Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

що позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05.11.1977 перебуває у шлюбі із відповідачем. За час перебування в шлюбі ними набуто нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю, і підлягає поділу, а саме домоволодіння - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] земельна ділянка площею 0,1898 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд , кадастровий номер: [NUMBER], розташована в с.Копанки , Калуського району, Івано-Франківської області та земельна ділянка площею 0,11136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], розташована в с.Копанки , Калуського району, Івано-Франківської області. Право власності на спільне майно підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 20 грудня 2005 року, а також державними актами на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] , який видано 15 квітня 2010 року та серія [NUMBER], який видано 15 квітня 2010 року. Оскільки дійти згоди щодо поділу спільного майна в позасудовому порядку сторони не можуть, то позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. 13.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву , згідно якого він позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Крім того вказав, що він ніколи не чинив позивачу перешкоди у користуванні спільним майном. Спору щодо спільного користування будинковолодінням ніколи не було. Не заперечує того факту, що все майно придбане ними у шлюбі є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. . В підготовче судове засідання позивач надала заяву про слухання справи у її відсутності , позовні вимоги підтримала. Представник відповідача адвокат Сидор Я.М. в підготовче судове засідання також надала заяву про слухання справи у її відсутності та у відсутності відповідача, позовні вимоги повністю визнали. Крім того просили повернути позивачці 50 % сплачено судового збору, так як вони визнали позов у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 05.11.1977 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто є подружжям (а.с.4). Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 20 грудня 2005 року, [PERSON] належить на праві власності в цілому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 5,6). 15 квітня 2010 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], яким підтверджується набуття у приватну власність земельної ділянки площею 0,1898 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER], розташована в с. Копанки, Калуського району , Івано-Франківської області(а.с. 17). Також, 15 квітня 2010 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], яким підтверджується набуття у приватну власність земельної ділянки площею 0,1136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER], розташована в с. Копанки, Калуського району , Івано-Франківської області (а.с.19) . Сторонами не заперечується той факт, що вищевказане майно набуто ними за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. За змістом статті 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Частинами першою та другою ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майна у їх спільній частковій власності. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу з визначенням ідеальних часток. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 3334,63 грн. , суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1667,32 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 1667,32 грн., суд покладає на відповідача. На підставі викладеного й

Outcome: approved