Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» та просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також компенсацію за завдану моральну шкоду, вказуючи, що він працював на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва (ГТВ) підприємства відповідача. 01.07.2016 року, близько 23.00 год., його, разом із працівником дільниці підприємства відповідача електрозварником [PERSON], на якій також працює і він, було безпідставно та незаконно побито працівниками служби безпеки комбінату (СБК), в наслідок чого, йому та [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень. Після його побиття, він з 02.07.2016 року - з дати звернення до лікувального закладу, - по 13.07.2016 р. знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується також листком непрацездатності, який було видано на його ім'я, в КЗ Вільногірська ЦМЛ ДОР. До роботи він мав стати 14.07.2016 року. За фактом його побиття, він також звернувся із письмовою заявою до Вільногірського відділення поліції про притягнення винних у його побитті працівників СБК до кримінальної відповідальності. Після прийняття заяви органом поліції, його було направлено для проходження обстеження судово-медичним експертом, яке він пройшов 13.07.2016 р. (після закінчення лікування). Згідно з висновком спеціаліста судово-медичного експерта за № 64 від 13.07.2016 р., у нього експертом були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірі обох плечей та правого стегна. Його першим робочим днем після лікування, за графіком був 16.07.2016 р., при цьому, жодних наказів про зміну суттєвих умов праці, йому особисто для ознайомлення адміністрацією підприємства відповідача, надано не було. Таким чином, він, в порядку, передбаченому чинним трудовим законодавством України, своєчасно про будь-які зміни щодо графіку (режиму) своєї роботи та системи і розміру оплати своєї праці адміністрацією підприємства належним чином (під особистий підпис) не повідомлявся. 16.07.2016 р., під час видачі йому завдання наряду керівництвом дільниці, приблизно о 07 год. 20 хв., працівником СБК комбінату [PERSON] в нього було вилучено перепустку без будь-яких офіційних повідомлень вилучення, що підтверджується розпискою за підписом [PERSON] про вилучення в нього перепустки в зв'язку з чим, приступити до виконання своїх робочих обов'язків в цей день, а також в зміну з 20.00 год. 17.07.2016 р. - до 08.00 год. 18.07.2016 р., він фізично не мав можливості, в зв'язку з чим, він 16.07.2016 р. звернувся з письмовою заявою до Вільногірського відділення поліції про порушення з боку адміністрації комбінату моїх трудових прав та про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Про час та дату видачі йому перепустки після її вилучення, йому також своєчасно адміністрацією комбінату повідомлено не було. 18.07.2016 року (за графіком - його «відсипний» після нічної зміни за графіком, з яким його було ознайомлено під його підпис у ньому), він знаходився вдома, оскільки адміністрацією комбінату він на своє робоче місце не викликався та не запрошувався. При цьому, з жодними наказами про будь-які зміни в графіку його роботи його ніхто не ознайомлював. Крім того, 18.07.2016 р., в приміщенні відділу охорони праці управління комбінату, відбувалось засідання комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві за фактом його побиття працівниками СБК комбінату, на яке він з'явитися так само не зміг з причин незаконного вилучення в нього перепустки працівниками СБК комбінату, що також є порушенням його прав як постраждалого приймати участь в засіданнях цієї комісії з розслідування нещасного випадку. Наступного дня, 19.07.2016 р. (за графіком - його вихідний день), він з тих самих причин знаходився вдома, оскільки про зміни в графіку своєї роботи він належним чином не повідомлявся, заяв про зміну графіку своєї роботи він не писав, згоди на такі зміни він також не надавав. 20.07.2016 р., він з'явився до приміщення управління ГТВ комбінату. В службовому приміщенні гірничих майстрів управління, він звернувся до виконуючого обов'язки начальника дільниці гірничих робіт № 1 ГТВ [PERSON] із запитанням про необхідність видачі йому та [PERSON] перепусток, на що начальник дільниці повідомив, що йому з цього приводу від керівництва комбінату ніяких вказівок та розпоряджень не надходило. Після цього, він з'явився до центральної прохідної комбінату до начальника охорони комбінату з вимогою видати йому перепустку або надати офіційну відмову в її видачі, на що він отримав від нього усну відмову в категоричній формі із застосуванням до нього ненормативної лексики, без пояснення причин цієї відмови, в зв'язку з чим, приступити до виконання своїх трудових обов'язків він знову ж таки не зміг. З цього приводу, він в цей же день, 20.07.2016 р., знову подав письмову заяву про порушення адміністрацією комбінату його трудових прав до Вільногірського відділення поліції, що полягало в незаконній відмові допустити його до виконання своїх трудових обов'язків на підприємстві відповідача. Такі дії відповідача - незаконна відмова у наданні йому можливості виконувати свої трудові обов'язки, продовжувались до 30.08.2016 р. 30.08.2016 р., його та [PERSON] було викликано до відділу кадрів комбінату, де їм вручили накази за підписом директора філії підприємства відповідача про їхнє звільнення за прогул. Так, згідно з наказом відповідача за № 761-п від 28.08.2016 р., його було звільнено з підприємства відповідача з 18 липня 2016 року згідно пункту 4) ст. 40 КЗпП України, тобто за прогул. Однак, він вважає, що зазначений вище наказ відповідача є незаконним та таким що підлягає скасуванню, виходячи з наступних обґрунтувань. У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, прогул має бути без поважних причин. Те, що він не був на роботі без поважних причин, відповідачем не підтверджено та не встановлено. А з огляду на викладені вище обставини, він вважає, що відповідачем штучно були створені умови для того, щоб він не мав можливості приступити до виконання своїх трудових обов'язків - вилучено у нього працівниками СБК комбінату та не повернуто перепустку, що унеможливлювало його знаходження на території комбінату. Більше того, в наказі зазначається, що розпорядженням від 15.07.2016 р. за № 737 «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому [PERSON] та електрозварнику ручного зварювання [PERSON]І.», йому тимчасово, на період розслідування за фактом нещасного випадку, було змінено графік роботи на графік № 1 однозмінної роботи працівників комбінату, які мають 40-годинний робочий тиждень, з тривалістю робочої зміни 8 годин, з 2-ма вихідними днями (субота, неділя) на 2016 рік, час роботи з 08.00 - до 17.00 години, перерва на обід з 13.00 год. до 14.00 год. Таке розпорядження з моменту його видання є незаконним та протиправним, оскільки чинний КЗпП взагалі не передбачає можливості та права відповідача «тимчасово, на період розслідування за фактом нещасного випадку» змінювати графік роботи та систему (розмір) оплати праці. Такі зміни, в тому числі графіку роботи та зміни в оплаті праці, у відповідності до вимог ч.3 ст. 32 КЗпП України, відповідач мав право внести, тільки попередивши його завчасно, тобто за два місяці до внесення цих змін. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 52 КЗпП України, п'ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою. Жодна з цих умов, що є обов'язковими для відповідача, адміністрацією комбінату виконана не була. Як слідує з наказу, що ним оскаржується, його звільнено з роботи з 18 липня 2016 року, у зв'язку з його нез'явленням 18.07.2016 р. на роботі, тобто прогул без поважної причини. Таким чином, відповідач мав право застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення виключно у строки, передбачені ст. 148 КЗпП України, тобто протягом місяця з моменту вчинення проступку. Такий строк застосування стягнення до нього відповідачем закінчився 18 серпня 2016 року, в зв'язку з чим, наказ відповідача про його звільнення, датований 25.08.2016 р., є незаконним та протиправним з моменту його прийняття, оскільки його було винесено відповідачем з порушенням місячного строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності, у разі, якщо дійсно такий проступок з його боку мав місце. Вважає, що його звільнення з підприємства відповідача є спланованим заходом адміністрації комбінату з метою здійснення на нього морально-психологічного та фізичного тиску збоку адміністрації комбінату після вчинення відносно нього працівниками СБК комбінату кримінального правопорушення з ціллю примусити його відмовитись від факту спричинення йому тілесних ушкоджень на робочому місці працівниками СБК та примусити його звільнитися без будь-якого факту порушення з його боку вимог чинного трудового законодавства. Більше того, зазначеними незаконними діями, що полягають у його незаконному звільненні, відповідачем йому було завдано також й моральної шкоди, що полягає в наступному: його незаконним звільненням, відповідачем було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України права як сумлінного працівника; з вини відповідача він втратив свій єдиний заробіток та єдине джерело для його існування, що порушило звичний йому перебіг життя, його незаконне звільнення відповідачем значно ускладнило його існування та існування його сім'ї; внаслідок значного обмеження його фінансового забезпечення після його звільнення відповідачем, в нього значно скоротилась можливість для підтримання його життя на безпечному для нього рівні; за захистом своїх прав та інтересів, він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що не є звичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань. Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил а також додаткові майнові витрати, пов'язані із процесом розгляду його позову судом. Порушення відповідачем його трудових прав є очевидним, оскільки він безпідставно та незаконно прийняв рішення про його звільнення з роботи, тобто без достатніх для цього правових підстав та з порушенням процедури його звільнення з підприємства відповідача. Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень. Просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 761-П від 25.08.2016 р. про його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та поновити його на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва (ГТВ) підприємства відповідача, яку він займав до звільнення з підприємства відповідача. Визнати незаконним та скасувати розпорядження відповідача № 737 від 15.07.2016р. «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому [PERSON] та електрозварнику ручного зварювання [PERSON] І.». Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення - по дату поновлення його на роботі у розмірі 81067 грн. 47 коп. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому діями відповідача, переліченими вище, моральну шкоду у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. Стягнути з відповідача на його користь всі зазнані ним витрати, пов'язані з розглядом цієї справи судом та оплатою юридичної допомоги адвоката. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані обставини. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач обіймав посаду майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва (ГТВ) підприємства. 01.07.2016 року позивач самовільно покинув місце роботи, оскільки згідно наряду він повинен був виконувати роботи в карєрі, а не на його борту, він самовільно залишив місце виконання робіт, що є порушенням правил трудового розпорядку. Про те, що з позивачем стався нещасний випадок дізналися з повідомлення з лікарні, куди звернувся позивач, він про цей нещасний випадок адміністрацію підприємства не повідомляв. Було створено комісію з розслідування цього нещасного випадку, позивач відмовився надавати пояснення з приводу нещасного випадку, комісія звернулась до адміністрації щодо внесення змін до графіку роботи позивача, щоб вони могли опитати його в денний час. В день видачі розпорядження про зміну графіку роботи - 15.07.2016 р. у позивача був вихідний, ГТП має декілька графіків змінності, з якими позивач був ознайомлений, для нього не вводився новий графік, із змінами графіку роботи ознайомлений в перший робочий день 16.07. 2016 р., в суботу, від підпису про ознайомлення позивач відмовився, було складено відповідний акт. Розпорядження про зміну графіку роботи позивача не змінювало умови оплати праці позивача чи будь-які інші умови оплати праці, а надання робіт в нічний або вечірній час не є обовязком адміністрації. На робочому місці за новим графіком роботи позивач не зявився не тільки 18.07.2016 р., а і в усі наступні дні, тому позивача було звільнено з роботи за прогул, що не являється дисциплінарним стягненням, до дисциплінарної відповідальності позивач не притягувався. Згоду на звільнення позивач від профспілки отримали. Перепустку у позивача було вилучено згідно п. 3.6 Інструкції про пропускний і внутрішньо-обєктовий режим на філії, оскільки була наявна інформація про вчинення крадіжки, у таких випадках перепустка вилучається до закінчення службового розслідування. Про спробу здійснення крадіжки було повідомлено до поліції, а перепустка вилучена для запобігання повторного вчинення аналогічних дій. Відсутність у позивача перепустки не дозволяє йому пройти в карєр, однак в приміщення ГТВ він може пройти і може виконувати інші обовязки, не повязані з роботою у карєрі. Вважає, що при звільненні позивача з роботи дотримані усі вимоги закону, у задоволенні позову просить відмовити. Пояснення представника позивача [PERSON] доповнені письмовим запереченням на позов представника [PERSON], згідно яких зазначають, що відповідачем було цілком правомірно прийнято рішення про звільнення [PERSON] з 18.07.2016 року за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивач був ознайомлений з розпорядженням № 737 від 15.07.2016 року, він не виходив на роботу з 18.07.2016 року до дати видання наказу про його звільнення, що зафіксовано у відповідних актах. Крім того позивач не звертався ні до комісії по трудовим спорам, а ні до суду з заявою про оскарження вказаного розпорядження, з відповідною заявою до суду звернувся лише після його звільнення. Філією встановлено факт прогулу позивача, відібрані пояснення, отримано 18.08.2016 року згоду профспілкового комітету на звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Строк вважають не пропущеним, оскільки прогул позивачем був допущений не тільки 18.07.2016 року, а і в подальші дні, аж до 25.08.2016 року. До то ж 29.11.2016 року слідчим Верхньодніпровського ВП Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тому не можна погодитись і з твердженням позивача, що проти нього ведуться заздалегідь сплановані заходи з метою здійснення морально-психологічного тиску з боку адміністрації філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК». Просять в задоволенні позову відмовити (а.с. 235-236 т.1) Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, свідок [PERSON] показав, що 01.07.2016 р., близько 21.00 год., їх бригада приступила до виконання наряду. Приблизно о 4 год. ранку приїхала машина начальника зміни, привезла зварювальника [PERSON] і майстра [PERSON] З їх слів, їх затримали працівники охорони підприємства і побили. Які заходи до них застосовувались працівниками охорони він не знає, але [PERSON] скаржився на біль в голові, його знудило. Коли [PERSON] вийшов з лікарняного, це було в суботу, представниками СБК і охорони у нього було вилучено перепустку, в подальшому [PERSON] до роботи ніхто не залучав, бо в нього не було перепустки і він не міг пройти в карєр, де безпосередньо працює бригада. Свідок [PERSON] показав, що 01 липня 2016 р. працював в нічну зміну, з майстром [PERSON] були в карєрі, побачили на борту карєру якусь особу та піднялись туди, де були затримані працівниками охорони комбінату, які казали, щоб вони кудись пішли і принесли якісь каністри, вони відмовились, тоді працівники охорони самі кудись поїхали і привезли 4 каністри, а їх побили. В звязку з цим разом з [PERSON] звернулись в лікарню і до поліції. Після закінчення лікування, 16.07.2016 р. вийшов на роботу, однак в цей день працівник охорони [PERSON] вилучив у нього та [PERSON] перепустки, посилаючись на наказ керівництва. Тут же прийшов начальник дільниці [PERSON] і [PERSON], який виконував обовязки, бо [PERSON] був у відпустці, та надали розпорядження про новий графік роботи, за яким він повинен був виходити на роботу з ранку, без вечірніх та нічних робіт, втрачав у зарплаті, тому від підпису про ознайомлення відмовився. Разом з [PERSON] звернулися з заявою до поліції щодо вилучення перепусток та не допущення до роботи. В послідуючому на роботу ходили згідно первісного графіку, однак у видачі наряду на роботу майстер їм відмовляв, мотивуючи тим, що йому сказали, що до роботи його і [PERSON] не допускати, а потім з роботи були звільнені за прогул. Свідок [PERSON] показав, що він працює гірничим майстром, [PERSON] було звільнено в звязку з його невиходом на роботу, що було посвідчено актами, тому звільнили за прогули. В період з 01.07.2016 р. по 28.08.2016 р. він виконував обовязки начальника дільниці і [PERSON], який працював на посаді майстра дільниці гірничих робіт, був йому підпорядкований. Наряд майстру видає начальник дільниці або його заступник, це відбувається в приміщенні гірничо - транспортного управління (ГТВ). Доступ в цю будівлю здійснюється вільно. У нічну зміну 01.07.2016 р. місце роботи [PERSON] було у карєрі, в обовязки [PERSON] функції охоронця карєру не входять, у разі виявлення порушення, у тому числі крадіжки, майстер повинен повідомити про це охорону. [PERSON] до нього з приводу подій 01.07.2016 р. не звертався. В послідуючому за усною вказівкою заступника керівника ГТВ Литовченко ознайомлював [PERSON] і [PERSON] з новим графіком роботи. Це було в суботу, [PERSON] від підпису про ознайомлення відмовився, розпорядження було оголошено в голос. З того числа [PERSON] згідно зміненого графіку на роботу не зявлявся. Свідок [PERSON] показав, що 16.07.2016 р. разом з [PERSON] ознайомлював [PERSON] з розпорядженням про зміну графіку роботи. Від підпису про ознайомлення [PERSON] відмовився, про що було складено акт, і після цього на роботу він не ходив ні по цьому графіку ні по другому, про що було складено акти. Зі слів [PERSON] йому відомо, що в карєрі була спроба крадіжки палива. [PERSON] працював в карєрі гірничим майстром, обовязків охоронника у майстра не має. В звязку з підозрою в крадіжці графік роботи [PERSON] було змінено, після цього він його не бачив, він йому не дзвонив і не питав де його наряд. Свідок [PERSON] суду показав, що він обіймає посаду голови профспілки металургів і гірників України підприємства. В липні 2016 р. на підприємстві стався нещасний випадок, [PERSON] і [PERSON] отримали травми, розслідування цього випадку не закінчено, чи повязано це з виробництвом сказати не може. Для проведення розслідування [PERSON] і [PERSON], згідно розпорядження, повинні були перейти на 5-ти денний графік, з чим вони не погодились. У них забрали перепустки, на роботу вони не ходили. [PERSON] і [PERSON] зверталися до нього з приводу незгоди з розпорядженням про зміну графіку роботи, але вважає, що розпорядження було законним. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює начальником зміни ГТВ карєру. Влітку 2016 року йому подзвонив начальник караулу та повідомив, що затримали двох чоловіків на борту карєра. Приїхав в карєр, затримані були [PERSON] і [PERSON], які заперечували факт крадіжки. На наступну зміну [PERSON] на роботі не було, сказали, що він на лікарняному. Після цього [PERSON] біля управління рудника, звідки працівники їздять на роботу в карєр, він не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що 16.07.2016 р. був на робочій зміні, отримав вказівку від начальника караулу піти на рознарядку до управління рудника і вилучити перепустку у [PERSON], що і зробив. Згідно п. 3.6. Інструкції про пропускний і внутрішньо-обєктовий режим на філії, у осіб які підозрюються у розкраданні майна підприємства на час проведення службового розслідування вилучається перепустка. На території управління пропускного режиму немає, вхід вільний. В судовому засіданні встановлено, що підтверджується вищевказаними поясненнями свідків та письмовими матеріалами справи, що позивач [PERSON] був прийнятий на філію «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» (правонаступник ПАТ «ОГХК») в порядку переводу з 24.01.2015 року в гірничо-транспортне виробництво майстром гірничим дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар`єру № 7, що підтверджується копією наказу від 01.01.2015 р. (а.с. 80 т.1), копією трудової книжки (а.с. 14 т.1), 10.04.2015 року був ознайомлений з посадовою інструкцією (а.с. 81-85 т.1) та графіками змінності, встановленими для працівників дільниці гірничих робіт розкривних комплексів карєру № 7 (а.с. 210). 02.07.2016 року [PERSON], був затриманий за підозрою у вчиненні крадіжки дизельного палива, про що складено акт № 4 від 02.07.2016 року (а.с. 89-90 т.1), після чого з 02.07.2016 року по 13.07.2016 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АДБ № 259308, виданого комунальним закладом «Вільногірська центральна міська лікарня» ДОР, відповідно до якого, позивач був зобовязаний приступити до роботи 14.07.2016 року (а.с.13 т.1). Однак, 16.07.2016 року у [PERSON] була вилучена перепустка, вказаний факт підтверджується актом, складеним позивачем [PERSON] від 16.07.2016 року, який підписаний працівниками бригади по переміщенню конвеєрів ГТП,\~згідно з яким 16.07.2016 року в 07 год.20 хв. у [PERSON] та [PERSON], охоронником [PERSON], були вилучені перепустки, ніяких документів на вилучення останній не надав, пояснивши, що керівництвом йому було надано вказівку на їх вилучення (а.с.15 т.1), розпискою від 16.07.2016 р., складеною [PERSON] та охоронником [PERSON], про те, що [PERSON] перепустку віддав, а документ, який би пояснював причину його вилучення не отримав (а.с. 11 т.1), а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] наведеними вище. Крім того, на період проведення службового розслідування за фактом нещасного випадку, який трапився на карєрі № 7 «Північ», розпорядженням керівника ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» від 15.07.2016 року № 737 «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому [PERSON] та електрозварнику ручного зварювання ДРГ № 1 розривних комплексі ГТВ [PERSON]І.»\~ [PERSON]., який працював за графіком № 4 група 2, було переведено з 16.07.2016 року на роботу за графіком № 1 (а.с.9, 103 т.1), у звязку з відмовою [PERSON] від підпису про ознайомлення з вказаним розпорядженням, було складено акт від 16.07.2016 року (а.с.104 т.1). \~\~Згідно з актами та доповідними записками, складеними в.о. начальника ДГР №1 ГТВ філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» [PERSON], в період з 16.07.2016 р. по 21.07.2016 р. позивач на роботі був відсутній (а.с.125-138 т.1), відповідно до листа № 02-01/3932 від 19.07.2016 позивачу запропоновано надати пояснення причин неявки на роботу, (а.с. 140), на який позивачем надані письмові пояснення, згідно яких [PERSON] зазначив, що вважає, що про будь-які зміни щодо графіку (режиму роботи) та системи оплати праці адміністрацією підприємства він не повідомлявся, у нього було вилучено перепустку, в звязку з чим приступити до виконання своїх робочих обовязків він фізично не мав можливості (а.с.141-142 т.1). В подальшому оскільки профспілковий комітет підприємства, розглянувши подання адміністрації підприємства про отримання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України (а.с.147-148 т.1), надав згоду на звільнення позивача з роботи по вказаним підставам (а.с. 149) та наказом директора філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» від 25.08.2016 року № 761-п, 18.07.2016 року, позивача [PERSON] було звільнено з посади майстра гірничого дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар'єру № 7 гірничо-транспортного виробництва, згідно пункту 4 статті ст. 40 КЗпП України,\~за прогули без поважних причин, з яким позивач ознайомлений 30.08.2016 року (а.с. 7-8 т.1).\~\~\~ Згідно з ст.43 Конституції України\~, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 2 КЗпП України,\~працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). \~\~\~\~\~\~\~\~ При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбаченіст.147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з \~ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, звільнення з роботи є видом дисциплінарного стягнення, яке може бути застосовано до працівника власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, тобто дня, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про вчинення працівником проступку. Таким чином, звільнення з роботи, відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України, є видом саме дисциплінарного стягнення, яке власник або уповноважений ним орган може застосувати до працівника у разі встановлення факту вчинення ним дисциплінарного проступку, тому твердження представника відповідача [PERSON] в заперечення вказаних обставин, суд оцінює критично. При накладенні дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких цей вчинено проступок, а також попередню роботу працівника. Як встановлено в судовому засіданні, фактично позивача відповідачем було запідозрено у вчиненні крадіжки майна підприємства, в звязку з чим відповідно до п. 3.6 Інструкції про пропускний і внутрішньо-обєктовий режим на філії, затвердженої наказом № 241 від 06.08.2015 року, вилучено перепустку. Однак, факт вчинення позивачем розкрадання майна підприємства в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов, кримінальне провадження, відкрите за заявою відповідача по факту викрадення дизельного палива 01.07.2016 р. закрито Верхньодніпровським ВП Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 206 т.1). Разом з тим, відповідач, вилучивши перепустку у позивача фактично позбавив його можливості виконувати свої трудові обовязки як гірничого майстра дільниці гірничих робіт карєру, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, свої трудові обовязки позивач повинен був виконувати на підставі відповідних нарядів завдань на роботу на території карєру, доступ до якого відбувається за пропускним режимом, а за відсутності вказаної перепустки позивач на своє робоче місце потрапити не міг і відповідних нарядів на роботу не отримував, хоча намагався це зробити, зявляючись до приміщення ГТВ, де відсутній пропускний режим. При таких обставинах, фактично відповідачем було створено умови, які унеможливлювали доступ позивача до робочого місця та виконання ним своїх посадових обовязків, чим порушено його трудові права. Разом з тим, відповідно до вищевказаних правових норм, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, а відсутність позивача на роботі була повязана саме з вилученням у нього посадовими особами відповідача перепустки та неможливістю внаслідок цього, зявлятися на робочому місці та виконувати свої посадові обовязки, тому причини неявки позивача на роботу є поважними, а звільнення позивача з роботи на підставі п. 4\~ст. 40 КЗпП України проведено відповідачем без достатніх підстав. Крім того, при накладенні на позивача наказом № 761-П від 25.08.2016 року, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, відповідачем порушені вимоги щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивача звільнено з роботи з 18 липня 2016 року у звязку з його незявленням на роботі\~ з вказаної дати, тобто проступок був виявлений відповідачем 18.07.2016 року, тому місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності закінчився 18.08.2016 року, і таким чином, наказ про звільнення\~ позивача з роботи від 25.08.2016 року, виданий відповідачем з пропуском строків, визначених ст. 148 КЗпП України. При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, здійснено відповідачем без достатніх підстав, з порушенням норм чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а позивач - поновленню на посаді майстра гірничого дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів карєру № 7 гірничо- транспортного виробництва (ГТВ) філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Публічного акціонерного товариства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» . \~\~\~\~\~ Крім того, \~відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то на його користь з відповідача слід стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Визначаючи розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Так, згідно з ч.1\~ ст. 27 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток працівника\~визначається за правилами, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~ Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приймає до уваги довідки № 1902 від 05.12.2016 року та № 1137 від 31.03.2017 р., видані філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Публічного акціонерного товариства «Обєднана гірничо-хімічна компанія», відповідно до якої середньоденний заробіток позивача за період з травня по червень 2016 р. складав 398,32 грн. (а.с.79 т.1, 11 т.2) і не приймає до уваги твердження позивача, що середньоденні заробітна плата складала 411,51 грн., тому стягненню на його користь підлягає 81067,47 грн. (а.с.9 т.2), оскільки при проведенні розрахунку позивач безпідставно врахував до виплат за вказаний період проведені відповідачем в червні 2016 р. виплати до свята та допомогу на поховання, які до загальної суми заробітної плати позивача зарахуванню не підлягають. Враховуючи, що кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 26.08.2016 року по день ухвалення рішення складає 200 днів, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 79664,00 грн. (398 грн. 32 коп. (середньоденна заробітна плата) х 200 (кількість робочих днів з часу звільнення по день винесення рішення = 79664,00 грн. ), а середній заробіток позивача за один місяць становить 8489 грн. 48 коп. ((12614,08 + 8477,79) : 2 х 19,5% = 10545,94 2056,46 = 8489,48). \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в справах «Гольм проти Швеції» від 25.10.1993 року, «Мельниченко проти України» \~від 19.10.2004 року, вчинення неправомірних дій вже є підтвердженням завдання особі моральної шкоди. Оскільки звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, здійснено відповідачем без достатніх підстав, з порушення норм чинного законодавства, то ці дії відповідача є неправомірними, чим позивачу, поза розумним сумнівом, було завдано моральних страждань, оскільки незаконне звільнення позивача з роботи призвело до порушення його нормальних життєвих звязків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, що належить до стягнення, суд, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. у відшкодування вказаної шкоди, що, на думку суду, буде достатньою сатисфакцію перенесених ним моральних страждань, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Заявлена позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача № 737 від 15.07.2016 р. «Про тимчасове змінення графіку роботи майстру гірничому [PERSON] та електрозварнику ручного зварювання [PERSON] І.» задоволенню не підлягає, оскільки дане розпорядження носило тимчасовий характер, так як видавалося на час розслідування нещасного випадку на виробництві і не потягло за собою зміни місця роботи та умов оплати праці позивача, і крім того, суд не наділений адміністративними повноваженнями, а дане розпорядження носить локальний характер. Що стосується вирішення судом питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON] допущений до участі у справі саме як представник позивача, а не як особа, що надає правову допомогу останньому, стягнення витрат по оплаті послуг представника сторони, яка бере участь у справі, вказаними нормами не передбачено, розрахунку вказаних витрат стороною позивача не надано, тому витрати, понесені позивачем [PERSON] у розмірі 4000 грн. на оплату послуг його представника [PERSON] в суді, стягненню з відповідача не підлягають. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що по позовним вимогам за якими позивач звільнений\~ від сплати судового збору і які задоволені судом, судові витрати у виді судового збору слід покласти на відповідача, тому з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за задоволену немайнову вимогу (поновлення на роботі) в розмірі 551.20 грн. та майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також у розмірі 551.20 грн., всього - 1102.40 грн. Судові витрати, понесені позивачем у виді сплаченого судового збору щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача судові витрати слід залишити за позивачем, так як в цій частині в задоволенні позовних вимог йому відмовлено. Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 43 Конституції України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 2, 21, 40, 147-149, 233, 235, 237-1 КЗпП, ст. 23 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial