Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 05 серпня 2012 року приблизно в 14 год. 35 хв., відповідач, керуючи мотоциклом марки "JAWA- 350" [NUMBER] та рухаючись по вул. Леніна у с. Фурси Білоцерківського р-ну Київської області у напрямку м. Сквира на ділянці дороги в районі будинку №77 порушив вимоги п.п.в) п.14.2, п.п.г) п.14.6, п.п1.1 п.34 Правил дорожнього руху України та, виїхавши на смугу зустрічного руху, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем „ВАЗ-21093" [NUMBER]. Вчинення зазначеного правопорушення підтверджується вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.06.2013 року по кримінальній справі №1003/18838/12, яким [PERSON] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.І ст.286 КК України, і призначено покарання у вигляді штрафу. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження № 165 від 23.08.2012 року, проведення якого коштувало позивачу 570 грн., внаслідок ДТП власнику автомобіля завдано матеріальний збиток у розмірі 15529,96 грн. Посилаючись на це, просив стягнути з відповідача матеріальний збиток у вказаному розмірі, вартість авто товарознавчого дослідження та судові витрати, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням свого майна. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, моральну шкоду обґрунтував тим, що через необхідність ремонтувати автомобіль та неможливість їм користуватись у нього погіршився настрій, він був змушений докладати додаткових фізичних зусиль, щоб налагодити звичний ритм життя та, працюючи в іншому населеному пункті, добиратись до роботи громадським транспортом. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим. Піддав сумніву як витрати позивача на закупівлю запасних частин та ремонт автомобіля, так і правомочність експерта-автотоварознавця, а також саме право вимоги позивача, оскільки він не був власником автомобіля. Вимоги про стягнення моральної шкоди вважав також такими, що не підлягають задоволенню, через їх недоведеність. Вислухавши сторони та їх представників, які діють на підставі довіреностей: позивача - адвоката [PERSON], та відповідача - адвоката [PERSON], які діють на підставі договорів, а також дослідивши матеріали даної справи та кримінальної справи №1003/18838/12 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого. За змістом ст.ст.,1166, 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується власнику пошкодженого майна винною особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2013 року судом встановлено, що 05.08.2012 року приблизно в 14 год. 35 хв. відповідач, керуючи мотоциклом "JAWA- 350" [NUMBER] та рухаючись по вул. Леніна у с. Фурси Білоцерківського р-ну Київської області у напрямку м. Сквира на ділянці дороги в районі будинку №77 у порушення вимог п.п.в п.14.2, п.п.г 14.6, п.п1.1 п.34 Правил дорожнього руху України на крутому повороті перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджає, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, перетнув суцільну лінію розмітки, що поділяє потоки протилежних напрямків, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем „ВАЗ-21093" [NUMBER] під керуванням позивача. З висновку автотоварознавчого дослідження № 165 від 23.08.2012 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], судом встановлено, що внаслідок ДТП власнику автомобіля „ВАЗ-21093" [NUMBER] завдано матеріальний збиток у розмірі 15529,96 грн. Як вбачається з пояснень сторін і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 27.03.2009 р. ВРЕР м.Стаханов УДАІ УМВС в Луганській області, власником автомобіля „ВАЗ-21093" [NUMBER] на час ДТП був [PERSON], а позивач [PERSON] - володільцем. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 395, ст.398 ЦК України, право володіння є одним з видів речових прав на чуже майно та виникає на підставі договору з власником цього майна, а також на інших підставах, встановлених законом. За змістом цих норм, якщо право володіння майном виникло на підставі договору, обсяг прав володільця визначається власником цього майна. Як встановлено судом, право позивача володіти автомобілем „ВАЗ-21093" [NUMBER] виникло на підставі довіреності, посвідченої 11.09.2009 р. приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області за р.н. №922, згідно з якою власник автомобіля [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON], кожного окремо, окрім іншого, керувати зазначеним автомобілем, представляти його інтереси в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях з питань, пов'язаних із вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому автомобіля, у тому числі, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди укладати, якщо в тому буде необхідність, договори про відшкодування заподіяної шкоди та одержувати належні йому за результатами згаданих правочинів грошові суми, а також вести його справи в суді з усіх питань, що можуть виникнути при виконанні цієї довіреності. За змістом ч.1 ст.237, ч.3 ст.238, ч.1 ст.239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, та не може бути вчинений від імені особи, яку представляє представник, в інтересах останнього. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що власник автомобіля „ВАЗ-21093" [NUMBER] [PERSON] уповноважив [PERSON] на процесуальне представництво його інтересів в суді з метою відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю, та одержання належних йому грошових сум в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених ДТП, і не надав йому права отримувати на власну користь грошові суми у випадку спричинення майнової шкоди належному йому автомобілю. Між тим позивач подав позов про стягнення матеріальних збитків не на користь довірителя, а на власну користь, що виходить за межі його повноважень та суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України. Окрім того, як вбачається з довіреності, строк її дії закінчився 11.09.2012 року, а позов поданий 22.08.2013 року. У зв'язку з цим, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.248 ЦК України, суд вважає, що позивач не довів також і факту володіння автомобілем „ВАЗ-21093" [NUMBER] на час подання позову, а тому у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовляє. Залишаючи без задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що право позивача володіти та користуватись автомобілем „ВАЗ-21093" [NUMBER] з моменту ДТП 05.08.12 та до закінчення строку довіреності 11.09.12 було певним чином порушене неправомірними діями відповідача. Однак доказів на підтвердження розміру моральної шкоди за цей період в сумі 5000 грн. та самого факту її наявності позивач суду не надав. У зв'язку з цим суд вважає, що позивач не виконав свій обов'язок по доказуванню, передбачений ч.1 ст.60 ЦПК України, та відмовляє у стягненні моральної шкоди з цих підстав.

Outcome: dismissed