Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

13 червня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача гроші в сумі 33553,71 грн., а саме: матеріальну шкоду в сумі 25149,71 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., відшкодування на професійну правничу допомогу в розмірі 1900,00 грн., відшкодування витрат на оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 1400,00 грн., та оплату судового збору в розмірі 704,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2018 року о 11 год. 45 хв. в м. Харків на вул. Гв. Широнінців біля будинку №121, [PERSON], керуючи тролейбусом, номерний знак №2301, що належить КП «Тролейбусне депо №2», не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв наїзд на припаркований позивачем автомобіль «Jeep Compass» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. При вказаному ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. 14.05.2018 року постановою Київського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним в здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Матеріальна шкода від механічних пошкоджень автомобіля позивача згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ №63/04-18 від 06.04.2018 року складає 25149,71 грн. Також позивачу була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 5000,00 грн., та позивач просить стягнути також витрати на праову допомогу, які складають 1900 грн. Представником відповідача КП «Тролейбусне депо №2» було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вказаний висновок про визначення розміру матеріальної шкоди не є належним доказом, оскільки виготовлений не експертною установою, та належним чином не обгрунтовані витрати на правову допомогу, а тому позовні вимоги є безпідставними. Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що наданий до суду звіт був виготовлений суб'єктом оціночної діяльності, про що свідчить сертифікат та свідоцтво, при цьому відповідач, посилаючись на завищену оцінку ринкової вартості автомобіля, не врахував пробіг автомобілю, комплектування та цінові побажання власника, та ціна послуги на правову допомогу в даному випадку є нижчою мінімальної рекомендованої Радою адвокатів Харківської області, більш того ціна відображає складність справи і час, який був затрачений на надання послуги. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача КП «Тролейбусне депо №2» [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме в розмірі 20677,39 грн., а в іншій частині просив відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся в установленому законом порядку, причину неявки не повідомив. 13.06.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 15.06.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві 10-денного строку для усунення недоліків, яка була виконана позивачем 09.07.2018 року. Ухвалою судді від 12.07.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON], 20.03.2018 року о 11 год. 45 хв., керуючи тролейбусом н.з. 2301 по вул. Гв. Широнінців, біля буд. №121 в м. Харкові, не врахував дорожньої обставновки, недотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Jeep\~Compass»\~д.н.з.\~[NUMBER] під керуванням [PERSON] При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно третьої особи [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2018 року, яка набула чинності 04.06.2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Автомобіль «Jeep Compass» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. В результаті ДТП, позивачу була заподіяна матеріальна шкода, яка складає 25149,71 грн., та складається з наступного: вартість відновлювального ремонту ТЗ - 20677,39 грн., та величина втрати товарної вартості - 4472,32 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №63/04-18 від 06.04.2018 року виготовленого суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення позивача, за який він сплатив кошти в розмірі 1200,00 грн. Підстав не довіряти вказаному звіту у суду не має, та представником відповідача він спростований не був. На момент ДТП автомобіль позивача застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АМ/0255074 з лімітом страхової суми за заподіяну шкоду майну в розмірі 100 000грн., з франшизою 1500,00 грн. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)». Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Враховуючи, що [PERSON] скоїв вказану ДТП, керуючи тролейбусом н.з. 2301, що належить КП «Тролейбусне депо №2», тому суд стягує з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту ТЗ в розмірі 20677,39 грн, а в іншій частині суд відмовляє, оскільки 4472,32 грн. - це частина втрати товарної вартості ТЗ, що не відноситься до витрат, пов'язаних зі здійсненою ДТП, та витрати за виготовлення висновку в розмірі 1200,00 грн., оскільки відповідно до наданої квитанції позивачем було сплачено 1200,00 грн., а не 1400,00 грн., як він просить стягнути в своєму позові. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 5000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 07.06.2018 року укладений між позивачем та адвокатом Магера М.М., та додатковий договір до нього від 03.09.2018 року, та розрахункові квитанції серії БТПК 038355 та 038357 про сплату позивачем 1900,00 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом Магера М.М., який участь в судових засіданнях не брав, надав позивачу правову допомогу, яка складається з наступного: складення позовної заяви для подачі позову до суду -1300,00 грн., додаткова правова допомога - 600,00 грн., тобто фактично адвокат надав позивачу правничу допомогу у вигляді підготовки позовної заяви для подачі позову до суду, та не конкретизовано, що входить до додаткової правової допомоги. Тому зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1900,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, оскільки відповідач є комунальним підприємством, а посилання позивача на рекомендації ради адвокатів Харківської області щодо встановлення розміру адвокатського гонорару за годину роботу є необов'язковим для стягнення вказаних витрат, оскільки розрахунку витраченого часу адвокатом матеріали справи не містять. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов'язану з підготовкою позовної заяви для подачі її до суду. Судові витрати позивача, понесені у зв'язку з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial