Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

6 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що [PERSON], будучи батьком малолітнього [PERSON], [INFO] матеріальної допомоги на утримання сина добровільному порядку не надає, хоча зобов'язаний утримувати сина до повноліття, з огляду на що просить стягнути аліменти з нього у розмірі ? частини всіх видів його доходу починаючи із дня звернення до суду. 6 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], посилаючись на те, що відповідач 30 січня 2014 року таємно забрав дитину, на даний час сторони не можуть дійти згоди, щодо визначення місця проживання дитини, яка проживає разом із відповідачем [ADDRESS], зазначає, що вона належним чином займалася вихованням дитини, має стабільний заробіток, піклувалася про сина, тому вважає, що визначення місця проживання сина разом із нею, буде відповідати інтересам дитини. Ухвалою суду від 25 березня 2014 року обидва позови були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачкою та її представником було уточнено позовні вимоги в частині стягнення аліментів, вони просили стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, решту позовних вимог підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач проти позов заперечив, зазначив, що позивачка вихованням дитини не займається, з моменту, коли син проживає разом із ним мати жодного разу не з'являлася, дитиною не цікавилася, влаштовувала своє особисте життя, умови проживання дитини краще у нього, матеріальний стан дозволяє належним чином утримувати дитину, його мінімальний дохід в місяць, становить близько 3 000 грн., хоча він працює і неофіційно, в момент його відсутності вихованням та доглядом дитини займаються дід та баба. Враховуючи усі ці обставини в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 лютого 2010 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 4 січня 2014 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 грудня 2013 року малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю по [ADDRESS], за цією ж адресою зареєстровано і його місце проживання. Крім цього це було визнано в судовому засіданні сторонами, які підтвердили ту обставину, що малолітній [PERSON] проживав та був зареєстрований за цією адресою разом із матір'ю з лютого 2013 року до 30 січня 2014 року, і що [PERSON] регулярно брав до себе дитину на вихідні дні. 30 січня 2014 року [PERSON] самовільно забрав дитину до себе, та до цього часу проживає разом із нею [ADDRESS], мотивуючи це тим, що позивачка не надавала йому можливість бачитись із сином. З цього приводу [PERSON] звернулася із заявою до Південно-західного відділу міліції ХМВ УМВС України в Хмельницькій області, за якою 1 лютого 2014 року було надано висновок, в якому було зазначені вище факти були підтверджені поясненнями [PERSON] та рекомендовано позивачці звернутися до суду. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов від 3 березня 2014 року та 23 березня 2014 року, здійснених відділом опіки та піклування за місцем проживання обох батьків малолітнього, умови для проживання дитини належні Позивачка офіційно працює продавцем продтоварів, що підтверджується копією трудового договору від 28 березня 2014 року. Відповідач офіційно не працює, про що зазначив в судовому засіданні. Оцінюючи обставини ставлення батьків до виконання своїх обов'язків та особистої прихильності дитини до них, судом встановлено наступне, матір'ю дитину було влаштовано до дошкільного навчального закладу №43 «Горобинка», яка після 30 січня 2014 року перестала його відвідувати, що підтверджується копією довідки №4 від 28 лютого 2014 року. Відповідач жодного разу не відвідував садочок, не водив туди свого сина, це все робила позивачка, що в судовому засіданні сторонами не заперечувалося та було встановлено з їхніх пояснень. Не влаштування дитини в інший садок відповідач обґрунтовував відсутністю необхідних документів, зокрема відсутність свідоцтва про народження дитини, та боязні того, що позивачка забере себе сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вихованням дитини в основному займалася матір, дитина краще ставиться до матері ніж до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вихованням дитини, її утримання займалася матір, вона ж влаштувала дитину в дитячий садочок, займається вихованням сина, влаштовує йому дозвілля. Також підтвердила ту обставину, що відповідач намовляв дитину проти матері, вихованням дитини займався не належним чином, проводив дозвілля із дитиною за комп'ютером, неодноразово забирав дитину на більший час ніж домовлявся, зокрема в літку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом враховується вік дитини, яка в силу цього потребує материнської догляду, що в повному обсязі до 30 січня 2014 року забезпечувала позивачка, ставлення до виконання батьківських обов'язків, влаштування дитини до дитячого садочку, матеріальне забезпечення дитини здійснювала тільки позивачка, що в судовому засіданні також було підтверджено показаннями свідка [PERSON] Відповідно до висновку органі опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 27 березня 2014 року №01-34-736/14 проживання дитини [PERSON] [INFO] із матір'ю є доцільним. Оскільки в судовому засіданні виняткових обставин, які б зумовлювали неможливість проживання малолітнього [PERSON] разом із м атрію не встановлено, суд зважаючи вищевикладене, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом із матір'ю. Що стосується стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій формі, суд виходив з такого. Відповідач офіційно не працює, що в судовому засіданні ним було підтверджено, але розмір його доходу в місяць становить від 3 000 грн. та більше, в середньому він заробляє в день по 150 грн., інших утриманців не має, за станом здоров'я спроможний утримувати свою дитину. Відповідач з 30 січня 2014 року проживає разом із дитиною, тому суд приходить до висновку, що в задоволення вимог про стягнення аліментів за період з дня подачі позову по день винесення рішення слід відмовити, оскільки саме батько ніс витрати у утриманню сина. Згідно ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст.184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи, розмір аліментів на утримання дітей суд, зважаючи на положення ст.182 СК України, враховує, що відповідач офіційно не працює, інших утриманців немає, є працездатним, здоровим, а також його матеріальний стан, приходить до висновку, що з нього на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 750 грн. щомісячно. Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України слід розподілити наступним чином, з [PERSON] на користь [PERSON] 243 грн. 560 коп. та на користь держави 234 грн. 60 коп.

Outcome: partial