Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] 10.05.2019р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд: визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати автомобіль «Hyundai Getz», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] 4/5, а [PERSON] 1/5 частини вищевказаної квартири; поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] вищевказаний автомобіль; визнати за [PERSON] право власності на 4/5 частини квартири [ADDRESS] , а також на автомобіль «Hyundai Getz», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що подружжям під час шлюбу придбано вищевказане майно, проте [PERSON] та [PERSON] з грудня 2016 року разом не проживають, діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні, відповідач матеріальну допомогу не надає, в матеріальному утриманні спільного майна участі не приймає, а відтак на думку позивача він має право на збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому посилаючись на те, що її мати надала подружжю 20\~000,00 доларів США на придбання спірної квартири, а також на те, що [PERSON] не має права на збільшення частки у спільній сумісній власності подружжя, оскільки вона приймала та приймає участь в матеріальному утриманні дітей, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає про існування між сторонами спору з приводу місця проживання дітей, а також, що питання стягнення аліментів в судовому порядку не вирішувалось. Окрім того, зазначила, що у 2016 році надала позивачу власні кошти у розмірі 253\~900,00 грн., в рахунок викупу його частини квартири. [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не доведено факту отримання подружжям від її батьків коштів на придбання квартири, а також те, що вказані відповідачем грошові кошти у розмірі 253\~900,00 грн. не є її приватною власністю, оскільки були отримані в якості виплати викупної суми за договорами страхування всіх членів сім`ї. Окрім того, зазначив, що ці кошти були використанні на лікування відповідача після її падіння та отримання важкої травми голови, а не на викуп частки позивача в спірній квартирі. [PERSON] надала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких посилаючись на безпідставність викладений у відповіді на позов обставин, просить відійти від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя та визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль та на 1/32 частку спірної квартири. Визнати за нею право власності на 31/32 частку вказаної квартири. 09.10.2019р. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, у якому просить суд: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/30 частку квартири, розташованої в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 253\~900,00 грн. отриманих ним від неї до подання позову; визнати за [PERSON] право власності на 29/30 часток в квартирі, розташованої в [ADDRESS] . Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час купівлі подружжям спірної квартири їм не вистачало коштів та [PERSON] звернулась до матері за допомогою, після чого остання надала подружжю кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США, а відтак [PERSON] має право на переважну частку в спільному сумісному майні подружжя. Окрім того в 2016 році [PERSON] перерахувала на картку [PERSON] кошти у розмірі 253\~900,00 грн., в якості викупу його частки в спірній кватирі. Таким чином, враховуючи вартість квартири, вартість автомобіля, у разі залишення його [PERSON] , та отримані останнім кошти, його частка в спірній квартирі складатиме 1/30. [PERSON] надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому посилаючись на обставини викладені у відповіді на відзив [PERSON] , просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] надала суду відповідь на відзив [PERSON] , в якій зазначила, що [PERSON] ввів її в оману при отриманні 253\~900,00 грн., оскільки запевнив, що ці кошти за його частку в спірній квартирі, а відтак такі кошти повинні бути враховані при поділі майна подружжя, в тому числі, оскільки вони були її приватною власністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити. Вимоги зустрічної позовної заяви не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити. Участі у судових дебатах не брала. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , - [PERSON] вимоги первісного позову не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи та свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 17.01.1998р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради міста Дніпропетровська, актовий запис № 15 (а.с.10). Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-14). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 26.04.2012р., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.16). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.12.2006р. №\~ [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.33). Факт того, що вищевказане майно придбано під час шлюбу учасниками справи не заперечується. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи, що вищевказана квартира та автомобіль набуті подружжям за час шлюбу, суд доходить висновку, що вони є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно з ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги щодо збільшення його частки в майні подружжя, посилається на те, що [PERSON] в 2016 році покинула родину, не приймала участі в утримані їх спільного майна, а також в матеріальному утриманні дітей. Водночас, з пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] чинить їй перешкоди в спілкуванні з дітьми, та не дає можливості активно приймати участь в житті дітей. Зазначила, що в періоди коли бачиться з дітьми купує їм речі та водить до дитячих розважальних центрів. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не надано суду доказів того, що [PERSON] навмисно ухиляється від участі в утриманні спільного майна подружжя, а також в матеріальному утриманні дітей, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для збільшення частки [PERSON] у спільному майні подружжя. [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги, щодо збільшення її частки в спільному майні подружжя посилається нате, що під час купівлі спірної квартири її мати надала подружжю кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США, а також на те, що в 2016 році вона перевела на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 253\~900,00 грн., які були ї приватною власністю, в якості викупу його частки в квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що дійсно надала подружжю невистачаючі кошти на купівлю квартири [ADDRESS] , в розмірі 20\~000,00 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Враховуючи, що кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США були передані [PERSON] безпосередньо на купівлю квартири для сім`ї доньки, а не подаровані особисто доньці, такі кошти є спільним сумісним майном подружжя, а відтак відсутні підстави для висновку про збільшення частки [PERSON] в майні подружжя з цієї підстави. Стосовно посилань [PERSON] щодо перерахування на картковий рахунок [PERSON] коштів у розмірі 253\~900,00 грн., які були її приватною власністю, та були йому надані в якості викупу його частки квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч вищевказаним правовим нормам, [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що вказані кошти дійсно були передані [PERSON] саме в рахунок викупу його частки в спільному сумісно майні подружжя, тоді як [PERSON] заперечує дану обставину та зазначає, що частина цих коштів пішла на лікування [PERSON] після отриманої внаслідок падіння в червні 2016 року травми голови, інша частина була використана в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Таким чином, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що такі кошти були її приватною власністю, оскільки [PERSON] сама зазначила, що страхові платежі сплачувала її мати, а відтак страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що не були особистою приватною власністю [PERSON] . Таким чином, суд доходить висновку про відступіть правових підстав для збільшення частки [PERSON] в майні подружжя, з підстав надання її матір`ю 20\~000,00 доларів США, та перерахунку на картку [PERSON] 253\~900,00 грн., оскільки такі кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Здійснення права спільної сумісної власності врегульовано статтею 63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз`яснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі Постанова) - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3\~ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи вищевказані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить до висновку, що частки в спірному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] є рівними, а відтак позовні вимоги первісного позову та зустрічної позовної заяви підлягають частковому задоволенню. Суд також бере до уваги факт того, що [PERSON] в зустрічному позові фактично не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . За змістом ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Outcome: partial