Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

23 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», через свого представника за довіреністю, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.03.2011 року в сумі 20 222 грн. 15 коп., відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник зобовязався сплачувати заборгованість по кредиту, проценти та винагороди. Проте, відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та зазначивши про підтримання позовних вимог, про наявність всіх доказів, що додані до позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши про визнання 8099,20 грн тіла кредиту, 2637,57 грн нарахованих відсотків, в частині стягнення пені та штрафу просив застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України, врахувати майновий стан відповідача, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, завищений розмір та відмовити в цій частині в задоволенні вимог. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 березня 2011 року [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали кредитний договір № б/н, згідно якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 16 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, а той в свою чергу використовувати платіжну карту в розмірі платіжного ліміту, погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування по перевитратам платіжного ліміту та сплачувати комісії. Банк свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 25 березня 2011 року виконав і надав кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, що підтверджується заявою позичальника від 25 березня 2011 року (а.с. 12) та не заперечується відповідачем. Згідно п. 2.1.1.5.5 умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Відповідно до п.2.1.1.5.6 умов і правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку, позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплату винагороди банку. В порушення умов договору [PERSON] погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснювала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з: 8099,20 грн тіло кредиту, 2637,57 грн відсотки за користування кредитом. Наданий банком розрахунок відповідачем не заперечувався. У відповідності до п.1.1.5.21. умов і правил надання банківських послуг якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту у термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків, винагороди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену заборгованість нараховується пеня. У період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються. З наданого розрахунку станом на 30.10.2016 вбачається, що з 01 березня 2016 року по 30 жовтня 2016 року банком нарахована пеня за прострочене зобов»язання в сумі 6\~896 грн 23 коп., при цьому відсотки за вказаний період не нараховувались. Разом з тим, п.2.1.1.12.6.1.умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов»язань за борговими зобов»язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків. Таким чином, банком безпідставно була нарахована пеня в період з 01 березня 2016 року по 30 жовтня 2016 року за борговими зобов»язаннями на суму від 100 грн, оскільки в цей період нараховувалась пеня у відповідності до умов, передбачених п. 1.1.5.21. умов і правил надання банківських послуг. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а пеня стягненню на суму 350 грн за період з 09 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Стягнення пені на суму 800 грн задоволенню не підлягає, оскільки нарахована за період в якій нарахування пеня відбувалось відповідно до умов п.1.1.5.21. умов і правил надання банківських послуг та нарахування відсотків за вказаний період не відбувалось. У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто положення ч.3 ст.551 ЦК України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об»єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявності істотних для боржника обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованість за кредитом, на яку нараховувалась пеня становить 8099,20 грн, а загальна сума пені за прострочене зобов»язання становить 7246,23 грн ( 6896,23 + 350). Якщо брати з розрахунку пені 6896,23 + 1150, то її загальний розмір становить 8046,23 грн. Таким чином, розмір пені є меншим від розміру заборгованості по кредиту, а отже відсутня обов»язкова обставина щодо перевищення розміру неустойки в порівнянні з завданими збитками, що не дає суду відповідних правових підстав для зменшення розміру нарахованої неустойки у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням майнового становища відповідача та відмови в задоволенні вимог щодо стягнення пені. Відповідно до правової позиції від 21 жовтня 2015 року, висловленої Верховним Судом України у справі №6-2003цс15, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Виходячи з положень п.п. 1.1.5.21., 2.1.1.12.6.1., 2.1.1.7.6. умов і правил надання банківських послуг, в порушення вимог ст.61 Конституції України, передбачено сплату пені за порушення позичальником зобов»язань із погашення кредиту, штрафу при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, на що посилається також банк в своїй позовній заяві, не конкретизує підстав стягнення нарахованих штрафів разом з пенею, тобто фактично за одне й те ж порушення банк просить застосувати подвійну відповідальність одного виду ( цивільно-правову), нарахування якої передбачено ч.3 ст.549 ЦК України, так і штрафу, визначення розміру якого сторони передбачили в твердій грошовій сумі та у відсотковій. Таким чином, стягнення одночасно пені і штрафу, нарахованих за порушення строків сплати по кредиту, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, а тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 17 983 грн, а саме 8099,20 грн тіло кредиту, 2637,57 грн відсотки за користування кредитом, 6896,23 грн пені за прострочене зобов»язання, 350 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог в сумі 1225,42 грн ( 17983х1378/20222,15). На підставі викладеного,

Outcome: partial