Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

що позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом мотивуючи його тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 27.08.2008 р., який розірвано рішенням суду від 06.12.2019 р., у якому народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які залишено проживати з матір`ю. Відповідач на утримання дітей матеріальної підтримки не надає і самоусунувся від їхнього виховання та забезпечення. Відповідач інших утриманців немає, і фактично живе у своє задоволення і дозволяє собі із друзями відвідувати громадські заклади типу кафе та ресторани, на що витрачає значні кошти на свої розваги, однак дітям коштів ніяких не надає. Відповідач працював і працює у Росії і на даний час там перебуває, де отримує не менше 20000,00 грн. заробітньої плати на місяць, про що відомо із часів спільного проживання з відповідачем та зі слів друзів. На утримання дітей витрачаються значні кошти, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, духовний, моральний та фізичний розвиток, на відвідування репетирорів з математики, англійської мови та зайняттям танцями, що потребує значних додаткових витрат. Оскільки, відповідач має значний дохід, хоча і неофіційний, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2000,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] по 3000,00 грн. щомісячно до їхнього повноліття, які позивачка просить стягнути з відповідача та вирішити питання судові витрати. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.01.2020 р. було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Від позивачки [PERSON] подана заява про підтримання позовних вимог у повному обсязі, а справу просить розглядати без її участі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним шляхом надіслання судової повістки та розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 35, 38). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.08.2008 р., який розірваний рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2019 р. (а.с. 7). Згідно копій свідоцтв про народження, сторони являються батьками дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5), яких залишено проживати із матір`ю на підставі вказаного вище рішення суду. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму становить, а саме: для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Крім того, за Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а також враховує вимоги ст. 182 СК України. З інформації, наданої Державною прикордонною службою України, яка надійшла до суду 20.03.2020 р. слідує, що відповідач [PERSON] із 11.04.2015 р. по 27.11.2019 р. по кілька разів на рік здійснював виїзд за межі України, що свідчить про його матеріальну спроможність сплачувати аліменти (а.с. 36). З огляду на наведене, виходячи з оцінки наявних, відомих доказів у справі, суд враховує, що відповідач інших утриманців немає, регулярно та систематично здійснює поїздки закордон, відомостей про наявність нерухомого майна також немає. За таких обставин вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2000,00 грн. та 3000,00 є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини визначені в ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частковота стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 09.01.2020 р. судові витрати по справі становлять 1050,00 грн. на оплату правничої допомоги (а.с. 8), однак враховуючи, що позов задоволено частково на суму 3500,00 грн., що становить 70 % відсотків від ціни позову, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 735,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved