Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності за заповітом вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, загальною площею 0,05 га, передану для індивідуального житлового будівництва, яка знаходиться на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. На вказаній земельній ділянці відповідач [PERSON] самовільно, без дозволу позивача, поставив паркан, зайняв житловий будинок з надвірними будівлями. В добровільному порядку [PERSON] звільнити земельну ділянку та житловий будинок відмовився, тому [PERSON] звернулася з заявою до поліції, щодо його неправомірних дій, проте їй було рекомендовано звернутися до суду з цього приводу. Через самовільне захоплення належної їй земельної ділянки та житлового будинку, позивач позбавлена можливості здавати в оренду своє майно, через що понесла матеріальні збитки в розмірі 36 000, 00 грн. Також, їй було спричинено душевні страждання, яких вона зазнала через неправомірні дії відповідача. В зв`язку з чим, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями та стягнути з останнього на свою користь матеріальні збитки в розмірі 36 000, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 23.06.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судові засідання від 22.07.2020 року, 16.09.2020 року були відкладені за неявкою сторін, відсутність доказів належного повідомлення відповідача про час та місце судових засідань. 05.10.2020 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та є суміжним із домоволодінням [PERSON] , яке знаходиться на [ADDRESS] . Домоволодіння останньої весь час перебувало у занедбаному стані, було відсутнє світло, водопостачання та водовідведення, земельна ділянка заростала карантинними бур`янами, біля будинку збиралися особи без постійного місця проживання, які взимку палили багаття, декілька разів будинок ледь не згорів. З метою недопущення пожежі та скупчення людей без постійного місця проживання, [PERSON] змушений був огородити своє домоволодіння разом з розвалями позивача та поставив паркан. Про те, що позивач є власником вказаного будинку, відповідач дізнався тільки після звернення останньої до суду. Майнові претензії [PERSON] є безпідставними, оскільки відповідач жодним чином не перешкоджає власниці у володінні майном, після надходження позову до суду паркан прибрав, майно відповідачем не зіпсовано та непошкоджене, а навпаки збережено. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона не могла здати своє майно в оренду з вини [PERSON] , а також спричинення їй моральних страждань. [PERSON] належний їй будинок не утримує, чим створює незручності для сусідів і порушує принцип добросусідства. Просить у задоволенні позову відмовити. Судове засідання від 07.10.2020 року було відкладено за клопотанням представника відповідача через зайнятість у іншому судовому процесі. Судове засідання від 04.11.2020 року було відкладено за клопотанням представника позивача через перебування на лікарняному. Судове засідання від 24.11.2020 року було відкладено через перебування судді на лікарняному. Судове засідання від 03.12.2020 року відкладено за клопотанням представника відповідача через зайнятість у іншому судовому процесі. В судових засіданнях від 17.12.2020 року, 19.01.2021 року, 04.02.2021 року, 22.02.2021 року було оголошено перерву для відклику свідків та відповідача, через запровадження карантину та неможливість особистої явки позивача, зайнятість представника відповідача в іншому судовому процесі, за клопотанням представника позивача для укладення мирової угоди відповідно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що отримала після смерті матері у спадщину житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Вона там не проживала та не мала можливості часто відвідувати своє майно, оскільки спочатку працювала, потім допомагала донці та проживала у м.Одеса, після чого лікувалася від отриманих тілесних ушкоджень. Будинок був непридатний для проживання, проте [PERSON] намагалася його продати або здати в оренду, давала оголошення про це. Після 2015 року їй стало відомо, що на вказаній земельній ділянці відповідач [PERSON] самовільно, без її дозволу, поставив двохметровий паркан та використовував житловий будинок. [PERSON] не могла потрапити до своєї земельної ділянки, бо не мала ключів від воріт. [PERSON] надсилала листи, зверталася усно до сільської ради та правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача. Через самовільне захоплення належної їй земельної ділянки та житлового будинку, вона позбавлена можливості здавати в оренду своє майно, через що понесла матеріальні збитки. Також, [PERSON] було спричинено моральну шкоду, оскільки до теперішнього часу вона не може потрапити до своєї власності. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] незаконно використовував земельну ділянку та житловий будинок [PERSON] . Остання до теперішнього часу не може потрапити до своєї земельної ділянки та будинку. Якщо [PERSON] хотів захистити своє майно від пожеж та крадіжок, то міг би встановити паркан на своїй території, а не огородити земельну ділянку позивача. Відповідач знав власника сусідньої земельної ділянки, оскільки ця інформація є у його державному акті на землю. Внаслідок таких дій [PERSON] позивач не змогла отримувати дохід від своєї власності, а саме від продажу або оренди житлового будинку та земельної ділянки, тому вважає, що їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 36 000 грн., з розрахунку 1 000 грн. у місяць за останні три роки. Також [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що остання є особою похилого віку, тривалий час позбавлена можливості користуватися своїм майном, неодноразово намагалася домовитися із відповідачем щодо врегулювання цього спору. Про користування [PERSON] житлового будинку свідчить той факт, що останнім було замінено старі вікна на металопластикові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] у 2004 році став власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В городі [PERSON] розташований будинок [PERSON] . Відповідач не захоплював житловий будинок та земельну ділянку останньої, а робив заходи для їх збереження, оскільки біля будинку постійно збиралися особи без постійного місця проживання, які взимку палили багаття. Коли черговий раз сталася пожежа, [PERSON] звернувся до сільської ради, оскільки у нього не було відомостей про власника сусіднього будинку. З метою убезпечення своєї власності, [PERSON] змушений був огородити домоволодіння та поставив паркан. Протягом всього часу відповідач майно зберігав, в тому числі поставив металопластикові вікна. В будинку [PERSON] не можливо проживати, оскільки в ньому немає світла та води, будинок не обліковується в РЕЗ, внаслідок чого [PERSON] не могла б здавати його в оренду. Про спір [PERSON] дізнався з позовної заяви та на теперішній час прибрав паркан. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 08.09.2002 року, житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою [ADDRESS] , загальною площею 28,6 кв.м, житловою площею 16.6 кв.м., належав [PERSON] (а.с. 16-18). Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за заповітом серії ВАС №298375 та ВАС №298376 від 09.12.2002 року, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку, загальною площею 0,05 га, передану для індивідуального житлового будівництва, що розташовані на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області за адресою [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 14-15). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №040112, виданого Веселівською сільською радою 03.11.2003 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2002 року за № 1-3699, [PERSON] належить земельна ділянка (кадастровий номер 6520680401:01:010:0001) для індивідуального житлового будівництва, площею 0,05 га, що розташована в [ADDRESS] . Від літ А до літ Б вулиця Радянська. Від літ Б до літ В землі [PERSON] Від літ В до літ А землі [PERSON] (а.с. 13). З викопіювання з кадастрової карти вбачається місце розташування земельної ділянки кадастровий номер 6520680401:01:010:0001 (а.с.13а). Заявою від 10.12.2019 року [PERSON] зверталася до начальника Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області та прокурора Бериславської місцевої прокуратури про вжиття заходів до [PERSON] , який самовільно захопив належні їй житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.23-24). Відповідно до листа Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області від 13.01.2020 року, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду, оскільки між нею та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини (а.с.22). Згідно із листом - вимогою від 27.01.2020 року, [PERSON] пропонує [PERSON] добровільно звільнити земельну ділянку від незаконного самозахоплення або сплачувати кошти за користування земельною ділянкою та житловим будинком (а.с. 20). Із досліджених судом фотокарток вбачається, що вздовж двох будинків (позивача та відповідача) встановлено високий бетонний паркан, наявні ворота, в будинку встановлені металопластикові вікна (а.с.25-26). За договором купівлі - продажу від 29.10.2002 року серії ВАВ №9038482, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 63). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХС №019895, виданого Веселівською сільською радою Бериславського району Херсонської області від 17.09.2001 року, на підставі рішення Веселівської сільської Ради народних депутатів від 28.12.1994 року № 69, [PERSON] належить земельна ділянка для ведення індивідуального житлового будівництва площею 0,09 га, що розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Від літ А до літ Б вулиця Леніна. Від літ Б до літ В вулиця Радянська. Від літ В до літ Г земля межує із землею Бастон. Від літ Г до літ Д земля межує із землею [PERSON] . Від літ Д до літ А земля межує із землею [PERSON] (а.с 64-67). З довідки комунального підприємства СКГ «Веселе» Новокаховської міської ради від 21.09.2020 року вбачається, що [PERSON] не є абонентом комунального підприємства і послугами з водопостачання за адресою [ADDRESS] , не користується (а.с. 68) Згідно із відповіддю Новокаховського РЕЗ і ЕМ від 01.10.2020 року, об`єкт, який розташований за адресою [ADDRESS] , в базі даних Новокаховського МВКО відсутній та будь-які відомості стосовно даного об`єкта відсутні (а.с.81). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в с. Веселе з 1984 року, товаришує із [PERSON] доволі давно, оскільки живе поряд, [PERSON] бачить вперше. Будинок, який знаходиться поряд з домоволодінням [PERSON] перебуває у занедбаному стані, без ремонту, оскільки протягом 10-15 років там ніхто не жив. Біля будинку часто збиралися особи без постійного місця проживання, палили багаття, внаслідок чого декілька разів траплялися пожежі, які тушив [PERSON] . З метою недопущення пожежі, останній поставив паркан. Коли побудували паркан [PERSON] не пам`ятає та не знає, чи використовував [PERSON] земельну ділянку [PERSON] та чи є вільний доступ до неї. Йому відомо, що [PERSON] звертався до сільської ради, щоб дізнатися про власника сусіднього будинку, але відомості не отримав. [PERSON] зазначив, що нещодавно паркан прибрали. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства. Частиною 1 статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). За змістом ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За положеннями ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. В ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] , сторони по справі, є власниками сусідніх житлових будинків. Крім того, [PERSON] є власницею земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок за адресою [ADDRESS] , не переоформлене. Власником зазначено [PERSON] (колишній власник будинку). Після оформлення права власності на спадкове майно позивач за адресою [ADDRESS] не проживала, навідувалася рідко через різні причини. Зазначена обставина визнана учасниками справи, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Після 2015 року [PERSON] було встановлено бетонний паркан по [ADDRESS] , вздовж земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, а також вздовж земельної ділянки, що належить [PERSON] . Встановленням цього паркану відповідач фактично позбавив [PERSON] можливості користуватися своїм майном та взагалі потрапити на територію свого домоволодіння, що зумовлено місцем розташування земельної ділянки (кадастровий номер 6520680401:01:010:0001), яка з одного боку межує із землею [PERSON] - від літ Б до літ В, з двох боків межує із землею [PERSON] (власником житлового будинку на котрій став [PERSON] ) - від літ В до літ А, а з четвертого боку межує із вулицею Радянською, вздовж якої й було встановлено паркан - від літ А до літ Б. Зазначене підтверджується відомостями, що містяться у державних актах на право приватної власності на землю серії ХС №040112 та IV-ХС №019895, а також фотокартками вказаних земельних ділянок, досліджених судом. Крім того, із досліджених фотокарток вбачається, що у будинку, що належить [PERSON] , було встановлено металопластикові вікна, що свідчить про його використання. Зазначені обставини в ході судового розгляду також були визнані представником відповідача, на них наголошувалося у відзиві на позов. Посилання представника відповідача на те, що таким чином [PERSON] було вжито заходів щодо збереження майна позивача, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі заходи позбавили [PERSON] можливості вільно користуватися своєю власністю, а саме земельною ділянкою та житловим будинком із надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . При цьому, відповідач мав можливість збудувати такий паркан навколо земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, не загороджуючи земельну ділянку позивача. Зважаючи на пояснення представника відповідача про те, що [PERSON] не було відомо, хто є власником суміжної земельної ділянки (котра належить [PERSON] ) до звернення її до суду, суд вважає слушними доводи представника позивача про те, що [PERSON] не мала можливості потрапити до свого домоволодіння. Посилання представника відповідача на те, що на теперішній час бетонний паркан розібрано, тобто порушення прав позивача усунуто, суд також вважає необґрунтованими, так як зазначена обставина в порушення ст.ст.81, 83 ЦПК України не підтверджена належними та допустимими доказами. Покази свідка [PERSON] в цій частині суд не бере до уваги, так як останній тривалий період часу товаришує із [PERSON] , а представником позивача в останньому судовому засіданні було зазначено, що напередодні остання навідувалася за адресою [ADDRESS] та пересвідчилася у тому, що паркан розібрано не було. Ключів від воріт позивач не має до теперішнього часу, тому досі не може зайти до свого подвір`я. Зважаючи на те, що наявність збудованого паркану підтверджується фотокартками, наданими позивачем та дослідженими в ході судового розгляду, відповідач та його представник не були позбавлені можливості надати для дослідження фотокартки на підтвердження відсутності паркану та вільного доступу до земельної ділянки та житлового будинку [PERSON] . За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що права позивача, як власника житлового будинку та земельної ділянки, чиї права порушені неправомірними діями [PERSON] , підлягають захисту у обраний нею спосіб шляхом зобов`язання останнього звільнити земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення в порядку ст.ст.22, 1166 ЦК України понесених [PERSON] збитків у розмірі 36 000 грн., судом встановлено наступне: Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказах, висновків експертів, показань свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З пояснень представника позивача, даних в судовому засіданні, вбачається, що розмір збитків було визначено із розрахунку неотриманої орендної плати у розмірі 1 000 грн. щомісячно протягом трьох останніх років (36 місяців). Разом із тим, в порушення ст.ст.81, 83 ЦПК України, позивачем та її представником не було надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] намагалася здати в оренду належний останній житловий будинок, проте не змогла цього зробити внаслідок дій [PERSON] . У своїх поясненнях позивач та її представник зазначали, що [PERSON] неодноразово давала оголошення з цього приводу, проте відповідних доказів суду не надали. Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, в будинку за адресою [ADDRESS] відсутні умови для проживання, оскільки немає ані водопостачання, ані світла, що підтверджується довідкою комунального підприємства СКГ «Веселе» Новокаховської міської ради від 21.09.2020 року та листом Новокаховського РЕЗ і ЕМ від 01.10.2020 року, у зв`язку з чим можливість [PERSON] здати це майно в оренду за 1 000 грн. на місяць, на думку суду, є лише припущенням, на якому в порядку ч.6 ст.81 ЦПК України, не може ґрунтуватися доказування. За встановлених обставин, суд вважає дану позовну вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, судом встановлено: Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зі змінами і доповненнями зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що зведення відповідачем бетонного паркану вздовж земельної ділянки [PERSON] , фактично позбавило останню можливості потрапити до належного їй житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку з чим певним чином змінився звичайний спосіб життя позивача, яка, будучи власником, втратила можливість користуватися своїм майном, змушена була докладати додаткові зусилля для відновлювання своїх прав. До теперішнього часу [PERSON] не може зайти до свого домоволодіння, так як не має ключів від воріт, збудованих у паркані. Суд також враховує, що позивач є особою похилого віку, та відповідно така ситуація негативно вплинула на її самопочуття, викликала емоційну напруженість. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує обставини у справі, характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у її житті, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, та вважає достатньою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди 5 000 грн. Отже, на підставі наявних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку відповідно до норм чинного цивільного та земельного законодавства, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В порядку ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial