Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

30.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до УМВС України в області про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що на виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22.07.2014 року, наказом начальника Управління МВС України в Кіровоградській області № 252 о/с від 31.07.2014 року вона була поновлена на посаді оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в області з 07 жовтня 2013 року. 11 серпня 2014 року її було ознайомлено з наказом УМВС від 11.08.2014 року № 832 «Про попередження про наступне вивільнення». Вказала, що 14 жовтня 2014 року наказом начальника Управління МВС України в Кіровоградській області № 353 о/с її було звільнено з посади оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в області за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, відповідач не виплатив їй заробітну плату за виконання посадових обов'язків за два місяці роботи та не провів повних розрахунків при звільненні. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 31 липня 2014 року по 14 жовтня 2014 року, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також понесені витрати за надання юридичної допомоги в 2000 грн. В судовому позивач позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові та пояснила, що заробітна плата та середній заробіток за час затримки розрахунку їй було виплачено 02.02.2015 року. В зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та понесені витрати за надання юридичної допомоги в 2000 грн. Представник відповідача в судове засіданні позов не визнав та пояснив, що незрозуміло з якої методики виходив позивач щодо визначення суми 3000 грн. відшкодування моральної шкоди, також відсутні документальні підтвердження понесених моральних страждань, в зв'язку з чим дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Крім того [PERSON] проводила захист своїх інтересів в судових засіданнях без участі її представника, а тому наведений розрахунок вартості послуг захисника [PERSON] не є об'єктивним. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] було поновлено на посаді оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в області з 07 жовтня 2013 року, встановивши 6-й тарифний розгляд, виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, скасувавши пункт наказу УМВС від 07.10.2013 року № 365 о/с щодо її звільнення із займаної посади, що підтверджується Наказом начальника Управління МВС України в Кіровоградській області № 252 о/с від 31.07.2014 року (а.с.4). Згідно наказу № 353 о/с від 14.10.2014 року, виданого начальником Управління МВС України в Кіровоградській області [PERSON] була звільнена з посади оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в області за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.5-8). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з інформації Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області, [PERSON] проведено розрахунок по заробітній платі та за час затримки виплати заробітної плати, а саме: 02.03.2015 року виплачена заробітна плата за період з 31.07.2014 року по 14.10.2014 року, вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку в сумі 8271,03 грн. та 26.03.2015 року виплачена компенсація за весь час затримки розрахунку з 15.10.2015 року по 02.03.2015 року в сумі 10229, 62 грн. (а.с.40). Тому вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягають. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №5 від 25.05.2001 року " Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що відповідачем Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області порушено законні права [PERSON], які полягали у невиплаті відповідачем вчасно належних позивачу при її звільненні грошових сум, при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивач, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 1000 грн., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем на підтвердження факту отримання правової допомоги надано договір про надання правової допомоги адвоката від 10.01.2015 року, укладений між адвокатом Сандул Н.В. та [PERSON], та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 2000 грн., з яких: 487,2 грн. - за попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин; 487,2 грн. - за вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; 974,4 грн. - за підготовку процесуальних документів; 51,2 грн. - за здачу документів до суду (а.с. 32-34,36). За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., оскільки такі витрати пов'язанні з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права та підтверджується документально. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial