Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

12.01.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 400 грн. 64 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7232 грн. 89 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 03.03.2014 по 30.10.2015 вона працювала у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та була звільнена за власним бажанням. Проте, при її звільненні не було проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 11 400 грн. 64 коп. За вказаних обставин, позивач просить на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 400 грн. 64 коп. та суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7232 грн. 89 коп. Протягом розгляду справи позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, подавши відповідні заяви. Згідно заяви в останній редакції позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 400 грн. 64 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 30.10.2015 по 25.05.2016 при звільненні в розмірі 38 636 грн. 34 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. В судовому засідання позивач, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність до суду не надходило. Зважаючи, що представник відповідача не з'явився у судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача у заочному порядку на підставі ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 03.03.2014 працювала у відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаді прибиральника. Вказана обставина підтверджується копією наказу №119-кго від 17.02.2014 про прийняття на роботу, виданого відповідачем. (а.с.10) Згідно наказу від 27.10.2015 № 386-кго позивач звільнена з роботи з 30.10.2015 за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. (а.с.11) Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 11400,64грн. Вказана обставина підтверджується довідкою від 30.11.2015 №778, виданою ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». (а.с. 12 ) Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 11400 грн. 64 коп. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 № 100, далі Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При цьому, відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками -почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 30.11.2015 №766, виданої ПАТ «УСК «Гарант-Авто», середньомісячна заробітна плата позивача складає 3099,81грн., середньоденна заробітна плата складає 147 грн. 61 коп. (а.с.13) Оскільки судом протягом розгляду справи встановлено, що відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок в день звільнення, суд, виходячи з наведених положень чинного законодавства, та наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, дійшов висновку про наявність підстав відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 30.10.2015 по 25.05.2016 при звільненні в розмірі 38 636 грн. 34 коп. В результаті протиправних дій відповідача, на підставі ст. 237-1 КЗпП України позивачем ставиться питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що полягає у позбавленні її можливості вести звичайний спосіб життя. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, протягом розгляду справи встановлено тривале порушення відповідачем прав позивача, що полягають у тривалому не проведенні відповідачем виплати позивачу заробітної плати, яке триває до цього часу, що призвело до її моральних страждань, втрати життєвих зв'язків позивача і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 00 коп., оскільки заявлений позивачем розмір є значно завищеним і не підтверджується належними та достатніми доказами. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір щодо вимог майнового характеру в розмірі 500 грн. 37 коп., щодо вимог немайнового характеру в розмірі 10,00грн., що разом складає 510 грн. 37 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial