Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26.08.2006 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 585 в Книзі реєстрації шлюбів, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], який народився [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу. [PERSON] позов визнав. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 26.08.2006 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 585, вони є батьками дитини - сина [PERSON], який народився [INFO] (а. с. 5, 7) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчать про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто [PERSON] зобов'язаний утримувати свою дитину - сина [PERSON], до досягнення останнім повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З позовної заяви випливає та [PERSON] під час встановлення його особи повідомив, що він офіційно працевлаштований, тобто має регулярний, стабільний заробіток (доход). Зважаючи на це, а також на те, що [PERSON], як зазначалось вище, визнав позов, суд вважає, що аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання дитини, можуть бути визначені у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, наявні законні підстави для часткового задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про стягнення аліментів, а саме - на її користь з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову. Разом з тим, позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення з [PERSON] державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу, суперечить законодавству України, оскільки останнім не передбачено стягнення державного мита при реєстрації розірвання шлюбу. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] частково суперечить закону, але не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє позов у тій частині, у якій для цього наявні законні підстави (про ці підстави зазначено вище). Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України встановлено , що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 121,80 грн. Крім того, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів), оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial