Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому та членам його сім»ї, а саме: дружині [PERSON], та синам [PERSON], [PERSON], було надано трикімнатну квартиру, яка знаходиться в м.Калуш по вул. Тихого, 2/12, що підтверджується архівним витягом з протоколу № 7 засідання виконкому Калуської міської ради народних депутатів від 19.06.1991 року. На його ім»я було видано ордер, на підставі якого було здійснено заселення сім»ї у вище вказану квартиру. В 2014 році [PERSON] звернулася до суду із позовом про виселення позивача з квартири № 12, що по вул.Тихого,2 в м.Калуші без надання іншого жилого приміщення. 07.10.2014 року винесено заочне рішення по справі та позов [PERSON] задоволено, та виселено його з квартири, що в м.Калуші по вул.О.Тихого, 2/12 без надання іншого жилого приміщення. Однак як на час винесення рішення, так і після нього він проживав у спірній квартирі, сплачував комунальні послуги. Відповідачка на підставі вказаного рішення зняла його з реєстраційного обліку у вище вказаній квартирі. У вересні 2015 року він дізнався про рішення суду від 07.10.2014 року і звернувся із заявою про перегляд заочного рішення. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04.12.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення відмовлено. Відповідачка знаючи про те, що у позові відмовлено, все одно 04.01.2016 року звернулася до Госпрозрахункового відділу приватизації житла із заявою про передачу їй в приватну власність квартири № 12, що по вул.Тихого, 2 в м.Калуш і 04.01.2016 року Госпрозрахунковим відділом приватизації житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради винесено наказ № 2 «Про приватизацію державного житла» , згідно з яким наказано передати вказану квартиру [PERSON] та оформити свідоцтво про власність на житло. 12.01.2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що приватизація житла одноособово на відповідачку є незаконною, оскільки він також маю право на приватизацію, так як права користування квартирою не втрачав, рішення на підставі якого його було виселено з квартири та знято з реєстрації скасоване і згоди на приватизацію квартири одноосібно на відповідачку він не давав, тому просить визнати недійсним та скасувати наказ Госпрозрахункового відділу приватизації державного житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради № 2 від 04.01.2016 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру № 12, що по вул.Тихого, 2 в м.Калуш, яке видане 12.01.2016 року Госпрозрахунковим відділом приватизації державного житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради на ім»я [PERSON]; скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на квартиру № 12, що в м.Калуш по вул.Тихого, 2, серія та номер б/н, видане 12.01.2016 року Госпрозрахунковим відділом приватизації державного житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради на ім»я [PERSON], реєстраційний номер об»кта нерухомого майна -842761426104, номер запису про право власності - 13155579, а також стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] постійно з часу заселення проживав у квартирі, що в м.Калуш по вул.Тихого,2/12, сплачував комунальні послуги. Відповідачка на підставі незаконного рішення від 07.10.2014 року, яке на даний час є скасованим зняла його з реєстраційного обліку в даній квартирі, і взявши довідку про те, що в квартирі зареєстрована тільки вона, приватизувала одноосібно квартиру. Про існування рішення про виселення його з квартири [PERSON] дізнався тільки в середині вересня 2015 року після того, як відповідачка викинула його особисті речі з квартири, так як він там постійно проживав. І вже після цього він звернувся до суду про перегляд заочного рішення суду від 07.10.2014 року, яке було скасоване судом, а справу призначено до нового розгляду. Вважають, що така приватизація є незаконною а свідоцтво про право власності та державна реєстрація такими, що підлягають скасуванню, так як [PERSON] не втрачав права користування квартирою, рішенням Калуського міськрайонного суду від 04.12.2015 року, яке залишено в силі Апеляційним судом Івано-Франківської області, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено, і за ним зберігається право на житло, тому він має право на приватизацію квартири, яка знаходиться в м.Калуш по вул.