Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить стягнути на свою користь з [PERSON] 1/2 частину сум сплачених в рахунок оплати комунальних послуг у розмірі 1732,46 грн., зобов'язати відповідачку укласти договір найму в письмовій формі квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі разом з відповідачкою, [PERSON]. Після реєстрації шлюбу відповідачка почала проживати разом з позивачем, в квартирі [ADDRESS], яка належить останньому на праві приватної власності, де відповідачка зареєстрована в установленому законом порядку, як член сім`ї. 14 серпня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин відповідачка продовжує мешкати в квартирі [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності, та відмовляється змінювати місце проживання. Угоди про безоплатне проживання в квартирі [ADDRESS] між позивачем та відповідачкою укладено не було. Позивач зазначає, що відповідачка відмовляється у добровільному порядку укладати з ним договір найму житла та сплачувати квартирну плату, оплату комунальних послуг, однак продовжує користуватися належною йому квартирою безоплатно. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Судом встановлено, що квартира за [ADDRESS], на підставі Договору дарування нерухомого майна від 12 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., на праві приватної власності належить [PERSON]. За зазначеною адресою, починаючи з 17.02.2012 року, зареєстрована та проживає відповідачка -[PERSON], яка є колишньою дружиною позивача. Окрім відповідачки в квартирі зареєстрований та проживає позивач, [PERSON], та спільна дитина позивача та відповідачки - донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що після розлучення з відповідачкою, остання залишилася проживати у квартирі [ADDRESS], відмовляється змінювати місце проживання, укладати договір найму та здійснювати оплату комунальних послуг. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно абз.1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В абз. 4 ст. 156 ЖК Української РСР визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Так, ст.162 ЖК Української РСР визначає, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. На підставі наданих позивачем квитанцій, судом встановлено, що [PERSON], за період з лютого 2014 року по грудень 2014 року, в рахунок оплати комунальних послуг, як власника квартири [ADDRESS], було сплачено 3464,96 грн. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідачка проживає в квартирі [ADDRESS], яка є приватною власністю позивача, користується комунальними послугами, суд вважає вимогу щодо стягнення з відповідачки половини вартості за сплачені комунальні послуги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачкою не доведено суду факт користування комунальними послугами іншими особами, з метою зменшення сум витрат по сплаті щомісячних платежів за комунальні послуги. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. З метою захисту своїх інтересів позивач був змушений звернутися до суду та судові витрати. Позивач при подачі до суду позовної заяви, в порядку та розмірі встановленому Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.341011103.1 від 22.01.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial