Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

03 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, 14.08.2007 р. між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено Кредитний договір № 3386-001/07Р від 14.08.2007 року, на підставі якого АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 40 000,00 доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення до 14.08.2032 року, з виплатою 11,99% річних. За п.4.4 вказаного кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту шляхом внесення рівними частинами в сумі 134 долари США 00 процентів, щомісячно, до 10 числа наступного місяця, а також щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначений вказаним договором. З метою забезпечення виконання боржником своїх зобовязань щодо повернення кредиту, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки від 14.08.2007 року, згідно умов якого поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки. Проте, умови Кредитного договору відповідачем [PERSON] належним чином не виконуються. Так, станом на 22 червня 2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 61 223 доларів США 65 центів, з яких: 37 485,00 доларів США заборгованість за кредитом; 23 738 доларів США 85 центів заборгованість по процентам за користування кредитом. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 61 223 доларів США 65 центів, та судові витрати у розмірі 20 799 грн. 79 коп. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2016 року в задоволене позовних вимог ПАТ КБ «Правекс Банк» відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано вимоги ст. 256, 257, 266 ЦК України. Посилаючись на те, що договір є припиненим , суд першої інстанції не врахував, що [PERSON] письмово не повідомляв відповідача про припинення користування кредитом та настання обовязку про дострокове повернення кредитних коштів в повному обсязі, тобто позивачем не змінювалось строку виконання зобовязання. Також невірним є висновок суду про те, що відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з поручителя. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с.153-154) Відповідачі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить лист виконавчого комітету Селидівської міської ради( а.с. 169) Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін , оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що 14.08.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, на підставі якого [PERSON] надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 40 000 доларів США для споживчих цілей, шляхом видачі готівки з каси Банку, на строк до 14.08.2032 року зі сплатою 11,99 відсотків річних, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.. (а.с. 10-12). Згідно умов [PERSON] взяв на себе зобов'язання надати позичальнику відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 14.08.2007 року, виданою АКБ «Правекс-Банк». Отже, враховуючи, що відповідачу [PERSON] кредитні кошті були надані, суд вважає, що між сторонами було укладено споживчий договір кредиту у розумінні положень пункту 23 статті 1 та ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно договору поруки №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON], в забезпечення виконання умов кредитного договору №3386-001/07Р від 14.08.2007 року, поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі Позичальником, що випливають з умов Кредитного договору, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, сплати неустойки. Згідно п. 1.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 14 серпня 2035 року. У випадку невиконання або неналежного виконання Позивальником зобовязань за кредитним договором виконати за нього зобовязання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п.1.1 кредитного договору. (а.с. 16-17). Згідно дозволу НБУ №7-1 від 03.12.2001 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК отримав право здійснювати операції з валютними цінностями, що перелічені у додатку до досвіду №7-1 від 03.12.2001 року. 23.09.2009 р. Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРАВЕКС-Банк» видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи у звязку зі зміною найменування юридичної особи. Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору (пунктами 4.1, 4.2) позичальник зобовязаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, і щомісяця до «10» числа сплачувати проценти за користування кредитом. Відповідно до п.4.4 шляхом підписання даного [PERSON] сторони дійшли згоди про те, що у ви падку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та /або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2. даного [PERSON], припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом [PERSON] письмово повідомляє Позивальника. Відповідно до п.7.1.4. кредитного договору у разі виникнення події зазначеної у п.4.4 вказаного договору банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернення стягнення на грошові кошти та майно , що належать Позичальнику. Враховуючи, що останній платіж був сплачений відповідачем [PERSON] 16.02.2012 року і відповідно до п.4.4 кредитного договору в даних правовідносинах змінився строк виконання зобовязання внаслідок, чого у [PERSON] виник обовязок достроково погасити заборгованість по кредиту та відсоткам у повному обсязі а саме 11.03.2012 року і вказана дата є початком перебігу строку виникнення у Позивача права на позов, яким банк скористався лише 03.12.2015 року, тобто зі спливом загального строку позовної давності яка становить три роки до 10.03.2015 року. Враховуючи, що строк виконання основного зобовязання відповідача [PERSON] виходячи з п.4.4 кредитного договору та фактичного виконання останнім власних зобовязань було змінено у звязку з достроковим припиненням строку користування кредитними коштами, до 10 березня 2012 року, а строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 10 березня 2012 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 10 вересня 2012 року і саме з цієї дати порука [PERSON] припинилася. Розглядаючи заяву відповідача [PERSON], щодо застосування строків позовної давності, суд звертає увагу, що звернення до суду після спливу шестимісячного строку передбаченого ч.4 ст.559 ЦУК України не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови у звязку з припиненням право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Між тим, погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З кредитного договору вбачається, що сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням рівними частинами в сумі 134 долара США щомісяця, до 10 числа наступного місяця. Таким чином договором погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у сумі 134 долара США. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Як вбачається із договору поруки «3386-001/07Р строк дії договору до 14 серпня 2035 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи останній платіж по погашенню кредиту відповідачем [PERSON] був зроблений 16 лютого 2012 року, з позовом до суду позивач звернувся 03 грудня 2015 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4). В судовому засіданні відповідачі наполягали на застосування позовної давності, тому в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивач заборгованості за період з 01.03.2012 року або 03.12.2012 року слід відмовити. Враховуючи зазначене апеляційний суд вважає, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути заборгованості заборгованість за кредитним договором № 3386-001/07Р від 14.08.2007 року станом на 22 червня 2015 року у розміні : 40 428,95 доларів США із них: заборгованість за кредитом 29 043,00 доларів США, заборгованість за процентами 11 385,95 доларів США . Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що в свою чергу призвело до поверхового та неправильного вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У пункті 36 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року розяснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Виходячи із вищенаведеного, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути понесені ним та підтверджені доказами судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі у розмірі 6 857,33 грн. з кожного (13 714,66 :2) , за подання апеляційної скарги 7 550,33 грн. (15 100,65 :2) з кожного.

Outcome: partial