Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 24 жовтня 1995 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 373. 20 травня 2015 року її чоловік помер, на день своєї смерті він проживав в [INFO]. За життя її чоловік 30 липня 1997 року уклав біржову угоду на Маріупольській універсальній товарній біржі, за якою придбав житловий будинок № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі, в подальшому вказана угода була зареєстрована в Маріупольському БТІ та чоловіком отримано реєстраційне свідоцтво. В цьому будинку вони проживали разом з чоловіком, а після його смерті залишається зареєстрованою та проживати в ньому лише вона. 02 липня 2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] Однак постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано нотаріусу належного правовстановлюючого документа на житловий будинок та витягу про реєстрацію права власності. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка на вищевказаний будинок. Під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, в яких просила суд визнати її спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка [PERSON], померлого 20 травня 2015 року та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловка на житловий будинок № 2 в місті Маріуполі по провулку Народному. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги не визнала, вказавши на те, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, ніхто не оспорює того факту, що вона є спадкоємницею після смерті свого чоловіка, а тому її вимоги про визнання спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка не мають значення для вирішення справи. Також вказала, що міська рада ніяким чином не порушує право позивачки [PERSON] на спадкове майно, не може ні підтвердити, ні спростувати правомірність укладеного біржового контракту чоловіком позивачки і набуття ним права власності на будинок. Тому просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 24 жовтня 1995 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя шлюбі, актовий запис № 373 (а.с.6). [PERSON] помер 20 травня 2015 року, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 937 та видано свідоцтво про смерть серії І- НО № 914289 (а.с.7). За життя [PERSON] на підставі біржового контракту (договіру купівлі продажу) № 15917 від 30 липня 1997 року укладеного на Маріупольській універсальній товарній біржі, придбав житловий будинок № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі (9-10). Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок № 2 по провулку Народному в м.Маріуполі має житлову площу - 33,4 кв.м. (а.с.18-21). За даними приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], після смерті 20 травня 2015 року [PERSON], заведена спадкова справа № 99/2015 та зареєстрована у спадковому реєстрі за № 57640317. При цьому як вбачається з матеріалів копії цієї справи, інших спадкоємців після смерті [PERSON], окрім його дружини - [PERSON] не має (ас.48-52). 02 липня 2015 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову, якою відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі Донецької області після смерті [PERSON], в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок № 2 по провулку Народному в м.Маріуполі та витягу про реєстрацію права власності (а.с.16). Відповідно до ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За положенн ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Вказаним правом скористалась і позивачка [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.1222,1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст.ст.1268,1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом при розгляді справи, позивачка [PERSON] на момент смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 20 травня 2015 року, постійно проживала разом з ним в житловому будинку № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі Донецької області. Таким чином, суд визнає, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка, оскільки відповідно до наданої суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] інші спадкоємці відсутні, позивачка у строки, передбачені 1270 ЦК України звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вказані обставини суд не вбачає підстав для задоволення її заяви в частині визнання її спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на будинок № 2 по провулку Народному в м.Маріуполі, після смерті чоловіка суд виходить з наступного. Правовідносини, що склалися між сторонами біржового контракту № 15917 від 30 липня 1997 року, зокрема, померлим чоловіком позивачки [PERSON] та представниками брокерської контори мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2004 року, тому відповідно до п. 4 Прикінцевих положень до них підлягають застосуванню положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. За вимогами ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду,визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-XII біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Біржовий контракт № 15917 від 30 липня 1997 року (договір купівлі-продажу) домоволодіння № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі Донецької області, це угода купівлі-продажу будинку, яка була зареєстрована на Маріупольській універсальній товарній біржі, тому відповідно до норм діючого законодавства на той час не потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі та подальшої реєстрації у БТІ. У статті 15 Закону України «Про товарну біржу» зазначено, що угоди, які зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином біржовий контракт був укладений відповідно до вимог ст.153 ЦК УРСР, якою передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. 30 липня 1997 року [PERSON] отримав в Маріупольському бюро технічної інвентаризації реєстраційне свідоцтво, за яким вищевказаний житловий будинок зареєстрований за ним на праві приватної власності на підставі біржового контракту (договору купівлі - продажу) № 15917 від 30 липня 1997 року, реєстр № 19900 (а.с.11). Тому, суд вважає, що чоловік позивачки на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 30.07.1997 року, який був зареєстрований у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року, за реєстровим № 19900, набув право власності на житловий будинок № 2 по провулку Народному в м.Маріуполі Донецької області. За положеннями ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, зокрема позивачки, щодо спадкового майна після смерті її матері. Відповідно до вимог п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді даних справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За наведених обставин, у інший спосіб, крім як за рішенням суду, позивачка [PERSON], яка є спадкоємцем за законом, після смерті свого чоловіка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та визнання за нею права власності в порядку спадкування на житловий будинок № 2 по провулку Народному в місті Маріуполі, житловою площею 33,4 кв.м., тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.16,328,1222,1223,1261,1268,1269, 1270 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року), ст.ст.45,47,48,227, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),

Outcome: partial