Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

03 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 15 січня 2012 року по 01 грудня 2014 року він працював у ПАТ «Азовзагальмаш». 01 грудня 2014 року віна звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року, але розрахунок при звільненні з ним не проведений. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7500 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 грудня 2014 року по дату винесення рішення та моральну шкоду в сумі 1000 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на момент звернення до суду із позовом відповідач на запит адвоката не надав відомості про заборгованість по заробітній платі, тому він вказав суму 7500 гривень, розрахував її за розрахунковими листами. Вказував, що працював складачем поїздів та працював день-ніч по 12 годин. Після звільнення він працевлаштувався на комбінат «Азовсталь» з 10 грудня 2014 року, де працює до цього часу. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що декілька місяців йому не сплачували заробітну плату, він не міг оплачувати комунальні послуги, знаходився на утриманні у своєї матері, яка отримує мінімальну пенсію. Просив позов задовольнити. Представник відповідача до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що позов визнає частково, а саме визнає заборгованість по заробітній платі з серпня по грудень 2014 року в сумі 6747,68 гривень, решту позовних вимог не визнає. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середнійзаробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з трудової книжки серії АВ № 059687, [PERSON], [INFO], у період з 15 січня 2012 року по 01 грудня 2014 року працював у ПАТ «Азовзагальмаш» на посаді складач поїздів 4 розряду в цеху № 145. Наказом № 49 від 01 грудня 2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-20 від 22 червня 2015 року, заборгованість підприємства по зарплаті перед [PERSON] становить 6747,68 гривень, з яких заборгованість за серпень 2014 року складає 1491,35 гривень, вересень 2014 року 1909,88 гривень, жовтень 2014 року 1311,25 гривень, листопад 2014 року 1306, 39 гривень, у тому числі компенсація за не невикористану відпустку у сумі 715,48 гривень, повернення за газету в сумі 13,33 гривень. Сума заборгованості зазначена з врахуванням утриманих податків та зборів. Вказана сума позивачем не оспорюється та підлягає стягненню з відповідача. Розраховуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-21 від 22 червня 2015 року, середньомісячна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню, становить 1524,20 гривень. З наведених в довідки відомостей число відпрацьованих робочих годин становить - 120,0. Таким чином, середньогодинна заробітна плата позивача становить -12,70 гривень (1524,20 : 120,0). Вказаний розрахунок проведений відповідно до положень п. 2, 4, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Позивач був звільнений 01 грудня 2014 року, в день звільнення був на роботі, але розрахунок з ним не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати звільнення тобто з 02 грудня 2014 року по день постановлення рішення - 03 липня 2015 року. Як вбачається з графіку робочого часу позивача, норма тривалості робочого часу відповідає сорокагодинному робочому тижню. Приймаючи до уваги розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік, наведений у [PERSON] соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року, період з 02 грудня по 31 грудня 2014 року становить 22 робочих днів. При сорокагодинному робочому тижню в розрахунок на години, 22 робочих днів становить - 176,0 години (22 х 8 годин). Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в годинах при сорокагодинному робочому тижню становить: кількість годин у січні 2015 року - 159,0 годин, у лютому 2015 року 160,0 годин, у березні 2015 року 168,0 годин, у квітні 2015 року 167,0 годин, у травні -143,0 годин, у червні 160 годин. Період з 01 липня 2015 року по 03 липня 2015 року становить 3 робочих дні. При сорокагодинному робочому тижню в розрахунок на години 3 робочих дні становить - 24,0 години (3 х 8 годин). Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні, з 02 грудня 2014 року по 03 липня 2015 року включає 1157 години. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 1157 годин х 12,70 гривень = 14693,90 гривень. Доказів, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суду не надано, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 6747,68 гривень, яка розрахована відповідачем з врахуванням утриманих податків та зборів та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14693,90 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. Позивач також зазначав, що у звязку з порушенням відповідачем його трудових прав, йому спричинено моральну шкоду, пов'язану з моральними стражданнями, докладанням додаткових зусиль для захисту порушених прав, та просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру його страждань, принципів розумності та справедливості, а також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 300 гривень. Крім того, ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial