Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та позбавлення батьківський прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що від шлюбу у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . З лютого 2016 року відповідач жодної участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Крім того, позивач зазначила, що жодних перешкод з її боку вона не чинить у спілкуванні батька з дитиною, проте відповідач не виявляє бажання виконувати покладенні на нього обов`язки як на батька. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на її користь в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого права на участі у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Погодився на визначення аліментів на рівні 1/6 частки від доходу. Третя особа звернулась до суду із заявою, в якій також просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, направила до суду Висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 16.07.2005 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджено відповідним Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . 18.09.2006 року Місцевим Енергодарським міським судом шлюб між сторонами було розірвано. У сторін від шлюбу народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до Довідки № 54 від 27.03.17, [PERSON] дійсно навчається в 5 класі середньої загальноосвітньої шкоди № 242 Подільського району м. Києва. За місцем навчання характеризується позитивно. Згідно з Актом від 24.03.17, складеним майстром КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» [PERSON] за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] , не проживає. Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, останній не приймає участі у житті та вихованні [PERSON] , не надає фінансової допомоги, дитина, після розлучення батьків, продовжує проживати з матір`ю. Враховуючи це, орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] . Як вбачається із власноруч написаної заяви до Служби у справах дітей Енергодарської міської ради [PERSON] добровільно та повністю відмовляється від батьківських прав по відношенню до його сина - [PERSON] . У заяві про перегляд заочного рішення у цій справі [PERSON] зазначив, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 14.06.2008 року одружився з [PERSON] , від шлюбу з якою народився син - [PERSON] (а.с. 92, 94) Від першого шлюбу у дружини відповідача є також донька - [PERSON] , яка проживає в сімї відповідача та його нинішньої дружини та перебуває на їхньому утриманні. Відтак, відповідач просив суд врахувати ці обставини при визначенні розміру аліментів на утримання сина від шлюбу з позивачем та визначити їх на рівні 1/6 частки від заробітку відповідача. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина він заперечував, зазначаючи про те, що це саме з вини позивача спілкування батька з сином не відбувається, що з її боку чиняться в цьому перешкоди. Зі свого боку відповідач не бажає переривати спілкування з сином. Разом з тим, в підтвердження цих обставин, відповідач не надав до суду жодного доказу. Ним не було спростовано на ні те, що він не бажає спілкуватись з сином, ані доведено те, що позивач чинить у спілкуванні перешкоди. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов`язки відносно сина не виконує; крім того в поданій ним заяві до Органу опіки та піклування він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина, а відтак і про задоволення позову в цій частині. Доказів на спростування обставин позовної заяви в цій частині ним не надано. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів також суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд не приймає до уваги ту обставину, яку зазначає відповідач у своїй заяві, що дитина від першого шлюбу його дружини - [PERSON] перебуває на його утриманні. Адже з матеріалів справи вбачається, що на утримання дитини [PERSON] стягуються аліменти з колишнього чоловіка [PERSON] - з [PERSON] . Беручи до уваги встановлені обставини справи та досліджені докази, суд з урахуванням вимог про стягнення аліментів на одну дитину, а також враховуючи те, що на утриманні відповідача також перебуває ще одна дитина - [PERSON] , вважає за доцільне визначити аліменти в розмірі 1/5 заробітку (доходу) батька до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 25.05.2017 року. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи законні інтереси сторін, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, судом не вбачається правових підстав для стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. П. 2 ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зазначену норму, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, що підлягає стягненню становить 1/5 частка (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 25.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial