Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, належить їй, [PERSON], на праві приватної власності. Далі позивач зазначає, що після розірвання шлюбу 04.09.2013 року її сина, [PERSON], з [PERSON] (далі - Відповідач), остання залишилась проживати у вищевказаному домоволодінні, однак сплачувати комунальні послуги добровільно відмовляється. Окрім цього, позивач вказує, що оскільки її сім'я та відповідач проживають в окремих будинках, то було встановлено і окремі лічильники на газ, воду та електроенергію, а також, відкриті різні особові рахунки. Оскільки відповідач відмовляється сплачувати комунальні послуги, то позивач зазначає, що вона фактично здійснила плату заборгованості за спожиті відповідачем за період з жовтня 2013 року по 01 листопада 2014 року послуги із постачання електроенергії у розмірі 1068 (одна тисяча шістдесят вісім) грн. 72 коп., та заборгованості за спожиті відповідачем у період з листопада 2013 року по 01 листопада 2014 року послуги з постачання природного газу у розмірі 1 489 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 20 коп. У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] фактично сплачену нею, [PERSON], заборгованість за спожитий природний газ та електроенергію за період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 2548 (дві тисячі п'ятсот сорок вісім) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволені позову відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість, надавши заперечення на позовну заяву (а.с. 60-61). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія СЕ № 843007, інд. № 17766597, виданого 13.02.2014 року, зареєстрованого в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, належить на праві приватної власності позивачеві [PERSON] (а.с.6). Судом також встановлено, що у складі означеного домоволодіння фактично розміщені два окремих, ізольованих один від одного, житлових будинків, позначених на платі технічної інвентаризації домоволодіння: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 56,3 кв.м., та житловий будинок літ. Д-2 загальною площею 115,4 кв.м. (а.с.6-8). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, а сторонами визнано, що відповідач є колишнім членом власника домоволодіння, але на момент виникнення спірних відносин сторони однією сім'єю, сумісно не проживають, а займають кожна окремий будинок, сторона позивача - житловий будинок літ.А-1, загальною площею 56,3 кв.м., а сторона відповідача - житловий будинок літ. Д-2 загальною площею 115,4 кв.м. Обставина фактичного проживання відповідача за вказаною адресою, такою стороною не спростовувалась та підтверджується матеріалами справи, зокрема витягом із адресної картки (а.с. 11). Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що до кожного із означених будинків газопостачання та електропостачання здійснюється відповідно до умов окремих договорів, укладеними між позивачем та ПАТ «Дніпрогаз», ПАТ «Дніпрообленерго» відповідно. При цьому судом встановлено, що з метою контролю витрат споживання природного газу та електричної енергії окремо по кожному із означених будинків, енергопостачальними підприємствами встановлені окремо на кожен будинок відповідні лічильники, та відкриті окремі особові рахунки. Так, постачання електричної енергії до будинку де мешкає відповідач, здійснюється відповідно до умов договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 29.06.2011 року, особовий рахунок № [NUMBER], а постачання природного газу, здійснюється до умов договору на поставку природного газу, особовий рахунок № [NUMBER]. В той час, як облік споживання у будинку, де фактично мешкає позивач, електричної енергії здійснюється за іншим особовим рахунком № [NUMBER], а природного газу за особовим рахунком № [NUMBER]. Таким чином, судом достовірно встановлено, що обсяги фактично спожитої електроенергії та природного газу позивачем та відповідачем фіксуються окремо за допомогою різних лічильників. Обсяг та вартість спожитих електричної енергії, природного газу, показання лічильників сторонами у судовому засіданні не оспорювались. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом із цим, відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач, зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Суд зауважує, що у разі припинення сімейних відносин з власником, колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Водночас за відсутності у власника та колишніх членів сім'ї домовленості про безоплатне користування житлом останні мають вносити квартирну плату і оплачувати комунальні послуги на тих же засадах, що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖК). Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку, відповідач повинен здійснювати оплату комунальні послуги на тих же засадах, що і наймач відповідно до реальних обсягів споживання таких послуг, які в даному випадку фіксуються окремими лічильниками з обліку електричної енергії та природного газу. З огляду на наведене, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що плата за комунальні послуги повинна розподілятись пропорційно в залежності від кількості проживаючих на території домоволодіння осіб. Адже такий розподіл можливий виключно у випадку, коли споживачі проживають сумісно і споживають разом відповідні енергоресурси. В даному випадку сторони мешкають окремо в ізольованих житлових приміщеннях, споживання таких ресурсів також відбувається окремо кожною із сторін, із відповідною фіксацією лічильниками кількості спожитих ресурсів окремо стороною позивача та стороною відповідача. Судом також встановлено, що оплату за спожиту електричну енергію, обліковану по особовому рахунку № [NUMBER], за спірний період, а саме за період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року на загальну суму 1068 грн. 72 коп., (що складається із 109 грн. 74 коп. по квитанції № 80 від 25.10.2013 року, 115 грн. 35 коп. по квитанції № 271 від 02.12.2013 року, 256 грн. 98 коп. по квитанції № 239 від 09.01.2013 року, 94 грн. 65 коп. по квитанції № 111 від 28.03.2014 року, 279 грн. 95 коп. по квитанції № 230 від 13.05.2014 року, 23 грн. 96 коп. по квитанції № 559 від 07.07.2014 року, 20 грн. 47 коп. по квитанції № 313 від 18.08.2014 року, 63 грн. 90 коп. по квитанції № 515 від 14.10.2014 року, 103 грн. 72 коп. по квитанції № 168 від 19.11.2014 року), та оплату а спожитий природний газ, облікованого по особовому рахунку № [NUMBER], за спірний період, а саме за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року на загальну суму 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн. 47 коп. (що складається із 322 грн. 63 коп. по квитанції № 240 від 09.01.2014 року, 886 грн. 00 коп. по квитанції № 860 від 12.04.2014 року, 18 грн. 70 коп. по квитанції № 546 від 13.05.2014 року, 28 грн. 64 коп. по квитанції № 1110 від 23.06.2014 року, 02 грн. 20 коп. по квитанції № 755 від 19.08.2014 року, 01 грн. 10 коп. по квитанції № 756 19.08.2014 року, 05 грн. 50 коп. по квитанції № 514 від 14.10.2014 року, 68 грн. 20 коп. по квитанції № 963 від 17.11.2014 року(а.с. 33-49) здійснено особисто позивачем [PERSON], що підтверджується оригіналами вказаних платіжних документів, держателем яких є саме позивач, досліджених судом під час розгляду справи по суті. Суд критично ставиться до доводів відповідача та її представника, з того приводу, що відповідач також здійснювала оплату за вказані послуги, що начебто підтверджується випискою з її карткового рахунку (а.с. 64-71). Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Означена виписка на думку суду є неналежним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмету доказування по даному цивільному спору, адже із тексту, якій міститься у такій виписці не вбачається за який саме вид комунальних послуг та наданих за якою саме адресою були здійснені такі платіжні операції. Будь-яких оригіналів платіжних документів, що свідчили б оплату від імені відповідача за спірний період за послуги з газо- та електро- постачання суду надано не було. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторона відповідача на підтвердження своїх заперечень не надала суду жодного належного та допустимого доказу, а тому суд не може взяти їх до уваги. Також суд не може взяти до уваги доводи позивача про начебто сплату нею за спожитий газ 126 грн. 15 коп. по квитанції № 758 від 13.11.2013 року та 20 грн. 18 коп. по квитанції № 81 від 25.10.2014 року, оскільки на підтвердження таких платіжних операцій суду не було надано відповідних доказів у вигляді оригіналу платіжних документів чи довідки ПАТ «Дніпрогаз» про зарахування коштів в якості оплати за постачання газу. Суд зазначає, що за загальним правилом фотокопії платіжних документів не мають силу письмового доказу, адже письмовими доказами є саме документи, акти, довідки і матеріали, які містять відомості про обставини, що мають значення для справи (ст. 64 ЦПК України), а не копії таких матеріалів і документів, і процесуальний закон зобов'язує саме суд безпосередньо досліджувати такі докази (ст. 159 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до норм ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу. З огляду на наведені вимоги матеріального закону, та враховуючи ту обставину, що позивач фактично виконав зобов'язання відповідача перед ПАТ «Дніпрогаз», ПАТ «Дніпрообленерго» щодо сплати фактично спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг, суд доходить висновку, про те, що до позивача перейшло право такої майнової вимоги. Окремо суд зазначає, що обставини особистих неприязних стосунків між сторонами, на які посилається позивач, та які можуть бути підтверджені показаннями свідків, суд не бере до уваги, оскільки такі обставини не мають відношення до предмету спору, а факт окремого, не сумісного проживання, проживання сторін у різних будинках відповідачем визнаний та не оспорений. У зв'язку із чим, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на виконання таких зобов'язань з оплати за житлово-комунальні послуги, а саме фактично сплачену позивачем заборгованість за спожиту відповідачем електричну енергію, обліковану по договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 29.06.2011 року (особовий рахунок № [NUMBER]), за період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 1068 (одна тисяча шістдесят вісім) грн. 72 коп. та фактично сплачену позивачем та доведену заборгованість за спожитий відповідачем природний газ, облікований по договору на поставку природного газу (особовий рахунок № [NUMBER]) за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року у загальному розмірі 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн. 47 коп., а в решті позовних вимог відмовляє з огляду на їх недоведеність. Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial