Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними, в порядку спадкування за законом, право власності, по 1/2 частині за кожним, на земельну ділянку площею 3.0432 га., яка розташована на території Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що була посвідчена державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER]., та належала [PERSON], який помер [INFO] та на цей час зареєстрована на [PERSON], згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.09.2014 року серії ЕЕМ № 756746. Судом встановлено, що чоловіку та батьку позивачів по справі, - [PERSON] (надалі - спадкодавець) на праві особистої приватної власності на час відкриття спадщини належало право власності на земельну ділянку, площею 3.0432 га., яка розташована на території Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Факт родинних (шлюбних) відносин позивачів із спадкодавцем підтверджується довідкою про укладення шлюбу № 51 від 02.04.2013 року, що видана архівом Тасеєвського територіального відділу агенства записів актів цивільного стану Красноярського краю Російської Федерації та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис № 2, видане Хандальською сільською радою Тасеєвського району Красноярського краю Російської Федерації. [INFO] помер спадкодавець, - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], зареєстроване Тасеєвським територіальним відділом агенства записів актів цивільного стану Красноярського краю Російської Федерації від 11 травня 2012 року, актовий запис № 84. Спадкодавець заповіту не складав. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно у складі земельної ділянки, площею 3.0432 га., яка розташована на території Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 25 квітня 2014 року по справі № 376/869/14-ц суд, за позовом [PERSON] до Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, позов задоволено, та визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, площею 3.0432 га., яка розташована на території Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER], що належала [PERSON], який помер [INFO]. Вказане рішення набрало законної сили 06.05.2014 року. [PERSON] зареєстрував 20.09.2014 року у державній реєстраційній службі речове право на земельну ділянку площею 3.0432 га., кадастровий номер: [NUMBER], призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отримавши при цьому Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.09.2014 року серії ЕЕМ № 756746. 12 грудня 2014 року Сквирський районний суд Київської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сквира заяву [PERSON] про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 квітня 2014 року по справі № 376/869/14-ц, ухвалив дану заяву задовольнити, та рішення суду по вказаній справі скасувати за нововиявленими обставинами. При цьому, позивач подав до суду письмову заяву про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року залишено без розгляду позов [PERSON] до Кам'яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Таким чином, після скасування за нововиявленими обставинами рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 квітня 2014 року по справі №376/869/14-ц, зареєстроване [PERSON] спадкове майно у складі земельної ділянки площею 3.0432 га., кадастровий номер: [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, залишається не оформленим. Спадкодавець будь-яких заповітів не складав, спадкові договори не укладалися, а також не укладалися інші правочини про відчуження спадкового майна (договори міни, дарування, довічного утримання (догляду), купівлі-продажу, тощо), спадкове майно під арештом, податковою заставою або будь-якою іншою забороною на момент подачі позову до суду не перебуває. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 01 листопада 1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі є спадкоємцем за законом першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, прийняли спадщину після смерті спадкодавця відповідно до вимог чинного законодавства. Інші спадкоємці за законом I черги після смерті спадкодавця на час відкриття спадщини відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. А ч. 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Підпунктом 4.12 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України за № 296/5 від 22.02.2012 року (зареєстрованого в Мін'юсті України від 22.02.2012 року за № 282/20595) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (далі - Порядок). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п.п. 4.15. розділу 4 глави 10 Порядку). Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та витягу з Державного земельного кадастру (п.п. 4.20 розділу 4 глави 10 Порядку). Відповідно до пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року (із змінами і доповненнями), державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. При зверненні до державного нотаріуса Сквирської районної державної нотаріальної контори після закінчення строку встановленого ч.1 ст.1298 ЦК України у зв`язку з отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку, при цьому виконавши вимоги п.п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку та пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним нотаріусом позивачам в усній формі було роз'яснено, що встановлено факт наявності підстав для відмови у державній реєстрації прав у зв'язку з тим, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, який відповідно до абз. 4 п. 1 даної статті встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. А саме, встановив, що всупереч пункту 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав, та у відповідності до ч. 2 ст. 26 даного Закону рішення про державну реєстрацію прав не скасовано на підставі рішення суду, і державним реєстратором прав не внесено запису про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, у нотаріуса немає можливості у відповідності до вимог п.п. 4.20 розділу 4 глави 10 Порядку видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. А відтак, державним нотаріусом було роз'яснено вирішити зазначене питання у судовому порядку посилаючись на п.п. 4.18. розділу 4 глави 10 Порядку, за яким, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Оскільки ч. 4 ст. 49 вищевказаного Закону не передбачено у якій формі особа зобов'язана звернутися до нотаріуса за одержанням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (письмова та/або усна), при усному зверненні позивачів, щодо надання відповідної відповіді, державним нотаріусом не видано їм постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у строк 3 (три) робочих дні з моменту звернення. На підставі вищевикладеного позивачі звернулися до суду з відповідними вимогами. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Статтею 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року (зі змінами), який діє з 01.01.2013 року передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч. 3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки). А відповідно до п. а) ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державний земельний кадастр», п. 1 ч. 1 ст. 281 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав одночасно з державною реєстрацією речового права на земельну ділянку надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію про суб'єкта права власності на земельну ділянку: для фізичних осіб (громадян України): прізвище, ім'я, по батькові (за наявності); податковий номер; номер та серія паспорта громадянина України; реквізити документа, що посвідчує особу власника (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як передбачено в ст. 15 цього Закону, правовстановлюючим документом на земельну ділянку є свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Але згідно приписів вказаного закону, для одержання вказаного свідоцтва спадкоємець має надати до органу державної реєстраційної служби відповідні документи, які підтверджують його права на земельну ділянку, а в даному випадку ми, як позивачі таких документів надати не можемо за вищевказаних обставин, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом фактично відмовлено. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, суд вважає, що маються достатні правові підстави відповідно до вищевикладених обставин та наданих суду доказів визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право власності на вищевказане спадкове майно після померлого [INFO] спадкодавця [PERSON] Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради (п. 3.5. узагальнення ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року). Відповідачем в позовній заяві вірно зазначена Кам'яногребельська сільська рада Сквирського району Київської області, з урахуванням скасування вищевказаного рішення суду та відсутності інших спадкоємців за законом першої черги. Третьою особою по справі заявлена Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції у Київській області у зв'язку з попередньою реєстрацією права власності за іншою особою на вищевказане спадкове майно. Відповідач - Кам'яногребельська сільська рада Сквирського району Київської області до попереднього судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог. Третя особа по справі, - Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції у Київській області не подавала до суду будь-яких заперечень проти позовних вимог позивачів. Виходячи з вищевказаного,

Outcome: approved