Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ 13 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за навчанням. В обґрунтування позову зазначено, що наказом Національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с відповідача [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 30.08.2009 року між НУВС та відповідачем було укладено Договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом ХНУВС від 15.06.2013 року №136 о/с курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області. Наказом ГУМВС України в Харківській області №32 о/с від 11.02.2014 лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у ХНУВС, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», їх сума складає 44591 грн. 29 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Належним чином повідомлений відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наказом Національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 30.08.2009 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем було укладено Договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом ХНУВС від 15.06.2013 року №136 о/с курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області. Наказом ГУМВС України в Харківській області від 11.02.2014 №32 о/с лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції (міліції м/б) сектору ДІМ Валківського РВ ГУ, було звільнено з органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 11.02.2014 року. Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у ХНУВС, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», їх сума складає 44591 грн. 29 коп. Згідно з п. 4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved