Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

19.07.2018 [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 30.01.2005 зареєструвала з відповідачем шлюб, який рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10.10.2016 розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з сином не спілкується, не приймає участі в його вихованні та з червня 2018 року матеріальної допомоги на його утримання не надає. Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути аліменти з дати її звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, у видачі судового наказу за якою ухвалою судді від 13.07.2018 було відмовлено. У судове засідання позивач не зявилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, а справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, про правові наслідки визнання позову обізнаний. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Підтверджено копією рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10.10.2016 те, що \~30.01.2005 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано судом (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження від 21.09.2005, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає з матірю, а батько мешкає окремо, що підтверджено копією довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 19.06.2018 № 4156 (а.с. 9). В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення\~аліментів,\~визначений рішенням\~суду,\~змінюється за\~рішенням суду\~за позовом\~одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, оскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має та за станом здоровя спроможний надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині, яка проживає з матірю, тому суд вважає за можливе в цій частині позов задовльнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 части його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити з наступних міркувань. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред'явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, оскільки [PERSON] не надала доказів того, що вона вживала позасудових заходів для одержання аліментів із відповідача, який ухилився від їх сплати, її вимоги про початок стягнення аліментів з дати подачі нею заяви про видачу судового наказу задоволенню не підлягають. Та обставина, що мати сама утримувала дитину, не пред'являючи жодних претензій до батька, про що не може свідчити подача згаданої вище заяви, не є підставою для присудження аліментів за минулий час. У звязку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позовної заяви на підставі Закону України "Про судовий збір" На підставі викладеного,

Outcome: partial