Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, і вточнивши, просить стягнути Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на її користь матеріальну шкоду в розмірі - 152 348,28 грн., 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати, шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона на прилюдних торгах, які були проведені 06.11.2002 року торгівельною організацією - Дніпропетровською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, придбала квартиру [ADDRESS] за 46000,00 грн. В подальшому, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року за позовом [PERSON] визнані незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенка Є.В. по складанню акту опису та арешту майна квартири [ADDRESS], визнаний недійсним акт опису та арешту зазначеної квартири від 30.08.2002 року, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенком Є.В., визнаний незаконним випуск газети «Інтернет бізнес панорама» № 17(34) від 11.09.2002 року, визнані недійсними прилюдні торги від 06.11.2002 року з реалізації квартири [ADDRESS], оформлені протоколом № 1 від 06.11.2002 року про проведення прилюдних торгів та актом від 19.11.2002 року про проведення прилюдних торгів, складеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Тіщенком Є.В., визнано недійсним свідоцтво від 28.11.2002 року про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], зобов'язаний Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 46 000,00 грн. повернути [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2010 року зазначене рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 25.01.2012 року в задоволенні касаційної скарги [PERSON] відмовлено, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2010 року залишені в силі. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 13.08.2012 року в задоволенні заяви [PERSON] у зв'язку з неоднозначним застосуванням норм матеріального права про перегляд Верховним судом України ухвали ВССУ від 25.01.2012 року було відмовлено. 21 березня 2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-112/2009 за позовом [PERSON] про стягнення з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 46 000,00 грн., який 09.04.2012 року був направлений на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. 11 травня 2012 року державним виконавцем згідно розпорядження на особистий рахунок позивача були перераховані грошові кошти в сумі 35 624,40 грн. Надалі державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області був зроблений висновок, що наявні обставини виключають можливість виконання вимог виконавчого документа в частині перерахування на користь позивача залишку суми 10 375,60грн. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції їй завдано матеріальну шкоду, що складається з суми, яку їй не повернуто відповідачем Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що становить з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 138 867,40 грн., а також просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у сумі 13 480,88 грн. на підставі ст. 625 ЦК України. Також позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок перенесеного тяжкого захворювання, декілька операційних втручань, пройдених курсів променевої терапії, необхідності постійно знаходитися на диспансерному обліку, кардинально змінити звичний життєвий уклад. На лікування, яке тягнеться вже понад вісім років, позивач вимушена витрачати на лікування кошти, все це приводить до моральних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] стягнено заподіяну матеріальну шкоду в сумі 152 348,28 грн., в тому числі заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 138 867,40 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 480,88 грн., та заподіяну моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн. шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Управління державної казначейської служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська і Кіровський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції звернулися з апеляційними скаргами на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2014 року, де ставлять питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у позові, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від прострочення суми, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в зазначеній частині з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 3%, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] на прилюдних торгах, які були проведені 06.11.2002 року торгівельною організацією - Дніпропетровською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України, придбала квартиру [ADDRESS] за 46000,00 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року за позовом [PERSON] визнані незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська по складанню акту опису та арешту майна квартири [ADDRESS], визнаний недійсним акт опису та арешту зазначеної квартири від 30.08.2002 року, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, визнаний незаконним випуск газети «Інтернет бізнес панорама» № 17(34) від 11.09.2002 року, визнані недійсними прилюдні торги від 06.11.2002 року з реалізації квартири [ADDRESS], оформлені протоколом № 1 від 06.11.2002 року про проведення прилюдних торгів та актом від 19.11.2002 року про проведення прилюдних торгів, складеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, визнано недійсним свідоцтво від 28.11.2002 року про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], зобов'язаний Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 46 000,00 грн. повернути [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2010 року зазначене рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 25.01.2012 року в задоволенні касаційної скарги [PERSON] відмовлено, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2009 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2010 року залишені в силі. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 13.08.2012 року в задоволенні заяви [PERSON] у зв'язку з неоднозначним застосуванням норм матеріального права про перегляд Верховним судом України ухвали ВССУ від 25.01.2012 року було відмовлено. 21 березня 2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-112/2009 за позовом [PERSON] про стягнення з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 46 000,00 грн., який 09.04.2012 року був направлений на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. В ході здійснення виконавчого провадження Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перерахував на особистий рахунок позивача 11.05.2012 року суму, яка залишилася після проведення торгів, в розмірі 35 624,40 грн. Враховуючи зазначені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції на підставі ст. 625 ЦК України прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу діями державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, яка становить 138 867,40 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 480,88 грн., що загалом складає суму 152 348,28 грн., оскільки вимоги є обґрунтованими. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, яка є правовою підставою позовних вимог та на яку посилався суд, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Колегія суддів вважає, що в даному випадку правовідносини, які виникли між ВДВС та позивачем, не є зобов'язальними, оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, тому дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, пов'язаною з незаконними діями ВДВС. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги в цій частині є обґрунтованими, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині. Колегія суддів вважає, що при вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки така шкода заподіяна незаконними діями державного виконавця щодо продажу квартири позивачу на прилюдних торгах. Приведені в апеляційній скарзі доводи, що не доведена моральна шкода, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові в цій частині, оскільки рішеннями судів встановлено, що дії ВДВС при продажу квартири позивачу на прилюдних торгах, були неправомірними, внаслідок чого позивач був позбавлений права власності на придбану квартиру. Посилання Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі на те, що суд безпідставно списав заподіяну позивачу шкоду в зазначеній сумі з рахунків Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині з наступних підстав. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). За положеннями ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, з урахуванням викладеного, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтами норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду щодо відшкодування моральної шкоди не спростовують. Районний суд розглянув справу в частині відшкодування моральної шкоди у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів. Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в цій частині. Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, рішення суду - скасувати в частині стягнень на підставі ст. 625 ЦК України.

Outcome: partial