Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

30 січня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого акціонерне товариство «Мегабанк», було укладено кредитний договір № 4-441-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівки в розмірі 20746,89 грн. на строк із 12 квітня 2018 року до 11 квітня 2019 року включно зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2018 року утворилася заборгованість на загальну суму 20746,89 грн. А тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Мегабанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. Представники Банку у судове засідання не з`явились. Від зазначеної установи надійшло письмове заперечення на відзив та заява із проханням провести судовий розгляд без участі представника банку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково із підстав викладених у поданому відзиві. У відзиві відповідач зазначив про визнання заборгованості по тілу кредиту так як він через скрутне матеріальне становище не міг своєчасно повернути кошти Банку. Однак заперечує проти стягнення із нього комісійної винагороди та штрафу, оскільки цим порушуються положення ст. 61 Конституції України. Розмір штрафу 45% не відповідає нормам права. Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 16 червня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Мегабанк», було укладено кредитний договір № 4-441-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівки в розмірі 20746,89 грн. на строк із 12 квітня 2018 року до 11 квітня 2019 року включно зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складав 2402,27 грн. (пункт 2.9 Кредитного договору). Також у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує штраф у розмірі 45 % від суми кредиту (п. 6.3 Договору). За несвоєчасне погашення ануїтетних платежів позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу від несвоєчасно сплаченої суми, та штрафи: за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди у розмірі 10 % від несвоєчасно сплаченої суми; невиконання п. 3.2.1 розмірі 45 % від суми кредиту; за використання кредиту не за цільовим призначенням у розмірі 25 % від суми кредиту, що використано не за цільовим призначенням; за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п.п. 6.1, 6.2 Договору). Як вбачається з статуту Акціонерного товариства «МегаБанк» (у новій редакції) погодженого Національним Банком України 24 жовтня 2018 року, згідно рішення позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 73 від 25.09.2018 року) змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та змінено найменування Публічного акціонерного товариства «МегаБанк» на акціонерне товариство «МегаБанк». Акціонерне товариство «МегаБанк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «МегаБанк». Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору, не сплачує основний борг згідно графіка погашення кредиту, тому станом на жовтня 2018 року перед банком заборгованість позичальника становить 33434 грн. 41 коп. та складається із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 20746 грн. 89 коп., суми процентів за користування кредитом - 1047 грн. 77 коп., суми комісійної винагороди -2074,68 грн. та суми штрафу - 9565 грн. 07 коп. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу за вих. №94-13-10/16 від 10 жовтня 2018 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, вказана заборгованість відповідачем в добровільному порядку сплачена не була. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~530\~ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч. 1 ЦК України). Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктами 7.1, 7.2 Кредитного договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. Закінчення строку договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Дострокове розірвання договору здійснюється у випадках, передбачених чинним законодавством та цим Договором. В ст.\~599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, враховуючи, що відповідач в цій частині позовні вимоги визнав, у суду є достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 20746 грн. 89 коп. та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків 1047 грн. 77 коп.. Між тим, судом критично оцінені доводи представника позивача щодо стягнення комісійної винагороди за період з травня 2018 по серпень 2018 в розмірі 2074 грн. 68 коп. на підставі п.1.1, 3.2.3, 4.4 Кредитного договору. Із цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно п. 1.3. Кредитного договору, згідно з яким кредит надається на споживчі цілі, вбачається, що сторонами було укладено договір споживчого кредиту. Так, згідно з п. 2.8 Кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2.5 % від суми Кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054\~ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із підписаного договору про надання кредиту в розмірі 20746,89 грн. строком до 11.04.2019 р. Водночас суд зазначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні Конституційного\~Суду України\~від 10\~листопада 2011\~року №\~15-рп/2011 зазначається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Частиною 2 статті 11\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" зобов`язано кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16. Суд зазначає, що в пункті 4.4 кредитного договору №9-128-821-2-16-Г (з ануїтет ними платежами) від 17.02.2016 р не встановлені послуги, які включаються у комісію за обслуговування кредитної заборгованості, в позовній заяві АТ «Мегабанк» не зазначило, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Таким чином, беручи до уваги, що здійснення платежів за управління кредитом не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи висновок Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди. Стосовно визначеної Банком суми штрафу у розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору, яка становить 9565,07 грн. суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту (а.с. 4 на звор.). Сума штрафу у розмірі 45% від суми кредиту, становить 9565,07 грн., на підтвердження чого позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 01.10.2018 р. та виписку з рахунку № [NUMBER] за період з 12.04.2018 р. по 19.10.2018 р. (а.с. 6, 15). Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Суду не надано доказів порушення Банком вимог чинного законодавства при нарахуванні зазначеної суми штрафу. Зазначена сума нарахована за порушення позичальником взятих на себе зобов`язань за договором, а тому підлягає стягненню на користь Банку. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом, суми залишку нарахованих та несплачених відсотків, штрафу, підлягають задоволенню повністю, правові підстави щодо стягнення суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн., що підтверджується меморіальним ордером N 2576-6 від 16.01.2019 року. (а.с. 1) Пред`явлений ним позов задоволений на 93,79% Таким чином, із відповідача на користь Банку на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1801,70 грн. (1921 : 100% х 93,79%). На підставі викладеного,

Outcome: partial