Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 27.07.2016 року по 30.11.2017 року вона перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2». За період з березня по вересень 2017 року у відповідача виникла заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати в розмірі 15 234 грн. 53 коп. Наказом № 159-К/тр від 30.11.2017 року була звільнена з вказаного місця роботи за угодою сторін. Вказує, що після її звільнення відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП не виплатив нараховану заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача в її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 15 234 грн. 53 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 775 грн. 17 коп., моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про день і час слухання справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням а позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач [PERSON] з 27.07.2016 року по 30.11. 2017 року працювала в державному підприємстві «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на посаді продавця торгового кіоску «Хліб» м. Ківерці, що підтверджується копією наказу (а.с 8). Відповідно до наказу № 159-К/тр від 30.11.2017 року [PERSON] звільнено з вказаного місця роботи за угодою сторін (а. с 9). Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. З довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення [PERSON] не виплатив останній всіх сум, що їй належать, а саме, нараховану заробітну плату у період з березня по вересень 2017 року у розмірі 15 234 грн. 53 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 775 грн. 17 коп., які є невиплаченими і на даний час, а тому дані вимоги підлягають до задоволення. Крім того, в результаті тривалого порушення трудових прав [PERSON] у зв?язку з невиплатою заробітної плати їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв?язків, що вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно дост. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є підставною, та полягає у порушенні її законних прав, що виразилось у невиплаті належних їй грошових сум нарахованої заробітної плати. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує період часу, протягом якого заробіток позивачу не виплачено. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини справи, характер порушення прав позивача, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial