Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] 04.06.2014р. звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення суми попередньої оплати товару та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 27 листопада 2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно якому [PERSON] зобов'язався доставити та передати виріб, а саме комплект кухонної меблі, вартістю 6200,00грн. Згідно п.3.2 Договору виконавець зобов'язаний доставити протягом п'ятдесяти робочих днів після оплати товару. 27.11.2012року [PERSON] уклала з ПАТ «ОТП Банк» договір на надання споживчого кредиту №2001626921, згідно якого ПАТ «ОТП Банк»надало споживчий кредит на придбання товару в сумі 6200,00грн. Вказану суму ПАТ «ОТП Банк», згідно розрахунку-фактури №123 від 27.11.2012р. надав фізичній особі-підприємцю [PERSON], з яким у ПАТ «ОТП Банк» укладений договір про співробітництво №ПК-Т-9577-12 від 16.08.2012р.. Таким чином, вартість товару в сумі 6200,00грн. була отримана [PERSON] на підставі розрахунку - фактури №123 від 27.11.2012р.. Згідно вказаного розрахунку-фактури [PERSON] взяв обов'язок по доставці заявленого розрахунку фактури товара. На сьогоднішній день, товар так і не був доставлений, жодних пояснень від відповідача не надходили, на звернення не відповідає. Крім того, діями відповідачів [PERSON] та [PERSON],їй завдано моральну шкоду. Оскільки дані події викликали сильні душевні хвилювання та переживання. У зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду та просила розірвати договір від 27.11.2012 року укладений між нею та [PERSON] на доставку товару , а саме комплекту меблів для кухні вартістю 6 200,00 грн. ; стягнути з відповідачів суму попередньої оплати за товар у розмірі 6 200,00 грн.; три проценти річних в сумі 199,24 грн.; витрати на юридичну допомогу у розмірі 450 грн., та судовий збір у розмірі 458 грн.80 коп. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Письмово просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 27.11.2012 року. між сторонами був укладений договір, згідно якого відповідач зобов'язався доставити та передати товар, а позивач зобов'язався сплатити та прийняти товар , загальна вартість товару складає 6200,00 грн. На виконання п. 2,1 Договору позивач вніс сумі у розмірі 6200,00 грн.(а.с.9). Відповідно до п.3.2 договору після оплати вартості замовлення відповідач зобов'язався доставити товар протягом 50 робочих днів. У зв'язку з порушенням відповідачем термінів виконання своїх обов'язків за договором позивач неодноразово звертався до нього з вимогою, проте до теперішнього часу відповідач не доставив товар. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з договором споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Відповідно до вимог ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Враховуючи , що відповідно до договору №2001626921 від 27 листопада 2012 року кошти у сумі 6200,00 грн. були перераховані на рахунок продавця ФОП [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] кошти на користь [PERSON] в розмірі 6200,00 грн. в іншій частині позовних вимог відмовити. Також, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів три проценти річних розмірі 199,24 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки укладеним між сторонами договором не передбачений такий правовий наслідок у разі порушення умов договору як відшкодування 3% проценти річних за кількість днів прострочки від неповернутої суми. Також, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у зв'язку з наступним. Відповідно до п. 2,3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Згідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 85 ЦПК України, граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів. Отже витрати понесені позивачем на правову допомогу в сумі 450,00 грн. не відносяться до судових витрат, оскільки вказана сума визначена про надання правової допомоги, згідно квитанції від 09.01.2014р (а.с.29а) укладеного між позивачем та асоціацією адвокатів Ленінського району м. Дніпропетровська. Відповідно до квитанції від 09.01.2014 р. виконавець здійснив підготовку цивільного позову. Тобто витрати на підготовку позову до суду не є судовими витратами, а є витратами позивача і які відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України несе сторона. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як убачається із позовної заяви [PERSON] вимоги про відшкодування моральної шкоди нею обґрунтовувалися душевними стражданнями, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів. Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав, незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом. Разом з тим, певними нормативними актами прямо передбачається можливість потерпілого вимагати компенсації завданої йому моральної шкоди. Так у ЦК України, таке право передбачено, зокрема, ст. 611 ЦК України. Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування моральної шкоди. Згідно роз`яснень, зазначених в абзацах 2,3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону позивач повинен довести за позовом про стягнення суми у відшкодування моральної шкоди: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою і вину відповідачів в заподіянні шкоди. Відповідно до вимог ст.ст. 64, 57-59 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави згідно зі ст. 611 та ст. 23 ЦК України для відшкодування моральної шкоди позивачу та вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволено частково, з відповідачів також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст.611,651,653 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial