Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні орендованим майном, мотивуючи його тим, що згідно договору оренди комунального майна укладеного 30 квітня 2014 року між нею та Мурованокуриловецькою селищною радою, в особі селищного голови Цибульської Галини Миколаївни вона отримала в строкове платне користування основні засоби нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою [ADDRESS] загальною площею 547,1 кв.м. Однак частину даних приміщень площею 363 кв.м. самовільно займають громадяни [PERSON] та [PERSON], чим позбавляють її можливості займатися підприємницькою діяльністю, внаслідок чого остання втрачає значні кошти та несе матеріальні збитки. Тому просить усунути перешкоди у користуванні належним їй майном згідно договору оренди від 30 квітня 2014 року по [ADDRESS] шляхом зобов'язання громадян [PERSON] та [PERSON] звільнити його. Ухвалами суду від 26 листопада 2014 року та 23 грудня 2014 року до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Мурованокуриловецьку селищну раду та ПП «Будма». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила усунути перешкоди у користуванні належним їй майном згідно договору оренди від 30.04.2014 року по [ADDRESS] шляхом зобов'язання громадян [PERSON] та [PERSON] звільнити його за власний рахунок на протязі 10 днів після вступу рішення суду в законну силу. В разі невиконання рішення суду, звільнити зайняті приміщення в примусовому порядку. Додатково суду пояснила, що у лютому 2014 року її друзі прочитали оголошення в місцевій газеті про надання майнового комплексу в оренду по [ADDRESS]. Вона одразу ж звернулася до селищної ради із заявою про надання їй даних приміщень в оренду. Протоколом засідання конкурсної комісії було вирішено надати їй в оренду вказані приміщення. В подальшому між нею та селищною радою був укладений договір оренди. Зауважила, що відповідачі знали про те, що вона бере в оренду дані приміщення, на її пропозицію теж укласти договір оренди відмовились, вказали, що приміщення їм не потрібні. Вона ж за власні кошти провела ремонтні роботи, поміняла вікна, дах, підлогу, так як приміщення знаходились в занедбаному стані. Однак, на сьогоднішній день використовує лише 184,1 кв.м. приміщень, оскільки решту займають відповідачі. [PERSON] в орендованих нею будівлях зберігає та реалізовує будівельні матеріали, а [PERSON] проживає в одній із будівлі, внаслідок чого вона позбавлена можливості займатися підприємницькою діяльністю, втрачає значні кошти. На неодноразові прохання в добровільному порядку звільнити приміщення відповідачі не реагують, тому просила задоволити позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що використовує займані приміщення правомірно на підставі укладеного 27 липня 2012 року з ПП «Будма» договору зберігання відповідно до якого він має право на зберігання визначеного майна у приміщеннях майнового комплексу, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Крім того, відповідач працює у ПП «Будма» на посаді сторожа за сумісництвом з 27.10.2014 року по теперішній час. В подальшому в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи (а.с.108,109). Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що також використовує займані приміщення правомірно на підставі укладеного 27 липня 2012 року з ПП «Будма» договору зберігання, згідно якого має право на зберігання визначеного майна у приміщеннях майнового комплексу, які розташовані за адресою [ADDRESS]. В подальшому в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи (а.с.107,110). Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Мурованокуриловецької селищної ради Давидов Г.І. вважає позовні вимоги позивача підставними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі самовільно, без відповідних на те дозволів та документів використовують частину нежитлових приміщень переданих [PERSON] у користування на підставі договору оренди, чим створюють останній перешкоди. Представник третьої особи ПП «Будма» вдруге в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.106,111). Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. За вимогами ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року протоколом засідання конкурсної комісії Мурованокуриловецької селищної ради було вирішено надати в оренду нежитлові приміщення по [ADDRESS] громадянки [PERSON], уклавши договір оренди терміном на три роки та встановити орендну плату в розмірі 10% від вартості майна, що становить 1219,37 грн в місяць. На виконання вказаного протоколу, між Мурованокуриловецькою селищною радою, в особі селищного голови Цибульської Галини Миколаївни та СПД [PERSON] 30 квітня 2014 року був укладений договір оренди комунального майна, згідно якого позивач отримала в строкове платне користування основні засоби нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою [ADDRESS] загальною площею 547,1 кв.м. (а.с.2-5). Термін дії договору з 01 травня 2014 року по 01 квітня 2017 року. Орендовані основні засоби нежитлові будівлі та споруди були передані в користування позивачу згідно акту приймання-передачі від 30 квітня 2014 року. (а.с. 6). Таким чином, на підставі договору, орендар набув право на оренду вказаних нежитлових будівель та споруд. Однак на даний час позивач не має змоги займатися підприємницькою діяльністю у зв'язку з тим, що більшу частину орендованих нею приміщень площею 365 кв.м. самовільно займають громадяни [PERSON] та [PERSON] Ці обставини підтверджуються довідками Мурованокуриловецької селищної ради за №02-13/699 від 11 листопада 2014 року та №02-13/739 від 11 грудня 2014 року (а.с. 17, 70). Крім того з показів свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області з заявами про те, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні орендованим майном. По даних заявах Мурованокуриловецьким РВ УМВС України були проведені перевірки та було рекомендовано заявнику для захисту своїх порушених прав звернутися до суду. Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідачі в добровільному порядку не надають можливість позивачу вільно розпоряджатися орендованим майном та створюють їй перешкоди у реалізації законно набутого права користування вказаним комунальним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У відповідності до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, а згідно ч. 1 ст. 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Згідно ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця. Отже з аналізу вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що власник на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається майном. Однак у випадку, якщо власник виявив бажання передати майно у користування іншій особі, власник втрачає на період такого користування право володіння та користування ним, передавши його іншій особі, яка набуває право користування і як наслідок права усувати будь-які перешкоди у здійсненні цього права, застосувати способи поновлення порушення своїх прав шляхом припинення дій, що порушують таке право, про що зазначено в ст. 16 ЦК України. При таких обставинах, як власник так і користувач, до якого перейшло на період дії правочину (оренди) право користування має право з підстав передбачених ст. ст. 11, 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та припинення дій, що порушують це право. Посилання відповідачів на законність використання ними спірних нежитлових приміщень відповідно до укладених договорів зберігання визначеного майна з ПП «Будма» від 27 липня 2012 року, суд вважає безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ПП «Будма» 01 березня 2007 року уклало з КП «Мурованокуриловецький комунсервіс», в особі начальника Ніколової В.В. договір оренди приміщень площею 656 кв.м майнового комплексу, що розташовані по [ADDRESS], терміном на три місяці. (а.с. 36). Перебування відповідача [PERSON] у трудових відносинах з ПП "Будма" на думку суду також не свідчить про правомірність зайняття орендованих позивачем приміщень. Інших належних та допустимих доказів у підтвердження правомірного зайняття спірних приміщень відповідачами суду не представлено. Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що термін дії договору оренди, на підставі якого ПП «Будма» мало право укладати договори зберігання, закінчився 31 травня 2007 року, а також те, що позивач на законних підставах орендує основні засоби нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою [ADDRESS], а відповідачі створюють перешкоди у реалізації її права користування вказаними будівлями та спорудами, суд вважає позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачкою належним їй майном шляхом зобов'язання громадян [PERSON] та [PERSON] звільнити його обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги, в якій позивачка просить у разі невиконання рішення суду, звільнити зайняті приміщення в примусовому порядку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, за змістом ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. При цьому суд враховує, що позивач є інвалідом другої групи, а тому вона підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». При вирішення питання розподілу, суд враховує часткове задоволення позовних вимог та визначену Законом України «Про судовий збір» мінімальну ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243 гривні 60 копійок, які підлягають стягненню з відповідачів в дохід держави.

Outcome: partial