Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

12.03.2019 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання: - синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 мінімального прожиткового мінімуму зі всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення синами повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] ; - на її утримання до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , 3 років, тобто, до [INFO] . В обґрунтування зазначила про те, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач у грудні 2018 року покинув сім`ю, проживає окремо, фактичних шлюбних відносин вони не мають, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом з нею та перебувають повністю на її утриманні, вона не працює, родичів не має, матеріальної допомоги їй ніхто надати не може. Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей та її не надає, то змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 22.04.2019 року (а.с. 10-11). Ухвалою від 22.04.2019 року розгляд справи відкладено на 21.08.2019 року (а.с. 15-16). 21.08.2019 року справа не розглядалась, судовий розгляд призначено на 13.11.2019 року (а.с. 21). Заочним рішенням від 13.11.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 699,00 грн. (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок) щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.08.2019 року, і до досягнення дітьми повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 12.03.2019 року, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, вирішено питання судових витрат (а.с. 26-31). Ухвалою від 10.03.2020 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 13.04.2020 року (а.с. 86). 13.04.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 24.06.2020 року (а.с. 89). 24.06.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 11.09.2020 року (а.с. 95). В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, виходячи зі своїх доходів не заперечував проти його задоволення у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Проти решти позовних вимог не заперечував. Зазначив, що не зважаючи на існуючі між ним та позивачем відносини, завжди матеріально підтримував її та дітей, проте, виходячи з його матеріального стану, котрий є нестабільним, невеликої зарплати у розмірі 4 723,00 грн., не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, адже, сплата такої суми не надасть йому можливості задовольнити власні життєві і необхідні потреби, погашати існуючу у нього заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, а також заборгованість перед банком в розмірі 45 563,00 грн., через яку на його рахунок накладено арешт. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між сторонами 14.03.2015 року укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 194 (а.с. 4). Шлюб між сторонами не розірвано, докази з даного приводу матеріали справи не містять. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25.10.2014 року та серії [NUMBER] від 11.04.2018 року вбачається, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Судом встановлено, що з грудня 2018 року сторони проживають окремо. Діти проживають з матір`ю, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Їх можуть перераховувати в добровільному порядку, а можуть - за рішенням суду. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі в розмірі 1 мінімального прожиткового мінімуму зі всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення синами повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Проте, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та, виходячи з того, що відповідач працює на посаді мерчендайзера в Київському відділі дистрибуції ТОВ "ПРІВАТ-ФУД ЦЕНТР", рівень його доходів за період з 17.01.2020 року по 29.02.2020 року без урахування аліментів складає 7 296,00 грн., а батько та мати мають рівні обов`язки щодо дітей, в тому числі і по їх утриманню, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів у в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 12.08.2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 93, 94). На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2 ст. 84 СК України). Частиною 4 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного, суд визнає, що позовні вимоги і в цій частині є обґрунтованими та доведеними, відповдачем проти них не заперечував, а тому їх належить задовольнити, та з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 12.03.2019 року, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial