Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Приватного підприємства "АММОНН" в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 18841,64 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., а також витрати на правову допомогу. Позов обґрунтовувався тим, що позивача 05.09.2017 року звільнено з займаної посади (двірника) згідно наказу №47-к за п.1 ст.36 КЗпПУ з зазначенням підстави звільнення за згодою сторін. Оскільки порушення відповідачем права позивача на отримання заробітної плати та звільнення з роботи вимагали додаткових зусиль для організації позивачем свого життя та відновлення порушених прав і внаслідок тривалого непроведення остаточного розрахунку їй було завдано моральну шкоду, тому просить стягнути з відповідача 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст.74 ЦПК України за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності позивача та представника відповідача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2014 р. [PERSON] прийнята на роботу двірником до Приватного підприємства "АММОНН" . 05.09.2017 р. [PERSON] була звільнена з займаної посади двірника на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, згідно із наказом №47-к від 05.09.2017 р. (а.с. 5). Згідно довідки Приватного підприємства "АММОНН" №53 від 07.09.2017 р. заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 18 841,64 грн. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ПП "АММОНН" заборгованості по заробітній платі в розмірі 18 841,64 грн. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що через невиконання ст. 116 КЗпП України відбулося порушення трудових прав позивачки, внаслідок чого остання була тривалий час позбавлена можливості отримати належну їй заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та остання вимушена в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, вважає за можливе вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити у заявленому розмірі 1500,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 640,00 грн. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 640,00 грн. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу згідно вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", тому в частині відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial