Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

22.06.2018 року [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнених позовоних вимог від 26.10.2018 року просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], розмірі 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів щомісяця, а також позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 04.10.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який був розірваний заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Отже, фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені, вони мешкають окремо, дитина мешкає з позивачем. Після розірвання шлюбу, відповідач життям дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Дитина не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.08.2018 року провадження по вищевказаній справі відкрито та розгляд справи призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. Під час проведення підготовчого засідання по справі, були вирішенні питання щодо виклику та допиту свідків та витребування доказів по справі, а також ухвалою суду від 31.10.2018 року, [PERSON] відмовлено в поновленні процесуального строку на подання зустрічного позову та відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав Ухвалою суду від 31.10.2018 року підготовче засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання позивач підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позову, та просив позов задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, однак заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно дитини, посилаючись на те, що відповідач ніколи від дитини не відмовлявся, бажає приймати участь у вихованні доньки, однак позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та не дає бачитись з донькою. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з»явився, подав до суду письмові пояснення , в яких зазначає про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі відносно його доньки [PERSON], [INFO], а також просив розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування. Суд, заслухавши доводи учасників справи, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного . Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що сторони по справі з 04.10.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, згідно заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року . ( а.с.14) В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 13.02.2016 року. ( а.с.13) Згідно копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року, ухваленого по цивільній справі № 641/4950/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатну дружину, позов [PERSON] був задоволений частково та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 500,00 гривень щомісяця, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення дитиною [PERSON] віку трьох років, тобто до [INFO] року. ( а.с.15) Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до нього 19.10.2017 року був виданий виконавчий лист ( а.с.16) Згідно наданих суду квитанцій, вбачається, що позивач по справі здійснює оплату за дитяче харчування в КП « Міська молочна фабрика-кухня дитячого харчування. ( а.с.18,19) Крім того, на підтвердження придбання одягу, іграшок, ліків та речей для особистої дитячої гігієни, позивачем надані товарні чеки та квитанції. ( а.с. 17,19 зворот, 20-21) Згідно довідки МВС України серії ААА № 0429924, [PERSON], [INFO] на теріторії України станом на 11.10.2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває ( а.с. 93) Крім того, відповідно до медичної довідки та сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, [PERSON], [INFO] на обліку у лікарів психіатру та наркологу не перебуває. ( а.с.94,95) Згідно листа начальника Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 18.10.2018 року, [PERSON], [INFO] за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на його адресу від сусідів не надходило, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, сварок із сусідами не вчиняє. ( а.с.96) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є дядею позивача. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків та не займається вихованням дитини. За два останніх роки, відповідач взагалі не цікавився дитиною. Позивача та дитину забезпечує її матір. Також свідок вказує на те, що він особисто казав відповідачу, що необхідно допомагати дитині, на що останній відповідав, що у нього не має грошей. Однак відповідач має автомобілі та на думку свідка, відповідачу найкраще утримувати автомобіль ніж допомагати дитині. Відповідач не утримував родину, у зв'язку з чим позивач розлучилась з ним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона знайома з позивачем вже два роки та на протязі цього часу , відповідача вона ніколи не бачила та взагалі з ним не знайома. Зі слів позивача та її матері, свідку відомо, що батько дитини взагалі не допомагає позивачу виховувати та утримувати доньку. Свідок три рази приходила в гості до позивача, та їй відомо, що позивач мешкає зі своєю мамою та сестрою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів щомісяця, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018 року та до повноліття дитини. Що стосується позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР № 686 від 29.10.2018 року, не є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьком щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплат за один місяць. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial