Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи Комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №10, управління міграційної служби в Кіровоградській області, яким просить визнати відповідача таким, що витратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов»язати управління міграційної служби в Кіровоградській області зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.10.2002 року на підставі рішення Кіровського райвиконкому м. Кіровограда № 1289 від 19.11.1980 року [PERSON] та його сім»ї була надана кімната [ADDRESS] Відповідач по справі з 2005 року не проживає за вказаною адресою, його речі у квартирі відсутні, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71, 72 ЖК України. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Надали пояснення згідно яких відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає, витрати за комунальні послуги не сплачує, його речі у квартирі відсутні. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначили, що позивач перешкоджає відповідачу проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Треті особи в судове засідання не з»явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. З'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 жовтня 2002 року на підставі рішення Кіровського райвиконкому м. Кіровограда № 1289 від 19.11.1980 року [PERSON] та його сім»ї: жінці [PERSON] та сину [PERSON] була надана кімната [ADDRESS] /а.с. 7/. У вказаній кімнаті [PERSON] зареєстрований з 25 жовтня 2002 року, що підтверджується відповіддю Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області від 30 січня 2014 року /а.с. 13/. Відповідач по справі не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом від 24 січня 2014 року, складеним [PERSON], [PERSON], завідуючою будинком [PERSON], підписи вказаних осіб підтверджено начальником Житлово-експлуатаційної контори №10 Гресько С.Б. /а.с. 8/. В акті зазначено, що [PERSON] не проживає в кімнаті [ADDRESS] з жовтня 2005 року по теперішній час, його особистих речей в даному приміщенні немає /а.с. 8/. Свідок [PERSON], яка є завідуючою будинком, в судовому засіданні пояснила, що відповідач в кімнаті [ADDRESS], не проживає більше 8 років, оплату комунальних послуг не здійснює. Крім того, зазначила, що 08 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до неї з проханням скласти акт про те, що позивач не впускає його до квартири, однак нею було відмовлено, так як не була свідком таких подій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] після припинення шлюбних відносин з позивачкою, періодично нетривалими періодами проживав у нього. Свідок [PERSON], яке є матір»ю відповідача, зазначила, що сторони по справі проживали разом з нею до того, як отримали кімнату [ADDRESS]. В 2005 році між подружжям виникли непорозуміння, після чого син повернувся проживати до неї. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала свідок [PERSON]. З висновку по результатах розгляду матеріалів Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 29 березня 2014 року вбачається, що відповідач зі скаргами та зверненнями з приводу здійснення йому перешкод в користуванні вказаною квартирою звернувся лише 27 березня 2014 року, тобто вже після подачі позову до суду. Жодних належних чи допустимих доказів того, що з 2005 року йому чинились перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Підставою припинення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 71 цього кодексу - є відсутність наймача, або члена його сім»ї у місці їх проживання понад шість місяців без поважних причин, тобто за тимчасової відсутності наймача, або члена його сім»ї за ним зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців і причини та мотиви відсутності протягом часу не мають правового значення. Таким чином, підставою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її безперервна відсутність у місці проживання понад шість місяць без поважних причин. Встановлені обставини по справі доводять обґрунтованість заявленої вимоги, а саме те, що відповідач залишив спірне житло, та фактично не проживає в кімнаті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, а відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Між цим, вимога щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Крім того, позивач поставив позовну вимогу до третьої особи про зобов»язання зняти відповідача з реєстрації в спірній квартирі. Проте згідно до вимог ч.3 ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, обмежені в процесуальних правах, а саме мають такі права і обов"язки, встановлені ст. 27 цього Кодексу, тобто не користуються правами і обов"язками сторони у справі, які встановлені ст. 31 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст. 35 ЦПК України, рішення у справі не може бути ухвалене на користь такої особи чи проти неї. Суд не повинен також своїм рішенням створювати відповідальність третьої особи перед позивачем або відповідачем. За вказаного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст.71-72 ЖК України та

Outcome: partial