Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло № Д-291 від 28.03.1997 року. Згідно договору дарування частина квартири від 06.01.1999 року другим співвласником вказаної квартири є [PERSON] В травні 2011 року у вище вказаній квартирі був зареєстрований син позивачки [PERSON], який мешкав в ній фактично декілька днів, після чого пішов жити до друзів, позивачам не телефонує, за місцем реєстрації не з'являється, на прохання знятися з реєстрації, не реагує. Факт реєстрації [PERSON] в вищевказаній квартирі тягне за собою нарахування комунальних платежів, які відповідач не сплачує, тому позивач звертається до суду та просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зобов'язати третю особу знати його з реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення були повідомлений належним чином, надали суду заяву, в яких зазначили, що підтримують позов, просять розглянути справу без їх участі, проти заочного рішення не заперечують. Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області м. Кривого Рогу у судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та прийняти рішення згідно закону. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення бувповідомлений належним чином, але не надав заперечення на позов, причину неявки суду не повідомив. Приймаючи до уваги вимоги ч.1ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № Д-291 від 28.03.1997 року [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно договору дарування частина квартири від 06.01.1999 року другим співвласником вказаної квартири є [PERSON] Згідно довідки №7 виданої [PERSON] Криворізькою об'єднаною міською інформаційно-довідковою службою, в вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації, позивач вважає необхідним вирішити дане питання в судовому порядку та просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та скасувати реєстрацію відповідача за вищевказаною адресою. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином суд вважає, що реєстрація [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] створює перешкоди позивачам у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їм нерухомістю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial