відповідними документами. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182,192 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Бірючинським Е.О. та сплатив останньому 10000 грн. З наданого відповідачем договору №12/20 про надання правової допомоги вбачається, що останній уклав договір з адвокатом Чудовським Д.О. та сплатив адвокату 9000 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial