Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правовідносини по даному позову регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] є сином відповідача по справі (а.с. 5). Згідно довідки Донбаської державної машинобудівної академії, [PERSON] дійсно є студентом другого курсу факультету ФАМІТ, групи ІТ-16-1. Форма навчання денна. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. (а.с. 6). Згідно контракту про навчання студента понад державне замовлення в Донбаській державній машинобудівній академії від 01.09.2016 року [PERSON] навчається з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року у Донбаській державній машинобудівній академії (а.с. 27-28) Згідно довідки № 45 к від 29.12.2020 року [PERSON] навчається у закладі вищої освіти «Міжнародний науково - технічний університет імені академіка Юрія Бугая» на 1 курсі денної форми навчання для здобуття другого (магістерського) рівня вищої освіти за спеціальністю 122 «комп`ютерні науки» за контрактом, за кошти фізичних осіб без призначення стипендії. Термін закінчення навчального закладу лютий 2022 року. (а.с. 77) На теперішній час [PERSON] виповнилося 21 років. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 52-53) Згідно судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 03.06.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на місяць, починаючи з 19.04.2019 року до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] , а в подальшому в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на місяць, до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с. 51) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого донька відповідача [PERSON] знаходиться під наглядом КНП «ЦПМСД № 1» КМР з 2016 року, перебуває на «Д» обліку з діагнозом: ішемічна хвороба серця (а.с. 55) Мати відповідача [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК (а.с. 50) Відповідач є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку (а.с. 95) та згідно податкової декларації платника єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність та обсяг доходу за звітний період 2020 року становить 182 000 грн. (а.с. 113-114) Суд зазначає, що правовідносини по даній справі регулюються ст. 199 СК України, відповідно до якої обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вказані юридичні факти у своїй сукупності утворюють юридичний склад, необхідний та достатній для виникнення аліментного зобов`язання по утриманню батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є повнолітнім сином відповідача, якому на час розгляду справи виповнилося 21 років, навчається у закладі вищої освіти «Міжнародний науково - технічний університет імені академіка Юрія Бугая» на денній формі навчання, стипендію не отримує, навчається за контрактом та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є батьком позивача, фізично здоровий, працездатний, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, та має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, яким відповідач сплачує аліменти не має, доказів того, що він має мінливий заробіток та обмеження в праці ним не надано, інших утриманців, крім двох неповнолітніх дітей відповідач не має. При цьому допомогу матері, яка є інвалідом другої групи, суд вважав не поважною підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів. За таких обставин, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Згідно ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я сторін, а також їх матеріальний стан. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання. Отже, враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь повнолітнього сина підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу), які підлягають стягненню з часу звернення до суду з позовом та до закінчення навчання. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, та рівню платоспроможності самого відповідача. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п.п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення з позовом до суду) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial