Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1997 року, від шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] 17.05.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача (батька дітей) на її (позивачки) користь на утримання двох дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON] - у твердій грошовій сумі по 8000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред»явлення позову і до повноліття дітей; а також про стягнення додаткових витрат на утримання дітей у твердій грошовій сумі - по 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня пред»явлення позову, протягом одного року, посилаючись на те, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо, діти фактично знаходяться на її утриманні; відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дітей на достатньому рівні, тому вона (позивачка) вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] (довіреність від 30.03.2016 року) позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] (довіреність від 13.04.2016 року) позов не визнали; відповідач, не заперечуючи свій обов'язок як батько щодо матеріального утримання дітей, пояснив, що позивачка [PERSON] у зв»язку з реєстрацією повторного шлюбу з вересня 2015 року переїхала до свого чоловіка у м. Маріуполь; без його (відповідача) згоди та дозволу вона забрала доньку [PERSON] з гімназії №315 в м. Києві, з того часу він (відповідач) фактично втратив зв»язок з дочкою; у зв»язку з нестабільністю ситуації в районі м. Маріуполя на даний час він звернувся до суду з позовом про повернення дитини за місцем її постійного проживання до м. Києва; син [PERSON] продовжує навчання в м. Києві та фактично проживає з ним (батьком) та бабусею [PERSON] (матір»ю позивачки) у м. Борисполі; на утримання сина він (відповідач) щомісячно перераховує та надає грошові кошти до 2000,00 грн., тому відповідач та його представник просили в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] (позивачку - в порядку ст.184 ЦПК України), [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Згідно ст.185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1997 року (а.с.11), від шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.13-14); як стверджують сторони, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.16-18). Позивачка [PERSON] 14.08.2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON], у зв»язку з чим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.12); сторони мають реєстрацію постійного місця проживання за адресою [ADDRESS] (а.с.41-42), за цією ж адресою, як стверджують сторони, зареєстровані діти сторін. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Відповідач [PERSON] не заперечує свій обов'язок щодо матеріального утримання дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; він не заперечує той факт, що з моменту переїзду позивачки разом з донькою [PERSON] до м. Маріуполя він не бере участі у матеріальному утриманні дочки; отже, з моменту пред»явлення позивачкою позову про стягнення аліментів дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері - позивачки [PERSON] Також, як стверджує відповідач [PERSON], під час проживання сина [PERSON] разом з бабусею [PERSON] (матір»ю позивачки) у м. Борисполі, він надавав матеріальне утримання для сина та перераховував безпосередньо на його ім»я грошові кошти у розмірі до 2000,00 грн. на місяць, купував одяг для сина тощо. За встановлених обставин, та з урахуванням показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку про те, що позивачка має право вимагати від відповідача сплати аліментів на її користь на утримання обох дітей. Відповідно до ст.189 СК України договір про сплату аліментів на дітей в нотаріальному порядку сторони не укладали. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує пояснення сторін, стан здоров"я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача (а.с.128), і вважає за можливе та необхідне встановити розмір аліментів з батька (відповідача) на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] - у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 17.05.2016 року і до повноліття дітей, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону; заперечення відповідача в частині вимог, які підлягають до задоволення, судом не приймаються - як безпідставні та недоведені в судовому засіданні. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей - по 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, які позивачка просить стягувати «починаючи від дня пред»явлення позову - протягом одного року», не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, тому в задоволенні позову в цій частині вимог має бути відмовлено.

Outcome: partial