Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] 08.12.2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні власними грошовими коштами у вигляді невиплаченої пенсії в сумі 13\~104,00 гривень та стягненні моральної шкоди в сумі 65\~772,00 гривень, покладенні судових витрат на рахунок держави. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року було відмовлено в відкритті провадження по справі у зв»язку з тим, що спір підсудний [PERSON] окружному адміністративному суду. Ухвалою харківського Апеляційного Адміністративного суду від 14.01.2015 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року було скасовано ,справу направлено на новий розгляд з стадії відкриття провадження з зверненням уваги суду першої інстанції про те, що справа підлягає розгляджу у порядку цивільного судочинства. 30.03.2015 року представник позивача за дорученням [PERSON] А,О. уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме грошовими коштами в сумі 13\~104,00 гривень та стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в сумі 65\~772,00 гривень, поклавши судові витрати на рахунок держави. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнала , проти позову заперечувала, вказала, що ГУПФУ в Харківській області діє виключно в межах діючого законодавства та виконало рішення суду ,яке набуло чинності та здійснило позивачу перерахунок розміру пенсійних виплат. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивач по справ [PERSON]В отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»та перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Харківській області. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2012 року по № 2а-7479/11 (№2-а/2011/108/12) адміністративний позов [PERSON] задоволено. Суд зобов»язав головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області після отримання довідки про розмір грошового забезпечення ставі наказу Міністерства Оборони України № 377 для перерахунку пенсій, провести з 09.12.2010 року по 11.09.2012 року перерахунок пенсії і здійснити виплату суми недоплаченої за вказаний період. Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.07.2013 року значена постанова залишена без змін. На виконання рішень суду по справі № 2а-7479/11 головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії з 09.12.2010 року по 11.09.2012 року. Сума перерахунку склала 9289,15 гривень. 17.06.2014 року державний виконавець ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з поданням про зміну порядку та способу виконання рішення суду (справа № 638/9929/14-а).Ухвалою Дзержинського районного суду від 10.07.2014 року змінено порядок та спосіб виконання судового рішення Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова - скасовано, прийнято нову ухвалу , якою відмовлено Державному виконавцю. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2014 року по справі № 2011/20244/12 адміністративний позов [PERSON] задоволено. Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області було зобов» язане після отримання довідки про розмір грошового забезпечення (на підставі наказу № 377 Міністерства Оборони України) Для перерахунку пенсій, провести з 11.09.2012 року перерахунок позивачу пенсії з урахуванням посадового окладу згідно наказу в подальшому до змін у законодавстві. Також зобов'язано здійснити виплату недоплаченої пенсії з 11.09.2012 року по день проведення перерахунку з урахуванням індексації доходів та стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 28230 грн. з Державного бюджету. Постановою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2014 року було скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області було зобов»язано з 12.09.2012 року здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з урахуванням підвищення посадового окладу в розмірі відповідно до наказу Міністерства Оборони України №377від 28.07.2008 року та здійснити дії щодо виплати донарахованих сум. В іншій частині позову було відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 05.05.2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі. Рішення суду виконане та здійснено перерахунок, сума заборгованості складала 3815,00 гривень. У відповідності з ч 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення призначення, встановленого законом про Державний Бюджет України. На підставі п. 20 та 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов»язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків з бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Згідно зі ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 N 1058-ІУ, кошти Пенсійного Фонду використовуються на: 1)виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2)надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3)фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4)оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Починаючи з 01.11.2011 року фінансування з Державного бюджету на виконання судових рішень не надходило. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012року N 5515-УІ встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 10, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний Бюджет України на 2014 рік" N 1622-VII від 31.07.2014 року, що набрав чинності з 03.08.2014 року, доповнено п.п. 6-7, яким встановлено, що норми і положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів та бюджетів всіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів обов»язкового державного соціального страхування на 2014 рік. , пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про бюджет України на 2015 рік» N 80-VIII від 28.12.2014 року, норми і положення статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно норм статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування», кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету, використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Згідно ч 1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. П. 2 зазначеного Порядку визначено, що безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та державних органів на підставі виконавчих документів. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» передбачено що До органу Пенсійного Фонду України, який визначено боржником за рішенням суду, управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в АР КРИМ, областях, містах Києві та Севастополі надсилають повідомлення про прийняття рішення до обліку в реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою, та копію рішення , за яким він є боржником. Протягом 10 робочих днів з дня отримання копії відповідного рішення та повідомлення від управління Державної виконавчої служби орган пенсійного фонду має надіслати довідку до відповідного управління державної виконавчої служби про здійснення нарахування на виконання рішення суду. Порядок передбачає, що бюджетні асигнування на погашення заборгованості винні бути визначені Законом про Державний Бюджет України на відповідний рік. Позивач вимагає усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме особистими коштами, які нараховані на підставі рішення суду. Дія зазначеного порядку поширена на рішення судів, в тому числі і змінені рішеннями Апеляційних судів чи касаційної інстанції, які ухвалені до 01.01.2013 року. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2012 року по № 2а-7479/11 (№2-а/2011/108/12) адміністративний позов [PERSON] задоволено, тобто постанову винесено до 01.01.2013 року та вона набула чинності 06.11.2012 року, що також мало місце до строку ,який оговорено після введення в дію Постанови КМУ №440 від 03.12.2014 року. При вирішенні питання, щодо проведення перерахунку розміру пенсії до виплати ,як вказано Постановою [PERSON] адміністративного апеляційного суду від 02.04.2014 року ,на підставі з якою Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області було зобов»язано з 12.09.2012 року здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з урахуванням підвищення посадового окладу в розмірі відповідно до наказу Міністерства Оборони України №377від 28.07.2008 року та здійснити дії щодо виплати донарахованих сум, суд виходить з наступного : Постанову суду дійсно винесено після 01.01.2013 року, але в цьому випадку діє норма Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» , якою саме передбачено виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень. Суд розяснював учасникам процесу вимоги ст..ст..10,11,60 ЦПК України про те, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. У відповідності з ч 4 ст.13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ст.16 ЦК України передбачено, що: Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої\~ пятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач вимагаючи усунути перешкоди в користуванні власними грошовими коштами по суті вимагає від суду скасування вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». У відповідності зі ст.22 Цивільного Кодексу України: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. 4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У відповідності зі ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно до ст.85 Конституції України до компетенції Верховної Ради України відноситься прийняття Законів.ст.92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім»ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання ,освіти, культури і охорони здоров»я, екологічної безпеки визначаються виключно законами України. У відповідності зі ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади , який на підставі ст.117 Конституції України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження ,які є обов»язковими до виконання. У відповідності зі ст.147 Конституції України тільки Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки право позивача на користування, володіння та розпорядження власними коштами в сумі 13\~104,00 гривень не є порушеним, а є призупиненим , тобто обмеженим у виконанні рішення суду є з-за відсутності в Державному бюджеті України відповідних коштів для сплати й гарантованих державою. Суд вважає,що при здійснені своїх цивільних прав позивач повинен додержуватися моральних засад суспільства, а саме дотримуватися виконання законів України, враховувати політичну ситуацію та вкрай складну можливість Державного Бюджету України на 2014 та 2015 роки. Законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає, бо належних доказів тим обставинам, що дії відповідча суперачать діючому законодавству України суду не надано. При розгляді позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 65\~772,00 гривень , суд виходить з наступного: Ст.23 Цивільного Кодексу України передбачає: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону N 3261-IV від 22.12.2005) 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.. 1167 ЦК України моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ніяких належних доказів тим обставинам ,що винними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду суду надано не було. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими,не доведеними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved