Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 14 березня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір, який був зареєстрований у Словянському міському центрі зайнятості за № 05371300179. Відповідно до укладеного договору [PERSON] мав виконувати обовязки водія автотранспортних засобів з перевезення продовольчих товарів по території України. Натомість з 01 жовтня 2014 року відповідач припинив виходити на роботу та виконувати свої трудові обовязки, в звязку з чим позивачем йому було запропоновано розірвати укладений між ними трудовий договір. Натомість вказану пропозицію позивача відповідачем було проігноровано, що унеможливило припинення трудових правовідносин між сторонами у позасудовому порядку. Таким чином, позивач зазначає, що незважаючи на те, що на теперішній час трудові відносини між ним та [PERSON] фактично не існують, трудовий договір, укладений між ними досі не знятий з реєстрації у Словянському міському центрі зайнятості. За таких обставин, враховуючи, що відповідач тривалий час відсутній на робочому місці без поважних причин, а трудові відносини між сторонами фактично припинені, натомість передбачену законом процедуру розірвання трудового договору за відсутності однієї зі сторін такого договору виконати не можливо, позивач просить суд на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України вищевказаний трудовий договір розірвати, а витрати, понесені ним в звязку зі сплатою судового збору за подання даного позову до суду, стягнути на його користь з відповідача. Позивач фізична особа-підприємець [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Словянського міського центру зайнятості, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, натомість третьою особою до суду було надано клопотання, в якому справу просили розглянути у відсутність їх представника, а рішення у справі ухвалити згідно діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 15 серпня 2002 року позивач [PERSON] зареєстрований у виконавчому комітеті Словянської міської ради Донецької області у якості фізичної особи-підприємця (а.с. 4) та на підставі ч. 3 ст. 128 ГК України має право здійснювати свою підприємницьку діяльність із залученням найманої праці. 14 березня 2013 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю, та [PERSON] було укладено трудовий договір на невизначений строк, яким [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з перевезення продовольчих товарів по території України. Вказаний договір, на виконання вимог ст. 24-1 КЗпП України, діючої на час його укладання, 14 березня 2013 року було зареєстровано у Словянському міському центрі зайнятості за № 05371300179 (а.с. 5). Поряд з цим, з акту про невихід на роботу (прогул) від 01 жовтня 2014 року, акту про невихід на роботу (прогул) від 06 вересня 2018 року, табелю обліку робочого часу за жовтень 2014 року № 184, таблиці № 6 щодо відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам, слідує, що починаючи з 01 жовтня 2014 року по дату розгляду цієї справи, відповідач не зявляється на роботі та не виконує свої трудові обовязки. Так, пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України визначено відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин прогулом. Таким чином, враховуючи, що суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи, та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці, починаючи з 01 жовтня 2014 року по час розгляду даної справи, суд вважає можливим розцінювати такі дії [PERSON] прогулом. Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогул є однією з підстав розірвання за ініціативою роботодавця трудового договору, укладеного на невизначений строк. В той же час, оскільки діючим законодавством не визначено порядок розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця за умови, коли працівник відсутній на робочому місці, а його місцезнаходження не відоме, суд при вирішенні питання щодо можливості припинення трудових відносин між сторонами справи, вважає за можливе виходити з положень Наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» № 260 від 08 червня 2001 року, яким визначено порядок оформлення припинення трудових відносин між сторонами трудового договору. Так, пунктами 8-10\~цього Наказу встановлено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково фізична особа в трудовому договорі робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті\~КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Вказаним наказом, крім того, затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої, що має назву «підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті\~КЗпП України» передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки роботодавця, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору, у п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Пунктом 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої\~наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичні особи, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що зважаючи на те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, укладений між ними 14 березня 2013 року трудовий договір можливо розірвати в судовому порядку, оскільки виконати процедуру розірвання трудового договору, передбачену діючим трудовим законодавством України, у позасудовому порядку не можливо у зв'язку з втратою позивачем зв'язку з відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що вимоги, заявлені [PERSON] щодо розірвання трудового договору з [PERSON], у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, приходить до висновку, про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, понесених ним на сплату судового збору у розмірі 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved