Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

10.06.2021 року представник позивача - Лугинець В.П. від імені [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] звернувся з позовом до філії «Центр митного забезпечення та сервісних послуг» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС», що знаходиться в с. Новосілки по вул. Київська, 50, Вишгородського району Київської області, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 55905,62 грн., мотивуючи тим, що позивач працював у відповідача з 17.07.2019 року по 01.03.2021 року на посаді охоронника ПАС №9 «Ігнатпіль» відділу сервісних послуг. При звільненні з ним не був проведений розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 55905,62 грн.. Ухвалою суду 01.10.2021 року замінено відповідача - філію «Центр митного забезпечення та сервісних послуг» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на належного відповідача - Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 47899,91 грн.. Крім того, просить розстрочити виконання рішення строком на 10 місяців із щомісячною сплатою на користь позивача в розмірі 5000 грн.. Посилаючись на те, що з 27 жовтня 2020 року по сьогоднішній день існують непереборні та істотні обставини, які викликані арештом банківських рахунків, які позбавляли можливості відповідача виплатити заборгованість [PERSON] .. Арешт рахунків підприємства не звільняє його від обов`язку по виплаті заробітної плати, однак однозначно є обставиною, що повинна враховуватися судом при визначенні порядку сплати заробітку, зокрема можливості надання розстрочки по сплаті такої заборгованості. Станом на подання відзиву в УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 2224978,64 грн.. В той же час, УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» за допомогою коштів наявних у Філій буде в змозі частково щомісячно сплачувати [PERSON] кошти в розмірі 5000,00 грн.. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. 17.07.2019 року позивач був прийнятий на роботу до філії ««Центр митного забезпечення та сервісних послуг» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на посаду охоронника ПЛС №9 «Ігнатпіль» відділу сервісних послуг, про що свідчить копія трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно наказу №2-ВК від 26.02.2021 року, [PERSON] було звільнено 01.03.2021 року із займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.7). При звільненні позивача, відповідач з ним не розрахувався. Згідно довідки №00000000025 від 14.07.2021 року долученої відповідачем до відзиву, заборгованість по заробітній платі становить 47899,91 грн., а не 55905,62 грн. як зазначає у позовній заяві позивач. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів. Що стосується клопотання представника відповідача щодо розстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду можливість в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у справі, ускладнюють його виконання або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, зокрема, у справі "Жовнер проти України", заява № 56848/00, рішення від 29.06.2004 року, вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. В обґрунтування доводів клопотання щодо розстрочення рішення суду відповідач зазначає, що всі рахунки підприємства арештовані, останнє має заборгованість по заробітній платі перед працівниками, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, визнання основного боргу перед позивачем та його поступового погашення. Суд вважає, що накладення арешту на рахунки підприємства, наявність у нього заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження діяльності відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення за такими доводами відповідача. У зв`язку із наведеним слід зазначити, що питання розстрочення або відстрочення постанови (рішення) суду, знаходяться в площині процесуального права. Разом з тим, підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи боргу. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим в майбутньому. Враховуючи вище викладені обставини, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у розстроченні виконання рішення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial