Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2016 року, який було зареєстровано Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіальн6ого управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 396. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. На даний час позивач з відповідачем близько трьох місяців проживають окремо, дитина проживає з позивачем та фактично перебуває на утриманні позивача. Крім цього, позивач вказує, що вона належним чином доглядає та піклується про здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток спільної дитини, однак, з урахуванням зростання прожиткового мінімуму для дітей, вартості послуг та цін, її доходів недостатньо для повноцінного забезпечення дитини. Натомість відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини надавати відмовляється. Позивач стверджує, що оскільки відповідач інших утриманців не має, а тому з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме - в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, або до зміни матеріального стану сторін. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на предявлений позов, з якого вбачається, що він позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів не більше, ніж 800 грн. Зокрема зазначив, що наведені в позові факти є необєктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, зокрема відповідач вказує, що він не працює, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітний, немає ніякого майна та автомобіля, яким би міг заробляти кошти на проживання та регулярну сплату аліментів у розмірі 2000 грн., які просить стягнути позивач, що в кінцевому результаті може призвести до створення заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив задовольнити позов частково, оскільки позивачем не надано суду доказів задовільного матеріального стану відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 02.09.2016 року, який зареєстровано Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіальн6ого управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 396. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що фактично визнав відповідач у поданому на позов відзиві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] не працює, однак отримує стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 21 рік, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі по 900 грн. щомісячно, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", який з 01.01.2018 року становить 1492 гривні, з 01.07.2018 року становитиме 1559 гривень, а з 01.12.2018 року становитиме 1626 гривень. Визначений розмір аліментів в сумі 900 грн. щомісячно, на переконання суду, буде обєктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан, не впливають на першочерговий висновок суду про розмір аліментів, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 16.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial