Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначивши, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1999 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року було розірвано. За час перебування у шлюбі, сторони придбали домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1961,0 кв.м. та яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 48,8 кв.м., погріба В, літньої кухні Г, душу Д, убиральні Е, дощаного сараю (тимчасового) Ж, навісу З, дощаної альтанки И, сараю К, інших споруд №1-10, І, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року. Вищезазначене домоволодіння зареєстровано на відповідача. Оскільки згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя сторонами не досягнуто, [PERSON] орендує будинок за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позивач просила суд визнати домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1961,0 кв.м. спільним сумісним майном набутим [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20 серпня 2020 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Додатково повідомила, що спірне домоволодіння [ADDRESS] придбано в період зареєстрованого шлюбу із відповідачем за їх спільні кошти. Зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинено у 2017 році. Після розірвання шлюбу, заява про поділ спільного майна до суду не подавалася. За роки сімейного життя відносини між сторонами погіршилися, у зв`язку з чим позивач змушена була орендувати будинок, тоді як відповідач проживає в спірному домоволодінні до теперішнього часу. Оскільки [PERSON] відмовляється добровільно визнати належну їй частку спірного домоволодіння, вважає за необхідне вирішити дане питання в судовому порядку. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинено у 2016 році. Спфірне домоволодіння є спільним майном подружжя. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1999 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2019 року було розірвано (а.с.12). За час перебування у шлюбі, а саме 12.11.2003 за договором купівлі-продажу було придбано домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1961,0 кв.м. та яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 48,8 кв.м., погріба В, літньої кухні Г, душу Д, убиральні Е, дощаного сараю (тимчасового) Ж, навісу З, дощаної альтанки И, сараю К, інших споруд №1-10, І, покупцем в якому зазначено [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.11.2003 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. (а. с. 11). Відповідно до ст. 22 КпШС України (яка діяла на момент придбання спірного домоволодіння) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Придбання домоволодіння [ADDRESS] у шлюбі, за спільні кошти подружжя, сторонами не заперечується, а відтак зазначене домоволодіння є спільним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved