Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми. Свій позов мотивує тим, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 7752,79 гривень додаткових витрат, понесених на неповнолітніх дітей. Млинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа, яке 04 серпня 2014 року було завершено та стягнень не проводилось. У звязку із втратою виконавчого листа, 07 листопада 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано дублікат виконавчого листа, на підставі якого позивач звернулась із заявою про відкриття виконавчого провадження до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Станом на 19 грудня 2017 року утворилась заборгованість по сплаті додаткових витрат, понесених на неповнолітніх дітей в сумі 3152, 79 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті додаткових витрат, понесених на неповнолітніх дітей в сумі 3152, 79 гривень, суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 719, 91 гривню, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 236,41 гривню за період з 14.12.2016 року по 20.12. 2017 року, а всього 4109, 11 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги зменшила, просила стягнути заборгованість по сплаті додаткових витрат, понесених на неповнолітніх дітей в сумі 2752,79 гривень, суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 719, 91 гривню, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 236,41 гривню за період з 14.12.2016 року по 20.12. 2017 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо стягнення з нього заборгованість по сплаті додаткових витрат, понесених на неповнолітніх дітей з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Вказував, що на підставі його заяви, заборгованість в розмірі 7752 гривень 79 копійок розстрочено терміном на 24 місяців, і ним щомісячно проводиться сплата боргу в сумі 400 гривень. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2016 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 7752,79 гривень додаткових витрат (а.с.8). Відповідно до листа Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 19.01.2018 року на підставі заяви боржника борг в сумі 7752,79 гривень сплачується [PERSON] щомісячно в розмірі 400 гривень (а. с. 21). Виходячи з положень\~\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України,\~\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом положень\~\~ч. 4\~ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі не встановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. В судовому засіданні встановлено, що після постановлення рішення суду про стягнення додаткових витрат та предявлення виконавчого листа до виконання, відповідачем заборгованість не була сплачена, відтак суд приходить до висновку, що платник додаткових витрат прострочив виконання зобовязання, а тому наступає відповідальність передбачена ч.4 ст. 196 Сімейного кодексу. Судом встановлено, що за період з 14грудня 2016 року по 20 грудня 2017 року сума індексу інфляції за весь час прострочення по додатковим витратам складає 719,19 гривень., сума трьох процентів річних із простроченої суми по додатковим витратам становить 236,41 гривень, що підтверджується розрахунком позивача, який стороною відповідача спростовано не було (а.с. 4). В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, слід відмовити, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду про стягнення даної суми, яке перебуває на виконанні, а повторне стягнення такої заборгованості законом не передбачено. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього індексу інфляції та трьох процентів річних з тих підстав, що позивач не предявляла до нього такої вимоги, як того вимагає ч. 4 ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки такі заперечення спростовуються встановленими обставинами справи та дослідженими доказами. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно положень ч.6\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial