Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання у звязку із продовженням навчання, в якому зазначив, що він народився 11 жовтня 1997 року та відповідач у справі є його батьком. Батько сплачував аліменти до його повноліття. З 01 вересня 2013 року позивач навчається на денному відділенню Державного вищого навчального закладу «Одеський коледж економіки, права, та готельно-ресторанного бізнесу» по спеціальності «виробництво харчової продукції», несе витрати, повязані зі своїм навчанням, а саме: витрати на оплату навчання, вартість курсу становить 5126 грн.; витрати на проживання у гуртожитку у розмірі 120 грн. на місяць; проїзд - приблизно 200 грн. на місяць, канцелярські приналежності - приблизно 100 грн. на місяць, тощо. Батько добровільно матеріальної допомоги йому не надає, хоча має таку можливість оскільки є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 7055 грн. 44 коп. щомісячно. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом до закінчення навчання, але не більш ніж до 23-х років. Термін навчання до 01.01.2017 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на його утримання у звязку з продовженням навчання в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 01 лютого 2016 року до закінчення ним навчання у Державному вищому навчальному закладі «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу» по 01 січня 2017 року включно, без урахування часу канікул. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп. Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права. Просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. В судове засідання Апеляційного суду Донецької області позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 95). В судове засідання Апеляційного суду Донецької області відповідач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується листом Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради (а.с. 101). Згідно з частиною 3 статті 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Як вбачається із частини 1 статті 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на стан здоровя та матеріальне становище повнолітньої дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача по справі, який є інвалідом 2 групи та якому встановлені ступінь втрати працездатності та обмеження умов та характеру праці, який має дохід у вигляді пенсії, має інших утриманців, а також враховує матеріальне становище матері позивача за наявними у матеріалах справи відомостями і визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення аліментів у твердій грошовій сумі з наступних підстав. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно на період навчання, але не більш ніж до 23-х років, починаючи із дати звернення до суду. Як вбачається із частини 1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно частини 2 вказаної вище статті, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач має регулярний дохід у вигляді пенсії і тому у суду першої інстанції не було підстав визначати аліменти у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх, дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 вказаної вище Постанови ПВСУ передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з довідки № 2456 від 12 січня 2016 року, [PERSON] є студентом 3 курсу денного відділення ДВНЗ "Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу", спеціальність «виробництво харчової продукції» на контрактній основі; період навчання з 01 вересня 2013 року по 01 січня 2017 року. Частиною 1 статті 193 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів апеляційний суд враховує також те, що в матеріалах справи відсутні дані про розмір пенсії матері відповідача, а також те, що і мати позивача також повинна нести витрати на утримання сина, який продовжує навчання. Враховуючи вказане вище, апеляційний суд вважає стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року і до закінчення сином навчання, тобто до 01 січня 2017 року. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial