Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса та скасування запису про реєстрацію права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту, згідно якого банк надав йому 30000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 11.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ним було укладено Договір іпотеки, за яким він передав в іпотеку банку житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], що належав йому на праві приватної власності. 04.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію за ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права приватної власності на житловий будинок № [ADDRESS]. Дане рішення вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки нотаріус не набував окремих прав державного реєстратора, відтак не мав права приймати оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, при прийнятті оскаржуваного рішення нотаріус вийшов за межі наданих йому законом повноважень, ним не додержано вимог ст.35 Закону України "Про іпотеку" щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, відчуження будинку вчинене з порушенням вимог Закону України "Про охорону дитинства" та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», реєстрація права власності на будинок здійснена при наявності вже зареєстрованих обтяжень (арештів) на вищевказаний будинок, відповідачами здійснено звернення стягнення на вищевказаний будинок під час дії мораторію, встановленого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В зв'язку з цим позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» права власності на житловий будинок в [ADDRESS], а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ТзОВ «Кей-Колект» на вказаний будинок, що здійснений 04.12.2015 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог і просив у позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання вирішено у відповідному договорі іпотеки, що відповідає вимогам ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, відповідно до укладеного з позивачем договору іпотеки, сторони дійшли згоди щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання боржником зобов'язання, а саме передачу права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю. Заявивши вимоги про визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса позивач зобов'язаний довести порушення його прав, ним фактично оскаржено дії нотаріуса, а тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин. В даному випадку дії приватного нотаріуса, як суб'єкта владних повноважень, належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Крім того, представник відповідача вказує на те, що нотаріус мав право самостійно приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки саме на нього покладено функції державного реєстратора. Про порушення вимог Закону України «Про іпотеку» позивач повідомлявся належним чином, це підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом. При цьому вважає, що права дітей рішенням нотаріуса порушені не були, оскільки при укладенні договору іпотеки позивач засвідчив, що предметом іпотеки не порушуються права дітей, зобов'язався не надавати дозвіл на реєстрацію в предметі іпотеки фізичних осіб без згоди Іпотекодержателя. Порушивши такі умови договору і зареєструвавши в будинку неповнолітню дитину позивач порушив не права цієї дитини, а права Іпотекодержателя. Всі доводи позивача щодо незаконності дій нотаріуса при прийнятті оскаржуваного рішення представник відповідача вважає необґрунтованими, нотаріусом вчинені дії відповідно до вимог закону, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому, надала суду до справи копії всіх документів, на підставі яких було прийняте рішення про державну реєстрацію прав. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11213458000, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] 30000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 151500,00 грн. В якості забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 11 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки. Згідно п.1.1 Договору іпотеки від 11.09.2007 року [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 146,30 кв.м., житловою площею - 65,30 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS], який належав йому на праві приватної власності. 04.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26760501, про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ:37825968, права приватної власності на житловий будинок № [ADDRESS]. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV). Частиною 5 ст. 3 Закону №1952-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено коло осіб, які можуть бути державними реєстраторами, а саме: державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. В свою чергу, за змістом частини 9 статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (надалі Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV. Таким чином, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, які також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно. На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 21 січня 2015 року у справі № К/800/66279/13 та від 20 квітня 2016 року у справі № К/800/10620/16. Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. не вчинялось жодної нотаріальної дії щодо нерухомого майна, житлового будинку [ADDRESS] Закарпатської області, виключно у результаті вчинення якої нотаріус набував би окремих прав державного реєстратора та міг би прийняти оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця. Лише з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 26.11.2015 №834-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 834), пунктом 2 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Таким чином, тільки з 01 січня 2016 року нотаріуси були наділені повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та виключно з 01 січня 2016 року можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення нотаріус не набував окремих прав державного реєстратора, відтак не мав права приймати оскаржуваного рішення про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно з п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену у встановленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Тому, обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним Іпотекодержателем лише у разі, якщо така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання цієї вимоги. Аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги, а реєстратор речових прав вимагати такі документи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не отримував від ТОВ «Кей-Колект» жодної вимоги-попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в розумінні ст. 35 ЗУ "Про іпотеку". Про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на належний позивачу будинок позивач дізнався тільки від державного виконавця Мукачівського МВ ДВС. Цей факт не заперечує і представник відповідача, вказавши тільки, що вимога направлялася позивачу належним чином. Таким чином, ТОВ "Кей-Колект" та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не могли виконати умови п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013. Отже, відповідачем не додержано вимог ст.35 Закону України "Про іпотеку" щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. В силу приписів статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. На момент проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на будинок [ADDRESS], в даному будинку були зареєстровані та проживали неповнолітні діти позивача, син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO] Відтак, на проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на будинок [ADDRESS] відповідач зобов'язаний був отримати дозвіл органу опіки та піклування. Однак, жодного дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на нерухоме майно, де проживають неповнолітні діти відповідач не отримував. На момент прийняття оскаржуваного рішення, на майно позивача, зокрема на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], було накладено арешт. Постановами МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48362887 від 13 серпня 2015 року, №46191515 від 26.03.2015 року, №39418565 від 03.10.2013 року, №26582703 від 05.12.2011 року було накладено арешт на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 2-1072/2010 від 16.02.2010 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, було накладено арешт на вищевказаний будинок. Дана ухвала не скасовувалася, накладений арешт ніким не знімався по сьогоднішній день. Відтак, до скасування Ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2010 року жодних дій щодо відчуження вищевказаного будинку вчинятися не могло. Наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14). Відтак, згідно вимог п. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус зобов'язаний був відмовити у державній реєстрації прав на вищевказаний будинок. Відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Спірний будинок підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, а загальна площа будинку становить 146,30 кв.м., тобто не перевищує 250 кв. метрів. Відтак, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", якими заборонено примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки. З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є чинними на момент спірних правовідносин, житловий будинок [ADDRESS] не може бути примусово відчужений без згоди його власника, тобто позивача. Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення, індексний номер 26760501 від 04.12.2015 року про проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення діяв з виходом за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком №868, у спосіб не передбачений законом, а тому рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.12.2015, індексний номер: 26760501, згідно з яким проведено державну реєстрацію право власності на житловий будинок [ADDRESS] Закарпатської області за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Outcome: approved