Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закарпатвтормет» про стягнення грошових коштів при звільненні. В позовній заяві зазначив, що наказом голови Правління ПАТ «Закарпатвтормет» Осипенко Юрія Михайловича від 12 червня 2017 року він був прийнятий на роботу охоронцем - робочим згідно поданої ним заяви і штатного розпису. В кінці червня, у зв`язку з наданням відпустки та поїздкою на оздоровлення в м. Трускавець, в.о. начальника Буштинської дільниці Андрійця Олександра Миколайовича. по словам [PERSON] , бо наказу йому на руки так і не дали, був назначений на посаду начальника служби охорони з виконанням обов`язків начальника Буштинської дільниці. Після призначення головою правління ПАТ «Закарпатвтормет» [PERSON] з липня по вересень 2017 року вона нараховувала як бухгалтер половину мінімального окладу, мотивуючи тим, що були малі закупки металобрухту по вині адміністрації та власників ПАТ, а оплату здійснювала по цивільно-правовій угоді. Ні він, ні інші працівники дільниці ніякої угоди не підписували, а керівництво зробило підробку документів та інші правопорушення. Він і всі охоронці відпрацювали по 240-264 години в місяць замість 173 годин. Ніякої цивільно-правової угоди йому не пропонували підписувати і він би не погодився працювати по ній, бо для нього важливо перерахування соціальних відрахувань для пенсійного стажу. Йому пропонували підписати угоду про матеріальну відповідальність з охоронцями, на що він відповів, що трудові і матеріальні взаємовідносини регламентуються іншим законодавством, а такої нікчемної угоди він ще не підписував і підписувати не буде. З листопада 2017 року по лютий 2018 року він охороняв з 17 години до 8 ранку, а робочий день з 8 до 17 години працював [PERSON] , як приймальник металобрухту і охоронець, а він виходив працювати лише при завантаженні вагонів і розгрузці автомашин, як стропальник і механік-оператор гідравлічного пресу. Тому, 05.02.2018 року і не повинен був бути на роботі, в Буштинській дільниці ПАТу. В той день він вийшов на роботу, коли йому зателефонували, але керівники ПАТу відразу поїхали, пробувши в смт. Буштино десь до години. Ніяких заяв на звільнення за власним бажанням він не писав і цивільно-правової угоди не підписував, і не ознайомлювався з наказом про перевід. Новий бланк та розпочатий вкладиш трудової книжки він передав через в.о. Буштинської дільниці [PERSON] в червні 2017 року. Пояснення по роботі він писав на ім`я голови правління ПАТ [PERSON] і передавав в офіс м. Ужгород, вул. Гагаріна особисто. Заробітна плата за квітень 2018 року в розмірі 3723 гривні він не отримував ні на зарплатну картку, ні по відомості бухгалтерії, хоча по ОК-5 вона була нарахована і кимось привласнена. За липень 2017 року йому недоплатили за 12 днів - 1448 грн., за серпень-вересень за 15 днів - по 1862 грн., за жовтень-грудень по 7 днів - по 868 грн., за січень 2018 року недоплата становила за 11 днів - 1120 грн., а за лютий-червень взагалі перестали платити. На даний час заборгованість по зарплаті становить 7,4 оклади, що складає 27550 гривень. Станом на 3 липня 2020 року заборгованість по заробітній платі становить 111914 гривень, з яких 27550 гривень - заборгованість по заробітній платі, 84364 гривні - середній заробіток за час затримки розрахунку. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з ПАТ «Закарпатвтормет» на його користь заборгованість по зарплаті в сумі 111914 гривень та перерахувати в пенсійний фонд страхові виплати по зарплаті згідно законодавства. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Також зазначив, що оскільки ним надано суду всі необхідні докази, на витребуванні судом доказів за його клопотанням не настоює та просить розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу ПАТ «Закарпатвтормет» від 09.06.2017 року за №14-ос позивача [PERSON] прийнято на роботу з 05.06.2017 року робітником-охоронцем (з виконанням обов`язків начальника служби охорони) Буштинської дільниці ПАТу «Закарпатвтормет» з оплатою за відпрацьований час не менше мінімального окладу (а.с.138). Згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованого 22.02.2019 року, [PERSON] отримав в 2017-2018 роках в ПАТ «Закарпатвтормет» наступний дохід: в червні 2017 року - 1979 гривень, в липні 2017 року - 1684 гривні, в серпні 2017 року - 1684 гривні, у вересні 2017 року - 1684 гривні, в жовтні 2017 року - 2500 гривень, в листопаді 2017 року - 2500 гривень, в грудні 2017 року - 2500 гривень, в січні 2018 року - 2500 гривень, в квітні 2018 року - 3723 гривні (а.с.4). Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної (фізичної особи), яка використовує найману працю №3К/238/1371/АВ від 13.05.2019 року, складеного працівниками Управління Держпраці у Закарпатській області, стверджується, що проведено інспекційне відвідування Публічного акціонерного товариства «Закарпатвтормет», в результаті якого виявлено порушення, передбачені ч.1 ст. 116 КЗпП, зокрема відповідно до наданих документів та виданого наказу №2-ос від 05.02.2019 року при звільненні з роботи [PERSON] - охоронника Буштинської дільниці, з 05.02.2019 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України підтверджуючих документів про нарахування та виплату заробітної плати при звільненні [PERSON] адміністрацією підприємства надано не було. Зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення (а.с.5-10). Згідно листа Управління Держпраці у Закарпатській області від 14.05.2019 року №07-за 04/1973 за зверненням [PERSON] проведено інспекційне відвідування ПАТ «Закарпатвтормет» та в ході якого виявлено, що ПАТ «Закарпатвтормет» було допущено до роботи чотирьох працівників без належного оформлення трудових відносин, чим порушено ч.3 ст.41 КУпАП. Відповідно до наказу №2-ос від 05.02.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи з 05.02.2019 року. Разом з тим, в ході інспекційного відвідування документів, які б свідчили про проведення з [PERSON] повної виплати всіх належних коштів, що вимагається законодавством при звільненні працівника, підприємством не представлено. За результатами інспекційного відвідування внесено припис на усунення виявлених порушень, в тому числі ст.116 КЗпП (виплатити [PERSON] всі належні при звільненні кошти) та ст. 117 КЗпП (виплатити [PERSON] кошти у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку), складено та направлено до суду протокол про накладення на ПАТ «Закарпатвтормет» фінансової санкції (а.с.3). 01.07.2018 року [PERSON] надіслав голові Правління ПАТ «Закарпатвтормет» лист-претензію, згідно якого просив в місячний термін погасити заборгованість по заробітній платі та внести уточнення (зміни) в особистий пенсійний рахунок (згідно форми ОК-5), оплату провести через зарплатну картку, зробити запис в дублікаті (вкладиші) трудової книжки, або видати копію наказу щодо прийому на роботу (звільненню) (а.с.11). Згідно графіку чергувань за вересень 2017 року, затвердженого начальником Буштинської дільниці, [PERSON] у вересні 2017 року мав 10 чергувань (а.с.15). Відповідно до журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці ПАТ «Закарпатвтормет» охороннику [PERSON] проведено інструктаж 09.06.2017 року (а.с.32-33). Платіжною відомістю №ВЗП-000173 за серпень 2017 року стверджується, що [PERSON] отримав 1360,17 гривень заробітної плати (а.с.55). Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК238/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-106 від 06.06.2019 року стверджується, що ПАТ «Закарпатвтормет» притягнуто до відповідальності та накладено штраф в розмірі 12519 гривень за не проведення нарахування та виплати заробітної плати при звільненні [PERSON] -охоронника Буштинської селищної ради 05.02.2018 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.38-40). Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року в адміністративній справі за позовом ПАТ «Закарпатвтормет» до Управління Держпраці в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанов, яке набрало законної сили 3 березня 2020 року, позов було задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Закарпатській області (вул. Минайська, буд. 16,м. Ужгород, Закарпатська область,88018, код ЄДРПОУ - 39795035) від 06.06.2019 року за №ЗК238/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-105, якою на ПАТ "Закарпатвтормет" накладено штраф у розмірі 500760,00 грн., а у задоволенні інших позовних вимог було відмовлено повністю (а.с.80-86). У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до Акту інспекційного відвідування встановлено, що згідно наказу №2-ос від 05.02.2018 року при звільненні з роботи [PERSON] , охоронника Буштинської дільниці, з 05.02.2018 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, йому не проведено нарахування та виплату заробітної плати при звільненні, чим порушено ч.1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України. Позивачем, в обгрунтування позиції, щодо неправомірності винесення вищевказаної постанови, були надані копія наказу №14-ос від 09.06.2017 року про прийняття [PERSON] на посаду охоронця Буштинської дільниці ПАТ №Закарпатвтормет» з випробувальним терміном 3 місяці, копія наказу №7 від 05.07.2017 року про зупинення виробничого процесу на Буштинській дільниці та Мукачівському цеху, копія наказу №20-ОС від 31.07.2017 року про звільнення [PERSON] з посади у зв`язку з ненаданням трудової книжки, копія цивільно-правової угоди № 05/08-17 від 01.08.2017 року, укладеної між ПАТ « Закарпатвтормет» та [PERSON] , копії актів виконаних робіт з серпня 2017 року по січень 2018 року, копія журнал-ордера і відомості по рахунку 661 Розрахунки за заробітною платою за 01.06.2016-28.02.2018 роки та копії розрахункових листів по заробітній платі з червня 2017 року по січень 2018 року. В той же час, як вбачається з копії актів виконаних робіт, наданих позивачем, на них відсутні підписи [PERSON] і пояснити причину їх відсутності, представник позивача в судовому засіданні не зміг. Крім того, відсутні належні та допустимі докази виплати нарахованої [PERSON] заробітної плати. А тому суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК238/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-106 від 06.06.2019 року, про накладення ПАТ «Закарпатвтормет» штрафу у розмірі 12519,00 гривень є правомірною і в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Згідно виписки з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.07.2020 року [PERSON] отримував заробітну плату від ПАТ «Закарпатвтормет» в період з 20 листопада 2017 року по 23 квітня 2018 року (а.с.147-148). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України визначено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] бувприйнятий на роботу в ПАТ «Закарпатвтормет» з 05.06.2017 року робітником-охоронцем (з виконання обов`язків начальника служби охорони) Буштинської дільниці ПАТу «Закарпатвтормет» з оплатою за відпрацьований час не менше мінімального окладу, та в подальшому звільнений з ПАТ «Закарпатвтормет» з 05.02.2018 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП, що підтверджується наказом ПАТ «Закарпатвтормет» від 09.06.2017 року за №14-ос, актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної (фізичної особи), яка використовує найману працю №3К/238/1371/АВ від 13.05.2019 року, складеного працівниками Управління Держпраці у Закарпатській області. Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до частини третьої ст. 94 Кодексу законів про працю України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до положень п.п.1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, для розрахунку середнього заробітку не виплаченого працівникові при звільненні у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача за січень 2018 року та грудень 2017 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення у лютому 2018 року. При цьому, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про розмір доходу позивача за січень 2018 року та грудень 2017 року, тому для здійснення розрахунку суд застосовує законодавчо визначений мінімальний розмір заробітної плати в сумі 3723 гривні у січні 2018 року та в сумі 3200 гривень в грудні 2017 року, щомісячно, без виключення сум відрахування на податки. А тому, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 168 гривень 85 копійок (6923 гривні (сума заробітної плати за січень 2018 року і грудень 2017 року) : 41 (кількість робочих днів у січні 2018 року та грудні 2017 року). При цьому, загальна кількість робочих днів, за якими наявна заборгованість по заробітній платі за період з 1 липня 2017 року до 5 лютого 2018 року, становить 150 робочих днів. Таким чином, заборгованість [PERSON] по заробітній платі за період з 1 липня 2017 року до 5 лютого 2018 року складає 10275,5 гривень (168,85 (середньоденна заробітна плата) * 150 робочих днів = 25327,5 гривень - 15052 гривні (виплачена заробітна плата з 1 липня 2017 року до 5 лютого 2018 року). При цьому, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів отримання позивачем від відповідача ПАТ «Закарпатвтормет» в квітні 2018 року доходу в сумі 3723 гривні, суд не враховує їх як виплачену заробітну плату позивачу [PERSON] при визначенні заборгованості по заробітній платі. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу ч.2 вказаної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із роз`ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З врахуванням уточнених позовних вимог позивач [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Закарпатвтормет» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку станом на 3 серпня 2020 року, який за його розрахунками становить 84364 гривні. Оцінивши в сукупності судовому засіданні докази, суд вважає, що сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку станом на 3 серпня 2020 рокустановить 105193 гривні 55 копійок (168,85 (середньоденна заробітна плата) * 623 робочі дні). Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача на його користь 84364 гривнісереднього заробітку за час затримки розрахунку станом на 3 серпня 2020 року, при цьому дана сума середнього заробітку за час затримки розрахунку розрахована позивачем в меншому ніж судом розмірі, суд вважає, що в межах заявлених позовних вимог позов в цій частині підлягає до задоволення на суму 84364 гривні, яку просить стягнути позивач. Беручи до уваги те, що сплата страхових виплат із заробітної плати працівників до Пенсійного фонду України здійснюється підприємствами, які використовують працю фізичних осіб, позивач [PERSON] в позовних вимогах не просить зобов`язати відповідача ПАТ «Закарпатвтормет» здійснити сплату страхових виплат із його заробітної плати до Пенсійного фонду України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Закарпатвтормет» щодо перерахування в Пенсійний фонд страхових виплат по зарплаті згідно законодавства слід відмовити. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial