Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

04 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі. В результаті спричинення відповідачем тілесних ушкоджень, позивач змушений був лікуватися та їздив до м. Харкова на консультації у центр офтальмологічної діагностики «Зір». На лікування лише за наявності збережених чеків витратив 1076,90 грн. А також позивач зазначає, що після спричинення йому тілесних ушкоджень у нього був сильний головний біль, підбите око, деякий час він взагалі не міг вийти з квартири, був залежний від своїх рідних та близьких, оскільки зазнав фізичних страждань, а також морально переживав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та довгий час не мав реальної можливості налагодити свої життєві зв`язки, які у нього були до заподіяння йому відповідачем тілесних ушкоджень. На підставі вищенаведеного просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 1076,90 грн., моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 20000,00 грн. та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 1200,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв та клопотань до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст.75,76 КК України [PERSON] звільнений від відбування зазначеного покарання з іспитовим строком 1 рік (а.с.5,6). Згідно вироку, 04.02.2017 року, близько 23 години 57 хвилин, знаходячись поблизу приміщення магазину АТБ по вул . Київській , 5-Б в м. Ізюм, [PERSON] на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс [PERSON] не менше 10-ти ударів кулаками обох рук в обличчя, в результаті чого потерпілому заподіяно тілесних ушкоджень, які згідно з висновком судово-медичної експертизи Ізюмського МРВ ХОБСМЕ №75-ІЗ/17 від 23.02.2017 та додаткової судово-медичної експертизи Ізюмського МРВ ХОБСМЕ №93-ІЗ/17 від 23.02.2017 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вирок суду відносно [PERSON] набрав чинності 19.01.2019. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В силу ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що вина [PERSON] у вчиненні вищевказаних протиправних дій встановлена вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2018 року, що в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, але враховуючи безпосередній причинний зв`язок між заподіяною шкодою та розміром позовних вимог, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 1076,90 грн., яка має безпосереднє відношення до вчиненняння відповідачем кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України підлягає відшкодуванню. Крім того, ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на його переживання та переживання його рідних та близьких з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень та тривалого лікування і відновлення. Зважаючи на такі обставини та вимоги закону, відповідальним за моральну шкоду, пов`язану із нанесенням тілесних ушкоджень та подальшим лікуванням, є відповідач [PERSON] , який засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2018 року. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 року(із змінами, внесенимипостановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року),суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач; при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому судом враховуються неправомірність поведінки відповідача, яка встановлена вироком суду, вимушеність змін у житті позивача через отримання тілесних ушкоджень та подальшим лікуванням та відновленням стану його здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Однак, розмір моральної шкоди - 20000,00 грн., який просить позивач, на думку суду є завищеним, не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути 5000,00 грн., при цьому суд виходить з наступних критеріїв: тягаря скоєного, об`єму душевних страждань, понесених потерпілим, і вважає, що дана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частин 1 та 3 (п. 1) ст.133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст. 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції № 07 та розрахунку за надання правничої допомоги адвокатом від 01.04.2019 року, адвокат прийняв від позивача за надання правничої допомоги 1200,00 грн. ( а.с.12,13). Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 1200,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial