Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] 29.08.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якому просить суд: - визнати батьківство відповідача [PERSON] щодо народженої позивачем [INFO] дочки [PERSON]; - внести виправлення до актового запису про народження № 6 від 10.11.2015 року по Диківській сільській раді Знамянського району Кіровоградської області, а саме у графі «батько» замість прізвища «[PERSON]» вказати прізвище відповідача «[PERSON]»; - стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. до досягнення дочкою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 02.05.2013 року вона - [PERSON] та відповідач [PERSON] мешкали разом, як родина, за місцем реєстрації відповідача, а саме: [ADDRESS]. Позивачці відомо, що відповідач працює на залізничному транспорті. Позивачка стверджує, що за час перебування її з відповідачем у стосунках, у кінці лютого 2015 року вона завагітніла. [INFO] вона - [PERSON] народила дочку - [PERSON], про що 10 листопада 2015 року Диківською сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області зроблено відповідний актовий запис №6. В графі матір вказано - [PERSON], в графі батько - [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження малолітньої на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Позивачка стверджує, що після народження дочки вона з малолітньою та відповідачем продовжували мешкати однією сім'єю у [ADDRESS]. Позивачем також зазначено, що 31.05.2017 року у неї з відповідачем вийшла сварка, [PERSON] повів себе дуже некоректно, після чого [PERSON] була вимушена виїхати з вказаної квартири та переїхала мешкати разом з дитиною до с. Диківка. На підставі викладеного позивачка зазначила, що у неї з відповідачем [PERSON] склались фактично сімейні відносини, у них народилась спільна дитина, батьком якої є відповідач, однак записати себе батьком відповідач не захотів, хоча не заперечував ту обставину, що він батько. На цей відповідач в актовому записі про народження дочки не записаний, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.09.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено час і місце проведення попереднього судового засідання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнав, що він є біологічним батьком малолітньої [PERSON], [INFO], визнав обов'язок по сплаті аліментів, однак заперечував щодо заявленої суми аліментів до стягнення, визнав стягнення з нього аліментів у розмірі ? частки від його заробітку (доходів) щомісячно. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], про що 10 листопада 2015 року Диківською сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області зроблено відповідний актовий запис №6 (а.с.5). В графі матір вказано - [PERSON], в графі батько - [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження малолітньої на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Сторонами по справі вказані обставини не спростовувались, у зв'язку з чим у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позовна заява подана матір'ю малолітньої [PERSON] - [PERSON]. При викладених обставинах суд вважає, що позивач, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 128 СК України, має право на звернення до суду з позовом про визнання батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно з ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Згідно із ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Як роз'яснення в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» встановлено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно із ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Одночасно судом ураховується, що у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем по справі - [PERSON] особисто в судовому засіданні було визнано, що дійсно він перебував у фактичних сімейних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу, за час перебування у яких вони мають спільну малолітню дочку - [PERSON]. Також відповідачем підтверджено, що саме він є біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного, з урахуванням заяви відповідача про визнання в цій частині позову, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], батьком малолітньої [PERSON], [INFO], обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з абз. 9 п. 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до Положення про внесення змін, доповнень, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін в актовий запис цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5від 12.01.2011 року підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з п. 2.16.4. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. У зв'язку з чим, суд вважає за можливим одночасно в рішенні суду зазначити, що дане рішення суду є підставою для відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у встановленому законом порядку внесення змін щодо інформації про батька дитини в актовий запис №6 від 10 листопада 2015 року про народження [PERSON], [INFO], який здійснений Диківською сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області, а саме у графі дані про батька вказати: «[PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]». Позивачем надано до суду довідку, видану Виконкомом Диківської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області за №612 від 16.08.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], та її дочка [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають на території Диківської сільської ради за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідач отримує дохід, який надає йому можливість сплачувати аліменти в сумі 3000 гривень 00 копійок щомісячно. Однак, в судовому засіданні, відповідачем було визнано, що він працевлаштований, працює в Одеському відділенні Укрзалізниці, отримує постійний дохід та має можливість сплачувати аліменти щомісячно у розмірі ? частки від доходів. Позивачка в судовому засіданні не заперечувала щодо пояснень відповідача та його згоди на сплату аліментів щомісячно у розмірі ? частки від доходів. Суд вважає, що аліменти слід визначити у частці від доходу за звичайним встановленим у ст.182 СК України правилом. Визначення аліментів у частці від доходу відповідає вимогам закону, не буде виходом за межі заявлених позовних вимог, тому суд вважає можливим в межах заявленого позову стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу. Стягнення аліментів у частці від доходу відповідає також і інтересам дітей, оскільки при збільшенні розміру доходу, а також при виявленні у відповідача інших доходів, автоматично буде збільшуватись і розмір аліментів, які стягуються в частці. При викладених обставинах, суд вважає законним і справедливим стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем в позові не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат у вигляді судового збору сплаченого за вимогу про визнання батьківства, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: partial