Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , [PERSON] , у якій просить визначити заходи тимчасового обмеження прав щодо останніх на строк 6 місяців та покласти на них обов`язки, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування), а саме в кімнаті (спальні), площею 11,2 кв.м., якою користується та в якій проживає [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 2 метрів до місця перебування [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування), а саме в кімнаті (спальні), площею 11,2 кв.м., якою користується та в якій проживає [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 2 метрів до місця перебування [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначається, що заінтересованими особами неодноразово вчинялось фізичне та домашнє насильство стосовно неї, яке носить систематичний характер. Кожного дня разу погрожує їй фізичною розправою, що призводить до постійних фізичних та психологічних страждань. Вказує,що проживає в квартирі [ADDRESS] . Їй на праві власності належить 2/3 частини вищевказаної квартири [ADDRESS] [ADDRESS] складається із двох житлових кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, комори, балкону. Загальна площа квартири 43,8 кв.м. Разом з заявницею зареєстрований та проживає її син [PERSON] - [INFO] та невістка [PERSON] - [INFO] , які є заінтересованими особами по даній справі. При цьому, [PERSON] належить на праві власності 1/3 частини вищезазначеної квартири [ADDRESS] . Заявниця користується окремою кімнатою (спальною) в квартирі [ADDRESS] (площею 11,2 кв.м.), а її син [PERSON] - [INFO] та невістка [PERSON] - [INFO] користуюся іншою кімнатою (спальною) вказаної квартири (площею 15.3 кв.м). Протягом останніх років, стосунки з сином та невісткою погіршились. Вважає, що останні переслідують мету, щоб вона покинула проживання в своїй квартирі. Зокрема, [PERSON] та [PERSON] систематично вчиняють домашнє насильство відносно заявниці, спричиняють їй душевні страждання, вчиняють фізичну розправу, та вчиняють економічне насильство. Так, 01 травня 2020 року вона для самозахисту змушена була звернутися із заявою до Коломийського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області на неправомірні дії [PERSON] та [PERSON] Як вбачається із відповіді Коломийського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області № 7466/108/56-2020 від 15 червня 2020 року на адвокатський запит, її звернення з приводу здійснення неправомірних діянь сином [PERSON] та невісткою [PERSON] зареєстровано в журналі єдиного обліку звернень та повідомлень громадян № 4616 від 01 травня 2020 року. На час проведення перевірки заяви із невісткою [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення нею домашнього насилля та винесено терміновий заборонний припис, терміном на п`ять діб, з сином [PERSON] бесід не проводилось у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання, також ознаки адміністративного правопорушення відсутні. Заявниця та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі. Просять задовольнити вимоги заяви. Заінтересована особа та його представник в судовому засіданні вимоги заяви не визнав. Вказує,що не ображав свою матір і не бив її. Заявниця не дає йому можливості проживати нормально з дітьми. Просить суд постановити рішення,яким відмовити в вимогах заяви. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні встановлено, що заявниця та заінтересовані особи проживають в одній квартирі і перебувають у родинних зв`язках. Однак, 1 травня 2020 року заінтересовані особи вчинили насильницькі дії щодо заявниці,внаслідок чого остання змушена була звернутись до поліції. Заінтересованих осіб було попереджено про недопустимість насильницьких дій щодо заявниці та про адміністративну та кримінальну відповідальність. Заінтересовані особи висновків для себе не зробили. Довідкою,яка була видана сімейним лікарем ,зазначено ,що 1 травня 2020 року при огляді заявниці сімейним лікарем було виявлено синці на шкірі поперекової ділянки,болючі при пульпації,що свідчить про те,що заявниця дійсно зазнала ударів 1 травня 2020 року від заінтересованих осіб. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша (міститься в першому реченні абз. 1) має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма (в другому реченні того ж абзацу) охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма (сформульована в абз. 2) визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited v. Ukraine», № 19336/04, § 166168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене в ч. 6\~ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". При винесенні рішення суд бере до уваги той факт,що заявниця є особою похилого віку,дійсно постраждала від дій заінтересованих осіб 1 травня 2020 року і потребує захисту. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованими особами домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на те,що приписи ст.350-5 ЦПК України визначають,що справа про видачу обмежувального припису повинна бути заслухана судом протягом 72 годин після надходження відповідної заяви, суд відмовляє заінтересованим особам та їх представнику в задоволенні клопотання про виклик свідків,оскільки останні були належним чином повідомлені про день,час та місце слухання справи,мали можливість привести свідків,однак своїм правом не скористались,і такі дії суд розцінює як затягування розгляду справи. В силу ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,правовою позицією Верховного Суду постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) ,та

Outcome: partial