Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

24.11.2020 року до суду звернувся позивач ТОВ „ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача Гостєва Є.В., з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON] 09.12.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 10.12.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 08.02.2021 року. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 516192110 від 02.06.2018 року в сумі 8596.85 грн., яка складається з наступного: - \~ \~ \~ \~8452.57 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~144.28 грн.. сума заборгованості за відсотками; Та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 02 червня 2018 року між ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 516192110. 28.11.2018 року між ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА`та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги за договором № 516192110. 03.01.2019 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20190103 у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ « ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 2.1. договору факторингу. Клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1 договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами цього договору. Відповідно до реєстру права вимоги № 2 від 30.01.2019 року до договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право вимоги за до відповідача в сумі: 8596.85 грн., яка складається з наступного: - \~ \~ \~ \~8452.57 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~144.28 грн.. сума заборгованості за відсотками; На виконання п. 5.2.4 Договору факторингу, згідно вимог ст. 512-514, 518 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» направило повідомлення про відступлення права вимоги. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що договору № 516192110 від 02 червня 2018 року вона не укладала і не підписувала та не мала наміру брати в користування кредит і їй невідомо звідки позивачеві відомі її паспорті дані, зазначені в договорі. Адже вона їх первісному кредиторові не передавала. Будь-яких претензій від первісного кредитора та позивача до неї не надходило. Роздруківка із сайту первісного кредитора не може бути належним доказом, оскільки даний доказ залежить від волевиявлення однієї сторони. Також позивачем не надано доказів отримання нею кредитних коштів. Крім того за укладеним кредитним договором товариство зобов`язувалось надати позичальникові кредит в сумі 5050 грн., але зазначає суму боргу 8452.57 грн. Позивачем не надано доказів того, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ. «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/118-01, за яким до ТОВ «Таоліон плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 516192110 від 02 червня 2018 року.. Наданий відповідачам витяг з реєстру прав вимоги № 2 від 30.01.2019 року до договору факторингу № 20190203 від 03.01.2019 року є неналежним доказом, оскільки він не оформлений належним чином та не містить підпису уповноважених на те. осіб та не завірений печаткою. Крім того у порушення ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором право грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року не містить положень щодо наступного відступлення фактором права грошової вимоги третім особам. Тому є незаконним право вимоги ТОВ «Таліон плюс» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до неї за договором факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року. Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та договір факторингу № 20190203 від 03.01.2019 року не відповідають формі правочину щодо зміни кредитора у зобов`язанні. Крім того позивачем пропущений строк позовної давності, який вона просить застосувати. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що 02 червня 2018 року між ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 516192110 , що підтверджується копією договору Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного кредитного договору встановлений графік розрахунків, згідно якого визначений термін платежу: 01.08.2018 року. Сума кредиту 5050 грн., нарахований процент 1106.10 грн., до сплати 6156.10 грн.. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка посилається на те, що вона не укладала кредитний договір з первісним кредитором, не отримувала грошових коштів, та їй невідомо звідки у первісного кредитора виявились її паспортні дані. Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Зазначений договір був укладений відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» - договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до абз.1,2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» - Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12\~ЗУ «Про споживче кредитування»\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є код 0102 ( який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін»). Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняла пропозицію укласти договір про надання позики. Таким чином судом встановлено, що договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Крім того, відповідачка отримала позовну заяву та копію кредитного договору № 516192110 від 02.06.2018 року, оскільки надала відзив на позовну заяву. Проте, якщо відповідачка не укладала даного доказу, остання не подала зустрічної позовної заяви, щодо оспорення даного кредитного договору, чи самостійного позову про його оспорення. Не звернулась до правоохоронних органів з питань незаконного використання її персональних даних, що також підтверджує факт укладення договору між сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачані договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконаня грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного су4ду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року). Виходячи з вищевикладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності: встановивши, що згідно умов договору, остаточний термін повернення позики встановлено 01.08.2018 року: приймаючи до уваги, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою 8596.85 грн., тобто більшу, ніж була надана відповідачці за укладеним договором, та відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості, за сумою наданого кредиту - 5050.00 грн., і відсотків за користування кредитом за період з 02.06.2018 року по 01.08.2018 року в сумі 1106 грн., 10 коп., а всього 6156.10 грн. Підстави для стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою в розмірі більшому, ніж виданий кредит та процентів поза межами строку дії кредитного договору відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України - За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до реєстру права вимоги № 2 від 30.01.2019 року до договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року до ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право вимоги за до відповідача [PERSON] . Доводи позивача про те, що виписка із реєстру права вимоги № 2 від 30.01.2019 року до договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 року є неналежним доказом, оскільки не підписана сторона та не скріплена печаткою, суд вважає безпідставними, оскільки сторонами підписується реєстр права вимоги та на ньому проставляються печатки сторін, а не на виписці з нього. В свою чергу дійсність виписки підтверджується печаткою позивача та підписом уповноваженої особи. Також суд вважає безпідставність посилання позивача на ч. 1 ст.1083 ЦК України щодо заборони наступного відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Оскільки\~ \~ між\~первісним \~кредитором ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» були укладені самостійні договори факторингу. Пунктом 2.2. укладених договорів передбачено, що сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення права вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. А фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України - Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже за змістом наведених положень закону, боржник, я кий не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №м 6-979цс15. З матеріалів справи встановлено, що листом за вих. № 003116936-1 від 08 лютого 2019 року ТОВ \~«ТАЛІОН \~ПЛЮС повідомляв [PERSON] , про відступлення права вимоги за договором № 516192110 від 02.06.2018 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на підставі укладеного договору факторингу. Однак підтвердження отримання відповідачем вказаного повідомлення матеріали справи не містять. Натомість з матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - \~Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18) Доказів сплати боргу первісному кредиторові відповідач суду не надала. Також відповідачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Перевіряючи доводи відповідача в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу. яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з наданих суд доказів кредитний договір був укладений між ТОВ « МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , 02.06.2018 року. строк виконання цього договору встановлений 01.08.2018 року. На дану дату відповідачем взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконані та кредитні кошти не повернені. Таким чином початок перебігу строку позовної давності почався 02.08.2018 року, який закінчується 02.08. 2021 року. Позивач звернувся з позовом до суду 24.11.2020 року тобто в межах строку позовної давності. Посилання позивача, що даних правовідносин застосовується скорочений строк позовної давності в один рік є безпідставним. Оскільки в відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України - Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. \~Відповідно до\~ \~ч.\~2\~ ст.\~ 258\~ ЦК\~України \~Позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Проте згідно заявлених позовних вимог позивач не просить стягнути з відповідача неустойки, штраф пеню. А до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками застосовується загальний строк позовної давності в три роки. Виходячи з наведеного, підстав для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог за даною підставою суд не вбачає. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано доказів про належне виконання взятих на себе зобов`язань ні первісному, ні новим кредиторам. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 516192110 від 02 червня 2018 року в сумі 6156.10 грн., з яких: - \~ \~ \~ \~5050.00 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~1106.10 грн.. сума заборгованості за відсотками; Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: 1 505 гривні 22 коп. з розрахунку (6156.10 гривень х 2102.00 гривню : 8596.85 гривень = 1505 гривня 22 коп.). В інші \~ \~ \~ \~й \~частині \~понесені \~судові \~витрати по\~ сплаті\~ судового\~збору \~покласти на\~позивача.

Outcome: partial