Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON], 25.07.2018р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 26.07.2003р. Керницькою сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №09, у шлюбі мають дитину [PERSON], [INFO], спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, зловживання відповідачем спиртними напоями, як наслідок з березня 2012 року сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 10.09.2018р. провадження у справі відкрито. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснила, що з березня 2012 року прожиє окремо від відповідача, з цього часу як подружжя стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просить про розірвання шлюбу, залишення за нею прізвища «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, у заяві від 26.09.2018р. позов визнав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.19). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.24, ч. 3 і ч. 4 ст.56, ч. 2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 26.07.2003р. шлюб Керницькою сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №09, у шлюбі мають дитину [PERSON], [INFO], з березня 2012 року сторони проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, причина розпаду сім'ї - різні погляди на шлюб та сім'ю, зловживання відповідачем спиртними напоями. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка настоює на розірванні шлюбу, заперечила можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає. Відповідач у заяві від 26.09.2018р. позов визнав (а.с. 19). З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім'ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у заяві від 26.09.2018р. заперечень щодо іменування позивачки прізвищем "[PERSON]" не висловив, тому вимога позивачки про залишення після розірвання шлюбу прізвища чоловіка, безпідставна.

Outcome: partial