Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог вказує, що 20 липня 2012 року між нею і відповідачем був розірваний шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 лютого 2013 року, що набрало законної сили, було ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний момент відповідач щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1400 грн. Дитина проживає разом з позивачем. У 2019\~році [PERSON] \~вступила на\~контрактну форму\~навчання до\~відокремленого структурного\~підрозділу приватного\~закладу вищої\~освіти «Київський\~міжнародний університет»\~-\~«Коледжу Київського міжнародного університету» (спеціальність: сценічне мистецтво), про що укладено договір про надання освітніх послуг №213/19 від 02.09.2019 року. Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору №265/20 від 31.08.2020 року, вартість освітніх послуг за навчальний 2020-2021 рік становить 23400 грн., які позивач щомісячно сплачує (по 2340 грн. в місяць). В період з 09.09.2020 року по 02.06.2021 року [PERSON] одноосібно було сплачено 25897 грн. за вказані освітні послуги. З огляду на наведене, рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також зважаючи на розмір своїх доходів, позивач просить стягнути з відповідача 12948,50 грн. додаткових витрат на утримання доньки (половину суми за освітні послуги). Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 10 жовтня 2021 року позивачем на адресу суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, де окрім вищевказаних вимог [PERSON] просить стягнути з відповідача половину вартості мобільного телефону «XIOMI LITHE 9» у розмірі 4250 грн., що був придбаний по причині несправності попереднього пристрою. 28 жовтня 2021 року, відповідач, скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому вказує, що позовні вимоги є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підлягають до задоволення. Зазначає, що єдиним джерелом доходу для нього є заробітна плата за основним місцем роботи, що складає 6120 грн. на місяць. Щомісячно він сплачує на користь позивача аліменти у розмірі 2040 грн. Задоволення позову створить передумови для погіршення матеріального стану його сім`ї. Крім того, на його думку, [PERSON] надала недостовірні відомості про свої доходи. Також звертає увагу на те, що відповідно до кредитного договору від 08.11.2019 року, власником придбаного телефону є позивач. Відповідно до цього, просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення половини вартості мобільного пристрою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував частково, просив відмовити у стягненні витрат з придбання мобільного пристрою. Надав пояснення, аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайнного суду від 09 липня 2012 року, що набрало законної сили, було розірвано (а.с. 21). Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). На даний час дитина проживає разом із матір`ю. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 26 лютого 2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] ухвалено стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 22-24). Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат вказуючи на те, що донька [PERSON] в 2019 році вступила на контрактну форму навчання до відокремленого підрозділу приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету», за спеціальністю «Сценічне мистецтво», про що укладений договір про надання освітніх послуг № 213/19 від 02.09.2019 (а.с. 11-13). Згідно з умовами договору, [PERSON] зарахована на денну форму навчання, строком на 3 роки 10 місяців. Вартість освітніх послуг за навчальний рік починаючи з 01.09.2019 становить 22 300 грн., без ПДВ. Згідно умов додаткової угоди № 265/20 від 31.08.2020 року, вартість освітніх послуг за 2020-2021 навчальний рік, починаючи з 01.09.2020 року становить 23400 грн., без ПДВ. Навчальний рік становить 10 місяців. Відповідно до цього, місячний платіж за навчання становить 2340 грн (а.с.14). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 185 СК України покладає на батьків обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, наприклад: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тобто, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, закон вимагає оплату додаткових. Положення ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, до яких відносяться насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. У своїй постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд при розгляді справи №6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Відповідно до частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] понесла витрати по оплаті освітніх послуг доньки, згідно з договором про надання освітніх послуг № 213/19 від 02.09.2019 року в сумі 25897 грн. (за період з 09.09.2020 по 02.06.2021), що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних документів (а.с. 15-18). Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд вважає, що вказані витрати пов`язані з додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (навчанням доньки), а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача половину суми коштів, сплачених за освітні послуги, що становить 12948, 50 грн. Вимоги в частині стягнення витрат на відшкодування половини вартості мобільного телефону, не підлягають до задоволення, оскільки належних та допустимих доказів того, що здійснення покупки пристрою зв`язку з такими функціями та такої вартості є необхідним для розвитку здібностей дитини позивачем не надано. Зі слів [PERSON] телефон було придбано по причині поламки попереднього пристрою. Метою придбання мобільного телефону, згідно пояснень позивача викладених у заяві про збільшення позовних вимог є наявність необхідності постійного контакту з дитиною, здійснення нею телефонного зв`язку (комунікації) з навчальним закладом, батьками та друзями. Відповідно до цього, факт придбання вказаної техніки не відноситься до тих особливих обставин, які мають істотне значення, та які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відповідно до вимог ст. 185 СК України. Крім того, на думку суду, вказані витрати мають відношення до поточних витрат на дитину, що можуть бути компенсовані за рахунок суми аліментів, що сплачуються відповідачем. При ухваленні рішення суд також враховує положення ст. 182 СК України. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial