Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому, враховуючи уточнення до позовних вимог, просить стягнути з останнього в його користь заборгованість за договором оренди № 02/2013 від 20.06.2013 року на загальну суму 29 228, 92 грн. та судові витрат у розмірі 567,67 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 20 червня 2013 року між ним, як фізичною особою підприємцем, та [PERSON], зареєстрованого, на той час, фізичною особою-підприємцем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до умов цього договору ним передано у тимчасове платне користування відповідачу приміщення аптеки площею 75 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], м.Червоноград Львівська область. В свою чергу, орендар зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 7500 грн. щомісячно. Також зазначає, що підписуючи диний договір ними було узгоджено, що орендна плата сплачується щомісяця авансом у розмірі 100% до 10-го числа розрахункового місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок орендодавця. Проте, внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язків за договором оренди, станом на 12.05.2016 року утворилася заборгованість, яка складається із 29228,92 грн. Зазначена сума включає в себе борг по орендній платі та пеню. Тому просить стягнути вказану суму. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що поточні платежі відповідача зараховуватися першочергово як заборгованість за попередні місяці. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що дійсний розмір заборгованості по орендній платі становить 15000 грн. Дана сума охоплює два місячних платежі по орендній платі. Зокрема, це прострочені платежі за травень та червень 2014 року. Вимогу щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання вважає безпідставною, так як в силу приписів ст.258 ЦК України строк пред'явлення такої (вимоги) сплив. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з договору оренди нежилого приміщення № 02/2013 від 20.06.2013 року, укладеного позивачем (орендодавець) та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, (орендар), орендодавець передає орендареві у тимчасове платне користування приміщення аптеки площею 75 кв.м. за адресою: м. Червоноград, [ADDRESS], що належить орендодавцю на праві приватної власності. Строк оренди 12 місяців (п. 1.1, 1.3. договору). Згідно п. 3.2. договору оренди, сума орендної плати за приміщення складає 7500 грн. в місяць. Орендна плата сплачується у розмірі 100% до 10-го числа кожного місяця (п. 3.3). За невиконання (неналежне виконання) прийнятих на себе зобов'язань орендар несе наступну відповідальність: 1) у випадку прострочення по сплаті орендної плати - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення; 2) у випадку просторочення платежу більш ніж на 3 банківські дні орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 20% від суми місячної орендної плати; 3) у випадку нецільового використання об'єкта оренди - неустойка у розмірі 50% від загальної суми орендної плати, що підлягає сплаті за цим договором. Фактичне передання нежитлових приміщень в користування відповідачу підтверджує акт приймання-передачі від 20.06.2013, який підписаний сторонами договору. Як вбачається з претензії від 20.06.2014 року № 4, позивач скеровував на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за орендоване приміщення. У даному документі були висунуті претензії в тому числі і щодо 15000 грн. боргу по орендній платі за травень та червень 2014 року; 8456, 25 грн. по пені. Доказів будь-якої відповіді на претензію у суду немає. Із представленого позивачем у судовому засіданні розрахунку заборгованості за вище зазначеним договором, вбачається, що станом на 12.05.2016 року відповідач заборгував позивачу 29228,92 грн. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Пунктом 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не було виконано своїх зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, заборгованість не погашено, а також беручи до уваги ту обставину, що відповідачем не заперечувався факт наявної непогашеної заборгованості за договором за травень, червень 2014 року, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 15000 грн. заборгованості по орендній платі за вказані місяці 2014 року. Що стосується тверджень позивача про зарахування поточних платежів по орендній платі в першу чергу на погашення заборгованості по інших платежах, зокрема штрафів, пені, суд вважає такі безпідставними, оскільки вказана умова договором не передбачена. При цьому, суд також звертає увагу на те, що попередньо претензія ФОП [PERSON] висувалася [PERSON] на суму 15 000 грн. щодо боргу по орендній платі. Щодо вимоги про стягнення пені суд виходить з наступного. В силу приписів ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-37цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно з вимогами ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Отже, позивач має право на стягненні пені. В той же час, сторона відповідача заявила клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами про стягнення пені. Як регламентовано ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 та від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15). Як вбачається із матеріалів справи позовна заява із вимогами про стягнення пені за період з 10.07.2013р. по 12.05.2016 р., нарахованої за заборгованість по орендній платі до 10.06.2014 року подана лише 29.06.2016 року. Відтак, на думку суду, нарахування пені повинно здійснюватися в межах строку позовної давності, при цьому не виходячи за межі позовних вимог, оскільки позивач ставить вимоги до 12.05.2016 року. Тому пеня розраховується наступним чином: Пеня = 15000 (сума боргу) ? 2 ? (облікова ставка НБУ у конкретний період)/ 100% / 365 днів ? (Кількість днів прострочення) Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 29.06.201527.08.20156015 000.0030601 479.45 28.08.201524.09.20152815 000.002754621.37 25.09.201521.04.201621015 000.0022443 786.89 22.04.201612.05.20162115 000.001938327.05 Всього: 6 214.76 Таким чином позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача слід стягнути пеню за період з 29.06.2015 року по 12.05.2016 року в розмірі 6 214,76 грн. З огляду на наведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість за договором оренди нежилого приміщення № 02/2013 від 20.06.2013 року у сумі 21 214 грн. 76 коп., що складається з: 15000 грн. заборгованості по орендній платі; 6 214,76 грн. заборгованості за пенею. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 551,20 грн. згідно квитанції від 29.06.2016 року. Заявлена сума судових витрат у розмірі 567,67 грн. не підтверджена відповідними доказами. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Outcome: partial