Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якій просить: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька; надати їй, дозвіл на виїзд малолітньої дитини, за кордон до Російської Федерації без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття; дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення ним повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 грудня 2007 між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, який 14 жовтня 2010 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO], де, в графі батьки вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. У даний час дитина проживає разом з нею, яку вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком не цікавиться. Більш того відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, так як відмовляється надавати дозвіл на виїзд у її супроводі їх дитини до Російської Федерації для відпочинку та оздоровлення дитини. На її неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд сина до селища для відпочинку за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої дитини, з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте надала заяву, яка надійшла на електронну адресу суду, про розгляд справи у її відсутність та що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Заперечень проти ухвалення заочного рішення суду не надано. Відповідач у судове засідання не з′явився, повідомлявся належним чином, однак до суду повернувся конверт з довідкою, де зазначена причина повернення «згідно листа генеральної дирекції УД ППЗ «Укрпошта» від 22.07.2014 року № 522-31/205 «Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень». Представник 3-ї особи органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної держадміністрації Маріупольської міської ради представник служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та просять при винесенні рішення максимально урахувати інтереси та законні права малолітньої дитини. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 9/. 02 листопада 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області по справі № 2-11113/10 /а.с. 8/. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії наданих повідомлень про надання державної допомоги сімям з дітьми /а.с. 11/ відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів; довідки з дитячого садка /а.с. 12/ батько дитини не приймає участі у її вихованні. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка має намір виїхати за межі України для тимчасового перебування до Російської Федерації, однак отримати згоду на виготовлення їй проїзного документу та згоду на її виїзд за кордон від батька дитини відповідача по справі вона не може, оскільки місце перебування [PERSON] невідоме, про що свідчить копія витягу з кримінального провадження № 12015050790001428 /а.с. 13/, де зазначено про надходження заяви від [PERSON] про зникнення її чоловіка [PERSON]. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною [PERSON] України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною [PERSON] України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, вказує на те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон України може бути дозволено на підставі рішення суду. Такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли 16-річного віку містяться в Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, зокрема, п.п. 3 п.2-2 яких передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально завірених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до змісту Постанови Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа», оформлення проїзних документів здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі, того з них, з ким проживає дитини. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, а також з огляду на те, що виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме її інтересам, що було встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині позову стосовно надання дозволу на виїзд дитини за кордон до Російської Федерації без згоди батька та надання дозволу оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу за межі України без згоди батька до досягнення дитини повноліття, встановивши строк дозволу на один рік з дня ухвалення рішення, тобто з 21 грудня 2015 року по 21 грудня 2016 року.

Outcome: partial