Тихого, 2/12. Крім того, письмової згоди на приватизацію квартири тільки на відповідачку [PERSON] не давав. Тому просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що це вона заробила спірну квартиру, вона наділялась їй і у неї не має наміру ні з ким її ділити. Також пояснила, що вона зняла позивача з реєстрації на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 07.10.2014 року, і їй відомо , що на час приватизації дане рішення було скасоване і в задоволенні її позову про виселення [PERSON] з квартири відмовлено, і що рішення Калуського міськрайонного суду від 04.12.2015 року на даний час залишено в силі апеляційним судом Івано-Франківської області. Також зазначила, що позивач постійно її бив, не займався дітьми,однак жодних доказів представити вона не може. Крім того, відповідачка не заперечила того факту , що позивач проживав в даній квартирі, до середини 2015 року сплачував комунальні послуги за квартиру, однак пізніше вона його виставила з квартири, так як в неї було рішення про його виселення і проживати з тираном і тим більше ділитись з ним своєю квартирою вона не має наміру. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник Госпрозрахунковового відділу приватизації державного житла при управлінні жилово-комунального господарства міської ради у судове засідання не з»явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, стосовно позову покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 47,78 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Як встановлено в судовому засіданні 20.06.1991 року [PERSON] з сім»єю було видано ордер на жиле приміщення № 289, а саме на квартиру, яка знаходиться в м.Калуш по вул.Тихого, 2/12, на підставі рішення виконкому Калуської міської ради народних депутатів від 19.06.1991 року (а.с. 8). З того часу позивач до середини вересня 2015 р. проживав в даній квартирі, сплачував комунальні послуги, тобто належним чином виконував обов»язок з утримання, оплати житлового приміщення та комунальних послуг. У вересні 2015 року відповідачка виставила з квартири його речі, мотивуючи тим, що у неї є рішення про те, що він виселений з квартири, що знаходиться в м.Калуш по вул.Тихого, 2/12, і не має там права проживати. Тільки тоді він дізнався про рішення Калуського міськрайонного суду від 07.10.2014 року. (а.с. 18-20). Вказане рішення було скасоване і справу призначено до нового розгляду і згідно з рішенням Калуського міськрайонного суду від 04.12.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення відмовлено (а.с. 21-23). Дане рішення залишене в силі Апеляційним судом Івано-Франківської області. Як вбачається із заяви [PERSON] 04.01. 2016 року вона звернулася до відділу приватизації житла про приватизацію квартири, яка знаходиться в м.Калуш по вул.О.Тихого, 2/12 та додала довідку про склад сім»ї, де зареєстрованою та проживаючою по даній адресі зазначено тільки відповідачку (а.с. 9, 10, 11). 04.01.2016 року Госпрозрахунковим відділом приватизації житла при управлінні житлово-комунального господарства міської ради винесено наказ № 2 «Про приватизацію державного житла» , згідно з яким наказано передати вказану квартиру [PERSON] та оформити свідоцтво про власність на житло (а.с. 12). На підставі даного наказу 12. 01.2016 року було виготовлено свідоцтво на право власності на спірну квартиру та 02.02.2016 року було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 12, що в м.Калуш по вул.О.Тихого, 2, за відповідачкою по справі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16-17). Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, на час приватизації житла позивач був повнолітнім, права на житло і права користування квартирою не втрачав, письмової згоди на приватизацію жила не надавав, то суд вважає, що наказ Госпрозрахунковового відділу приватизації державного житла при управлінні жилово-комунального господарства міської ради № 2 від 04.01.52016 року слід визнати недійним та скасувати, а також визнати недійсним та скасувати і свідоцтво про право власності на квартиру № 12, що в м.Калуш по вул.О.Тихого, видане на ім»я [PERSON] При таких обставинах суд вважає, що підлягає і скасуванню державна реєстрація свідоцтва про право власності на квартиру № 12, що в м.Калуш по вул.О.Тихого, 2, оскільки відповідно до ст.26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється відповідно до порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5, на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При таких обставинах суд вважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 1929,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved