Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

30.05.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 22 листопада 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюб між сторонами виявився невдалим, тому наразі вони проживають окремо. Відповідач офіційно не працює, матеріально сімю не забезпечує. Тому, [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі 1200 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив суду, що він офіційно не працює, його доходи є нерегулярними, а тому аліменти в сумі 1200 гривень сплачувати не зможе, погоджується на суму аліментів 900 грн. щомісяця. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 22 листопада 2003 року перебувають у шлюбі (а.с. 3). В шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована разом з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Сторони припинили сімейні відносини. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, а також часткове визнання відповідачем позову, те що [PERSON] (з його слів) має нерегулярний дохід, відтак, на думку суду, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно. При цьому, суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідач суду не надав. Оскільки спроможності відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі належними доказами в ході судового розгляду доведено не було, тому в задоволенні решти позовних вимог позивачеві слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial