Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

04 жовтня 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості по кредитному договору, штрафних санкцій та відшкодування понесених судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань. У судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» юрисконсульт Болхова А.В., яка діє на підставі довіреності юридичної особи, підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що 17 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», зміна найменування юридичної особи на публічне акціонерне товариство здійснено 17 червня 2009 року, та [PERSON] було укладено кредитний договір № Д107/АА-014.08.2, відповідно до умов якого відповідачу у національній валюті надано кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 57475 грн. терміном до 17 червня 2013 року включно, зі сплатою 19 % відсотків річних за користування кредитом. Повернення заборгованості за кредитними ресурсами передбачалось щомісячно в сумі 958 грн. Позичальник 17 червня 2008 року отримав суму кредиту в повному обсязі. Однак, зобов'язання за кредитним договором по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним виконував неналежним чином, унаслідок чого станом на 29 травня 2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі: 319215 грн. 82 коп., з яких: 26866 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 7888 грн. 96 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками; пеня за прострочку виконання грошових зобов*язань - 282779 грн. 38 коп.; 3 % річних від простроченої суми - 1451 грн. 09 коп., інфляційні витрати від суми простроченої кредитної заборгованості - 230 грн. 04 коп. Відповідач неодноразово повідомлявся службовими особами Банку про факт виникнення заборгованості та її розмір, однак на дотепер кредитна заборгованість ним не погашена. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, ПАТ «Родовід Банк» просить суд стягнути з [PERSON] зазначену у позові заборгованість - грошові кошти згідно предмету кредитного договору, що утворилась на 13 вересня 2013 року у загальному розмірі 319215 грн. 82 коп. та сплачені позивачем судові витрати у розмірі 3192 грн. 16 коп. Відповідач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що у червні 2008 року він за договором кредиту отримав у ВАТ «Родовід Банк» на грошові кошти у сумі 57475 грн., які йому необхідні були на придбання автомобіля та сплату страхових платежів. Він ознайомився з умовами договору, який підписав власноручно. У подальшому у зв'язку з фінансовою кризою, а також несприятливими обставинами, що сталися в його сім'ї, він об'єктивно не може виконати умови кредитного договору - повернути суму кредиту та сплатити по ньому відсотки. Однак він не визнає вимоги позивача щодо стягнення з нього: пені за прострочення сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами за період з липня 2008 року по 26 вересня 2012 року, оскільки ці вимоги заявлені за межами спеціального строку позовної давності в один рік; нарахованих 3% річних у сумі 1451 грн. 09 коп. і суми інфляційних витрат від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 230 грн. 04 коп., оскільки ці вимоги заявлені за межами загального строку позовної давності - 3 роки. Просить суд застосувати до неустойки строк позовної давності по закону і зменшити її розмір у зв'язку з його життєвими обставинами та скрутним матеріальним становищем сім'ї. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 17 червня 2008 року юридична особа - відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк» (Кредитор), правонаступником якого у зв*язку зі зміною найменування,є публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», і громадянин України [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір № Д107/АА-014.08.2, за яким Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 57475 грн., шляхом відкриття кредитної лінії, на придбання автомобіля та сплату страхових внесків на строк кредитування - до 17 червня 2013 року, з процентною ставкою 19% річних. За умовами договору Позичальник, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашає заборгованість по кредиту у сумі 957 грн. Розрахунок процентів за кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня його надання Позичальнику. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою ВАТ «Родовід Банк»» та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, тому на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору - [PERSON] на підставі його письмової заяви про видачу готівки № 36525 від 17 червня 2008 року надані грошові кошти у сумі 57475 грн. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У довідці-розрахунку публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» зазначено, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Д107/АА-014.08.2 від 17 червня 2008 року станом на 13 вересня 2013 року становить 319215, 82 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 26866,35 грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 7888,96 грн.; пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 282779,38 грн.: пеня за порушення строків повернення кредиту - 235467,47 грн., пеня за порушення строків сплати відсотків - 47311,91 грн.; три проценти річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 1451,09 грн.: за прострочення виконання зобов'язання зі своєчасного повернення кредиту - 1208,27 грн; за прострочення виконання зобов'язання зі своєчасної сплати нарахованих відсотків - 242,82 грн.; інфляційні витрати від суми простроченої кредитної заборгованості - 230,04 грн.: сума інфляційних витрат за кредитом - 207 грн.10 коп., сума інфляційних витрат за процентами - 22 грн. 94 коп. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальником [PERSON] періодично здійснювались платежі згідно умов кредитного договору, остання оплата мала місце 19 грудня 2011 року, після чого він припинив сплачувати основний борг та проценти за кредитним договором. 29 листопада 2012 року ПАТ „Родовід Банк" [PERSON] надіслано письмову вимогу про повернення кредиту, сплату нарахованих процентів та штрафних санкцій, в яких боржнику пропонувалось достроково у повному обсязі виконати зобов'язання перед Банком за кредитним договором, яке відповідачем отримано 08 грудня 2012 року. У судовому засіданні відповідач не оспорював вказаного позивачем розміру заборгованості по основному боргу та процентам. Відповідачем не представлено суду будь-яких об'єктивних доказів, що він вживав належних заходів для виконання в повному обсязі зобов'язання по даному кредитному договору, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталися з його вини. Тим самим, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доведено існування у публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позов про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту - 26866, 35 грн. та за процентами за користування кредитними коштами - 7888, 96 грн., а у загальному розмірі 34755 грн. 31 коп. підлягає задоволенню. Виконання зобов'язання відповідно до частини 1 статті 546 та статті 549 ЦК України забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата встановленої договором або законом неустойки, як визначено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України, є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. Відповідно до пункту 3.9 кредитного договору позичальник зобов'язався за порушення строків (термінів) повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату прострочки. Згідно довідки-розрахунку Банком [PERSON] нарахована пеня за період дії договору з 11 липня 2008 року по 18 липня 2013 року: за порушення строків повернення кредиту - 235467,47 грн., за порушення строків сплати відсотків - 47311,91 грн. Під час розгляду справи [PERSON], не оспорюючи стягнення з нього неустойки, заявив про застосування до спірних правовідносин щодо пені строку позовної давності. Представник позивача із заявою відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення неустойки не погодилась, пояснивши, що строк звернення до суду з позовом про захист порушеного права Банком по даному кредитному договору, на її думку, не пропущений, оскільки пунктом 7.6. передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту надання позичальнику Банком кредиту відповідно до умов цього договору, і діє до повного погашення позичальником грошових зобов'язань за кредитом та процентам за користування ним, чи простроченої заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та сплати процентів при їх наявності. Приписами статей 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статей 256 і 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК). До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК). За правилами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту - щомісяця до 10 числа, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте його не сплатив. Перебіг позовної давності переривається, як передбачено статтею 264 ЦК України, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зі змісту наведеної норми закону позовна давність переривається пред'явленням позову, що мало місце 30 вересня 2013 року (відправлення позову до суду згідно штампу на поштовому конверті). Умова кредитного договору (п.7.6.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком не є встановленим строком припинення дії договору, оскільки суперечить положенням частини 1 статті 251 та частини 1 статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми статті 256 і 257 ЦК України, які передбачають позовну давність. За таких обставин доводи представника позивача щодо наведених підстав переривання строку позовної давності судом визнаються неспроможними. Представником ПАТ «Родовід Банк» не надано суду доказів, які засвідчують, що причина пропуску позовної давності щодо стягнення неустойки має об'єктивний та незалежний від позивача характер та яка позбавила його можливості у передбачений законом строк звернутися до суду за захистом порушеного права. Відповідно до розрахунку за кредитом позивач просив стягнути пеню за період з 11 липня 2008 року по 18 червня 2013 року, що перевищує річний строк з дати звернення Банком до суду. Згідно розрахунку за період з 30 вересня 2012 року по 30 вересня 2013 року, виходячи з відповідальності боржника за порушення зобов'язань - 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки, сума пені за прострочення виконання зобов'язання зі своєчасного повернення кредиту становить 138834,01 грн.; сума пені за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків становить - 37056,88 грн., а у загальному розмірі - 175890,89 грн. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти проведеного розрахунку розміру пені за прострочення грошових зобов'язань за кредитним договором за вказаний період, однак наполягав на її зменшенні у зв'язку з сімейними обставинами, скрутним матеріальним становищем сім'ї. Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Наданими сторонами у справі доказами встановлено, що заборгованість [PERSON] на 13 вересня 2013 року становить: за основною сумою кредиту - 26866, 35 грн.; за процентами за користування кредитними коштами - 7888 грн. 96 коп., виконання боржником зобов'язання за усіма платежами за договором припинено 19 грудня 2011 року. У цей період відповідачем здійснено 43 проплати по кредитному договору, з них: 36 - з повного погашення щомісячної суми та 7 - часткове погашення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що співвідношення нарахованого [PERSON] розміру санкції - пені за прострочення виконання зобов'язання зі своєчасного повернення кредиту у сумі 138834,01 грн.; та пені за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків у сумі 37056,88 грн. як засобу цивільно-правової відповідальності боржника не є співмірними із наслідком порушення зобов'язань - розміром основного боргу та заборгованості за процентами. З представлених відповідачем доказів убачається, що сім*я відповідача мешкає за адресою: [ADDRESS], який на праві приватної власності належить тестю відповідача - [PERSON] Власного житла [PERSON] не має. Відповідач з 30 березня 2011 року по теперішній час працює токарем-розточником на ЗАТ «Донецький експериментальний ремонтно-механічний завод» і його середньомісячна заробітна плата складає 5093 грн. Його сім*я складається з чотирьох осіб. Дружина боржника - [PERSON] не працює, з 1986 року перебуває на «Д» обліку в КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки Донецької області» з приводу ряда захворювать середнього ступеня тяжкості; дочка - [PERSON], [INFO], не працює, з 2012 року на контрактній основі навчається на денному відділенні Донецького національного університету, розмір плати за надання освітньої послуги становить 1620 грн. на місяць; тесть відповідача - [PERSON], [INFO], є пенсіонером. Відповідно до положень статті 3 та частини 3 статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Судом встановлено, що з 17 червня 2013 року - кінцевої дати повернення кредиту, Банк за відсутністю з 19 грудня 2011 року будь-яких платежів з боку [PERSON], який не вжив жодного заходу щодо повернення кредитної заборгованості, чим, на думку суду, зі своєї сторони допустив недобросовісність у здійснені прав, що призвело до нарахування пені у розмірі, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Приймаючи до уваги викладені обставини, ступінь виконання боржником свого зобов'язання, характер негативних наслідків для Банку, якому відповідачем не погашена значна частина боргу за кредитом, сімейний та матеріальний стан [PERSON], суд вважає можливим зменшити розмір неустойки та встановити суми пені за невиконання відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором у розмірі заборгованості за основним боргом - 26866 грн. 35 коп. та процентами - 7888,96 грн. За правилами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою цієї статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в пункті 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок відповідальності [PERSON] за порушення грошового зобов'язання за кредитним договором у виді трьох процентів річних - в сумі 1451 грн. 09 коп. та інфляційних витрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 230 грн. 04 коп., який у судовому засіданні визнаний відповідачем. Доводи відповідача про те, що вимоги позивача про стягнення 1451,09 - відповідальності за порушення грошового зобов*язання згідно ст. 625 ЦК України та 230,04 грн. - суми інфляційних витрат від суми простроченої кредитної заборгованості заявлені за межами загального строку позовної давності, яка згідно до ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки, є безпідставними. Як зазначено в пункту 1.1 кредитного договору № Д107/АА-014.08.2 від 17 червня 2008 року, за яким Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 57475 грн., шляхом відкриття кредитної лінії, на придбання автомобіля та сплату страхових внесків на строк кредитування - до 17 червня 2013 року. Звернення позивача до суду мало місце 30 вересня 2013 року (відправлення позову до суду згідно штампу на поштовому конверті), тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк про стягнення заборгованості по кредитному договору та пені підлягають задоволенню в установленому судом розмірі. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджено відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 3192 грн. 16 коп. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ПАТ „Родовід Банку" підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно (22,3%) в сумі 711,85 грн. сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial