Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

11 серпня 2014 року до суду звернувся [PERSON], який з урахуванням збільшення та уточнення позовних вимог просить суд: - розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований виконкомом Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, актовий запис № 17; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме, земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], розміром 0,1132 га, кадастровий номер 7421155100:01:007:0059, виділивши йому як співвласнику № 2 ? частину у розмірі 0,0566 га згідно другого варіанту поділу (додаток № 5), вказаного у висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи С-345 в межах: від т. Б до т. В - 10,55 м; від т. В до т. З -13,55 м + 31,61 м; від т. З до т. Ж - 12,71 м ([ADDRESS]); від т. Ж до т. Д - 20,97 м + 1,16 м + 3,02 м; від т. Д до т. Г. - 7,77 м; від т. Г до т. Б - 3,02 м + 3,33 м + 10,50 м; - виконати поділ будівельних матеріалів, обладнання, використаних при будівництві господарсько-побутових будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці в [ADDRESS], виділивши йому матеріали вартістю 132 471 грн., як співвласнику № 2 згідно другого варіанту поділу (додаток № 5), вказаного у висновку за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-345; - присудити йому компенсацію різниці вартості будівельних матеріалів в сумі 328 гривень; - визнати об'єктом спільної сумісної власності депозитний вклад, відкритий 6 листопада 2014 року на ім'я [PERSON] у ПАТ «Банк Демарк» на суму 14 000 доларів США та визнати за ним право на ? частку цього вкладу на суму 7 000 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що шлюб з відповідачкою розпався остаточно, його збереження неможливе, оскільки шкодить його інтересам. Примирення не можливе, а тому просить розірвати шлюб. Позивач також зазначив, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою ними було придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,1132 га, що розташована в селищі по [ADDRESS], сплативши за неї 65 000 грн. Частину коштів на придбання ділянки, а саме, 20 000 гривень він взяв у борг у свого батька, і до цього часу їх так і не повернув. Бажає залишити земельну ділянку за собою, оскільки має намір побудувати на ній житловий будинок. Відповідачці ж згоден сплатити половину її вартості. Але оскільки згоди однієї із сторін на отримання компенсації не досягнуто, враховуючи висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-345 та запропоновані два варіанти розподілу земельної ділянки та будівельних матеріалів, вважає варіант № 2, відображений у додатку № 5 до експертизи більш прийнятним, оскільки він визначає майже рівні частки. Зокрема, цим варіантом на земельній ділянці співвласника № 1 запроектовано і побудовано господарську будівлю сараю і літньої кухні, а на земельній ділянці співвласника № 2 запроектовано і побудовано будівлю сараю і гаражу. Бажаною для нього є частка співвласника № 2, оскільки у нього є автомобіль. Крім того, на цій частині ділянки він з власної ініціативи заклав сад, висадивши кілька дерев. Натомість [PERSON] не має власного автомобілю та можливості використовувати земельну ділянку за її функціональним призначенням. Що стосується позовної вимоги про визнання об'єктом спільної сумісної власності депозитного вкладу, відкритого на ім'я [PERSON], пояснив, що дізнався про нього після заходів забезпечення позову, вживаних судом. Вважає, що має право на половину вкладу, оскільки поділу підлягає все майно, набуте у шлюбі. Більше того, грошові кошти були взяті дружиною з сімейного бюджету та переведені в іноземну валюту. Через погіршення шлюбних відносин між ними [PERSON] не повідомила про таке своє рішення та не повідомила куди вклала грошові кошти. Відповідачка [PERSON] позов визнала в частині розірвання шлюбу з позивачем, однак висловила свою незгоду щодо покладення на неї судових витрат за розгляд справи, пославшись на те, що не заперечувала проти розірвання шлюбу в органах РАЦСу. Крім того, подала зустрічний позов про поділ спільно нажитого майна подружжя, зокрема бажає розподілити його відповідно до призначеної судом будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-345 від 6 лютого 2015 року, варіанту № 2 (додаток 5), виділивши їй майно як співвласнику 2, а іншу частину - [PERSON] як співвласнику № 1. Вважає такий поділ найбільш прийнятним для себе, оскільки вона не має свого житла і має намір літню кухню переобладнати в житло. Іншу частину земельної ділянки з двома приміщення та вхідним погребом просить виділити позивачеві [PERSON] Крім того відповідачка [PERSON] зазначила, що також має у своєму розпорядженні автомобіль, яким керує за довіреністю. Позивачка також просить стягнути з [PERSON] судові витрати, понесені нею під час розгляду справи. Позовні вимоги [PERSON] про визнання об'єктом спільної сумісної власності депозитного вкладу, відкритого 6 листопада 2013 року на її ім'я у ПАТ «Банк Демарк» на суму 14 000 доларів США та визнання за ним права на ? частку цього вкладу на суму 7 000 доларів США, вважає безпідставними, в задоволенні яких необхідно відмовити. При цьому пояснила, що дійсно 6 листопада 2013 року уклала з ПАТ «Демарк» договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті на суму 14 000 $ США, в подальшому переукладала його 7 квітня 2014 року та 10 червня 2014 року, в результаті чого збільшувалася і сума вкладу та нарахованих відсотків, однак гроші є її особистою власністю, появу яких вона обґрунтовує таким чином. [INFO] померла її рідна баба [PERSON], та вона згідно заповіту успадкувала належне їй майно, що складалося з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] розміщений на земельній ділянці територіальної громади селища, отримавши при цьому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 13 серпня 2010 року рішенням 33 сесії 5 скликання Варвинської селищної ради їй було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], державний акт на яку вона вподальшому отримала 26 травня 2011 року. Шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 16 жовтня 2010 року. Таким чином, право власності на житловий будинок та земельну ділянку було набуто нею до реєстрації шлюбу. Будинок - в наслідок спадкування, а земельна ділянка - безоплатної приватизації. 27 липня 2013 року вона продала їх за 138 210 гривень, з яких 96 210 грн. покупець сплатив їй до підписання договору, а решту до 1 жовтня 2013 року. Оскільки грошові кошти, отримані нею від продажу її власного майна, то належать їй на праві особистої приватної власності. Їх вона обміняла на долари США та внесла на депозит по курсу 799,30 грн. за 100 доларів станом на 6 листопада 2013 року. Оскільки грошові кошти, розміщені на вкладі, не являються спільно нажитим майном подружжя, просить в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], представника відповідачки [PERSON], допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та правовідносини. 16 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб (а.с. 5). Дітей подружжя не має. Спільне життя у подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння і суперечить інтересам кожного з них. Фактично шлюб припинено з січня 2014 року, сторони проживають окремо, заходів до примирення не вживають. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд приходить до переконання, що збереження шлюбу є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] слід відновити дошлюбне прізвище [PERSON], оскільки вона виявила бажання щодо зміни прізвища. За час перебування у шлюбі сторони придбали земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1132 гектара, кадастровий номер 7421155100:01:007:0059, яка розташована за адресою: [ADDRESS], без зміни її цільового призначення, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 липня 2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, на час придбання земельної ділянки на ній був збудований під одним дахом гараж, літня кухня, погреб та два господарських приміщення з окремими входами в кожне з приміщень. Оскільки будівництво не було завершене, було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки зі збільшенням її ціни до 65000 гривень, в той час як її нормативно-грошова оцінка становила 9782 гривні, а ринкова вартість - 12226 гривень (а.с. 6-9). В підтвердження того, що продавець [PERSON] не буде мати претензій до покупця з приводу збудованих приміщень, він написав розписку про те, що «передає будівельні матеріали на побудовану будівлю» (а.с. 31). Гараж, літня кухня та господарські будівлі були побудовані у відповідності з проектом забудови земельної ділянки забудовника, виготовленого на ім'я забудовника [PERSON] (а.с. 32-43). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] ці факти визнали в судовому засіданні. Сторони також визнали, що за час спільного проживання вони побудували паркан, каналізаційну вигрібну яму, провели водопровід, підвели лінію електропередачі до приміщення, провели деякі внутрішні будівельні роботи, замінили вікна та двері в літній кухні. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У відповідності з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, подружжя. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Враховуючи, що спірна земельна ділянка з розміщеними на ній господарсько-побутовими будівлями була придбана сторонами у шлюбі, вони являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та згідно чинного законодавства частки кожного із них є рівними, тобто по ? , оскільки сторони не навели підстав для відступу від засади рівності часток подружжя в спільній сумісній власності на земельну ділянку. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11). [PERSON] не заперечує проти присудження їй грошової компенсації за належну їй частку земельної ділянки та будівельні матеріали, проте позивач [PERSON] заперечує щодо виплати їй компенсації. Таким чином, підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, відсутні, а тому земельна ділянка та наявні будівельні матеріали підлягають поділу. Згідно з п. 22 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За клопотанням [PERSON] по справі була проведена комплексна судова земельно-технічна та будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-345 від 6 лютого 2015 року та додатку до неї (а.с. 106-121, 149) дійсна ринкова вартість земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], становить 115 464 гривні. Вартість будівельних матеріалів, обладнання, виконаних будівельних робіт, поліпшень (облаштування водовідведення, підведення водопроводу) по господарсько-побутовим будівлям і спорудам, на будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS], площею 0,1132 га складає 265 270 гривень. При цьому є технічна можливість розподілити земельну ділянку, виходячи з розмірів ? частки [PERSON] та ? частки [PERSON], та будівельних матеріалів, обладнання, використаних при будівництві господарсько-побутових будівель та споруд відповідно до розподілу земельної ділянки, та запропоновано два варіанти такого поділу. Враховуючи обставини справи, позицію сторін, висновки судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № С-345 від 6 лютого 2015 року, суд вважає за можливе провести розподіл земельної ділянки та будівель і споруд, що розташовані на ній, за адресою: [ADDRESS], 12 відповідно до варіанту № 2 згідно додатку 5, зазначеному у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачка власного житла не має, а тому частину збудованої господарсько-побутової будівлі (літню кухню) має намір переобладнати під житло, а також можливість позивача [PERSON] здійснити будівництво будинку на іншій половині земельної ділянки, як це передбачено будівельним паспортом, і приходить до переконання земельну ділянку розділити згідно запропонованого варіанту № 2, додаток № 5 (а.с. 121). Зокрема, співвласнику [PERSON] виділити земельну ділянку площею 0,0566 га, яка розташована в межах: від т. А до т. Б - 14,09 м; від т. Б до т. Г - 10,50 м + 3,33 м + 3,02 м; від т. Г до т. Д - 7,77 м; від т. Д до т. Ж - 3,02 м + 1,16 м + 20,97 м; від т. Ж до т. Є. - 12,69 м ([ADDRESS]); від т. Є до т. А - 31,89 м + 13,51 м.; Співвласнику [PERSON] виділити земельну ділянку площею 0,0566 га, яка розташована в межах: від т. Б до т. В - 10,55 м; від т. В до т. З -13,55 м + 31,61 м; від т. З до т. Ж - 12,71 м ([ADDRESS]); від т. Ж до т. Д - 20,97 м + 1,16 м + 3,02 м; від т. Д до т. Г. - 7,77 м; від т. Г до т. Б - 3,02 м + 3,33 м + 10,50 м. У зв'язку з поділом земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,1132 га, що розташована в [ADDRESS], та будівель і споруд, розташованій на ній, право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] припинити. Суд також вважає, що позивач та відповідачка мають право на рівні частки вартості матеріалів, обладнання, використаних при будівництві господарсько-побутових будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці по вул.. Сонячна, 12 в смт. Варва Чернігівської області. Згідно запропонованого варіанту № 2, додаток № 5 співвласнику [PERSON] виділити частину матеріалів, обладнання, використаних при будівництві господарсько-побутових будівель і споруд, вартість яких складає 132 799 гривень. [PERSON] виділити частину матеріалів, обладнання та робіт, використаних при будівництві господарсько-побутових будівель і споруд, вартість яких складає 132 471 гривню, стягнувши з позивача на користь відповідачки суму коштів, що перевищує вартість ? частини, а саме, 164 грн. Суд не може задовольнити вимогу позивача [PERSON] щодо розподілу земельної ділянки на умовах, які запропонував він, оскільки цей же варіант розподілу для себе бажає і відповідачка [PERSON] Проте суд погоджується з доводами відповідачки при визначенні варіантів розподілу, оскільки такий варіант не перешкоджає позивачеві використання земельної ділянки за призначенням. Доводи позивача [PERSON], що він має автомобіль, а тому йому повинна бути виділена та частина земельної ділянки, на якій розміщений гараж, не є переконливими, оскільки земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, а тому в першу чергу повинно бути реалізоване право на житло. Суд також вважає, що позовна вимога [PERSON] щодо визнання грошового вкладу на ім'я відповідачки [PERSON] в банку «Демарк» в сумі 14000 доларів США спільною сумісною власністю та його розподіл є безпідставною і такою, що не може бути задоволеною судом з таких підстав. Доводи позивача [PERSON] щодо походження зазначених коштів як спільні заощадження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наданими відповідачкою [PERSON] доказами. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до шлюбу отримала у спадок будинок в [ADDRESS]. Земельну ділянку площею 0,15 га, на якій розміщений цей будинок, вона приватизувала. Зазначені будинок та земельну ділянку вона продала згідно договорів купівлі-продажу від 27 липня 2013 року. При цьому грошова сума, яка була вилучена від продажу належної їй власності, перевищує еквівалент 14000 доларів США. Як зазначила відповідачка [PERSON], саме ці кошти вона перевела в долари США і внесла на депозит «Банку Демарк». Позивач же не навів жодних доказів щодо походження такої суми коштів, які були внесені на депозит. Крім того, в первинному позові (а.с. 3) позивач взагалі не зазначає про наявність спільного майна у виді грошового вкладу. Більше того, з огляду на ту обставину, що між подружжям не було порозуміння та виникали постійні сварки, дії відповідачки [PERSON] щодо розпорядження належними їй коштами є логічними. Таким чином, суд погоджується з відповідачкою [PERSON], що дані грошові кошти є приватною власністю саме [PERSON] і не можуть ділитися між подружжям, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст. 58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст. ст. 60-61, 63, 69-71, 104, 105, 112 СК України,

Outcome: partial