Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила: шлюб, зареєстрований 12.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвати; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно до досягнення неповнолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2014 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 334. Від вказаного шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між сторонами припинено майже рік тому, фактично сім`я, як така, розпалась. Відповідач, незважаючи на всі прохання та намагання позивача зберегти сім`ю, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, матеріальної допомоги сім`ї не надає, веде розгульний спосіб життя, про дітей не піклується, вихованням дітей не займається. Всі намагання зберегти сім`ю успіхом не закінчились, не допомогли втручання та вплив батьків відповідача, не допомогли також поїздки на роботу за кордон, оскільки коштів відповідач за тривалий час перебування там, додому не привіз. Будь-якого примирення позивач не бажає, вважає, що шлюб припинений остаточно. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Крім цього, позивач не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO], а тому через зайнятість вихованням неповнолітнього сина, не має змоги працювати та самостійно забезпечувати себе і малолітню дитину, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, однак попередньо подали суду спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав судувідзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Зокрема зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю. Натомість позовні вимоги в частині розміру аліментів визнає частково та вказує, що визнає розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1200,00 грн. на кожну дитину та визнає розмір аліментів на утримання дружини в розмірі 300,00 грн. Так, відповідач вказує, що позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач має такий розмір доходів, який дозволить сплачувати аліменти в сумі 2000 грн. на кожну дитину. На даний час постійним джерело його доходу є сезонні заробітки в Республіці Польща та в перерахунку на річний дохід розмір доходів за місяць становить 3000 грн., а тому розмір його доходів не є достатнім для стягнення з відповідача аліментів у визначеному позивачем розмірі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 12.08.2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 334. Від шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що фактично визнав відповідач у поданому на позов відзиві. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред`явленого позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд звертає увагу на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі, а згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 36 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", у розмірі по 1400 грн. щомісячно на кожну дитину та на утримання дружини у розмірі по 600 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1400 грн. щомісячно на кожну дитину та утримання дружини у розмірі по 600 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно на кожну дитину та на утримання дружини у розмірі по 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 06.02.2019 року. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Згідно розрахунку суми гонорару за правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордера, позивач сплатила адвокату 2400,00 грн. на правову допомогу. В той же час, як вбачається з розрахунку суми гонорару, у вказану вартість наданих послуг включено участь адвоката в судових засіданнях в сумі 1200 грн. Однак, оскільки розгляд справи здійснювався у відсутності учасників справи, адвокат участь в судових засіданнях не приймала, дана сума витрат позивача до стягнення не підлягає. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1200,00 грн. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial