Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9) Як встановлено судом та не оспорювалося сторонами, 05 лютого 2020 року було здійснено припинення електропостачання до помешкання позивача. Згідно повідомлення про відключення електроенергії від 05.02.2020 року споживача [PERSON] повідомлено про відключення від електроенергії (а.с. 19) Згідно листа Управління Державної інспекції енергетичного нагляду України у Донецькій області від 15.04.2020 року № 8/17/241-20 встановлено, що ОСР (АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») було повністю припинено електроживлення помешкання [PERSON] на підставі абз. 11 п.п. 3 п. 11.5.2 КСР. При цьому Краматорським РЕМ АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» не надана інформація щодо підтвердження виконання: -Вимог абз. 5, 8 п.п. 2 п. 7.5 ПРРЕЕ в частині зазначення в попередженні інформації про підстави, дату та час, з якого розподіл електричної енергії буде припинено/ обмежено; -Вимог абз. 6 п.п. 2 п. 7.5 ПРРЕЕ в частині вручення попередження споживачу. (а.с. 16-18) Згідно списку № 3705 групових поштових відправлень рекомендованих листів вбачається, що за адресою [PERSON] було відправлено поштове відправлення (а.с. 53) Згідно відстеження відправлень Укрпошти вбачається, що 17.12.2019 року поштове відправлення було отримано (а.с. 54) Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу правомірності відключення позивача від мережі електропостачання регулюються положеннями ст. 714 Цивільного кодексу України, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2018 року, Кодексу комерційного обліку, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 311 від 14 березня 2018 року та Кодексу систем розподілу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 310 від 14 березня 2018 року. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 7.5. розділу VІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженою постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником. Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього. Відповідачем не надано суду повідомлення, згідно якого відповідача було попереджено про наявність заборгованості та про припинення постачання електричної енергії. Список відправлення кореспонденції та отримання кореспонденції [PERSON] не підтверджує того, що відповідачем було відправлене саме попередження про припинення постачання, а не будь - яке інше повідомлення. Відповідачем не доведено у відповідності до положень ст.ст.76-81 ЦПК України факт належного попередження позивача про відключення йому електроенергії. Таким чином, на думку суду, підстав для відключення позивача від електроенергії у відповідача не було, тому позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача з відключення електропостачання до будинку позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» відновити у повному обсязі енергопостачання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що в цій частині необхідно відмовити, оскільки позивачем у судовому засіданні не заперечувалось, що 21.04.2020 року відповідач відновив електропостачання будинку, а з позовом до суду позивач звернувся 29.05.2020 року, тобто на час розгляду справи та звернення до суду з позовної заявою права позивача були відновлені. Розглядаючи позовні в частині визнання нарахування боргу по особистому рахунку № [NUMBER] за 2018 рік у розмірі 509,08 грн. та вартість підключення у розмірі 750 грн. незаконними, суд приходить до наступного. Вимогами статі 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Звернувшись до суду із позовом, позивач просив суд визнати нарахування боргу по особистому рахунку № [NUMBER] за 2018 рік у розмірі 509,08 грн. та вартість підключення у розмірі 750 грн. незаконними, вказані позовні вимоги не узгоджуються із частиною другою статті 16 ЦК України, якою передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, то суд виходить з наступного: Матеріальні збитки позивача, як він зазначає, складаються з вартості зіпсованих внаслідок відключення електропостачання продуктів, що зберігались в морозильній камері холодильника та придбання ліхтарів на сонячних елементах, прання білизни, купівля дров з доставкою та зламаною табличкою з назвою вулиці та номером будинку. Моральна шкода, як зазначає позивач, полягає в тому, що незаконними діями відповідача було зруйновано нормальний уклад життя та биту, позивачі були змушені витрачати додатково свій час, нерви та сили на вирішення побутових проблем та не мали можливості користуватися своєю побутовою технікою. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання з постачання електричної енергії. Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії (ст. 24 Закону України «Про електроенергетику»). Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Отже підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Розглядаючи позов [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9240,50 грн, суд враховує, що у відповідності з вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши позовну заяву [PERSON] щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9240,50 грн, суд вважає, що ці вимоги позивача є недоведеними, а тому у позові слід відмовити за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів. Крім того, позивач не довів самого факту заподіяння йому вказаних ним матеріальних збитків. Жодного доказу наявності у морозильній камері продуктів, їх псування та вартості позивач не надав, так само як і не надав доказів стосовно зламаної таблички та її вартості. Згідно долучених до матеріалів справи копій квітанції на суму 468 грн. (а.с. 18) також не вбачається, що позивачем було придбано саме ліхтарі на сонячних елементах. Даний чек свідчить лише про безготівковий переказ коштів. Доказів на придбання дров з доставкою у розмірі 700 грн. взагалі не надано позивачем до позовної заяви. Долучені до матеріалів справи копії рахунку - фактури та актів виконаних робіт відносно прання білизни та одягу, не доводять використання наданих послуг позивачем саме внаслідок відсутності електричної енергії у будинку, тобто з наданих позивачем доказів, у їх сукупності дійти висновку про наявність обставин справи не має можливості, а виходячи з принципу змагальності і диспозитивності у цивільному процесі - саме позивач був зобов`язаний надати суду докази на підтвердження цих обставин та фактів. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Оскільки характер позовних вимог [PERSON] до АТ «ДТЕК «Донецькі електромережі» не пов`язаний з відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), позовні вимоги в цій частині суд визнає безпідставними. Таким чином, в межах розглянутої справи відсутні законні підстави для стягнення з відповідача матеріальних збитків і моральної шкоди, вказаних позивачем. Дані позовні вимоги необґрунтовані, недоведені і задоволенню не підлягають. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial