Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

19 лютого 2019 року [PERSON] пред`явив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (л/с 2-3). Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що 06 серпня 2016 року він надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 4000 доларів США з строком повернення до 01 вересня 2016 року, про що була складена боргова розписка. Після закінчення обумовленого строку відповідач добровільно не повернув позику. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 148294,89 грн. (в тому числі: позика в гривневому еквіваленті - 107960 грн., три проценти річних від простроченої суми - 8000,87 грн., інфляційні збитки - 32334,02 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1483 грн. 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 18). 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - л/с 28). 22 серпня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 42-43), яким відповідач заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що він не позичав у [PERSON] грошових коштів та не підписував боргової розписки. Крім того, в борговій розписці зазначено паспорт на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , хоча він має паспорт серії [NUMBER] . На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість. 17 вересня 2019 року за клопотанням представника відповідача у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза для перевірки достовірності підпису [PERSON] на борговій розписці від 06 серпня 2016 року (ухвала суду - л/с 56). Проведення експертизи доручено експертам Херсонського НДЕКЦ МВС України. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] , як сторону - ініціатора призначення експертизи. 20 грудня 2019 року судовий експерт Херсонського НДЕКЦ МВС України повідомив про неможливість проведення судово-почеркознавчої експертизи у зв`язку з несплатою її вартості відповідачем [PERSON] (повідомлення експерта - л/с 87-88). 27 лютого 2020 року за клопотанням відповідача у справі повторно була призначена судово-почеркознавча експертиза для перевірки достовірності підпису [PERSON] на борговій розписці від 06 серпня 2016 року (ухвала суду - л/с 104). Проведення експертизи доручено експертам Херсонського НДЕКЦ МВС України. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] , як сторону - ініціатора призначення експертизи. 13 квітня 2020 року судовий експерт Херсонського НДЕКЦ МВС України повідомив про неможливість проведення судово-почеркознавчої експертизи у зв`язку з несплатою її вартості відповідачем [PERSON] (повідомлення експерта - л/с 115-116). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов. В судовому засіданні, яке відбулось 17 вересня 2019 року та 27 лютого 2019 року, відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечили проти позову. В подальшому відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`являлись з причин, невідомих суду, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 06 серпня 2016 року позивач [PERSON] надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 4000 доларів США, яку останній зобов`язався повернути в гривневому еквіваленті 100000 грн. в строк до 01 вересня 2016 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] підтверджується борговою розпискою від 06 серпня 2016 року, оригінал якої приєднано до матеріалів цивільної справи (л/с 40). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Д оговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що підпис на борговій розписці від 06 серпня 2016 року виконаний не ним. Так, на підтвердження цих пояснень відповідач не надав суду жодних доказів, а представник позивача заперечує проти цих пояснень. Суд враховує, що відповідач [PERSON] , заперечуючи свій підпис на борговій розписці, двічі заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для перевірки достовірності його підпису на спірному документі. Зобов`язання з оплати вартості експертизи було покладено на відповідача, як на сторону, що ініціювала її проведення. Але, відповідач [PERSON] , незважаючи на попередження судом та експертною установою, двічі не оплатив вартість експертиз, тому матеріали справи двічі було повернуто до суду без виконання експертизи. Згідно ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач [PERSON] ухилився від проведення експертизи, тому суд немає підстав для сумнівів щодо достовірності його підпису на борговій розписці від 06 серпня 2016 року. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що він не отримував грошової позики від позивача [PERSON] . Так, на підтвердження цих пояснень відповідач не надав суду жодних доказів, а представник позивача заперечив проти цих пояснень, надавши суду оригінал боргової розписки від 06 серпня 2016 року. Згідно ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином суд робить висновок, що 06 серпня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошову позику в сумі 4000 доларів США. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що він не є позичальником за борговою розпискою, оскільки в ній вказано не його паспорт. Так, в борговій розписці вказано, що позичальником є [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області. Проте, паспорта громадянина України з семизначним номером взагалі не існує, оскільки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, номер паспорта є шестизначним. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , має паспорт серії [NUMBER] , виданий 19 грудня 2013 року Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області. Таким чином суд вважає, що неправильне написання в борговій розписці номеру паспорта позичальника - відповідача [PERSON] не може бути підставою для заперечення договору позики, оформленого в письмовій формі. Таким чином, між сторонами був укладений та виконаний договір позики. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України п озичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав свого боргового зобов`язання у визначений сторонами строк та не повернув позивачеві [PERSON] грошову позику. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України г рошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України я кщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що розмір заборгованості [PERSON] за договором позики становить 107960 грн., відповідно до офіційного курсу Національного банку України гривні до іноземних валют станом на 19 лютого 2019 року (день пред`явлення позову): за 100 доларів США - 2699,0889 грн. (довідка АТ "Ощадбанк" від 19 лютого 2019 року № 24 - л/с 9). Так, 06 серпня 2016 року при складанні боргової розписки сторони обумовили, що позичальник зобов`язується повернути позику в гривневому еквіваленті 100000 грн., без будь-яких посилань на зміну офіційного курсу Національного банку України гривні до іноземних валют. Отже, розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] за договором позики становить 100000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути в строк до 01 вересня 2016 року. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України я кщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідача [PERSON] становить 7413,70 грн., із розрахунку: борг в сумі 100000 грн. х 3 % ? 365 днів у році х 902 дні прострочення з 01 вересня 2016 року по 19 лютого 2019 року. Розмір інфляційних збитків від простроченої суми заборгованості відповідача [PERSON] становить 32540 грн., із розрахунку: (сукупний індекс інфляції з вересня 2016 року по лютий 2019 року в розмірі 132,54 % х борг в сумі 100000 грн.) ? 100 % - борг в сумі 100000 грн. Разом з тим, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні збитки в сумі 32334,02 грн. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 06 серпня 2016 року в сумі 139747,72 грн. (в тому числі: основний борг - 100000 грн., три проценти річних від простроченої суми - 7413,70 грн., інфляційні збитки - 32334,02 грн.). Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 8547,17 грн. (в тому числі: основний борг - 7960 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 587,17 грн.), через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1397,53 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 148294,89 грн., сума сплаченого судового збору - 1483 грн., сума задоволених позовних вимог - 139747,72 грн.).

Outcome: partial