Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та розподіл майна подружжя (а.с.16-19), в подальшому збільшувала позовні вимоги (58-59, 165-168, 205-208) та остаточно просила визнати спільною сумісною власністю у рівних частках (по 1/2 частині за кожним) будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при зведенні наступних приміщень квартири [ADDRESS]: літ.1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда), а також, які були використані при проведенні ремонтних робіт і невід'ємних поліпшень у приміщеннях літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната); визнати спільною сумісною власністю у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) 1/3 частину будинку по [ADDRESS], які становлять квартиру [NUMBER] цього будинку і складаються з наступних приміщень: літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), літ.1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда); стягнути з відповідача компенсацію 1/2 частини автомобіля ЗАЗ DAEWO T13110 реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 15 000 грн, вселити її до 1/3 частини будинку по [ADDRESS], які становлять квартиру [NUMBER] цього будинку і складаються з наступних приміщень: літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), літ.1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда) та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні цими приміщеннями, стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 20.04.1991 по 14.10.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та проживали в будинку [ADDRESS] На час реєстрації 1/3 частина будинку належала [PERSON] - діду відповідача, а 2/3 частини - [PERSON] (батьку відповідача). Після смерті діда, на підставі заповіту, відповідач став власником 1/3 частини будинку. Вказує, що у 2002 році почали будівництво: знесли 12,5 м.кв, що використовувалися як кухня, вітальня та коридор, а прибудували нову прибудову розміром 38,3 м.кв. Під час будівництва було збільшено висоту будинку та проведено всі необхідні комунікації. Однак, на даний час відповідач не зареєстрував право власності на новостворене нерухоме майно, яке за період шлюбу збільшилось, не ввів в експлуатацію прибудови. Також, в період шлюбу було придбано автомобіль ЗАЗ DAEWO T13110 реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого на даний час становить 30 000 грн. Вказує, що відповідач перешкоджає її проживанню у вказаному будинку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.08.2013 року зобов'язано відповідача не чинити перешкоди в користуванні жилими кімнатами в будинку по [ADDRESS] Однак, на даний час рішення не виконується. Вважає, що частки у майні, яке набуто під час шлюбу, є рівними. Однак, дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя з відповідачем не вдається. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 15 000 грн та визнання спільною сумісною власністю у рівних частках (по 1/2 частині за кожним) будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані при будівництві самочинних прибудов А3-1 та а3-1 до житлового будинку. В решті позовних вимог просили відмовити відповідно до заперечень та письмових пояснень (а.с.25-27, 187, 189-192). Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON], суду пояснила, що до 2002 року проводили капітальний ремонт у житлових кімнатах 1-3 та 1-4, зокрема: замінювали вікна, дверні блоки, проводку, систему опалення. У 2002 році почали будівництво: знесли стару прибудову розміром 12,5 м.кв., а прибудували нові прибудови А3-1 та а3-1 розміром 38,3 м.кв. Вказані прибудови будували за спільні кошти, зокрема купували будівельні матеріали, наймали працівників, а також безпосередньо самі проводили будівельні роботи в даних прибудовах. Свідок [PERSON] - дядько відповідача, в судовому засіданні пояснив, що в період шлюбу сторони знесли стару прибудову, а замість неї побудували нову. Крім того, в будинку проводили ремонті роботи, замінили вікна, двері, покрівлю на всьому будинку. Свідок [PERSON] - подруга позивача в судовому засідання суду пояснила, що подружжя [PERSON] неодноразово брали у неї в позику кошти на ремонт житла та будівництво прибудов. Її чоловік привозив будівельні матеріали, які купували сторони, як у будівельних організаціях, так і громадян. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що у 2002 році робили прибудову, за виконані роботи отримали приблизно по 2 200 грн. Свідок [PERSON] - сусід відповідача, в судовому засіданні пояснив, що зі своїм сином розбирав стару прибудову, з якої всі будівельні матеріали були використані на будівництво нової прибудови. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - рідна сестра відповідача, суду пояснила, що на той час один раз на тиждень приїжджала до брата. На подвір'ї садиби знаходились будівельні матеріали, які належали батькам. Участі у будівництві не приймала. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] суду пояснила, що повідомлення про день та час огляду об'єкта дослідження направлялись сторонам, огляд об'єкта дослідження проведено у відсутності позивача. Вартість ремонтних робіт у житлових кімнатах 1-3 та 1-4 визначалась виходячи із вихідних даних, зазначених відповідачем. Щодо самочинних прибудов А3-1 та а3-1, то вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт безпосередньо визначалась із вартості самого об'єкта незавершеного будівництва, оскільки вказані прибудови мають 100 % готовності. Вислухавши сторони, допитавши свідків, судового експерта, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № 11748, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч. 1 ст. 51, п. 6 ч. 1 ст. 92). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.1991 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між сторонами не досягнуто. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного у ст.57 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Відповідно до положень статті 24 КпШС України, яка діяла на час набуття спірного майна, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічне положення закону закріплено й у статті 54 СК України. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 27.09.1996 року (а.с.28), відповідач [PERSON] отримав у спадок від діда [PERSON] 1/3 частину житлового цегляного будинку з відповідною частиною надвірних споруд та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Право власності на вказану частину [PERSON] зареєстрував в Чернігівському міському бюро технічної інвентаризації 27 вересня 1996 року, про що в реєстраційній книзі №101 зроблено запис за №12615 (а.с.29). Як вбачається із копії договору від 08.04.1997 року між відповідачем [PERSON], який є власником 1/3 частини садиби та [PERSON], який є власником 2/3 частин вказаного будинку, встановлено порядок його користування (а.с.30), відповідно до якого у користування [PERSON] переходить частина будинку, зокрема: веранда «І-І» площею 5.1 кв.м., кухня «І-2» площею 5.1 кв.м., кімната «І-3» площею 13,8 кв.м., кімната «І-4» площею 14,8 кв.м., веранда «І-І» площею 4,2 кв.м., сарай «В», вбиральня «Г», частина огорожі, що становить 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами. Із домової книги вбачається, що у даному будинку з 02.04.1997 року зареєстрована,як дружина, позивач [PERSON] (а.с.44). У період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, за спільні кошти ними проведено ремонтні роботи у житлових кімнатах «І-3» площею 13,8 кв.м. та «І-4» площею 14,8 кв.м., а також здійснено без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту будівництво прибудови А3-1 та а3-1 до спірної частини будинку. Дана обставина не заперечується сторонами по справі. Відповідно до оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи № 11748 щодо садиби по [ADDRESS] наявні відомості станом на 27.04.2009 року та станом на 28.03.2011 року про самочинно збудовані прибудови А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудови а3-1 (літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS] Сторонами не надано суду доказів про прийняття в експлуатацію вищезазначених прибудов, а тому вказані прибудови є об'єктами самочинного будівництва. Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції; капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146. Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо. При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Виходячи із змісту ч. 1-3 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 07.08.2014 року ринкова вартість прибудови Аі-1 та прибудови аі-1 до житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Комка, 9 у м. Чернігові, що відзначені позначкою - «самочинно збудовано» та внесено до інвентаризаційної справи №11748 складає 138 210, 00 грн, у тому числі вартість матеріалів (а.с.127-135). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при зведенні самочинної прибудови А3-1 та прибудови а3-1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані при зведенні самочинної прибудови А3-1 (приміщення: літ.1-7 площею 2,7 кв.м., (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня)) та прибудови а3-1 (літ.1-І площею 9,5 кв.м. (веранда)), до житлового будинку, розташованого за адресою: по [ADDRESS], у рівних частках по 1/2 частині за кожним є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Зміст наведених положень закону, вказує на те, що суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при визначені часток подружжя в даному майні враховується вартість майна, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України. Рівність часток подружжя у даному випадку застосовується лише до вартості майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 07.08.2014 року вартість ремонтно-будівельних робіт (поліпшень) кімнат 1-3 та 1-4, які виконані в житловому будинку [ADDRESS] на час складання висновку становить 4 329,00 грн, в т.ч. вартість матеріалів 1 788,00 грн. (а.с.127-135). Посилання позивачки про істотне збільшення площі та цінності спірного нерухомого майна внаслідок здійснення прибудов А3-1 та а3-1 за спільні трудові та грошові затрати, судом до уваги не приймається, оскільки дані об'єкти не здані в експлуатацію, а також є самочинними. Крім того, суд приймає до уваги пояснення позивача щодо проведення ремонтних робіт у вищезазначених кімнатах до 2002 року, а також враховує положення ч.3 ст.156 ЖК України, відповідно до якої позивач, як член сімї власника частини будинку, зобов'язана у період з 1997 року по жовтень 2010 року приймати участь у витратах по утриманню будинку та проведенню ремонту. За таких обставин, не підлягають задоволенню вимоги про визнання спільною сумісною власністю у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) 1/3 частину будинку по [ADDRESS], які становлять квартиру [NUMBER] цього будинку і складаються з наступних приміщень: літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), літ.1-7 площею 2,7 кв.м. (котельня), літ.1-8 площею 6,6 кв.м. (санвузол), літ.1-9 площею 7,9 кв.м. (передпокій), літ.1-10 площею 12,6 кв.м. (кухня), літ.1-1 площею 9,5 кв.м. (веранда). Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані при проведенні ремонтних робіт і невід'ємних поліпшень у приміщеннях літ. 1-3 площею 13,8 кв.м. (житлова кімната), літ. 1-4 площею 14,8 кв.м. (житлова кімната), оскільки вказані житлові кімнати є невід'ємною частиною об'єкта нерухомості та особистою власністю відповідача. В період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано автомобіль ЗАЗ DAEWO T13110 реєстраційний номер [NUMBER]. Сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля в розмірі 30 000 грн. Враховуючи, що автомобіль було реалізовано відповідачем, що підтверджується відповідними доказами по справі (а.с.188), а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн, в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля підлягають задоволенню. Позовні вимоги про вселення у спірну частину будинку та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів наявності перешкод в користуванні спірною частиною будинку. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у розмірі 5 000 грн. підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться і витрати на правову допомогу. Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. За ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи наявний ордер від 30 жовтня 2013 року (а.с.53), витяг з договору про надання правової допомоги від 12.06.2013 року між позивачем та адвокатом [PERSON], який діяв до 12.06.2014 року (а.с.54), акт виконаних робіт з відповідною калькуляцією (а.с.200), квитанція про сплату коштів в розмірі 5 000 грн за договором про надання правової допомоги від 12.06.2013 року(а.с.203). Крім того, в матеріалах справи наявний витяг договору про надання правової допомоги від 12.06.2014 року між позивачем та адвокатом [PERSON] (а.с.152), однак оплата гонорару по вказаному договору після його підписання [PERSON] не здійснювалась, про що зазначила, як сама позивач, так і її представник. Отже, при обчисленні розміру витраченого часу адвокатом [PERSON] необхідно брати до уваги лише її участь у судових засіданнях та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді до 12.06.2014 року, оскільки за новою угодою витрати на правову допомогу позивачем не здійснювались. Так, станом на вересень 2013 року, коли адвокат вступила у розгляд цивільної справи (а.с.54), згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», розмір мінімальної заробітної плати становив 1 147 грн. на місяць, тобто на вказану дату граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становив 458,80 грн. за годину роботи (1 147 грн. х 40% = 458,80 грн). Отже, за надання правової допомоги під час розгляду справи 30.10.2013 року (19 хв.), 07.11.2013 року (61хв.) за 80 хв розгляду вказаної справи, належить відшкодувати 611,73 грн (458,80 грн х 80 хв : 60 хв). Крім того, згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати у період з 01.12.2013 по 31.12.2013р. становив 1 218 грн, тобто на вказану дату граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становив 487,20 грн. за годину роботи (1 218 грн. х 40% = 487,20 грн). Отже, за надання правової допомоги під час розгляду справи 12.12.2013 року (53 хв), 30.01.2014 року (2 хв) та 06.02.2014 року (11 хв) за 66 хв розгляду вказаної справи, належить відшкодувати 535,92 грн (487,2 грн х 66 хв : 60 хв=535,92 грн). Суд вважає необхідним врахувати час, який затратила адвокат на ознайомлення з матеріалами справи - 120 хв (а.с.57,63,76,106), вартість якого становить 946,00 грн (458,80 грн + 487,20 грн). Загалом розмір відшкодованих витрат на правову допомогу становить 2 093,65 грн (611,73 грн +535,92 грн + 945,60 грн). Крім того, у відповідності до ст.80, 88 ЦПК України, понесені та документально підтверджені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 815 грн (а.с.1-2,14, 202) та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1 968 грн (а.с.201) підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial