Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

28 липня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій позивач просить суд стягнути з відповідача борг з урахуванням інфляційного збільшення в розмірі 19 677,87 грн.; проценти від суми позики в розмірі 6778,48 грн.; 3% річних в розмірі 900,70 грн.; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10.12.2012р. між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 11847,00 грн., які відповідач зобовязаний був повернути 31.12.2012р. На підтвердження цього відповідачем була видана розписка від 10.12.2012р. Однак, у визначений строк, відповідач кошти не повернув, а тому позивач змушений звертатись до суду для стягнення таких коштів, а також процентів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, однак на адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України шляхом публікації оголошення в пресі. З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 10 грудня 2012 року [PERSON] отримав у [PERSON] у борг кошти у сумі 11 847,00 грн. та зобовязувався повернути їх у строк до 31.12.2012р. включно, про що написав власноручно розписку від 10.12.2012р., оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с. 31). Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення таких коштів відповідачем, а оригінал розписки є у позивача, який він надав суду, то суд дійшов до висновку, що такі кошти не повернуті відповідачем на момент розгляду даної справи. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобовязання та параграфом 1 Глави 71 ЦК України "Позика". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що у відповідача існує зобовязання повернути отримані у позивача кошти у розмірі 11 847,00 грн. у строк до 31.12.2012р., однак таке зобовязання ним порушено, а відтак, позивач підставно просить суд стягнути таку суму коштів з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення даної норми закону, а також фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачем також підставно нараховано на суму боргу інфляційні втрати у сумі 7830,87 грн. та 3% річних у сумі 900,70 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти нараховані на суму позики у сумі 6778,48 грн. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи факт відсутності будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру процентів, а також, ту обставину, що така позика не є безпроцентною в силу закону (ч. 2 ст. 1048 ЦК), то суд погоджується із доводами позивача, що такі проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ. Суд також при винесенні даного рішення, враховує Постанову Верховного Суду України №6-36цс14 від 02.07.2014р., в якій Верховний Суд України дійшов до наступного правого висновку: Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Однак, суд відзначає, що здійснений позивачем розрахунок процентів за позикою є невірним, а тому суд здійснивши перерахунок цієї суми, вважає, що вірним є нарахування суми процентів за період, який просить стягнути позивач (з 01.01.2013р. по 03.07.2015р.), у розмірі 3542,25 грн. Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а стягненню з відповідача підлягає сума позики у розмірі 11 847,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7830,87 грн., 3% річних у розмірі 900,70 грн. та проценти у розмірі 3542,25 грн., а разом 24 120,82 грн. Одночасно, з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн., а разом 663,60 грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 509, 610, 625, 1046, 1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial