Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на період навчання в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2023 року, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона народилась [INFO] , на даний час їй виповнилось 18 років. Відповідач по справі є її батьком. Її батьки з 22.08.2011 року розлучені, після розірвання шлюбу вона залишилась проживати разом з матір`ю. З 15.09.2020 року вона навчається в Фаховому коледжі Національного Фармацевтичного університету, є студенткою першого курсу денної форми навчання по спеціальності 226 «Фармація», строк закінчення навчання 30.06.2023 року. У зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач отримує пенсію по інвалідності і має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання у зв`язку з навчанням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась в матеріалах справи є письмова заява в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 11.02.2021 року подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає частково в розмірі 1/10 частки. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а. с. 2). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно навчається на першому курсі денного відділення Фахового коледжу Національного Фармацевтичного університету, навчається за рахунок коштів фізичних осіб, стипендію не отримує, термін навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою закладу освіти від 06.01.2021 року(а.с. 8). В позовній заяві позивач вказує, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на період її навчання, а тому вона просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доході) відповідача до закінчення строку її навчання. Також позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач на даний час отримує пенсію по інвалідності, що не заперечується відповідачем. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В статті 199 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Згідно із ч. 1 цієї статті Кодексу, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому на відміну від правовідносин щодо участі батьків в утриманні неповнолітніх дітей, як у формі сплати аліментів, так і у формі сплати додаткових витрат, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які є непрацездатними або продовжують навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, у ст. 199 цього Кодексу передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається відповідно до положень ст. 200 СК України. Визначаючи розмір аліментів, які стягуються на утримання повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186цс14). Згідно із положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач на даний час має ІІІ групу інвалідності та отримує пенсію. Проте вищенаведене не спростовує ту обставину, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у вигляді аліментів, однак, на думку суду, у розмірі меншому, ніж просить позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Аліменти, які сплачуються на утримання повнолітніх дочки (сина) це платіж на утримання цих осіб, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вони потребують, зокрема, у зв`язку із продовженням навчання. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням цієї мети, та обов`язку, який є в обох із батьків і має бути рівним, а розмір аліментів має бути обґрунтованим та доведеним. На думку суду, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено в повній мірі витрати на її утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) відповідача. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, суд враховує те, що утримувати повнолітню дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання повнолітньої дочки на даний час несе мати з якою вона проживає. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який на даний час отримує пенсію по інвалідності, матеріальне становище дочки, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, що передбачає додаткові витрати пов`язані з навчанням, проїзд до місця навчання, оплату за навчання та інші, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Враховуючи рівність обов`язків батьків у цій частині, беручи до уваги не повністю доведений позивачкою розмір аліментів, суд з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, про необхідність стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/10 частини з усіх видів доходів відповідача до закінчення навчання дочкою, тобто до [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнення з відповідача підлягають судові витрати на користь держави, а саме судовий збір в розмірі 908,00 грн .

Outcome: partial