Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], неповнолітнього [PERSON], 3-ї особи - ЖЕК №2 ЖКП «Бриз» про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК україни та зняття їх з реєстрації. Вподальшому позивачи уточнили свої вимоги та просили суд визнати відповідачів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. В позові позивачи зазначили, що ним належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Крім того, в вказаній квартрі зареєстровані колишня дружина позивача [PERSON] - [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] Проте, з березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] забрали свої особисті речи та виїхали із спірної квартири, що підтверджується актом про непроживання від 07.07.2012 року ЖЕК №2 ЖКП «Бриз», ніхто ніяких перешкод в користуванні квартирою відповідачам не чинив. З того часу відповідачи у спірній квартирі не проживають, комунальні послуги і інші види платежів не сплачують. Вподальшому [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] та зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, створившиу нову сім'ю. При цьому, право на користування квартирою втратив і неповнолітній [PERSON], оскільки він з березня 2007 року постійно проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні, томуа місцем його проживання є місце проживання його матері [PERSON] Проте, в добровільному порядку знятися з реєстрації, в порушення вимог Закону України «Про свободу пересуавння та вільний вибір місяця проживання в Україні», відповідачи відмовляються. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення вимог В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти визнання [PERSON] такою, що втратила право користування [ADDRESS], але не визнали позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування в спірної кавртирі, оскільки це порушує його права. В обгрунтування своїх заперечень зазначили, що у зв'язку з неприязненими стосунками, що склалили в сім'ї між [PERSON] та її чоловіком [PERSON], застосування відносно неї з його боку фізичного насильства, в березні 2007 року відповідака разом з малолытнім сином вимущена була піти з квартири. Проте, відповідачи не мають належного ім на праві власності нерухомого майна, на теперішінй час вони здійснюють реєстрацію як бездомны громадяни за адресою [ADDRESS] без права проживання, строком на один рік до 05.07.014 року та за договором орендують квартиру. Визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спырною квартирою негативно вплине на реалізацію ним гарантованих державою свобод та інтересів, є порушення вимог сімейного законодавства України та Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремио від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у зв'язку з чим на позивача [PERSON] законом покладені обов'язки щодо забезпечення свого сина належними умовами для всебічного розвитку. В судовому засідагнні представник третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва позовні вимоги визнала частково, категорічно заперчеувала проти визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житиловим приміщенням в квартирі свого батька, оскільки він немає іншого житла та на розсуд суду щодо вирішення спору про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Представник третьої особи - ЖЕК №2 ЖКП «Бриз в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, позивачам [PERSON] і [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло, виданного 03.08.1995 року. Крім того, в вказаній квартирі проживали та були зареєстровані як члени сім'ї власника [PERSON] - його дружина [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] забрали свої особисті речи та виїхали із спірної квартири, що підтверджується актом про непроживання від 07.07.2012 року ЖЕК №2 ЖКП «Бриз». Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] більше року не проживає в квартирі [ADDRESS], припинила бути членом сім'ї власника, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про визнання втратившим право користування [ADDRESS], неповнолітнього [PERSON], суд приходить до переконання, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного: Згідно Конвенції про права дитини, держава зобов'язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 3 СК України дитна належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язіки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом було встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS], як член сім'ї співвласника його батька - [PERSON] Між батьками склалися неприязнені стосунки, у зв'язку з чим [PERSON] разом зі своїм малолітним сином вимущена була залишити спірну квартиру, вподальшому шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Між тим, [PERSON] та [PERSON] не мають ніякого нерухомого майна. З 2012 року [PERSON] за договором оренди від 0.02.2012 року орендує квартиру за адресою [ADDRESS] для спільного проживання з дитиною, без реєстрації у вказаній квартирі. Починаючи з 04.07.2013 року відповідачи здійснюють реєстрацію переважного місця знаходження за адресою [ADDRESS], як бездомні громадяни, без права проживання, строком на один рік до 05.07.014 року, відповідно до Договору №1539 реєстрації переважного місця знаходження бездомного горомадянина від 04.07.2013 року, укладенного між відділенням обліку бездомних громадян в особі директора [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитна має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язіки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтернсів своєї дитиним. Згідно ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користуванні дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. У ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» прямо вказано, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, суд при вирішенні будь яких питань щодо дітей повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів Таким чином, враховуючи вищевикладене, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, враховуючи найвищі інтереси дитини, суд вважає за необхідне відмовити позивачам в визнанні неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, оскільки вказане суперечить інтересам дитини і призведе до порушення і забезпечення стабільних та гармонійних умов життя неповнолітнього, який не має іншого місця реєстрації, лише разом зі своїм батьком [PERSON], членом сім'ї якого він залишається. До такого ж висновку у судовому засіданні прийшов представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєав та вважає, що визнання малолітнього [PERSON] таким, що втрати право користування житловим приміщеннмя в спірній квартирі, яке є единим місцем його реєстрації є недоцільним і таким, що суперечить інтересам дитини та порушує його права. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial