Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ТОВ «ІН-ТАЙМ» заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2019 року по 10.03.2020 року у розмірі 15 799,99 грн. та компенсацію за невикористані дні відпустки за 2019-2020 роки у кількості 18 днів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював у ТОВ «ІН-ТАЙМ» з 24.04.2018 року по 10.03.2020 року на посаді комірника Харківського складу. 10.03.2020 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 10/25к від 10.03.2020 року. У день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок - не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2019 року по 10.03.2020 року в сумі 15 799 грн. 99 коп., компенсація за невикористані дні відпустки за 2019/2020 роки. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, у якій позов підтримав, просив розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. ТОВ «ІН-ТАЙМ» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці, 24.04.2018 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду комірника Харківського складу у ТОВ «ІН-ТАЙМ» на підставі наказу № 23/1к від 23.04.2018 року, 10.03.2020 року - звільнений з посади за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 10/25к від 10.03.2020 року, що підтверджується також копіями наказів № 23/1к від 23.04.2018 року та № 10/25к від 10.03.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, днем звільнення є останній день роботи. Як встановлено судом останнім днем роботи позивача необхідно рахувати 10 березня 2020 року. У день звільнення працівнику за нормами трудового законодавства має бути видана заробітна плата, включаючи плату за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки. Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з ТОВ «ІН-ТАЙМ» в трудових відносинах, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, але не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно довідки Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма-ОК-7), [PERSON] було нарахована ТОВ «ІН-ТАЙМ» (код 32061200) заробітна плата у розмірі: грудень 2019 - 4665,16 грн, січень - 4800 грн, лютий - 4800 грн., у березні 2020 року заробітна плата не нараховувалась. Відповідачем не виконано ухвалу суду від 26 березня 2020 року про витребування довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] та компенсації за невикористані дні відпустки. Ураховуючи, що відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу заробітної плати, тому суд на підставі досліджених доказів вважає встановленим факт заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2019 року по 10 березня 2020 року включно. Проте позивачем, згідно його розрахунку, нарахована заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2019 року по 10 березня 2020 року у розмірі 15 799,99 грн., а саме: грудень 2019 року - 4600 грн., січень 2020 року - 4800 грн., лютий 2020 року - 4800 грн., березень 2020 року - 1599,99 грн. (4800 грн. (оклад): 21 (робочий день у березні) = 228,57 грн. - вартість одного робочого дня; 228,57 грн. * 7 (відпрацьованих днів у березні) = 1599,99 грн.) Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 п.2 розділу ІІ Порядку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За приписами абзацу 1 п.8 розділу ІV вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за період з 01 грудня 2019 року по 10 березня 2020 року складає 15 670,03 грн. відповідно до Порядку, а саме: грудень 2019 року - 4665,16 грн., січень 2020 року - 4800 грн., лютий 2020 року - 4800 грн., березень 2020 року - 1404,87 грн. (4800 грн. + 4800 грн. (оклад за два останні місяці): 41 (робочий день за два останні місяці) = 234,15 грн. - вартість одного робочого дня; 234,15 грн. * 6 (відпрацьованих днів у березні, звільнений 10 березня, 1,7,8,9 березня - вихідні дні) = 1404,87 грн.). Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткових відпусток працівникам, які мають дітей. Нарахування компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки здійснюється у відповідності з Порядком. Згідно з п. 7 Порядку нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується у календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Згідно наказу № 10/25к від 10.03.2020 року, [PERSON] підлягає виплата компенсації за невикористану відпустку за 18 днів. Розмір компенсації за невикористані дні відпустки суд розраховує наступним чином. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7), позивачу нарахована заробітна плата за останні 12 місяців перед звільненням: березень 2019 року - 4600 грн., квітень 2019 року - 4600 грн, травень 2019 року - 4600 грн., червень 2019 року - 4600 грн., липень 2019 року - 4442,62 грн, серпень 2019 року - 4345,13 грн., вересень 2019 року - 4341,53 грн., жовтень 2019 року - 4662,22 грн., листопад 2019 року - 4338,78 грн., грудень 2019 року - 4665,16 грн., січень 2020 року - 4800 грн., лютий 2020 року - 4800 грн. 54795,44 грн. (сума заробітку за рік) : 354 робочих дня (365 днів року - 11 неробочих днів) = 154,79 грн. * 18 днів невикористаної відпустки = 2786,20 грн. Таким чином, розмір компенсації за невикористану відпустку за 18 днів становить 2786,20 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, та стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 15 670,03 грн. за період з 01 грудня 2019 року по 10 березня 2020 року, а також компенсацію за невикористані дні відпустки за 2019/2020 роки у кількості 18 днів в сумі 2 786 грн. 20 коп. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітну плату в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн, 80 коп.

Outcome: partial