Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання права на земельну частку (пай), в розмірі встановленому на території Писарівської сільської ради, право на яку мав його син [PERSON], який помер 27.10.2004 року, як член КСП (СТОВ) ім. Мічуріна с. Писарівка Кодимського району Одеської області. Позовні вимоги мотивує тим, що в 1990 році його сина [PERSON] було прийнято в члени КСП ім.. Мічуріна в с. Писарівка Кодимського району Одеської області. До 1996 року він працював та був членом колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується архівною довідкою відділу з питань Трудового архіву Кодимської районної ради Одеської області №16 від 02.02.2016 року. Відповідно до постанови Верховної ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" №2200-ХІІ від 13.03.1992 року роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі підприємству в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. В 1995 році КСП (СТОВ) ім. Мічуріна в с. Писарівка Кодимського району Одеської області отримали державний акт на право колективної власності на землю, а отже, на момент його видачі [PERSON] був членом цього підприємства, тому мав право на отримання земельної частки (паю), однак з незрозумілих підстав його не було включено до списку осіб, які мали право на її отримання, внаслідок чого він не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), а згодом і державний акт на право приватної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позивач являється спадкоємцем після померлого [PERSON] та прийняв спадщину, проте не має змоги оформити право на земельну частку (пай), через не включення [PERSON] до списку громадян-членів аграрних формувань на отримання цими громадянами земельних сертифікатів, що стало причиною не отримання ним сертифікату на земельну частку (пай), а згодом і державного акта на право приватної власності на землю. У звязку з відсутністю даних документів позивач не має змоги оформити спадщину, а тому звернувся до суду. В судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, позивачем заявлено вимогу про поновлення строку позовної давності. Враховуючи, що позовна давність, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а в даному спорі про її застосування ніхто не заявляв, дана вимога є безпідставною. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial