Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

13.11.2019 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПРАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яким просить стягнути, відповідно до ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України - 190 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (а.с.1-2). В обґрунтування вказує, що в період часу з 24.10.1963 р. по 29.10.1964 р. та з 1968 р. по 14.01.2009 р. працював на ПРАТ «ПівнГЗК». В період роботи в умовах перевищення гранично допустимих небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПРАТ «ПівнГЗК» призвели до стійкої втрати позивачем професійної працездатності та професійного захворюваня. Ним отримано професійне захворювання: пилевой бронхіт першої ст. Ємфізема легень першого ст., ДН першої-другої ст., які, відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 08.06.2099, виникли з вини роботодавця - ПРАТ «ПівнГЗК». Первинним оглядом МСЕК від 26.07.1999 р. йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності, потреба в оздоровленні в профілакторії. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань, позивач неодноразово знаходився на лікуванні, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки, йому встановили інвалідність на безстроковий термін, від чого він також морально страждає. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 15.11.2019 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПРАТ «ПівнГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 21.11.2019 р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.27). 02.12.2019 р. відповідачем подано суду відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, а також клопотання про розгляд справи з викликом сторін, яке заявою від 09.12.2019 р. просять повернути. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві звертає увагу суду на те, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації відповідно до законодавства та колективного договору. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди (а.с. 28-36). Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 24.10.1963 р. по 29.10.1964 р. [PERSON] працював слюсарем електро-ремонтного цеху ПРАТ «ПівнГЗК», та 29.04.1968 р. по 14.01.2009 р. - автоелектриком, машиністом тепловоза на горних роботах, слюсарем з ремонту рухомого складу локомотивного депо ПРАТ «ПівнГЗК» (а.с. 7-9 - копія трудової книжки). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 13.10.2009 р., протокол № 2363 (а.с.17 зворот - виписка із історії хвороби)), а також згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.06.1999 р. (а.с. 11), позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої ст. (пилевий бронхіт другої-третьої ст., емфізема легень другої-третьої ст.), ЛН другого ст. - захворювання професійне (1999 р.). Первинним оглядом МСЕК від 26.07.1999 року [PERSON] було встановлено 25% втрати професійної працездатності, потреба у оздоровленні в профілакторії (а.с.13). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст. 21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст. 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.06.1999 р. (а.с.11), встановлене хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є нахилене положення до 30%-75% зміни, напруженість зору, слуху; запиленість робочої зони - від 1,8 до 2,3, при пдк - 2,0, рівень вібрації - 106, при нормі - 116/112. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, випискою з історії хвороби, довідками науково-дослідного інституту промислової медицини (а.с. 17-20), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 60 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПРАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 900,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial