Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «АТП -ТЕМП» (далі - відповідач) 1 000 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 12.09.2012 року, керуючи автобусом «Рута», державний номерний знак [NUMBER] , який належав відповідачу, під час висадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «вул. Тарасівська» в м. Харкові, перед початком руху не переконався в безпеці та повному закритті дверей, внаслідок чого пасажир [PERSON] випала з автобусу. Після цього автобус «Рута» під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , в результаті чого останній були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до настання смерті на тлі варикозної хвороби вен нижніх кінцівок та ішемічної хвороби серця. Зазначені обставини встановлені вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2019 року, згідно якого [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та звільнений від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». Позивач є дочкою [PERSON] . Внаслідок смерті матері позивачу причинені страшенні душевні і моральні страждання, вона інколи вважала втраченим сенс подальшого життя. Навіть на даний час позивач не може знайти спокій та повернутись до звичайного життя, її життя розділилось на дві частини - до трагедії і після. Позивач до цього часу відчуває почуття провини за те, що не змогла врятувати матір. В ході кримінального провадження позивач відчувала стрес від спілкування з правоохоронними органами, вимушена була самостійно шукати свідків, приймати учать в слідчих діях, писати заяви та скарги. Все це відбувалось протягом 5 років досудового розслідування та двох років судового розгляду. Вказані обставини негативно вплинули на здоров`я позивача. Крім того, у позивача тривалий час важко хворів батько, якого спочатку доглядала її матір. Після смерті матері тягар догляду за батьком прийняла на себе позивач. Через необхідність постійного догляду за батьком позивач ніколи не мала вихідних, була вимушена відмовлятись від службових відряджень, що негативно вплинуло на її професійний розвиток та кар`єру. Розмір спричиненої їй моральної шкоди позивач оцінює в 1 000 000,00 грн. Представник відповідача надала відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначила на недоведеності факту спричинення моральної шкоди та її розміру. Посилалась на недоведеність погіршення стану здоров`я позивача. Зауважила, що позивачем не зазначено, які саме моральні страждання їй спричинено внаслідок дій та бездіяльності правоохоронних органів, які за її доводами мали місце, а також не обґрунтовано вину відповідача у вказаних вище неправомірних діях або бездіяльності. Крім того, не доведений причинний зв`язок між смертю матері позивача та погіршенням стану здоров`я її батька. Та обставина, що позивач була змушена доглядати за важко хворим ще до ДТП батьком, не пов`язана із смертю матері. Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому вона наполягала на доведеності позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі. Представником відповідача були надані заперечення, в яких вона наполягала на відсутності підстав для задоволення позову. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на відсутність своєї вини в ДТП. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є дочкою позивача. Остання внаслідок смерті матері відчула дуже сильні душевні страждання та переживання, в неї почалось безсоння, болі в спині, інші розлади здоров`я. Свідок [PERSON] у судовому засідання показала, що позивач є її кумою. Позивач через смерть матері перебувала в стані шоку. Крім того, була вимушена замість матері доглядати хворого батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є чоловіком позивача. Остання після смерті матері перебувала в стані стресу. Крім того, позивач була вимушена спілкуватись з представниками правоохоронних органів, що також виводило її з рівноваги. Професійна кар`єра позивача зазнала негативних наслідків. Представник відповідача в судове засідання під час розгляду справи по суті, в тому числі в судове засідання 22.09.2021 року, не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкладення судового засідання, призначеного на 22.09.2021 року, судом було враховано наступне. Востаннє представник відповідача була присутня в судовому засіданні 16.09.2020 року. В наступні судові засідання, які відбулись 07.10.2020 року, 17.12 2020 року, 25.02.2021 року, 29.04.2021 року, 17.06.2021 року, 22.09.2021 року, представник відповідача не з`явилась. При цьому представником відповідача багаторазово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, а саме клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 07.10.2020 року, 17.12.2020 року, 25.02.2021 року, 17.06.2021 року, 22.09.2021 року. Клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 17.06.2021 року та 22.09.2021 року, були подані новим представником відповідача адвокатом Корж Ю.С. Таким чином, має місце шоста поспіль неявка представника відповідача в судові засідання в даній цивільній справі, в тому числі друга поспіль неявка в судове засідання нового представника відповідача адвоката Корж Ю.С. В обґрунтування неможливості явки в судове засідання 22.09.2021 року представник відповідача посилалась на перебування у відпустці, проте всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала. Крім того, згідно положень ст. 223 ЦПК України, повторна неявка представника відповідача в судове засідання, незалежно від причин такої неявки, не може бути підставою для подальшого відкладення розгляду справи. Також відповідно до п. 3 ст. 2 ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України. Враховуючи наведене та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та наявності підстав для ухвалення рішення за відсутності представника відповідача в судовому засіданні 22.09.2021 року. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, встановив наступні фактичні обставини. Згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2019 року (далі - Вирок), який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. Від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, [PERSON] звільнено на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». Вказаним Вироком встановлено, що [PERSON] 12.09.2012 року, керуючи автобусом «Рута», державний номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу, зупинився на зупинці громадського транспорту «вул. Тарасівська» в м. Харкові та почав проводити посадку-висадку пасажирів. Після закінчення висадки пасажирів та при проведенні посадки пасажирів водій [PERSON] в порушення вимог п.п. 1.5, 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху не переконався в тому, що це буде безпечним, та почав рух до повного зачинення дверей, що привело до випадіння з передньої двері автобусу на проїзну частину пасажира [PERSON] , та скоїв наїзд на неї. В результаті наїзду [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми нижніх кінцівок, яка супроводжувались розвитком некронефрозу з тубулогідрозом та шунтуванням кровотоку в нирці, жирової емболії, тромбоемболії легеневої артерії, що і привело до настання смерті на тлі варикозної хвороби вен нижніх кінцівок та ішемічної хвороби серця. Травма нижніх кінцівок має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, який належав відповідачу, спричинив ДТП, внаслідок якої [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які на тлі інших захворювань спричинили її смерть. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] , згідно якого [PERSON] є матір`ю [PERSON] , та даними свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . Вказана обставина також була встановлена під час розгляду кримінальної справи, оскільки у Вироку зазначено, що потерпіла [PERSON] є дочкою [PERSON] . Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеним, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її матері [PERSON] , внаслідок якої останній були спричинені тілесні ушкодження, які на тлі інших захворювань призвели до смерті [PERSON] . При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, та визначає розмір моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи, що під час скоєння ДТП [PERSON] виконував трудові обов`язки в ТОВ «АТП -ТЕМП» та керував автобусом, що належить відповідачу, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу, яка визнана потерпілою від злочину та відчула душевні страждання через протиправну поведінку щодо її матері. Оцінюючи інші доводи і аргументи сторін та їх представників, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також інші надані сторонами докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Оцінюючи доводи позивача щодо погіршення її стану здоров`я як підстави для відшкодування моральної шкоди, суд керується таким. На підтвердження вказаної обставини позивачем надана відповідь на запит АТ «СК «АРКС» № 10691/12цв від 05.12.2019 року, в якій перелічені діагнози позивача. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що зазначені у листі № 10691/12цв від 05.12.2019 року захворювання були наслідком протиправної поведінки [PERSON] щодо її матері, позивачем суду не надано. Показання позивача, надані не за процедурою допиту свідка, виходячи з положень ст. 76, 92 ЦПК України, не є засобом доказування в цивільній справі. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд не може визнати доводи позивача щодо погіршення стану її здоров`я внаслідок неправомірних дій [PERSON] такими, що свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Доводи позивача відносно того, що їй завдано моральну шкоду внаслідок неналежного досудового розслідування, зокрема у зв`язку з тим, що вона в ході кримінального провадження відчувала стрес від спілкування з правоохоронними органами, вимушена була самостійно шукати свідків, приймати учать в слідчих діях, писати заяви та скарги, а також що кримінальне провадження тривало понад розумні строки , суд відхиляє з наступних підстав. Вказані вище обставини, які за доводами позивача мали місце, не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням [PERSON] технічних вимог ПДР України. Позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено вину відповідача у настанні вказаних вище обставин, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог. Крім того, суд враховує, що положеннями ЦК України передбачено окремі підстави, порядок та суб`єкти відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 1173, 1174 ЦК України). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка за доводами позивача була завдана їй в ході кримінального провадження внаслідок неналежного досудового розслідування. Доводи позивача, що їй завдано моральну шкоду внаслідок того, що у зв`язку із смертю матері на неї було покладено обов`язок по догляду за важкохворим батьком, судом відхиляються з наступних підстав. Вказані вище обставини, які за доводами позивача мали місце, не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням [PERSON] технічних вимог ПДР України. Позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено вину відповідача у настанні вказаних вище обставин, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог. Крім того, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов`язок повнолітніх дітей допомагати батькам, які у зв`язку із тяжкою хворобою перебувають у безпорадному стані, випливає із моральних засад суспільства та загальноприйнятих уявлень про сімейні цінності, добро та справедливість. Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи позивача відносно того, що добровільне виконання нею обов`язку щодо догляду за хворим батьком спричинило їй моральні страждання, а також що обов`язок відшкодування зазначеної шкоди покладається на відповідача. З наведених вище підстав суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті наданим позивачем доказам, які стосувались стану здоров`я її батька (а.с. 81-126). Оцінюючи доводи представника відповідача щодо відсутності будь-яких розрахунків розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується таким. Чинним законодавством України не передбачений обов`язок ані сторін, ані суду призначати по даній категорії справ судово-психологічну експертизу або інші дослідження для визначення розміру спричиненої моральної шкоди. Оскільки сторонами відповідне клопотання заявлено не було, у суду були відсутні підстави за власною ініціативою вирішувати питання про призначення будь-яких спеціальних досліджень (експертиз) для визначення розміру моральної шкоди. Разом з тим, виходячи із законодавства України, остаточне визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди відноситься до виключної компетенції суду. Враховуючи наведене, посилання представника відповідача на відсутність розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, само по собі не може бути підставою для відмови в позові та не спростовує висновків суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та визначення розміру її відшкодування судом. Доводи [PERSON] відносно того, що він невинуватий в ДТП та незаконно засуджений, судом відхиляються, оскільки в ході розгляду даної справи судом встановлено, що Вирок відносно нього набрав законної сили. Оскільки вина [PERSON] у виникненні ДТП встановлена Вироком, який набрав законної сили, вказана обставина на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню в ході розгляду даної справи. Відповідно, у суду в межах розгляду даної справи відсутні підстави повторно досліджувати питання щодо винуватості [PERSON] та надавати оцінку по суті його доводам щодо невинуватості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується таким. Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З наданих позивачем доказів, зокрема акту надання послуг від 17.06.2021 року, квитанцій від 06.04.2020 року, 03.06.2020 року вбачається, що позивачем були оплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Оскільки позивачем були пред`явлені позовні вимоги в розмірі 1 000 000,00 грн., судом позовні вимоги задоволені в розмірі 150 000,00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати в розмірі 600,00 грн.

Outcome: partial