Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

01.02.2019 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обов`язків (а.с.1-10). В обґрунтування вказує, що в період роботи на шахті в шкідливих умовах праці тривалий час підземним машиністом електровозу та підземним кріпильником на ПрАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання - хронічна попереково-крижова та шийна радикулопатія з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3ст., які, відповідно до акту розслідування від 20.06.2013 р., виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 23.09.2013р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 35% по двом профзахворюванням. При повторному огляді 13.10.2016 року було встановлено 40% втрати професійної працездатності, потребує забезпечення лікарським засобами, корсет та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний біль у шийному та попереково - крижовому відділах хребта з розповсюдженням у праву ногу та на праве надпліччя і руку, гострий біль у поперековому відділі хребта та типом «прострілів», посилення больових відчуттів при фізичному навантаженні, нахилах та обертах, обмеження об`єму рухів і біль у плечових, ліктьових, колінних та тазостегнових суглобах, періодичне підвищення АТ, обмежений у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Ухвалою суду від 13.02.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.03.2019 через канцелярію суду представником ПрАТ подано відзив на позовну заяву разом з підтвердження про направлення його копії позивачу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представники ПрАТ за довіреністю Борис Р.С. та Гарькавий А.Г. позов не визнали, підтримали в судовому засіданні відзив на позовну заяву, який раніше надано представником ПрАТ Ботвінко О.А. Вказують, що робота на гірничо-добувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. Крім того, позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Також звертають увагу суду, що позивачем не надано доказів, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просять відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31.01.1995 р. по 22.05.2007 р. позивач працював на ПрАТ підземним машиністом електровозу, з 22.05.2007р. по 27.06.2013р. - підземним кріпильником, тобто 18 років 05 місяця в шкідливих умовах праці (а.с.26-27). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.06.2013 р. (а.с.17-20), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: хронічна попереково-крижова та шийна радикулопатія з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. М54.1; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІст.). Н90.3. Супутній діагноз - гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.., СН 0ст., хронічний бронхіт ІІст . , фаза ремісії, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН 0 ст.J44. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 35% з 09.09.2013р. до 01.10.2014р., згідно висновку МСЕК від 23.09.2013 р., та при повторному огляді 13.10.2016 року було встановлено 40% втрати професійної працездатності з 01.10.2016 р. до 01.10.2019 р. по двом профзахворюванням, потребує забезпечення лікарським засобами, корсет та ВМП (а.с.11-12). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.06.2013 р. (а.с.17-20), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: вібрації, шуму, важкості праці та трудового процесу. Умови виробничого середовища та важкість праці підземного машиніста електровоза, підземного кріпильника відносяться до 3 класу 2-3 ступеню шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 18 років 5 місяців. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК (а.с.21,22) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 45 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 768.40 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial