Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа: Куп'янський РВ ГУДМС Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він являється власником будинку розташованого за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Залізнична, буд. №20 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. В його будинку зареєстрований але фактично не проживає [PERSON] Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальними послугами, не приймає участі в утриманні будинку, ремонті чим завдає матеріальних збитків позивачу. У звязку з викладеним просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням та зобовязати Куп'янський РВ ГУДМС Харківської області зняти його з реєстрації. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Крім того, повідомив суду, що [PERSON] це його зять, він був прописаний у будинку 01 жовтня 2009 року, як член родини але у травня 2015 року зібрав усі свої речі та виїхав на Донбас. Відповідач обіцяв, що зніметься з реєстрації добровільно, однак цього не зробив по даний час. Також зазначив, що на його адресу йдуть листи з банків на імя [PERSON] з вимогою погасити заборгованість по кредитам, також у [PERSON] виникають проблеми з оформленням субсидії у звязку з реєстрацією [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою: «не проживає», причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Оскільки відповідно до ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що він живе по сусідству з позивачем на вул. Залізничній, 37. Відповідач [PERSON] проживав з донькою [PERSON] [PERSON], у них були якісь конфлікти. З травня 2015 року [PERSON] зовсім зник і більше він його не бачив. Крім того, підтвердив доводи позивача викладені у позовній заяві та вказав, що [PERSON] дійсно не мешкає за спірною адресою більше року. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він також являється сусідом позивача, живе на вул. Залізничній, 15. З приводу заявленого позову зазначив, що зять позивача [PERSON] дійсно не мешкає за адресою реєстрації з травня 2015 року, відмовляється виписуватися вже більше року. Вивчивши матеріали справи та додані до них документи, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірний будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Залізнична, буд. №20 належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок від 04 грудня 2002 року (а.с. 4). В будинку №20 по вул. Залізнична у м. Куп'янську разом з власником [PERSON] зареєстровані: його дружина [PERSON]; донька - [PERSON]; онук [PERSON]; онука [PERSON] та [PERSON] Факт реєстрації осіб підтверджує довідка №1460 від 29 лютого 2016 року надана виконавчим комітетом Купянської міської ради Харківської області, де крім того зазначено, що [PERSON] зареєстрований але не мешкає за даною адресою більше року (а.с. 9). Факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку №20 по вул. Залізничній підтверджується актами не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 03 березня 2016 року та від 18 квітня 2016 року, складеного в присутності власника будинку, двох сусідів даного будинку та представника квартального комітету Купянської міської ради Харківської області. В акті зазначено, що [PERSON] не мешкає в будинку за місцем реєстрації з травня 2015 року (а.с. 10, 22). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрований у встановленому законом порядку в спірному будинку №20 по вул. Залізничній в м. Куп'янську, Харківської області, однак за даною адресою не проживає більше року про що судом зроблено висновки з актів не проживання, та даний факт не проживання відповідача з травня 2015 року також підтвердили сусіди спірного житлового будинку. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач за комунальні послуги не платить, у будинку №20 не проживає, а також те, що визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №20 по вул. Залізнична, необхідне позивачу для зменшення витрат на житлово-комунальні послуги, у звязку з чим суд в цій частині задовольняє позовні вимоги позивача. Стосовно зобовязання Куп'янського РВ ГУ ДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстрації, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги з тих підстав, що чинним ЦПК України передбачено, що суд може зобовязати до вчинення будь-яких дій лише відповідача, як сторону по справі, а в нашому випадку позивач зазначив Куп'янський РВ ГУДМС Харківської області, як третю особу. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial