Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить суд ухвалити рішення, яким: зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] ; встановити час та дні для його зустрічей з донькою, в тому числі коли він буде забирати дитину до себе додому, для спілкування в домашніх умовах, без присутності матері [PERSON] та інших осіб: кожну неділю з 11.00 год. до 19.00 год.; кожний вівторок та п`ятницю з 16.00 год. до 19.00 год.; 02 травня кожного року - день народження дитини [PERSON] , - з 12.00 год. до 15.00 год.; 31 травня кожного року - день народження батька [PERSON] , - з 15.00 год. до 19.00 год.; 22 грудня кожного року - день народження бабусі [PERSON] , - з 15.00 год. до 19.00 год.; 01 січня кожного року Новий Рік з 12.00 год. до 15.00 год.; 07 січня кожного року Різдво Христове з 12.00 год. до 15.00 год.; Великдень (Пасха) кожного року - з 12.00 год. до 15.00 год.; День Святого Миколая кожного року - з 16.00 год. до 19.00 год. При цьому позивач посилається на те, що з 12.10.2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, 01.03.2016 року за рішенням Київського райсуду м.Одеси шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з матір`ю. Позивач зазначив, що після розлучення відповідачка усілякими способами перешкоджає йому спілкуватись з донькою, повністю ізолювала її від батька, змінивши місце проживання дитини, дитячий садок, який вона відвідувала, заблокувала дзвінки позивача в мобільному телефоні. На думку позивача, створення відповідачкою штучних перешкод у спілкуванні з донькою є недопустимим та порушує його права, як батька та суперечить інтересам дитини, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат Гроза І.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, а також на те, що право батька є рівним, як і право матері приймати участь у житті дитини, проживання дитини із матір`ю не може слугувати підставою для позбавлення батька можливості зустрічатись із донькою для проведення з нею часу, з урахуванням режиму дня дитини та стану здоров`я, а тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. До судового засідання 28.09.2021 року не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву в якій просила проводити судове засідання у її відсутність. Представник відповідача\~ адвокат\~Кліменко В.П.\~позовні вимоги\~визнав частково,\~просив \~ухвалити рішення,\~яким визначити\~спосіб та\~участь [PERSON] \~у вихованні\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~виключно у\~присутності психолога,\~та матері\~дитини чи\~іншої близької\~для дитини\~особи,\~виключно згідно\~волі дитини,\~та виключно\~з урахуванням\~стану здоров`я,\~потреб та\~інтересів дитини. До судового засідання 28.09.2021 року не з`явився, повідомлявся, надав до суду письмову промову, яку просив прийняти до уваги при прийнятті рішення по справі. Представник третьої\~особи Органу\~опіки та\~піклування Київської\~районної адміністрації\~Одеської міської\~ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, надавши суду висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12.10.2012 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1511. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року шлюб між сторонами був розірваний (судова справа №520/7741/15). В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.05.2013 року видане Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4083. Після розірвання шлюбу, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із відповідачкою. 27.04.2017 року Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради був наданий висновок №424/01-11, яким визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] . Після надання висновку Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР, [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради за участю третьої особи: [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення. Однак, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2018 року та постановою Одеського апеляційного суду від 24.04.2019 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмолено в повному обсязі. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року, задоволено частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовий сумі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 ( дві тисячі ) гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Грози І.В. та зобов`язано Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надати до суду висновок про призначення способу участі [PERSON] , у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з урахуванням її навчання в Одеському навчально-виховному комплексі «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області. Висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.07.2021 року вих. №969/01-11, визначено доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом його систематичних побачень: кожного вівторка з 18:00 години до 20:00 години; кожної п`ятниці з 18:00 години до 20:00 години; кожної неділі з 13:00 години до 19:00 години; святкові дні, а саме: 1 січня та 7 січня з 16:00 години до 19:00 години, Великдень з 11:00 години до 14:00 години, 1 травня з 10:00 години до 13:00 години, день [PERSON] з 16:00 години до 19:00 години, дні народження родичів (31 травня - день народження батька: з 16.00 год. до 19.00 год., 22 грудня - день народження бабусі з боку батька: з 16.00 год. до 19.00 год.). Спілкування гр. [PERSON] , [INFO] , з малолітньою [PERSON] , [INFO] , має відбуватись за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня малолітньої та особливостей відповідного віку дитини. З поданих сторонами письмових доказів вбачається, що батьки не дійшли згоди щодо способів участі батька в спілкуванні з дитиною, яка проживає разом із матір`ю. Про це свідчить звернення батька до органів опіки у 2017, 2020 році щодо встановлення графіку зустрічей із малолітньою [PERSON] . Такий графік органами опіки був встановлений, проте рішення органу опіки не виконується відповідачем та позивач не може повноцінно приймати участь у вихованні дитини. Службою у справах дітей проводилось обстеження умов проживання батька за адресою: [ADDRESS] та згідно акту Служби у справах дітей вбачається, що в зазначеній квартирі створені всі необхідні умови для відвідування дитиною житла. Відповідно до висновку оцінки потреб особи, складеного працівниками Центру соціальних служб Одеської міської ради, [PERSON] здатний виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] . Також згідно матеріалів органу опіки та матеріалів наданих сторонами самостійно [PERSON] на обліку у лікаря психолога або психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, працює. Судом досліджений та врахований консультативний висновок психолога за результатами психологічного обстеження дитини, який наданий за зверненням матері [PERSON] . За результатами обстеження психологом зроблено висновок, що ставлення дитини до батька на цей час є індиферентним, з одного боку дитина проявляє зацікавленість, з іншого відчуває недовіру до батька, бачить його як непередбачуваного, емоційно загрозливого. Можливі зустрічі з батьком, на цей час, необхідно проводити за обов`язковою участю психолога, та за умови відповідного обов`язкового бажання дівчинки. Під час зустрічей з батьком, відповідно до бажання дитини, може бути присутньою матір або інша близька для дитини людина, для забезпечення емоційної безпеки зустріч. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8\~статті 7 Сімейного кодексу України\~та у\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст.264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Крім того, суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи доказів свідчать про те, що між батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] склалися неприязні стосунки і у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею сторони не можуть. Позивач, який є батьком дитини, намагається піклуватися про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, працевлаштований та має належні житлові умови. Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Таким чином, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачкою не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять. Вирішуючи спір щодо участі у вихованні та порядку зустрічей батька з донькою, суд бере до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі досліджених письмових доказів та пояснень сторін судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] пам`ятає та знає хто такий [PERSON] , батько має право на визначення свого статусу у дитини, його право підлягає захисту, оскільки є тенденція заміщення вітчимом батька, що є неприпустимим у разі бажання рідного батька бути присутнім в житті дитини, спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. При таких обставинах та враховуючи висновок психолога, висновок органу опіки, інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Outcome: partial