Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

20 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що на підставі виконавчого листа № 2-2805/2011 у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2011 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 350,00 грн. щомісяця, починаючи з 01 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] зазначила, що на теперішній час даний час у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за її позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо належного утримання дитини, у зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 травня 2019 року в сумі 14 095,16 грн. Позивач зазначила, що сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач свої зобов`язання по утриманню дитини не виконує, а тому з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. [PERSON] провела розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2018 року при розгляді справи № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, згідно якого неустойка (пеня) зі сплати аліментів складає 97 848,00 грн. В той же час, посилаючись на приписи ч. 1\~ст. 196 СК України, яка передбачає, що сума пені не може перевищувати 100% заборгованості по аліментам, позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 березня 2013 року по серпень 01 травня 2019 в розмірі 14 095,16 грн. Ухвалою суду від 29 травня 2019 року відкрите провадження у справі. Не погоджуючись з пред`явленим позовом, відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в обґрунтовування якого посилався на незгоду з визначеним позивачем розміром неустойки (пені) з огляду на наступне. Вказує на те, що в нього також мається розрахунок заборгованості по аліментам, проведений станом на 10 квітня 2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Розрахунок позивача та розрахунок відповідача містять нарахування заборгованості за виконавчим листом з березня 2013 року, але вони різняться в деяких місцях, а саме: в розрахунку від 10.04.2018 року зазначено, що в січні 2015 року, червні 2015 року та листопаді 2015 року було нараховано відповідачу аліменти у розмірі 350,00 грн. та в цих місяцях вони були сплачені по [PERSON] по 350,00 грн. В розрахунку, що надала позивача станом на 07.05.2019 року вбачається, що в січні 2015 року, червні 2015 року та листопаді 2015 року [PERSON] було нараховано аліменти в розмірі 350,00 грн., однак сплачені не були. Зазначені розрахунки суттєво різняться між собою у вказаних періодах. Відповідач здійснив свій розрахунок пені у відповідності до формули, визначеної в постанові ВСУ від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц, розмір пені склав 12 973,16 грн. Крім того, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 196 СК України вважає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, оскільки на своєму утриманні він має сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в період з 2013-2019 роки він не мав постійної місця роботи й доходу, а лише незначні неофіційні доходи, яких ледве вистачало на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Водночас, відповідач [PERSON] до спірних правовідносин (до 2018 року) просив застосувати строк позовної давності в один рік та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач [PERSON] посилалася на обставини, викладені у позві, вимоги підтримала в повному обсязі,Зазначила, що відповідач у відзиві не заперечував факту наявності в нього заборгованості та неустойки по аліментам, при цьому заявляє лише свою незгоду із розрахунком, проведеним державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу ДВС ГУМ Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року зупинене провадження у справі до набрання законної сили рішення у цивільні справі № 183/5318/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року провадження у справі поновлене, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначену до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в позові. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 554, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 грудня 2008 року. У відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року, шлюб між сторонами був розірваний. [PERSON] було змінене прізвище на дошлюбне [PERSON] . Рішення набрало законної сили 25 грудня 2012 року. Встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 814 від 16 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 червня 2010 року. На підставі виконавчого листа № 2-2805/2011 у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2011 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягуються, в твердій грошовій сумі в розмірі 350,00 грн. щомісяця, починаючи з 01 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується постановою державного виконавця Корсак І.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 59443306. Згідно розрахунку, проведеного державним виконавцем Корсак І.В., заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини станом на 01 травня 2019 року за період з березня 2018 року по квітень 2019 року включно складає 14 095,16 грн. Вирішуючи спір по суті заявлених, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост. 11 Закону України "Про охорону дитинства",ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Відповідачем не доведено суду тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~ визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. На підставі\~статті 196 Сімейного кодексу України\~1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Пунктом 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~№3\~від 15\~травня 2006\~року судам роз`яснено, що передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.\~197\~СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4 ст.\~263\~ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд України (далі - ВСУ) неодноразово змінював підхід до порядку розрахунку пені. Так, відповідно до постанов від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13,від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14,від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022цс15 пеня обчислювалася «…виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення…». Згодом, ВСУ дещо відступив від зазначених висновків та вказав, що «…пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. …сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались…» (постанови від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16,від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16). Відповідно до зазначених правових позицій ВСУ, раніше пеня за один місяць розраховувалася так: заборгованість по аліментах за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума пені визначалася шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць. У 2018 році Велика Палата Верховного Суду (далі - ВС) суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1ст. 196 СК України, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. У постанові Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, розрахунок пені здійснено за раніше існуючим підходом, застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15. В той же час, відповідно до\~постанови КЦС ВС від 20 липня 2020 року по справі № 362/4462/16\~Велика Палата Верховного Суду\~у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо визначення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, проведеного останньою згідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а тому свій розрахунок не наводить. Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2013 року по 30 квітня 2019 року включно складає 97 848,00 грн. Як зазначалося вище, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини станом на 01 травня 2019 року складає 14 095,16 грн. Разом з тим, у відповідно до\~ч. 1ст. 196 СК України, з [PERSON] на користь [PERSON] може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 14 095,16 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості. В той же час, сплата заборгованості по аліментам боржником з простроченням не звільняє його від сплати пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача зі сплаті аліментів є іншим, відповідачем не надано. Посилання відповідача на те, що розрахунки державного виконавця, проведених станом на 01.05.2019 року та станом на 10.04.2018 року різняться в деяких місцях суд не бере до уваги, оскільки у відповідності до\~приписів Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право проводити розрахунок, перерахунок, уточнення заборгованості по розміру аліментів на утримання дитини. У відповідності до приписів\~ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідач [PERSON] не надав доказів того, що він був не згоден із сумою заборгованості по аліментам та оскаржував дії виконавця в цій частині. Щодо посилань відповідача на позовну давність, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, варто наголосити, що в даному випадку законодавством в\~ст. 20 Сімейного кодексу України\~чітко встановлено, що\~до вимог, що?випливають із сімейних відносин,\~позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених:ч.2 ст.72?(застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя);ч. 2 ст. 129?(спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини);ч. 3 ст. 138?(право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка);ч. 3 ст. 139?(спір про материнство) цього Кодексу,?а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм\~ЦK України\~про позовну давність.\~ В той же час, частиною 2\~статті 196 СК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом було також встановлено, що відповідач [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2013 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з урахуванням сімейного стану відповідача є підстави для зменшення розміру неустойки до 7 000,00 грн., в зв`язку з чим, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладено та

Outcome: partial