Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 10.06.2020 року звернувся до суду з позовом [PERSON] до[PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між нанесеним матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика в сумі 71919 грн. 23 коп., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1900 грн. 00 коп., витрати на транспортування евакуатором пошкодженого авто в сумі 17 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в сумі 9500 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. 00 коп., стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] пеню в сумі 1000 грн. 00 коп. та стягнути пропорційно з [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмір 1118 грн. 19 коп. В обґрунтування позову, представник позивача зазначав, що внаслідок ДТП, яке сталось 21.01.2020 року о 10 год. 15 хв. з вини [PERSON] , [PERSON] отримав збитки у розмірі 71 919,23 грн. Крім збитків, позивач просив стягнути 1 900,00 грн витрат на проведення автотоварознавчої експертизи, 17 000,00 грн витрат на транспортування евакуатором пошкодженим авто, 20 000,00 грн моральної шкоди, 1 000,00 грн пені, 9 500,00 грн витрат на правову допомогу і 1 118,19 грн судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та Приватного Акціонерного Товариства "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди - передано до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року вказану справу прийнято до провадження. Ухвалою від 12 січня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, було задоволено у повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідачі у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 21.01.2020 року о 10 год. 15 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 651 км.+500, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом "BMW 530i", д.н. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 316", д.н. [NUMBER] , який на праві приватної власності належить [PERSON] . При ДТП автомобіль "Mercedes-Benz Sprinter 316", д.н. [NUMBER] , зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської від 31.03.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10-11). Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу "BMW 530i", д.н. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування № ОА/6557495 в ПрАТ "Страхова Група "ТАС". Ліміт відповідальності полісу обов`язкового страхування № ОА/6557495 за заподіяну матеріальну шкоду, становить 100 000,00 грн. Відповідно до Звіту від 27.01.2020 року складеного ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» № 23/01-ТЗ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316», д.н. [NUMBER] , становить 245731,34 грн., а ринкова вартість автомобіля становить 73812,11 грн, що говорить про те, що автомобіль позивача є фізично знищений (а.с. 41-49). З метою отримання страхового відшкодування [PERSON] звернувся з заявою до ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування. Відповідно до полісу № ОА/6557495 ПрАТ «СГ «ТАС» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. в межах ліміту страхового відшкодування (а.с. 50). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, стягнення з відповідача як винуватця ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля є обґрунтованим, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року №6-691цс15, постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц, від 05 грудня 2018 року в справі № 752/19570/15-ц, та від 22 січня 2019 року в справі №676/518/17-ц. Враховуючи, що ПрАТ «СГ «ТАС» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн., то з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між нанесеним матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика, що становить 71919,23 грн. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1900,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 23/01-ТЗ та договором про проведення автотоварознавчого дослідження від 23.01.2020 року а також витрати на транспортування евакуатором пошкодженого авто маршрутом п. Тухолька (651 км траса Київ-Чоп) - м. Бровари в розмірі 17000,00 грн., що підтверджується договором № 37 від 21.02.2020 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом та додатком № 1 до договору від 21.01.2020 року (а.с. 12-13, 51-52). Окрім відшкодування майнової шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача також моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 20000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Що стосується стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача пені в розмірі 1000,00 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем після набрання законної сили постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2020 була здійснена виплата [PERSON] страхового відшкодування шкоди. Таким чином грошове зобов`язання, яке виникло між сторонами після набрання вищезазначеної постанови суду законної сили, виконане без прострочення. З огляду на вищезазначене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування судом не встановлено. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частина 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, у зв`язку з тим, що ДТП сталось 21.01.2020, а виплата позивачем була здійснена лише 13.04.2020, з ПрАТ "Страхова Група "ТАС" слід стягнути 1 000,00 грн пені. Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогою слід зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 9500,00 грн., позивачем надано до суду договір № 02/19 про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 23.01.2020 року на суму 9500,00 грн., а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9500,00 грн. задовольнити, оскільки вони документально підтверджені. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1118 грн. 19 коп.

Outcome: partial