Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Івано-Франківської філії про захист прав споживача, стягнення не виплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних, витрати на проведення експертизи , моральної шкоди, винесення окремої ухвали щодо відповідача. В позовній заяві зазначено, що 05.02.2014 року в м.Івано-Франківську по вул.Гнатюка, 29 сталась ДТП, учасником якої був і [PERSON], що керував автомобілем Опель Вектра р.н.[NUMBER], що належить позивачу на праві власності. Винуватцем ДТП визнано іншого учасника, відповідальність якого застрахована відповідачем. Після належного повідомлення позивачем відповідача про ДТП, ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було визначено суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 1054грн. Не погоджуючись із визначеною сумою, позивачем за згодою СК з метою реального визначення матеріальної шкоди отримано висновок експерта [PERSON] від 26.03.2014 року, яким визначено вартість матеріального збитку в сумі 1701.52 грн., а також позивачем понесено витрати в сумі 300 грн. за послуги по експертизі. Останнім документом на виплату страхового відшкодування був саме висновок експерта, який цього ж дня був поданий відповідачу до необхідних документів, а тому саме з 26.03.2014 року у відповідності до ст.36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 15 днів повинно було бути оплачено страхове відшкодування в сумі 1701.52 грн. та 300 грн. за експертизу, тобто до 10.04.2014 року. Натомість виплата проведена відповідачем тільки в сумі 1394.74 грн. 10.06.2014 року, тому позивач просить стягнути різницю страхового відшкодування в сумі 606.78 грн., в яку входить оплата експертного висновку, пені за період з 10.04.2014 року по 24.07.2014р. в сумі 286.44 грн., втрати від інфляції в сумі 150.68грн., 3% річних в сумі 78.23грн., та стягнення моральної шкоди - 1000 грн., що в загальній сумі становить 2122.13 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в першому судовому засіданні позов не визнав, однак на наступне судове засідання не з'явився належним чином повідомлений про судове засідання, клопотання про відкладення не подавав, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.02.2014 року в м.Івано-Франківську по вул.Гнатюка, 29 сталась ДТП, учасником якої був і [PERSON], що керував автомобілем Опель Вектра р.н.[NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Винуватцем ДТП визнано іншого учасника [PERSON], відповідальність якого застрахована ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Після належного повідомлення позивачем відповідача про ДТП та огляду відповідачем ТЗ позивача (а.с.9-12), ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було визначено суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 1054грн., все вищезазначене визнається сторонами. В подальшому відповідачем оформлено Страховий Акт №000017127/01 від 15.05.2014 року та визначено на підставі умов Полісу №АЕ/1473206 суму страхового відшкодування 1401.75грн. (а.с.25) Не погоджуючись із визначеною сумою, позивачем за його поясненням за згодою представника СК, з метою реального визначення матеріальної шкоди, отримано висновок експерта [PERSON] від 26.03.2014 року, яким визначено вартість матеріального збитку в сумі 1701.52 грн. (а.с.13-23), а також позивачем понесено витрати в сумі 300 грн. за послуги по експертизі (а.с.24). Останнім документом на виплату страхового відшкодування був саме висновок експерта, який цього ж дня - 26.03.2014 року був поданий відповідачу до поданих попередньо необхідних документів, а тому саме з 26.03.2014 року у відповідності до ст.36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 15 днів, на думку позивача, повинно було бути оплачено страхове відшкодування в сумі 1701.52 грн. та 300 грн. за експертизу, тобто до 10.04.2014 року. Однак такі доводи сторони, суд відхиляє, виходячи з наступного. Законом України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів(страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 цього Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18 вищезазначеного закону, факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Натомість виплата проведена відповідачем тільки в сумі 1394.74 грн. 10.06.2014 року, тому позивач просить стягнути різницю страхового відшкодування в сумі 606.78 грн., в яку входить оплата експертного висновку, пені за період з 10.04.2014 року по 24.07.2014р. в сумі 286.44 грн., втрати від інфляції в сумі 150.68грн., 3% річних в сумі 78.23грн., та стягнення моральної шкоди - 1000 грн., що в загальній сумі становить 2122.13 грн. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховим випадком відповідно до Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи,відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як стверджує позивач та не спростовано доказами відповідача представник [PERSON] звернувся з вимогою про виплату страхового відшкодування 26.03.2014 року на суму 1701.52 грн. та 300 грн. за оплату експертизи. Відповідач визнаючи частково суму до відшкодування, не погодився з сумою визначеною експертом, та виплатив позивачу 10.06.2014 року суму 1394.74 грн. За вимогами ст..36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування за наявності документів, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Отже, в разі звернення позивача, з його твердження, 26.03.2014 року до відповідача останній день такої виплати має настати не пізніше 90 днів з дня отримання заяви - тобто 22.06.2014 року. З 23.06.2014 року така виплата страхового відшкодування буде такою, що прострочена з вини страховика. Різниця між отриманою сумою позивачем та визначеною сумою експертизи складає 306.78 грн. (1701.52грн.-1394.74 грн.), яка не була оплачена відповідачем. Період невиплаченої суми з якої повинна нараховуватись пеня: з 23.06.2014 року по 24.07.2014 року (період зазначений позивачем та день подання позову) - 31 день. Як слідує з ст.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Нацбанку України. За цей період така ставка склала 19% (9.5%х2)., тому пеня складатиме із різниці суми недоплаченого страхового відшкодування 306.78грн. за період з 23.06.2014 року по 24.07.2014 року складає 18.07 грн. (306.78х19%х31:100), тому розрахунок поданий позивачем на суму 286.44 грн. в яку включено окрім страхового відшкодування і витрати на експертизу (а.с.5-6) не береться судом до уваги. Щодо інфляційних втрат та 3% річних, то ці вимоги позивача обґрунтовані частково вірно. При цьому, що поданий розрахунок позивача (а.с.7-8) до уваги судом не береться. Так, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовні вимоги про стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі інфляційних нарахувань складають за вищезгаданий період визначений судом в розмірі: інфляційних нарахувань - 6.07 грн. (606.38 грн. (до недоплаченої суми включаються і витрати за експертизу) х1%), 3% річних -18.20 грн. (з суми 606.38 грн.), є обґрунтованими в цій частині та такими, що підлягають до задоволення з нарахованих позивачем сум частково, оскільки у ст. 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Несвоєчасну виплату страхового відшкодування суд вважає простроченням грошового зобов'язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Що стосується відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000грн., то ці вимоги не є обґрунтованими. Позивачем та відповідачем не надано докази того, що в договірних відносинах передбачалась виплата моральної шкоди в разі настання страхового випадку. Окрім того, згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я чи майна, а також протиправною поведінкою іншої особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не доведено суду завдання відповідачем моральної шкоди, як і не обґрунтовано визначений позивачем її розмір. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ст.ст. 625, 979, 981, 992 ЦК України, Законом України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: partial