Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

25.01.2018\~року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить жилий будинок, що розташований за адресою: вул. Лялі Убийвовк, 18 «б», м. Полтава, у якому він проживає разом зі своєю дружиною. Крім нього та його дружини у вказаному будинку проживають: [PERSON], їхня донька - [PERSON], та онука - [PERSON]. Відповідачі систематично ігнорують правила взаємного проживання в одному домоволодінні, принципи добросусідства, взаємної поваги та людяності. Різні негативні висловлювання в бік позивача та його дружини призвели до погіршення стану здоровя. Позивач просив виселити відповідачів з вказаного домоволодіння. 26.06.2018 року позивач збільшив позовні вимоги: просив виселити відповідачів з домоволодіння та стягнути з них моральну шкоду в сумі 100000,00 грн.. Ухвалою від 13.02.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 06.03.2018 року та запропоновано відповідачу надати відзив. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. На підставі ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суддя вирішила розглянути справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи вказані обставини та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок за адресою: м. Полтава, вул. Лялі Убийвовк, 18 «б», у якому він проживає разом зі своєю дружиною. Крім позивача та його дружини у вказаному будинку проживають: [PERSON], їхня донька - [PERSON], та онука - [PERSON]. Відповідачі систематично ігнорують правила взаємного проживання в одному домоволодінні, принципи добросусідства та взаємної поваги. Згідно відповіді на адвокатський запит Управління патрульної поліції в Полтавській області № 61-Аз/Н1/26/03-2018 від 21.06.2018 в період часу з жовтня 2017 року по травень 2018 року включно, виклики зі спеціальної лінії "102", що надходять на службові планшети екіпажів патрульної поліції УПП в Полтавській області ДПП, за адресою: м.Полтава, вул.Л.Убийвовк, 18-б надходили 6 (шість) разів. Різні негативні висловлювання в бік позивача та його дружини призвели до погіршення стану здоровя. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого Полтавської обласної клінічної лікарні ім.М.В.Скліфосовського [PERSON] знаходилася на лікуванні у неврологічному відділенні на обстеженні та лікувані з 20.07.2018 по 27.07.2018 з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у вертебробазилярному басейні (20.07.2018), з помірним лівобічним геміпарезом, з регресом до рефлекторно-пірамідної недостатності, помірним бульварним синдромом, з регресом до легкого, вираженим вестибуло-атактичним сидромом з регресом до легкого, на фоні дисцикуляторної енцифалопатії 3 ступеня, змішаного генезу (гіпертонічно-атеросклеротичної); стенокардія напруги стабільна, 2 ФК (клінічно); дифузний кардіосклероз; синусова тахікардія; артеріальна гіпертензія 3 ступеня, ризик дуже високий; гіпертонічний криз (20.07.2018). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Ураховуючи те, що відповідачі систематично ігнорують правила взаємного проживання в одному домоволодінні та принципи добросусідства, вимога позивача, як власника домоволодіння є обґрунтованою. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, знищення чи пошкодження її майна. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Унаслідок неправомірних дій відповідачів, які виразилися у нанесенні образ власникові домоволодіння та порушення правил добросусідства, позивачеві нанесена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього самого та його дружини, що підтверджується випискою з її історії хвороби. Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідачами не доведено, що моральна шкода власникові домоволодіння завдана не з їхньої вини. Визначаючи розмір відшкодування, ураховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює завдану неправомірними діями відповідачів моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн..

Outcome: partial