Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

04.03.2020 року прокурор звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Позовна заява мотивована тим, що вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.05.2018 року №300/234/18, що набрав законної сили 14.06.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Потерпілий від даного злочину [PERSON] перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві "Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради" у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, спричиненими внаслідок злочинних дій [PERSON] . Фінансування стаціонарного лікування потерпілого проводилось за рахунок коштів, виділених фінансовим управлінням Воловецької РДА, і їх сума становить 3010 гривень 34 копійок. Враховуючи, що відповідач добровільно не відшкодував вказані витрати, прокурор, посилаючись на положення ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути такі з [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління Воловецької РДА. Прокурор подав заяву про проведення підготовчого розгляду справи без його участі, позов підтримує. Аналогічні заяви надійшли від представника Фінансового управління Воловецької РДА та представника третьої особи -Комунального некомерційного підприємства "Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради". Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі за результатми підготовчого засідання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.05.2018 року №300/234/18, що набрав законної сили 14.06.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.14-17). Згідно даного вироку [PERSON] 15.01.2018 близько 17:00 години, керуючи легковим автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номерний знак [NUMBER] та рухаючись з с.Нижні Ворота Воловецького району у напрямку смт.Воловець, на 3 км автодороги сполученням «Нижні Ворота-Міжгір`я», поза межами населеного пункту с.Нижні Ворота, Воловецького району в урочищі «Славки», згідно висновку судової автотехнічної експертизи №72 від 03.03.2018 не виконав вимог пунктів Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 1.10, 10.1 та 12.1, що привело до втрати керування автомобілем та виїзду його на узбіччя, де допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «DACIA» моделі «Logan» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номерний знак КТТ6Н04 [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 16.02.2018 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 (в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 1.10, 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, що настали, внаслідок чого потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства "Воловецька центральна районна лікарня Воловецької районної ради" №103/01-10 від 10.02.2020 року, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні лікарні з 15.01.2018 року по 16.01.2018 року і загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого (1 ліжко-день) становить 3010 гривень 34 копійок (а.с.9-10). Станом на день звернення до суду з позовом та розгляду справи, відповідачем [PERSON] кошти на лікування потерпілого в добровільному порядку не відшкодовано. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд виходить із того, що внаслідок дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, на яке закладом охорони здоров`я було витрачено кошти в сумі 3010 гривень 34 копійок, що підтверджено належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи. За таких обставин, зважаючи на вищенаведені положення закону та наведені обставини, визнані відповідачем [PERSON] , він зобов`язаний відшкодувати витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] . Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved