Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

10.02.2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила стягнути з відповідача суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 11397,30 грн., пеню у розмірі 437,94 грн., інфляційне нарахування 79,79 грн., 3% річних у розмірі 101,07 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., суму оцінки у розмірі 500 грн., всього 13516,09 грн. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим на підставі п.4 ст.169 ЦПК України, суд ухвалив справу розглянути у його відсутність на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 08.04.2013 р. автомобіль марки Subaru Forester, д/н [NUMBER] був ушкоджений внаслідок ДТП, тобто стався страховий випадок. У зв'язку з чим позивачем 08.04.2013 року було повідомлено ПрАТ Страхова компанія «Еталон» про страховий випадок. Постановою Пролетарського районного суду м. Донецька від 17.04.2013 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення правил дорожнього руху було визнано [PERSON] у зв'язку з порушення ним правил дорожнього руху (а.с.14). Згідно з вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Також судом встановлено, що в результаті вказаного страхового випадку автомобіль Subaru Forester, д/н [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON] отримав механічні пошкодження (а.с.14). На момент даного ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Еталон» згідно Полісу обов'язкового страхового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/2384469 від 31.03.2013 року, тобто відповідальність страховика поширювалася на шкоду заподіяну забезпеченим транспортним засобом під керування будь-якої особи на законних підставах, що визнається ПрАТ Страхова компанія «Еталон» (а.с.12). Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Subaru Forester, д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження становить 20604,32 грн., згідно висновку №221/11-13 від 05.12.2013 року (а.с. 17-40), вартість проведення експертної оцінки пошкодження становить 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 05.12.2013 року (а.с. 41-42). Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка повідомила страхову компанію відповідача про настання страхового випадку, а 31.10.2013 року звернулася з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 17) Відповідно повідомлення про отримання переказу фізичними особами №0718 від 25.11.2013 р. та заяви про видачу готівка №141153633 від 25.11.2013 р. [PERSON] була переведена сума страхового відшкодування ПрАТ СК «Еталон» у розмірі 9207,02 грн. (а.с. 43-44) Таким чином відповідач ПрАТ Страхова компанія «Еталон» виконав свої зобов'язання з страхового відшкодування не у повному обсязі, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 11397,30 грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Судом встановлено, що строк передбачений законом для проведення страхового відшкодування був порушений відповідачем, та фактично часткова виплата була проведена лише 11.11.2013 року у розмірі 9207,02 грн. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки пеню, згідно розрахунку за кожен день з 01.11.2013 р. по 07.02.2014 р. прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика наданого позивачкою, яка складає 437,94 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань та стягнення 3 % річних судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки. Відповідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку інфляційне нарахування складає 79,78 грн., сума трьох процентів річних за весь період прострочення зобов'язання становить 101,07 грн. Таким чином, з урахування наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань та стягнення 3 % річних, також законні та обґрунтовані, а тому задовольняються судом у повному обсязі. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000,00 грн., то слід зазначити наступне. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. Тобто в даному випадку зі страховика на користь потерпілої особи може стягуватися лише моральна шкода завдана ушкодженням здоров'ю (п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України). Із системного аналізу, п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України слідує, що обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Також судом враховується, що відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням договору страхування законом не передбачено, тому у задоволенні позову в цієї частині позовних вимог слід відмовити. Розглядаючи позов в частині стягнення судових витрат, а саме вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди, згідно висновку №221/11-13 від 05.12.2013 року, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 79 ч. 3 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу, витрати на проведення експертиз, судовий збір. На підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно квитанції від 14.01.2014 року позивачкою було сплачено суму 500,00 грн. за проведення оцінки матеріальної шкоди автомобіля. Дослідивши зазначені вимоги закону та додані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позички з відшкодування матеріальної шкоди у вигляді судових витрат законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. А в цілому позовні вимоги задовольняються судом частково. На підставі ст.88 ч. 3 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави мінімального судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial