Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та коштів у відшкодування завданої моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 10 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 25000 гривень. Факт передання позивачем грошових коштів в повному обсязі відповідачу підтверджується розпискою від 10 квітня 2013 року. Відповідач зобов’язався повернути кошти в строк до 10.06.2013 року. Вимоги до відповідача про повернення боргу залишені без виконання. Моральну шкоду оцінює у 2000 гривень, яка полягає у переживаннях у зв’язку з порушенням нормальних життєвих зв’язків через неповернення відповідачем коштів. Представник позивача та позивач в судове засідання не з»явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, наведене дає суду право ухвали заочне рішення у справі та обмежитися доказами наданими позивачем, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 10 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 25000 гривень (а.с.6). Факт передання позивачем грошових коштів в повному обсязі відповідачу підтверджується розпискою від 10 квітня 2013 року (а.с.7). Відповідач за договором позики зобов’язався повернути позивачу кошти в строк до 10.06.2013 року, однак свої зобов’язання перед позивачем не виконав. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. А тому, з врахуванням викладеного та беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінивши подані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача 2000 гривень у відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних обґрунтувань. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вказані обставини судом не встановлені, відповідач не довів обставини на які він посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди, у зв’язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial