Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання права та встановлення втрати професійної працездатності. Позивачка [PERSON] неодноразово під час розгляду справи змінювала позовні вимоги. В останній заяві про уточнення позовних вимог, позивачка просила визнати за нею право на встановлення їй втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 30% з 18 серпня 1993 року по 24 січня 2001 року та зобов`язати Вінницьку обласну медико-соціальну експертну комісію внести доповнення до акту огляду МСЕК № 392 від 20.07.1993 р. та до акту огляду МСЕК №86 від 03.04.1996 р. про те, що у [PERSON] встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позов мотивувала тим, що вона тривалий час працювала на шахті імені 1 Травня м. Шахтарськ Донецької області на підземних роботах. Отримала 09.06.1962 року ушкодження здоров`я, а саме закритий перелом обох кісток лівої голені, внаслідок нещасного випадку на виробництві. Був складений акт форми Н-1 від 09.06.1962 року з якого вбачалося, що откатчиця [PERSON] отримала травму на виробництві. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. З 1971 року позивач постійно проживає у Вінницький області. Після отримання травми на виробництві, позивачу була встановлена друга група інвалідності в період з 10.11.1962 року по 10.03.1963 року згідно довідки від 18.10.1962 року, стала отримувати пенсію. 18.08.1993 року Вінницьким МСЕК позивачці була встановлена третя група інвалідності безстроково, за загальною хворобою. В довідці вказано, що за станом здоров`я [PERSON] обмежена працездатна, згідно довідки №070670. 03.04.1996 року Вінницьким МСЕК позивачці була встановлена друга інвалідності, за загальною хворобою, підтверджується довідкою №077820. 24.01.2001 році Вінницьким МСЕК вперше позивачці було встановлено втрата працездатності у 30% згідно довідки 021642. Відповідно до постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Шахтарськ від 3.08.2001 році позивачці було визначено розмір відшкодування заробітної плати у сумі 75,07 грн. 31.01.2008 року Вінницьким МСЕК позивачці була встановлена перша група інвалідності безстроково, згідно довідки 227964. Діагноз хронічний ревматоїдний поліартрит, змішаної етіології із остеоартритами колінних суглобів ІІІ-ІV ступені з порушенням їх функцій був увесь час незмінним з моменту заподіяння ушкодження здоров`я на виробництві. Вказане також підтверджується амбулаторною карткою позивача. Ступінь втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у 30% був вперше встановлений позивачці після огляду МСЕК 24.01.2001 р., як зазначено в довідці МСЕК № 021642. В оглядах МСЕК від 18.08.1993 року довідка № 070670 та від 03.04.1996 року довідка №077820, на думку позивачки, була помилково зазначена інвалідність від загального захворювання, в той час, як інвалідність [PERSON] була спричинена ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві і не була визначена ступінь втрати професійної працездатності. Позивач була позбавлена права на встановлення їй 30% втрати професійної працездатності з огляду МСЕК від 18.08.1993 року. На цей час, питання щодо встановлення ступеню втрати працездатності регулюються наказом МОЗ від 05.06.2012 № 420 "Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків". Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Тому позивач [PERSON] вважає, що має право на встановлення їй втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом в розмірі 30% з 18.08.1993 року. 03.06.2019 року від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого, позовні вимоги гр. [PERSON] до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (ВОЦ МСЕ) відповідач не визнає в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими, невмотивованими та не підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник Вінницької обласного центру медико-соціальної експертизи до зали судового засідання не звився, надав заяву про розгляд страви у відсутність представника та про заперечення проти задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до акту № б/н від 09 червня 1962 року про нещасні випадки пов`язанні з виробництвом [PERSON] отримала травму на виробництві працюючи на шахті №1 м. Шахтарськ(а.с. 5) та відповідно до довідки № б/н від 18.10.1962 [PERSON] перебувала на обліку при Шахтарському відділі соцзабезпечення, як інвалід праці від трудового каліцтва (а.с. 6), також судом встановлено, що [PERSON] 17.12.1970 року змінила прізвище на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с 11). Відповідно до витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ - №070670 [PERSON] на підставі огляду МСЕК від 18.08.1993 року була встановлена безстроково третя група інвалідності на загальних підставах в зв`язку з захворюванням на хронічний ревматоїдний поліартрит колінних суглобів з порушенням їх функцій ІІІ-ІV ступеня(а.с.7). Відповідно до витягу із Акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ - №077820 [PERSON] на підставі огляду МСЕК від 03.04.1996 року була встановлена безстроково друга група інвалідності на загальних підставах в зв`язку з аналогічним захворюванням(а.с.7). Однак, як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до довідки №021642 від 24.01.2001 року Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, виданої Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% безстроково з 24.01.2001 року в зв`язку з отриманою нею виробничою травмою в 1962 році(а.с.9). Відповідно до постанови №3489 від 03.08.2001 року виданої Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Шахтарськ [PERSON] було визначено розмір відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності в розмірі 75,07 грн. внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 09.06.1962 року за час роботи на ДВАП ш\\у ім. 1 Травня. Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», яка діяла на час виникнення спірних відносин, ступінь втрати працездатності визначається медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) у відсотках до професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. На час розгляду справи, суд позбавлений можливості витребувати і оглянути в судовому засіданні медичну документацію, на підставі якої [PERSON] було Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% безстроково з 24.01.2001 року в зв`язку з отриманою нею виробничою травмою в 1962 році, так вказана установа знаходиться на непідконтрольній Україні території Донецької області. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено і не оспорюється сторонами той факт, що позивачка дійсно отримала важку травму внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме: 09.06.1962 року - закритий перелом обох кісток лівої голені, працюючи на шахті № 1 м.Шахтарськ. Внаслідок вказаного нещасного випадку був складений акт форми Н-1 від 09.06.1962 року з якого вбачалося, що откатчиця [PERSON] отримала травму на виробництві. Внаслідок отриманої виробничої травми позивачці було встановлено ІІ групу інвалідності строком з 10.09.1962 року по 10.03.1963 року як інваліду праці внаслідок трудового каліцтва і вона отримувала пенсію.(а.с.6). Відповідно до довідки №021642 від 24.01.2001 року Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, виданої Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% безстроково з 24.01.2001 року в зв`язку з отриманою нею виробничою травмою в 1962 році(а.с.9). На даний час [PERSON] є інвалідом 1 групи безстроково внаслідок трудового каліцтва і їй встановлено 85% втрати працездатності. В матеріалах справи відсутні докази про отримання [PERSON] іншого трудового каліцтва, крім отриманого в 1962 році. В 1993 році [PERSON] Вінницьким МСЕК була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, а в 1996 році ІІ група група інвалідності безстроково внаслідок загального захворювання. Однак, враховуючи характер отриманої на виробництві травми [PERSON] в 1962 році, те, що внаслідок цієї травми позивачці ще в 1962 році встановлювалася ІІ група інвалідності, характер захворювання, внаслідок якого [PERSON] була в 1993 році встановлена ІІІ група, а в 1996 році ІІ група інвалідності, те що в даний час позивачка є інвалідом І групи внаслідок трудового каліцтва, з втратою працездатності 85%, суд приходить до висновку, що саме травма отримана на виробництві в 1962 році стала причиною погіршення здоров`я [PERSON] та спричинила їі інвалідність. А тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в тій частині, що саме з 18 серпня 1993 року в неї виникло право на встановлення їй втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 30%, що в подальшому було підтверджено довідкою Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи від 24.01.2001 року. Те, що [PERSON] в 1993 та в 1996 роках Вінницьким МСЕК було встановлено ІІІ, а потім ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, суд пояснює неякісною підготовкою медичної документації позивачки працівниками ЛКК Брацлавської поліклініки, юридичною необізнаністю самої [PERSON] , про що свідчить той факт, що лише в 1996 році на Вінницький МСЕК було направлено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом «форми Н-1» від 09.06.1962 року, а решта документів про отримання трудового каліцтва була надана працівникам Вінницького МСЕК аж в 2008 році, про що зазначається в письмових запереченнях відповідача на позовну заяву. За таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачці в задоволенні вимог щодо зобов`язання Вінницької МСЕК внести відповідні доповнення до акту огляду МСЕК №392 від 20.07.1993 року та акту огляду МСЕК №86 від 03.04.1996 року щодо встановлення [PERSON] 30% втрати працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, так як спеціалістам Вінницького МСЕК в 1993 та 1996 роках не було надано необхідну документацію на підтвердження вказаних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: partial