Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.06.2016 року з розгляду цивільної справи №308/3575/16-ц було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість про те, що [PERSON] буде добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі достатньому для забезпечення розвитку дитини та її здібностей. Однак, з липня 2016 року по сьогоднішній день відповідач не виконує свого батьківського обов'язку та домовленості, не сплачує аліменти на утримання [PERSON] Протягом липня 2016 року по січень 2019 року [PERSON] одноразово надавав незначні суми коштів в розмірі 500грн. - 700грн. Незважаючи на неодноразові нагадування [PERSON] про обов'язок утримувати доньку, відповідач відверто їх ігнорував та ухиляється від їх сплати. Позивач вказує на те, що намагалася отримати аліменти шляхом прохань у телефонному режимі, нагадування через СМС повідомлення, однак це виявилося безрезультатним. У зв'язку з цим, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] за минулий час з липня 2016 року по грудень 2018 року в загальній сумі 22706,60грн., а також стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500грн., починаючи від дня пред'явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 року вказану позову заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в спрощеному позовною провадженні без повідомлення та участі сторін за наявними у справі матеріалами. Однак, в подальшому, отримавши відзив відповідача, враховуючи викладені у ньому обставини, необхідність у безпосередньому отриманні пояснень сторін щодо обставин, викладених у позові та відзиві, відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Так, суд констатує, що у визначений судом строк відповідачем [PERSON] надано суду відзив на даний позов. Обгрунтовуючи поданий відзив відповідач вказує на те, що за час перебування в шлюбі із [PERSON] у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.06.2016 року про розірвання шлюбу не було визначено місце проживання малолітньої [PERSON] та не присуджено стягнення аліментів, з тих підстав, що позивачем не було заявлено таких вимог у зв'язку із існуванням усної домовленої між сторонами про те, що [PERSON] буде проживати однакову кількість часу із батьком та матір'ю. Взятих на себе зобов'язань відповідач виконував належним чином, а саме відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» карткові рахунки на двох доньок куди регулярно перераховував кошти, окрім того, давав грошові кошти готівкою, забезпечував дітей необхідними речами та одягом, привозив продукти харчування у той період, коли [PERSON] проживала з матір'ю. А тому, просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий період в повному обсязі. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на дитину [PERSON] в розмірі 1500грн. до досягнення дитиною повноліття, відповідач просив задовольнити частково в розмірі 1013,50грн. з огляду на те, що він утримує ще одну доньку, має на утриманні матір пенсіонерку та знаходиться в дуже скрутному становищі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Однак, надали суду заяву, в якій заперечили проти обставин, викладених у відзиві. Вказали на те, що донька [PERSON] майже постійно проживає з матір'ю, грошові кошти, які перераховував [PERSON] на рахунок [PERSON] в сумі 500грн. не являються аліментами, а є коштами на оплату послуг репетитора з англійської мови, сума сплачена в розмірі 3400грн. не є аліментами, а є частиною плати в дитячому літньому таборі «Цивілізація» в Івано - Франківській області, а сума в розмірі 1500грн. сплачена 16.01.2018 року є новорічним та різдвяним подарунком відповідача, який перерахував на картку. Таким чином, вказані кошти не можна вважати аліментами, сплаченими за минулий час і не підлягають врахуванню. А тому, просять суд задовольнити даний позов в повному обсязі та провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в частині стягнення аліментів на дитину [PERSON], [INFO] в сумі 1500грн., починаючи від дня пред'явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні решти суми позовних вимог просив відмовити на підставі обставин, викладених у відзиві, та провести розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.06.2016 року було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття, та [PERSON], [INFO]. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2019 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку станом в період з 01.01.2019 року становить 2027грн. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500грн. до досягнення нею повноліття, приходить до висновку, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки, відповідно до ст. 184 СК України, в розмірі 1500грн., починаючи з дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Так, обґрунтовуючи вказану позовну вимогу [PERSON] вказує на те, що після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість про те, що [PERSON] буде добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі достатньому для забезпечення розвитку дитини та її здібностей. Однак, з липня 2016 року по сьогоднішній день відповідач не виконує свого батьківського обов'язку та домовленості, не сплачує аліменти на утримання [PERSON] Факт існування усної домовленості між сторонами про утримання дитини також підтверджений поясненнями відповідача у наданому ним відзиві. В той же час, суд констатує, що позивач [PERSON] в підтвердження своєї вимоги, про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, в супереч вимог ч.2 ст.191 СК України, не надала суду жодних належних доказів вжиття певних заходів щодо одержання аліментів з батька дитини, таких, наприклад, як звернення до [PERSON] з вимогою забезпечувати власну доньку або направлення йому листів з такої вимогою чи на адресу його місця роботи. Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою відповідача, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Також суд вважає за необхідним вказати на те, що обставина на яку посилається позивач в обгрунтування даної позовної вимоги, а саме ухилення відповідача від виконання свого обов'язку щодо утримання малолітньої [PERSON] не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, доданими відповідачем в підтвердження обставин, викладених у відзиві. Так, із наявної в матеріалах справи Заяви одного із батьків від 12.08.2016 року та Заяви Юніора на випуск картки від 18.08.2016 року вбачається, що відповідачем було відкрито картковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я малолітньої [PERSON], [INFO]. З наявної в матеріалах справи Довідки за реквізитами [PERSON] видано рахункову картку [NUMBER]. Так, із наявної в матеріалах справи виписки по картці/рахунку [NUMBER] за період 12.08.2016 року - 12.02.2019 року вбачається, що [PERSON] здійснював наступні перекази на рахунок [PERSON]: ?16.09.2016 року зараховано суму в розмірі 800грн.; ?09.11.2016 року зараховано суму в розмірі 550грн.; ?27.12.2016 року зараховано суму в розмірі 690грн.; ?07.03.2017 року зараховано в суму розмірі 1300грн.; ?20.09.2017 року зараховано суму в розмірі 220грн.; ?24.10.2017 року зараховано суму в розмірі 330грн.; ?25.10.2017 року зараховано суму в розмірі 140грн.; ?26.10.2017 року зараховано суму в розмірі 95грн.; ?03.11.2017 року зараховано суму в розмірі 400грн.; ?06.11.2017 року зараховано суму в розмірі 500грн.; ?15.11.2017 року зараховано суму в розмірі 50грн.; ?27.11.2017 року зараховано суму в розмірі 128грн.; ?06.01.2018 року зараховано суму в розмірі 1500грн.; ?05.02.2018 року зараховано суму в розмірі 800грн.; ?02.03.2018 року зараховано суму в розмірі 400грн.; ?08.03.2018 року зараховано суму в розмірі 200грн.; ?02.05.2018 року зараховано суму в розмірі 900грн.; ?10.05.2018 року зараховано суму в розмірі 3400грн.; ?16.08.2018 року зараховано суму в розмірі 2000грн. Таким чином, за вказаний період відповідачем було сплачено грошові кошти на утримання дитини [PERSON] за загальну суму 14303грн. Також, твердження позивача щодо сплати незначних сум відповідачем є невиконанням обов'язку щодо утримання дитини та ухиленням від усних домовленостей щодо сплати аліментів суд розцінює критично з огляду на наступне. Згідно вимог ч.1 та ч.2 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Однак, судом встановлено, що укладення між сторонами усної домовленості про сплату аліментів на утримання дитини в розмірі достатньому для забезпечення її розвитку та здібностей не є належною формою узгодження розміру таких виплат та строків, у які вони мають бути здійсненні, оскільки належним чином укладення такої угоди є нотаріально посвідчений договір, а поняття «достатнім для забезпечення розвитку та здібностей дитини» є суб'єктивним оціночним фактором, притаманним індивідуальному розвитку кожної дитини. Таким чином, дослідивши вказані докази у суду не виникає сумніву щодо вчиненні відповідачем дій на виконання свого обов'язку щодо утримання малолітньої доньки [PERSON] за минулий період. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.192 СК України, для задоволення вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малодітної дитини [PERSON] за минулий час. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial