Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

31.01.2020 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до відповідачки [PERSON] , за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 14.10.2013 року, у розмірі 13207,14 грн. та судових витрат по справі. 06.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За ухвалами суду від 04.03.2020 року та 20.03.2020 року продовжувався відповідачці [PERSON] строк для складання та подання відзиву на позов. 31.03.2020 року від відповідачки надійшов відзив на позов, згідно якого остання просила у задоволенні пред`явленого до неї позову відмовити. Зокрема відповідно до даного відзиву відповідачка наголошувала, що 14.10.2013 року нею було підписано лише анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка відомостей про те, який кредитний ліміт вона одержала, розмір процентної ставки, неустойки (пені), строки повернення кредиту не містила. Наголосила, що наявні в матеріалах позову Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування вона розуміла, була ознайомлена і погодилась з ними, підписуючи вищевказану заяву-анкету, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви, взагалі містили умови, зокрема й щодо штрафних санкцій та саме, у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, вказала, що, оскільки позивачем визначено розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 року, то пред`явивши позов у лютому 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, наслідки спливу якого [PERSON] просила застосувати та відмовити у задоволені позову повністю. 30.04.2020 року представник позивача надіслав відповідь на відзив, згідно якого вказав, що підписанням відповідачкою анкети-заяви від 14.10.2013 року фактично відбулося укладання договору приєднання, що передбачено ст. 634 ЦК України, за умовами якого чітко визначено, що [PERSON] , яка особисто підписала таку анкету-заяву, згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг і що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані у письмовому вигляді. Надані банком розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів, свідчать про факт укладення відповідачкою даного кредитного договору, оскільки погоджуючись з його умовами відповідачка отримувала кредитні кошти та частково сплачувала заборгованість за кредитом. Наголосив, що строк позовної давності, на який посилається відповідач, не сплив, оскільки згідно п. 1.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків збільшено до 50 років, крім того згідно з роз`ясненнями Верхового Суду України, що містяться під час розгляду справи №6-14цс17 від 19.03.2014 року, позовна давність щодо повернення кредиту у повному обсязі починає свій відлік з дня останнього місяця строку дії картки, відтак оскільки строк дії картки закінчився 05.2018 року, а з позовом до суду банк звернувся 27.01.2020 року, то строк позовної давності не сплив. За таких обставин, посилаючись на те, що даний кредитний договір відповідає вимогам закону і є чинним, а вказаний позов поданий до суду в межах строків позовної давності, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом останній направив до суду письмову заяву, за якою просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пред`явлений до неї позов не визнала, посилаючись на поданий до суду відзив, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, вивчивши доводи позовної заяви, відзиву на позов та відповіді на нього, дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 14.10.2013 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У даній заяві містяться анкетні дані відповідачки, дата та її підпис. У заяві зазначено, що відповідачка згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.19). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 20-37). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.12.2019 року, заборгованість за кредитним договором становить 13207,14 грн, з яких: 6151,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6151,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1033,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4 916,78 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 605,10 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У наданій анкеті-заяві позичальника від 14.10.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.10.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17(провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді тіло кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПРИВАТБАНК», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом встановлено, що заборгованість за простроченим тілом виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка повинна бути передбачена кредитним договором, та не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Підписана відповідачем анкета-заява не містить строку повернення кредиту, відсоткової ставки за його користування, отже, відсутні підстави вважати обґрунтованою заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки прострочення платежів витікає з порушення термінів сплати, які в договорі не зазначені. За цих же обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, відсотки, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором. Однак банком це зроблено не було, тому суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками за кредитом та неустойкою (пенею і штрафами) слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Укладений між сторонами кредитний договір від 14.10.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, приєднана позивачем до своєї відповіді на відзив виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості, що приєднаний до позовної заяви (а.с.7-18) свідчить про те, що відповідач з 14.10.2013 року активно використовував банківську картку, знімаючи кошти та поповнюючи рахунок. Між тим, після 11.01.2019 року відповідач не знімав з карткового рахунку грошові кошти та не збільшував розмір свого кредитного ліміту, і, як видно з розрахунку боргу відповідача, виконаного позивачем, станом на 11.01.2019 року, день останньої сплати відповідачем по кредиту в сумі 2000 гривень, заборгованість по тілу кредиту становила 3950,83 грн., і тому ця сума тіла кредиту повинна залишатися незмінною. Проте позивачем визначено розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6151,50 грн. шляхом зарахування у розмір цього основного боргу також і відсотків, що, як вже зазначено судом вище, з боку банку є безпідставним. Разом з тим, доводи відповідача про сплив строків позовної давності, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з огляду на таке. Згідно довідки позивача, відповідачу [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 14.10.2013 року, були видані кредитні картки № [NUMBER] , та № [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 05.2018 року. Згідно частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до висновків Верхового Суду України, які приведені під час розгляду справ №6-14цс17 від 19.03.2014 року та № 6-61цс14 від 18.06.2014 року, за правилами користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, карка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відтак, оскільки строк дії картки закінчився 05.2018 року, а з позовом до суду банк звернувся 27.01.2020 року, то трирічний строк позовної давності, кінцевий місяць якого травень 2021 року, не сплив. Не сплив строк позовної давності навіть у разі його вирахування за датою несплати чергового щомісячного платежу, оскільки з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідачки [PERSON] вбачається, що вона востаннє вносила кошти в рахунок погашення кредиту у розмірі 2000 грн. 11.01.2019 року. Разом з цим, пункт 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, яким встановлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови та Правила не містять підпису відповідача. Не містить умов про збільшення строку позовної давності і анкета-заява позичальника, а тому застосуванню до даних правовідносин підлягає строк позовної давності, передбачений законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.10.2013 року знайшли підтвердження при судовому розгляді лише у розмірі 3950,83 грн., а тому вказаний позов підлягає частковому задоволенню. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 29,91% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 628,71 грн. судового збору.

Outcome: partial