Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] ; неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з нею до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 20.02.2015 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують шлюбних відносин близько року через те, що мають різні погляди на життя, не мають взаєморозуміння, у зв`язку з чим між ними постійно виникають сварки. Оскільки, їх шлюб припинив фактично своє існування, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе, тому звернулася до суду за захистом своїх сімейних прав. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, але без їх виклику, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від учасників справи не надходили. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №250, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.02.2015 року. (а.с. 5) У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками вказані сторони по справі. (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Відтак, дитину суд залишає на проживання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, клопотання про надання часу на примирення від сторін не надходило, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved