Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

13.06.2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 18 лютого 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. З квітня 2016 вони проживають окремо. Від зареєстрованого шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, а відповідач, будучи батьком, добровільно матеріальної допомоги не надає. Тому просила суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно до її повноліття. Вона на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років і також потребує матеріальної допомоги. Тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його присутності за участю представника [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Посилався на те, що працює сторожем та має дохід в розмірі 2000,00 гривень, з яких не має можливості виплачувати аліменти в розмірі ? на утримання дитини та 300 гривень на утримання дружини. Також зазначив, що він є інвалідом 3 групи, однак стан здоровя в квітня 2016 року погіршився, він потребує постійного лікування та яке витрачає значну суму грошових коштів. Представник відповідача підтримав позицію відповідача, надав підтверджуючі документи, просив задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача ? частину заробітку на утримання сина до досягнення ним повноліття та 150 гривень на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З 18 лютого 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3) Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвами про народження (а.с.5). На теперішній час дитина проживає з матірю та знаходяться на її утриманні, що вбачається з довідки про склад сімї №3280 від 10.06.2016, виданої виконкомом Волноваської міської ради (а.с.7), відповідач добровільно не дбає про матеріальне благополуччя дитини, чим фактично ухиляється від обов'язку їх утримувати, іншим особам аліменти не виплачує. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено судом, відповідач свого обов'язку утримувати сина не виконує. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин першої і другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач не довів факт належного виконання свого обов'язку утримувати дитину до її повноліття, чим не виконав вимоги статті 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Окрім того, згідно зі ст.ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Беручи до уваги те, що між сторонами існують суперечки та неузгодженість щодо спільного утримання дитини, в той час як закон покладає обов'язок щодо утримання дитини рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Окрім того, згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3 років. З довідки УСЗН Волноваської РДА №05-11/4617 вбачається, що позивач на теперішній час перебуває на обліку та отримує одноразову допомогу при народженні 1 ї дитини. Відповідно до частини 4\~статті 84 СК України\~право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.\~ Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, регулярний дохід, інших утриманців немає. Також судом враховано, що дохід відповідача складає в середньому 2796,47 гривень, окрім того він інвалід 3 групи, часто хворіє, тому регулярно витрачає грошові кошти на лікування, що підтверджено епікризом, довідкою МСЕК, наявними в матеріалах справи. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 150 гривень. Оскільки позивача при пред'явленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статті 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судових витрат в сумі 551 грн. 20 коп. Відповідно до вимог\~ст. 79 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~\~ На підставі зазначеного та

Outcome: partial