Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку в сумі 96 745,70 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 29.03.1976 року працювала в Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» в м. Вінниці, що по вул. 600-річчя, 19 в м. Вінниці. Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013 року № 5 вирішено реорганізувати ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр Державного земельного кадастру» та створено на його базі структурний відокремлений підрозділ - Вінницький відокремлений підрозділ Центру ДЗК. Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика». На день припинення трудових відносин з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» 17.06.2013 року за роботодавцем рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1 407,32 грн. 18.08.2015 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача заборгованість по заробітній платі частково в сумі 800 гривень. Судовим наказом судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.12.2015 року у справі №127/28480/15-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 607,32 гривні. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.04.2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу. В результаті проведення виконавчих дій з відповідача примусово стягнуто 607,32 гривні заборгованості з заробітної плати на користь позивача, які надійшли на її банківський рахунок 21.06.2016 року. Тобто, фактичний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі з позивачем був проведений відповідачем 21.06.2016 року. Посилаючись на норми ст. ст. 116, 117 КЗпП, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.06.2013 року по 21.06.2016 року (755 робочих днів) в сумі 96 745,70 грн. (755 роб. дні х 128,14 грн. = 96 745,70 грн.). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задоволити в повному обсязі з підстав, наведених в позові та письмових поясненнях, які приєднані до матеріалів справи. Зміст зазначених письмових пояснень зводиться до того, що позивач з 29.03.1976 року працювала на ДП «Державна картографічна фабрика». 17.06.2013 року позивач була переведена з ДП «Державна картографічна фабрика» після реорганізації останнього - до ДП «Центр Державного земельного кадастру», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика», 31.03.2015 року звільнена за власним бажанням. Станом на 17.06.2013 року на час припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» підприємство мало заборгованість перед [PERSON] за травень 2013 року в сумі 593,70 гривень та за червень 2013 року - в сумі 813,62 гривень. В поясненнях зазначено, що саме 17.06.2013 року відбулось звільнення [PERSON] з ДП «Державна картографічна фабрика» відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП, тому саме ця дата є днем припинення трудового договору. Позивач в поясненнях послалася на довідку №177 від 07.06.2016 року, згідно якої два останніх місяці перед її звільненням з ДП «Державна картографічна фабрика» є саме квітень-травень 2013 року, її середньоденний заробіток станом на час припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» складав 128,14 гривень. Представник відповідача Шерстюк Т.В. позов не визнала з підстав, наведених в письмових запереченнях та поясненнях до заперечень, які приєднано до матеріалів справи. Зміст заперечень та пояснень до них зводиться до того, що твердження позивача стосовно припинення її трудових відносин з відповідачем є 17.06.2013 року є хибними. Зазначена дата є днем переведення позивача з ДП «Державна картографічна фабрика» до ДП «Центр Державного земельного кадастру», днем її звільнення є саме 31.03.2015 року. Тому останніми двома місяцями її роботи на підприємстві є січень та лютий 2015 року,за які позивачу було нарахованою заробітну плату в наступному розмірі: за 6 днів січня 2015 року - 865,72 гривень та за 6 днів лютого 2015 року - 831,47 гривень, всього за 12 робочих днів січня-лютого 2015 року було нараховано та виплачено 1 697,19 гривень. Тобто, щоденна заробітна плата позивача за останніми двома місяцями роботи складає 141,43 гривень (1 697,19 грн. : 12 (6+6 днів) = 141,43 грн.). В запереченнях зазначено, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за період з 18.06.2013 року по 31.03.2015 року є безпідставною, а часом затримки розрахунку при звільненні є період з 01.04.2015 року по 21.06.2016 року, який складається з 304 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку становить 42 994,72 гривні (304 дні*141,43 гривень). Разом з тим, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є завищенними та такими, що не відповідають дійсності, крім того, [PERSON] пропустила тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно довідки №637 Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» від 23.12.2015 року [PERSON] з 29.03.1976 року (наказ про зарахування №16 від 25.03.1976 року) працювала на Державне підприємство «Державна картографічна фабрика», з 17.06.2013 року була переведена інженером з нормування праці 1 категорії планово-економічного відділу (наказ про переведення №03-к від 17.06.2013 року) в Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру». 31.03.2015 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 23.07.2015 року [PERSON] знову прийнята на роботу (наказ про зарахування №25-к від 22.07.2015 року) на посаду інженера з нормування праці 1 категорії до планово-економічного відділу Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру», на якій і працювала на час видачі довідки. ДП «Державна картографічна фабрика» має заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі в сумі 607,32 гривень за червень 2013 року. (а.с. 93, 92). На підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України № 05 від 09.01.2013 року Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру», а на його базі створено Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика». 30.06.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи (а.с. 14-15, 92-96). Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов`язків ДП «Державна картографічна фабрика» (а.с.14-15). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31.12.2015 року у справі № 127/28480/15-ц стягнуто з ДП «Центр ДЗК» (код ЄДРПОУ 21616582) на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у розмірі 607,32 гривень (а.с.9). Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.04.2016 року було відкрито виконавче провадження №50801693 з виконання вказаного судового наказу (а.с.10). Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.06.2016 року перерахування боргу з ДП «Центр ДЗК» на платіжну картку [PERSON] в сумі 607,32 грн. здійснено 21.06.2016 року (а.с. 12). 23.12.2015 року [PERSON] звільнена з роботи з Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр земельного кадастру» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України в зв'язку з невиконанням філією законодавства про працю (невиплата заробітної плати) (а.с.61). Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Відповідні роз`яснення містяться в листі Міністерства соціальної політики України від 10.05.2012 року № 75/06/186-12. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 21 вищевказаної постанови зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. З системного аналізу п. 2 вказаного Порядку слідує, що двома останніми календарними місяцями роботи, що передують події (а саме події звільнення), з якою пов'язана відповідна виплата є два останні календарні місяці роботи які в часовому проміжку, передують календарному місяцю в якому настає подія з якою пов'язана відповідна виплата. Тобто подія, з якою пов'язана відповідна виплата в місячно - календарному вимірі перебуває в іншому календарному (наступному) місяці, ніж 2 календарні місяці, які мають враховуватись для розрахунку середньоденного заробітку за такий календарний двомісячний період. Таким чином суд приходить до висновку, що двома останніми місяцями роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата є січень та лютий 2015 року, оскільки позивач по справі звільнилась за власним бажанням з роботи 31.03.2015 року. (а.с. 7, запис в трудовій книжці № 28). Правова позиція щодо порядку, структури та періодів нарахування заробітної плати при затримці проведення розрахунку у разі звільнення працівника наведено у Постанові Верховного Суду України у справі №6 - 195цс 14 від 21 січня 2015 року Пунктом 3 вказаного Порядку встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 23.12.2016 року №442 [PERSON], яка працювала на ВФ «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр Державного земельного кадастру» на посаді інженера з нормування праці, за січень 2015 року за 6 відпрацьованих робочих днів (при нормі 20 робочих днів) була нарахована заробітна плата в сумі 865,72 грн.; за лютий 2015 року за 6 відпрацьованих робочих днів (при нормі 20 робочих днів), нарахована заробітна плата 831,47 грн. (а.с. 114). Тобто, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню (за січень 2015 року - за 6 робочих днів, лютий 2015 року - 6 робочих днів), складає 141,43 грн. (865,72 грн. + 831,47 грн. = 1 697,19 грн. : 12 (6+6 днів). Як зазначалось вище, позивач 31.03.2015 року була вперше звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України в зв'язку з виходом на пенсію. Однак, через заборгованість по виплаті заробітної плати була вимушена звернутись до суду, який судовим наказом стягнув з ДП «Центр ДЗК» на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 607,32 гривень. Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.06.2016 року перерахування боргу з ДП «Центр ДЗК» на платіжну картку [PERSON] в сумі 607,32 грн. здійснено 21.06.2016 року (а.с. 12). Тобто, часом затримки розрахунку при звільненні є період з 01 квітня 2015 року по 21 червня 2016 року, кількість робочих днів 304 (квітень 2015 року мав 21 робочий день, травень 2015 року - 18 днів, червень 2015 року - 20 днів, липень 2015 року - 23 дні, серпень 2015 року - 20 днів, вересень 2015 року - 22 дні, жовтень 2015 року - 22 дні, листопад 2015 року - 21 день, грудень 2015 року - 23 дні, січень 2016 року - 18 днів, лютий 2016 року - 21 день, березень 2016 року - 22 дні, квітень 2016 року - 21 день, травень 2016 року - 19 днів, червень 2016 року - 13 днів). Представником відповідача Шерстюк Т.В. в письмових поясненнях до заперечень наведено відповідний розрахунок заробітної плати і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в судовому засіданні представником зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку за цей період становить 42 994,72 гривні. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 994,72 грн. (304 дні х 141,43 грн.). Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що період нарахування середнього заробітку слід визначити з 18.06.2013 року по 21.06.2016 року, оскільки 17.06.2013 року між нею та ДП «Державна картографічна фабрика» припинились трудові відносини, а згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 07.06.2016 року №177 середньомісячний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед датою припинення трудових відносин складає 1473,62 грн., середньоденна заробітна плата 128,14 грн., тому сума, що підлягає до стягнення складає 96 745,70 грн. (а.с.13). Суд вважає, що твердження позивача про припинення трудових відносин з відповідачем саме 17.06.2013 року, є необґрунтованим, оскільки запис про її звільнення в трудовій книжці відсутній, в цей день вона була переведена у ВФ «Вінницька картографічна фабрика» ДП Центр ДЗК» в зв`язку з реорганізацією підприємства на підставі заяви із збереженням попереднього режиму роботи і дія трудового договору не припинилась, а продовжилась відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України. Запис в трудовій книжці і наказ від 17.06.2013 року позивач не оскаржувала. Також суд вважає безпідставною заяву представника відповідача про застосування позовної давності до вимог [PERSON], оскільки про порушення свого права позивач дізналась після проведеного повного розрахунку 21.06.2016 року і звернулась до суду не порушивши тримісячний строк - 19.09.2016 року. Суд приймає до уваги, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Аналогічну позицію у вказаній категорії справ відстоює також і апеляційний суд Вінницької області (Ухвала від 27.12.2016 року у справі № 127/15880/16-ц, провадження № 22-ц/772/3797/2016), який за аналогічних обставин справи прийшов до таких же висновків. Судові витрати позивача становлять 1 967,46 грн. (967,46 грн. судовий збір та 1 000 грн. витрати на правову допомогу). Оскільки позов задоволено частково (на 44,4%) відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 873,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial