Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 5 квітня 2007 року з нього стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитини повноліття. 08.04.2014 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від якого має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, його матеріальне становище змінилось, оскільки окрім доньки [PERSON] , він має на утриманні ще двох дітей та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач не має стабільного доходу, тому доцільним є заміна способу стягнення аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі. У зв`язку з чим, просить припинити стягнення аліментів на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 5 квітня 2007 року по справі № 2-343 та призначити стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1100 грн., до досягнення дитини повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивача та відповідачки. Позивач [PERSON] телефонограмою повідомив про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Рішення просить винести на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 5 квітня 2007 року, стягуються щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 08.04.2014 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.04.2014 року, шлюб зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 196 (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 03.06.2014 року, [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 19.09.2018 року, [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до\~ ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу\~(ч. 2 ст. 182\~СК України). При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що з нього стягуються щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитини повноліття. Крім того, позивач має на утриманні ще двох малолітніх дітей та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, не має стабільного доходу та не має можливостей сплачувати аліменти у частці від доходів. Отже, суд вбачає зміну матеріального та сімейного стану у платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним станом на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , що відповідно до положень\~ст. 192 СК України\~є підставою для зміни розміру аліментів. Разом з тим, 17 травня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 \~ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вбачає зміну матеріального та сімейного стану у платника аліментів, тобто у позивача, а тому вважає за можливе задоволити позовні вимоги частково, змінивши розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки в інтересах дитини на тверду грошову суму в розмірі 1\~100 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, враховуючи вимоги статтей 182, 184, 192 СК України.

Outcome: partial