Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.02.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції у м. Києві, актовий запис №311. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що одразу після одруження, стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, а вже тривалий час кожен з сторін живе окремим життям та своїми інтересами, а фактично сім?я припинила своє існування. Крім того, позивач зазначає, що вже більше року сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а отже, на думку позивача, збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2021, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій представник позивача зазначив що позивач підтримує позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надіслала заяву про визнання позову, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Повідомлення про розгляд справи Голосіївським районним судом м. Києва було розміщено на офіційному сайті веб-порталу «Судова влада України». Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.02.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції у м. Києві, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, за актовим записом №311, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що у сторін спільних дітей немає. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved