Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вищевказаним позовом, у якому просили відновити межі земельної ділянки шляхом зобовязання відповідача [PERSON] знести самовільно встановлену огорожу; визнати за ними право на приватизацію земельної ділянки розміром 0,30 га, розташованої по вул. Короленка, 8, в смт. Віньківці без погодження межі із суміжним землекористувачем [PERSON]; надати їм дозвіл на виготовлення технічної документації, яка необхідна для приватизації земельної ділянки без письмової згоди на це відповідача [PERSON] та її підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 21.03.1984 року позивачкою [PERSON] було придбано будинковолодіння по вулиці Короленка, 8, в смт Віньківці Хмельницької області відповідно до договору купівлі продажу. Рішенням Віньковецької селищної [PERSON] № 3 дев'ятої сесії від 10.11.2011 року «Про дозвіл на розробку технічної документації про передачу у власність земельних ділянок», позивачам виділено земельну ділянку розміром 0,30 га по вул. Короленка, 8, в смт. Віньківці, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га, та для ведення особистого селянського господарства 0,15 га. По сусідству із позивачами по вул. Короленка буд. 10 проживає відповідач [PERSON], якою з моменту придбання позивачами будинковолодіння на межі була встановлена огорожа, що існувала багато років та позначала межу між будиноковолодіннями сторін, і спору про визначення меж земельної ділянки на момент придбання будинковолодіння між ними не було. Однак у квітні 2015 року відповідач самовільно вирубала дерево, що було розташоване на земельній ділянці позивачів, та самовільно змінила межі земельних ділянок шляхом встановлення нової огорожі, що не відповідає встановленим розмірам земельних ділянок, тим самим захопивши частину земельної ділянки позивачів. Скільки станом на час подання позовної заяви самовільне захоплення земельної ділянки відповідачем не припинено, межі земельних ділянок безпідставно змінені, самовільно встановлена огорожа не знесена, то цим самим [PERSON] створює позивачам перешкоди у користуванні землею і перешкоджає у здійсненні ними приватизації земельної ділянки. Крім того, відсутність згоди сторін щодо меж земельних ділянок унеможливлює погодження меж земельних ділянок, яке необхідне для виготовлення технічної документації для приватизації землі, у позасудовому порядку. У ході судового розгляду вищезазначеної справи відповідач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON]О та [PERSON] про зобов`язання в підписанні акту погодження меж земельної ділянки та акту встановлення та погодження земельної ділянки до технічної документації землеустрою. В його обґрунтування зазначила, що у квітні 2013 року вона звернулась до Віньковецької селищної ради щодо встановлення меж її земельної ділянки в натурі (на місцевості). Комісією Віньковецької селищної ради в складі секретаря селищної ради, спеціаліста виконавчого комітету, завідуючого відділом архітектури та містобудування Віньковецької районної державної адміністрації, у присутності інспектора Віньковецького районного відділу міліції та представника ТОВ «Лад» 18.04.2013 складено акт, яким затверджено проведення розмежування земельних ділянок суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON], та встановлено межові знаки у вигляді дерев'яних колів. При встановленні меж витримано всі будівельні норми та права землекористувачів не порушено. В подальшому 28.05.2013 року вона звернулась до ТОВ «Лад» із заявами про встановлення меж земельної ділянки в натурі та про виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки, що знаходиться за адресою вул. Короленка, 10, смт. Віньківці. Однак при підготовці відповідних документів суміжні землекористувачі [PERSON] та [PERSON] з надуманих мотивів відмовилися від погодження меж земельної ділянки, зокрема у підписанні протоколу погодження меж земельної ділянки, що має для [PERSON] негативні наслідки у вигляді неможливості завершити виготовлення технічної документації, як обов'язкової складової частини у процедурі приватизації земельної ділянки. Також [PERSON] вказувала, що між нею та відповідачами, як користувачами суміжних земельних ділянок, відсутній фактичний спір з приводу конфігурації та розмірів земельної ділянки, а тому це є ще одним підтвердженням безпідставності рішення відповідача у погодженні меж земельної ділянки. А тому, змінивши позовні вимоги, [PERSON] просила суд визнати неправомірною відмову суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] в погодженні меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою смт. Віньківці, вул. Короленка, 10, та визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки в смт. Віньківці, вул. Короленка, 10, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства без погодження меж із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 21.09.2015 року обидва позови були обєднані в одне провадження. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їхні представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити, а позовні вимоги [PERSON] не визнали, і в завдоволенні її позову просили відмовити. Так, позивач [PERSON], допитана судом також як свідок, суду пояснила, що у 1984 році вона придбала будинок в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, та їй у користування перейшло 0,15 га землі, а згодом селищна рада наділила ще 0,15 га. Через деякий час на господарстві її сім`єю було зведено новий будинок, а старий почав використовуватись як сарай. По сусідству з нею проживає [PERSON], із якою виник спір щодо межі, яка розділяє їхні будинки та городи. Маючи намір приватизувати свою присадибну ділянку вона викликала комісію із Віньковецької селищної ради. Однак комісія, дослухавшись до слів [PERSON] та її зятя [PERSON], неправильно визначила межі, в результаті чого була частково захоплена їхня територія, та [PERSON] були забиті дерев`яні колишки на своїй земельній ділянці, а не на місці старої межі, де була натягнута сітка. Крім того огорожа, яку почала споруджувати [PERSON], також частково знаходиться на їхній земельній ділянці, тому її необхідно знести. У звязку з цим [PERSON] відмовила [PERSON] у підписанні акту погодження меж, але водночас сама до неї щодо погодження меж при приватизації своєї земельної ділянки не зверталась, бо впевнена, що та їй відмовить, та через це вона не може замовити виготовлення технічної документації на приватизацію у земельній організації. [PERSON] підтвердив у суді, що він був присутній при визначені меж комісією Віньковецької селищної ради у 2013 році і особисто забивав дерев`яні колишки на межі. Представник позивачів [PERSON] звертав увагу суду на те, що самовільно споруджуючи огорожу [PERSON] порушила будівельні та санітарні норми, оскільки відстань від неї до будинку [PERSON] менше 1 метра, що для його обслуговування недостатньо. У результаті це спричинило руйнування будівлі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали свої уточнені позовні вимоги, позов [PERSON] та [PERSON] не визнали, просили відмовити їм за безпідставністю. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у присутності членів комісії Віньковецької селищної ради вона та [PERSON] погодили межі, після чого [PERSON] особисто забив на межі дерев`яні колики на відстані 2 метра від своєї старої хати та 2 метра від її хліва. Однак згодом, коли вона попросила його підписати акт погодження меж, він відмовився, вказавши, що цим питанням займається його дружина. Проте [PERSON] з невідомих причин також відмовилась погодити межі. Також [PERSON] пояснила, що на місці старої дерев`яної огорожі та воріт вона почала спорудження нової огорожі, для чого було залито бетонний фундамент та на ньому влаштовано металеві стовпи. Вказувала, що у разі звернення до неї [PERSON] чи [PERSON] про надання згоди на погодження меж для приватизації земельної ділянки, вона згідна підписати їм протокол та акт, однак вони із таким питанням до неї не звертались. Представник [PERSON] [PERSON] вважає, що оскільки у [PERSON] та [PERSON] відсутня технічна документація із землеустрою на земельну ділянку, то позовна вимога про надання дозволу на приватизацію без згоди суміжного землекористувача [PERSON] є безпідставною, а спорудженням огорожі жодним чином права відповідачів не порушені. Представник третьої особи виконкому Віньковецької селищної ради, селищний голова [PERSON] у судовому засіданні вказав, що селищною радою за відсутності погодження меж суміжним землекористувачем буде відмовлено [PERSON] у затвердженні земельної документації на приватизацію земельної ділянки. Інші учасники судового розгляду своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, їхні доводи та заперечення, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] до задоволення не підлягає, а позов [PERSON] належить задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.1984 року є власником жилого будинку за адресою смт. Віньківці вул. Короленка, 8, (т. 1 а.с. 36-37). Відповідно до довідки Віньковецької селищної ради від 26.12.2013 року № 2913 за вказаною адресою зареєстрований та проживає також чоловік [PERSON], тобто позивач [PERSON] (т. 1 а.с. 10). Згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, індивідуальному забудовнику [PERSON], останньому дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 0,15 га (т. 1 а.с. 38-40), а рішеннням Віньковецької селищної ради № 3 дев`ятої сесії від 10.11.2011 року «Про дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок» [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, у розмірі 0,30 га, з них для будівництва і обслуговування жилого будинку 0,15 га, та для ведення особистого селянського господарства -- 0,15 га, та рекомендовано замовити в землевпорядній організації виготовлення технічної документації щодо передачі у власність даної земельної ділянки та подання до селищної ради документації на затвердження (т. 1 а.с. 9). У свою чергу, як підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.02.2002 року, технічним паспортом на жилий будинок індивідуального жилого фонду, та матеріалами спадкової справи, спадкоємцем після смерті [PERSON], яка померла 06.06.2001 року, та власником жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями за адресою смт. Віньківці вул. Короленка, 10, є її дочка [PERSON] (т. 1 а.с. 101-106, 211-221). Відповідно до рішення Віньковецької селищної ради № 2 дев`ятнадцятої сесії від 29.09.2009 року «Про дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок» та рішення № 3-20/2013 двадцятої сесії VІ скликання від 24.04.2013 року «Про внесенння змін в рішення селищної ради від 29.09.2009 року № 2», надано дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки [PERSON] у розмірі 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Короленка, 10, в смт. Віньківці (т. 1 а.с. 58-59). А згідно рішень Віньковецької селищної ради № 2 дев`ятнадцятої сесії від 29.09.2009 року «Про дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок» та № 3-20/2013 двадцятої сесії VІ скликання від 24.04.2013 року «Про внесенння змін в рішення селищної ради від 29.09.2009 року № 2», надано дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки [PERSON] у розмірі 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в смт. Віньківці по вул. Короленка, 10, (т. 1 а.с. 60-61). Крім того, рішенням Віньковецької селищної ради № 3-20/2013 двадцятої сесії від 24.04.2013 року внесено зміни у рішення селищної ради від 29.09.2009 року та замінено слова «Про надання дозволу на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок» на «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність» [PERSON] 0,25 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Короленка, 10, в смт. Віньківці (т. 1 а.с. 183). За матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на території Віньковецької селищної ради в смт. Віньківці по вул. Короленка, 10, та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON], остання 28.05.2013 року замовила виготовлення технічної документації у ТОВ «Лад» смт. Віньківці відповідно до рішень Віньковецької селищної ради від 29.09.2009 року та 24.04.2013 року. Згідно кадастрового плану, що міститься у вказаній документації, одним із суміжних землекористувачів [PERSON] є [PERSON], та як видно із акту прийомки передачі межових знаків на зберігання від 28.05.2013 року та протоколу встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості (без дати) підпис [PERSON] у вказаних документах відсутній (т. 1 а.с. 119, т. 2 а.с. 42-61). Відповідно до даних висновку земельно-технічної експертизи № 176 від 12.03.2016 року фактична площа земельної ділянки на теперішній час, якою користуються [PERSON] та [PERSON], що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, складає 0,3460 га, різниця у сторону збільшення становить 0,046 га. Між будинковолодіннями № 8 та № 10 по вул. Короленка є спільна межа в точках 1-7, яка встановлена та закріплена межовими знаками (дерев`яні кілки). Порушення або накладання на земельну ділянку з боку суміжного землекористувача [PERSON] не встановлено, та фактичні існуючі межі земельних ділянок № 10 по вул. Короленка в смт. Віньківці та межа між земельними ділянками № 8 та № 10 відповідають межам, зазначеним у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] Межу земельної ділянки внаслідок спорудження огорожі в сторону земельної ділянки землекористувачів [PERSON] та [PERSON] зміщено в порушення п.3.25 ДБН 360-92**: мінімальна відстань від встановленої [PERSON] огорожі до виступаючої частини покрівлі старої хати [PERSON] складає 0,80 см, мінімальна відстань від встановленої [PERSON] огорожі до конструкції стіни старої хати [PERSON] складає 0,95 см. (т. 2 а.с. 119-129). Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 цієї статті). Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. У пунктах 5, 22, 24, 28 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» № 6 від 30.03.2012 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. (стаття 391 ЦК). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил, можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] будучи власником житлового будинку в смт. Віньківці по вул. Короленка, 10, га та користувачем земельної ділянки за цією ж адресою, встановила металеву огорожу довжиною 5,44 мм по забетонованим металевим стовпам з труб діаметром 180 мм на відстані одна від другої (2,59 м; 2,85 м). По металевим трубам горизонтально на відстані 1,50 м одна від одної улаштовані лаги з металевих кутників 35 х35 мм. Висота огорожі 2,52 м. Мінімальна відстань від встановленої огорожі до виступаючої частини покрівлі старої хати [PERSON] становить 0,80 см, до конструкції стіни старої хати [PERSON] 0,95 см. Отже, виходячи з того, що відповідно до п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» … для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, та як пояснила у суді судовий експерт [PERSON], відповідач [PERSON] при встановленні металевої огорожі повинна була відступити від крайньої точки старої хати позивачів не менше як на 1 метр. Частиною 3 ст. 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом акту від 18.04.2013 року, складеного секретарем Віньковецької селищної ради [PERSON], спеціалістом виконкому [PERSON], та заввідділом архітектури та містобудування райдержадміністрації [PERSON] у присутності дільничного інспектора міліції [PERSON] та представника ТОВ «Лад» [PERSON] проведено розмежування земель [PERSON] та [PERSON], між земельними ділянками яких встановлено межові знаки у вигляді дерев`яних колів, витримано будівельні норми при встановлені межі між будівлями, та права землевласників не порушено (т. 1 а.с. 57). Водночас, як пояснив у суді представник третьої особи, Віньковецької селищної ради [PERSON], при проведенні 02.06.2016 року обстеження будівлі старої хати [PERSON] постійною комісією Віньковецької селищної ради для обстеження житлово-побутових умов проживання громадян, яка була створена розпорядженням селищного голови [PERSON] № 32 від 01.06.2016 року, виявлено залишки глинобитної будови у вигляді двох напіврозвалених стін без перекриття, відстань від каркасу металевої огорожі [PERSON] до глинобитної стіни становить 1,48 м. (т. 2 а.с. 199-206), а межові знаки у вигляді дерев`яних коликів, що розділяють земельні ділянки сторін, не порушені. Будь-яких претензій у селищної ради до [PERSON] по питанню спорудження огорожі немає. Пояснення [PERSON] підтверджуються наданими суду фотоілюстраціями залишків будови старої хати [PERSON], яка у суді не заперечувала, що на теперішній час вона майже повністю розвалена. Крім того, як випливає із виписки з рішення виконкому Віньковецької селищної ради народних депутатів № 25 від 23.05.1984 року «Про дозвіл будівництва індивідуального жилого будинку», забудовника [PERSON] зобовязано по завершенню нового житлового будинку старий знести у місячний строк (т. 1 а.с. 39), але, як встановлено у суді, на даний час старий будинок будучи майже повністю у зруйнованому стані, не знесений, тобто є будівлею непридатною для використання за призначенням. Згідно ст. 1163 ЦК України, фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. Однак посилання представника позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на те, що розміщення крайньої точки огорожі ближче до будівлі старої хати на відстані менше 1 м сприяло її руйнуванню є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Інші матеріали справи також не містять даних про порушення прав [PERSON] та [PERSON] внаслідок спорудження огорожі на суміжні земельні ділянці, а земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що належить [PERSON] на праві приватної власності, не приватизована та належить територіальній громаді. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Оцінивши докази про справі в їх сукупності, суд вважає, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, у чому саме полягає порушення межі та їхніх прав як власників старого житлового будинку і небезпека для використання його залишків, та перешкоди у здійсненні ними права на приватизацію земельної ділянки внаслідок проведення відповідачем [PERSON] будівництва огорожі. Враховуючи, що судовому захисту підлягає лише порушене право, а у судовому засіданні порушення прав позивачів будівництвом огорожі не доведено, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Що стосується позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права на приватизацію земельної ділянки розміром 0,30 га, розташованої по вул. Короленка, 8, в смт. Віньківці без погодження межі із суміжним землекористувачем [PERSON] та надання їм дозволу на виготовлення технічної документації, яка необхідна для приватизації земельної ділянки без письмової згоди на це відповідача [PERSON] та її підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування, та позовних вимог [PERSON], то суд дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної передачі земельної ділянки відповідно пункту «а» ч. 3 ст. 116 цього Кодексу шляхом приватизації громадянами земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч. 2 ст. 118 ЗК). Відповідно до пункту 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року, розяснень Постанови Пленуму Верховнгого Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. За приписами ч. 1 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ч. 2 ст. 55 цього Закону). Згідно з вимогами ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним Кодексом України. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно вимог ст. 186-1 цього Кодексу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Як випливає із висновку земельно-технічної експертизи № 176 від 12.03.2016 року, у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, знаходиться 0,3460 га; у фактичному користуванні [PERSON] по вул. Короленка, 10, -- 0,5447 га. Позивач [PERSON] має намір приватизувати з оформленням необхідних документів земельну ділянку в смт. Віньківці по вул. Короленка, 10, та на підставі рішення Віньковецької селищної ради виготовила технічну документацію із землеустрою, проте суміжний землекористувач [PERSON], незважаючи на те, що 18.04.2013 року він погодив межі при встановленні їх комісією селищної ради, та якому Віньковецькою селищною радою також надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок, безпідставно відмовляється поставити свій підпис на акті погодження, а згідно пояснень селищного голови [PERSON] за відсутності погодження меж суміжним землекористувачем селищною радою у свою чергу буде відмовлено у погодженні земельної документації. Згідно з ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до правил ст. 198 ЗК України без погодження меж земельних ділянок сільська рада не має права затверджувати землевпорядну технічну документацію. Отже, [PERSON] на теперішній час у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача [PERSON] підписати акт погодження позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію виділеної їй рішенням Віньковецької селищної ради земельної ділянки розміром 0,25 га для ведення особистого селянського господарства та 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Віньківці по вул. Короленка, 10. У звязку з цим її порушене право підлягає захисту у суді та поновленню у спосіб, визначений відповідно положень ст. 16 ЦК України -- шляхом визнання її права на приватизацію земельної ділянки без отримання згоди суміжного землекористувача , яким є [PERSON]. Разом з тим, судом встановлено що позивач [PERSON] після винесення Віньковецькою селищною радою 10.11.2011 року рішення про дозвіл на розробку технічної документації по передачі у власність земельних ділянок досі в землевпорядній організації технічної документації не замовив та збір документів і подання їх до селищної ради для вирішення питання щодо оформлення приватизації земельної ділянки в смт. Віньківці по вул. Короленка, 8, не провів. А твердження [PERSON] про те, що директором ТОВ «Лад» [PERSON] їм було відмовлено у виготовленні технічної документації спростовується довідкою останнього від 25.08.2015 року за № 28, згідно змісту якої [PERSON] та [PERSON] із заявою про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Короленка, 8, в смт. Віньківці в ТОВ «Лад» не звертались (т. 1 а.с. 56). Таким чином, за відсутності технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], та зокрема акту погодження меж із суміжним землекористувачем, фактично й не було відмови суміжного землекористувача [PERSON] від підписання акту погодження меж земельної ділянки, а в разі необхідності захисту такого порушеного права не виключається можливість надання дозволу на проведення приватизації земельної ділянки за відсутності згоди суміжного землекористувача, але за умови встановлених меж і доведеності безпідставної відмови в такому погодженні. Тому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, та враховуючи, що станом на час розгляду справи у суді предмету спору як такого, що полягає у відмові [PERSON] підписати акт погодження меж суміжному землекористувачу [PERSON], не існує, законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права на приватизацію земельної ділянки розміром 0,30 га, розташованої по вул. Короленка, 8, в смт. Віньківці без погодження межі із суміжним землекористувачем Габай та надання їм дозволу на виготовлення технічної документації, яка необхідна для приватизації земельної ділянки без письмової згоди на це відповідача [PERSON] та її підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування, немає. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності при зверненні до суду позивачів [PERSON] та [PERSON], про що заявляв у суді представник [PERSON], оскільки позовна давність не поширюється на вимоги власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, бо таке правопорушення є таким, що триває у часі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати на сплату судового збору при подачі позовної заяви 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial