Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

20.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» (далі- позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 2860,00грн., штрафу в розмірі 4 202грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 108грн. 64 коп. та суми інфляційної складової боргу в розмірі 748грн. 44 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить машиномісце № 22-3 (підвал 3), яке розташоване в підземній автостоянці по [ADDRESS]. 18.03.2013 між позивачем та відповідачем був укладений договір №18-03-22-3-3/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 220 грн. на місяць за обслуговування одного машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної йому автостоянки, а позивач зобов`язаний був забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 01.11.2017 у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 2860 грн. 00 коп., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання штрафні санкції у вказаному вище розмірі. Ухвалою суду від 04.12.2017 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 31.01.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність у нього перед позивачем будь-якої заборгованості. Крім того, просив застосувати до вимог про стягнення штрафних санкцій строк позовної давності в один рік. Позивач відповідь на відзив на позовну заяву суду не подав. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить машиномісце №22-3 (підвал 3), яке розташоване в підземній автостоянці по [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2013, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.12). Дана автостоянка є єдиним майновим комплексом, в якому паркомісця належать власникам на праві приватної власності, а опорні конструкції, місця загального користування та обладнання автостоянки на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст.319, 322 ЦК України, на власників покладений обов`язок утримувати своє майно. 18.03.2013 між ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" та [PERSON] був укладений договір №18-03-22-3-3/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 220 грн. на місяць за обслуговування одного машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної йому автостоянки, а позивач зобов`язаний забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. (а.с.8-9,10-11). Відповідно до п.7.1. вказаного договору сторони домовились, що договір діє до 14.03.2014. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за договором 18-03-22-3-3/ЛУ7Б про надання послуг, зокрема з оплати послуг охорони майна відповідач не виконав, в зв`язку з чим у останнього станом на 01.11.2017 утворилась заборгованість за цим договором в розмірі 2860 грн. 00 коп. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.7) Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до п.5.3 вказаного договору у випадку порушення виконання зобов`язання щодо внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором, більше ніж на 3 місяці, Власник крім пені (додатково), сплачує Виконавцю штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен місяць прострочення платежу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості сума штрафу застосована за період з грудня 2014 по листопад 2017 рік в розмірі 4202,00грн. Разом із тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК Україник позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.11.2017, то відповідно строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу за період з грудня 2014 року по жовтень 2016 року сплив. У зв`язку з чим, позовна давність до вимог про стягнення штрафу застосовується за період з 20.11.2016 по 20.11.2017 і складає 1 980 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за період з грудня 2014 року по листопад 2017 рік у розмірі 108 грн. 64 коп. та інфляційні витрати у вказаний період у розмірі 748 грн. 44 коп., що підтверджується наданим до позовної заяви розрахунком, правильність якого перевірена судом. З огляду на викладене, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Отже, загальна сума заборгованості складає 5 697 грн. 08 коп., що складається з: 2 860 грн. суми основної заборгованості, 1 980 грн. суми штрафу, 748 грн. 44 коп. суми інфляційних витрат та 108 грн. 64 коп. суми 3 % річних. Разом із тим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач після подання позову частково погасив суму заборгованості в загальному розмірі 3080 грн.00коп., що підтверджується квитанціями від 29.12.2017 на суму 2640грн.00коп., від 29.01.2018 на суму 220 грн.00коп та від 29.01.2018 на суму 220 грн.( а.с.30) Таким чином, стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі: 5 697,08 грн.-3 080,00грн.= 2 617,08 грн. Доводи відповідача про відсутність у нього перед позивачем заборгованості у вказаному розмірі є необгрунтованими, оскільки належних та достатніх доказів, які б підтверджували вказане суду не надано. Посилання відповідача на належне ним виконання своїх обов`язків за договором за період з 18.03.2013 по грудень 2014 року не мають юридичного значення, оскільки вимоги заявлені позивачем за інший період, а саме, з грудня 2014 року по грудень 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в ході розгляду справи суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним договором в розмірі 2 617,08 грн. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 1 151,04 грн., що становить 71,94% від суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial