Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 06 листопада 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] року у них народився син [PERSON]. [INFO] року у них народився син [PERSON]. 20 березня 2015 року рішенням Тиврівського районного суду їх шлюб було розірвано. Діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутись до суду з даною заявою. Вона працює завідуючою в ТОВ «ТІІМ» аптека №1, її доходу не вистачає, щоб належним чином забезпечувати дітей самим необхідним та забезпечувати свою власну життєдіяльність. Відповідач працездатний, працює, отримує доходи і може допомагати їй в утриманні їхніх дітей. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 50 % від його доходу щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, на утримання синів [PERSON] та [PERSON]. Такий розмір аліментів є реальним для нього і він не погіршить його матеріального стану, тим паче, що інших утриманців у відповідача немає. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 50% від його доходу щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] до їх повноліття, починаючи з дня подачі даної заяви. Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць звернути до негайного виконання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Віжповідно до ст.3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 р." прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на даний час становить - 1492 грн. в місяць. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Тиврівського районного суду від 20.03.2015 р. їхній шлюб було розірвано (а.с.5). В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.2, 3). Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою про склад сім'ї Гніванське КП "Гніваньводопостач" № 6572 від 14.12.2017 р. (а.с.7) та актом обстеження житлово-побутових умов від 14.12.2017 р. (а.с. 6). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Позивачка [PERSON] працює завідуючою в ТОВ «ТІІМ», аптека № 1. Відповідач [PERSON] працездатний, працює слюсарем на Гніванському заводі спецзалізобетону, інших утриманців немає, а відтак сплата аліментів в погодженому сторонами розмірі є обґрунтованою. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору у даній справі звільнена. Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Outcome: approved