Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У червні 2021 р. Концерн «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначав, що відповідач є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ» за адресою: [ADDRESS] . За період з лютого 2018 року по квітень 2021 року відповідач отримав послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 10 828,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Споживачем за вказаний період послуги не оплачувались. З урахуванням змісту заяви від 02.09.2021 позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 3% річних 107,56 грн. та інфляційні втрати розміром 65,66 грн. разом із понесеними судовими витратами зі сплати судового збору розміром 2 270,00 грн. Надлишково сплачений судовий збір просив повернути. Відповідач [PERSON] 10.09.2021 подав до суду заяву про визнання позову, в якій вказав, що позовні вимоги позивача визнає та на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету України 50% суми судового збору, сплаченого при поданні позову у зв`язку із визнанням позову відповідачем. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 23.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи в судове засідання, встановлені строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 20.07.2021 на 14:30 год. 20.07.2021 судове засідання відкладене на 14.09.2021 на 10:00 год. у зв`язку із неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив врахувати раніше подану заяву про визнання позову. За таких обставин, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником нежилого приміщення підвалу літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів від 25.05.2021 № 258129160 (а.с. 12-13), копією договору купівлі-продажу від 10.07.2008 (а.с. 16-19). 01.09.2008 між Концерном «МТМ» та ФОП [PERSON] укладено договір № 203164 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за яким позивач зобов`язався відпускати теплову енергію в гарячій воді відповідачу, а відповідач - прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 30-37). 01.01.2011 до цього договору укладено додаткову угоду у зв`язку зі зміною у споживача теплового навантаження (а.с. 39). 01.03.2011 до вказаного договору укладено додаткову угоду, в якій змінено реквізити сторін (а.с. 41). 15.12.2016 [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність як ФОП (а.с. 7). На виконання умов вищевказаного договору позивач Концерн «МТМ» протягом періоду лютий 2018 р. - квітень 2021 р. надавав відповідачу послуги постачання теплової енергії в гарячій воді у приміщення відповідача на загальну суму 10 828,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 44). Відповідачем за вказаний період послуги не оплачувались. Згідно з ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, чинній на час існування спірних правовідносин (далі - Закон), послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання даних послуг, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даній справі позивач просив застосувати наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України у вигляді сплати боргу з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, розмір яких відповідно до доданих до позовної заяви розрахунків складає 3% річних за період з листопада 2018 р. по грудень 2019 р. - 107,56 грн., інфляційних втрат за період з листопада 2018 р. по грудень 2019 р. - 65,66 грн. (а.с. 46, 47). Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. У даному випадку відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що подав суду відповідну заяву. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб. Таким чином, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги за період з лютого 2018 р. по квітень 2021 р., яка відповідно до розрахунку суми позову складає 10 828,00 грн., а також 3% річних розміром 107,56 грн. та інфляційні втрати 65,66 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд враховує таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із долученими до матеріалів справи квитанціями про сплату судового збору, позивачем було сплачено згідно із платіжним дорученням № 19701 від 18.04.2019 судовий збір на суму 1 921,00 грн., та платіжним дорученням № 19928 від 18.04.2019 - 1 921,00 грн. (а.с. 1, 2). Разом із тим, перевіркою зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України встановлено, що судовий збір по даній справі було зараховано лише по одній квитанції від 18.04.2019 на суму 1 921,00 грн. Тобто, сплата судового збору на суму 1 921,00 грн. не підтверджена. Таким чином, виходячи із положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, тобто 960,50 грн. Питання щодо повернення позивачеві з державного бюджету інших 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, розміром 960,50 грн. підлягає вирішенню шляхом постановлення відповідної ухвали згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням позивача. У той же час, оскільки вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за даним позовом 2 270,00 грн. (1 прожитковий мінімум доходів громадян) та обставини щодо не підтвердження сплати судового збору на суму 1921,00 грн. з`ясувались вже після вирішення питання про відкриття провадження у справі, що позбавило суд можливості залишити позовну заяву без руху, тому суд вважає за необхідне стягнути із позивача на користь державного бюджету недоплачену суму судового збору розміром 349,00 грн. Також суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві право звернутися до суду в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» із відповідним письмовим клопотанням щодо повернення надміру сплаченого судового збору після вжиття позивачем заходів щодо з`ясування підстав не зарахування судового збору до бюджету та отримання відповідного підтверджуючого документа.

Outcome: approved