Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

30.08.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подання до суду позовної заяви і до досягнення старшою донькою повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; - після досягнення [PERSON] повноліття стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подання до суду позовної заяви і до досягнення старшою донькою повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; - після досягнення [PERSON] повноліття стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подання до суду позовної заяви і до досягнення старшою донькою повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дітей, однак жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Інших дітей відповідач не має та утримань за виконавчими документами з нього не здійснюється. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак 06.11.2018р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак 06.11.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги, просить розглянути справу за його відсутності та у зв'язку з визнанням ним позову, ухвалити судове рішення за результатами підготовчого провадження. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та перевірив законність визнання відповідачем позову, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2006р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 22 та 25.05.2006р. видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу у сторін є спільні неповнолітні діти - [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 08.08.2006р., свідоцтво про народження [NUMBER], видане 05.11.2008р., свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 06.11.2013р.). Діти разом з позивачем проживають за адресою: [ADDRESS], та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Адамівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 437 від 17.08.2018р. та актом обстеження умов проживання позивача від 17.08.2018р. Спору щодо проживання дітей біля позивача у сторін немає. Згідно довідок Адамівського фельдшерського пункту Врадіївського району Миколаївської області від 17.08.2018р. діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є здоровими та на протязі останніх трьох днів у контакті з інфекційним хворими не перебували. Позивач самостійно утримує дітей, які на момент розгляду справи потребують матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на його утриманні непрацездатних членів сім'ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 206 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в частині визначення розміру аліментів та періоду сплати аліментів на всіх дітей. В свою чергу, з урахуванням приписів ст. 183 СК України, позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 на утримання [PERSON] і [PERSON] та стягнення аліментів в розмірі 1/4 на утримання [PERSON] починаючи з моменту подання до суду позовної заяви і до досягнення старшою донькою повноліття, в частині визначення періоду стягнення аліментів не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, а відтак аліменти продовжуються стягуватися із вирахуванням частки з моменту досягнення найстаршою дитиною повноліття і до досягнення наступною дитиною повноліття, і так до досягнення всіма дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., який визначається станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Outcome: partial