Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON].М. звернувся до суду із уточненим позовом до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, у якому просив стягнути грошові кошти в сумі 17778,34 доларів США,щоеквівалентно 395646,05 гривень, пеню в сумі - 33088,94 грн., що еквівалентно 1486,25 доларам США та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, а представник відповідача заперечувала з наступних підстав. Так, Позивач протягом дії договору № 00920185-040913 на відкриття поточного рахунку користування та обслуговуванням платіжної картки не був обмежений у користуванні власним поточним рахунком.Правління національного банку України у Постанові № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового кредитного та валютного ринківУкраїни»... Крім того ,що відповідно до ст. 75 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України має право внести банк до категорії проблемних підстав , визначених нормативно правовими актами Національного банку України. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк»», згідно з яким з 03.03.2015 в [PERSON] запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в [PERSON] запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015 року. Отже, починаючи з 03.03.2015р.. [PERSON] здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації у [PERSON], пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 36 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів байку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо не може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Звертаємо увагу, що відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідно до пункту 5 частини 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якиходна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка мас документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Отже, позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовується правовідносини приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі положення приписів ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду. Аналогічної правової позиції дотримується ВССУ в ухвалі від 03.12.2014 року та в ухвалі від 01.04.2015 р. Разом з тим, процедура повернення вкладу у разі запровадження тимчасової адміністрації встановлена нормами спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про системугарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаною Закону. Відповідно до ч.1та ч.2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонд) є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банк\: здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч.1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в роз вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним є України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку про виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру коштів, встановленого на дату прийняття того рішення незалежно від кількості одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Так, після введення у АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року діє спеціальний порядок повернення коштів вкладників. Крім того, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Таким чином вимоги Позивача задовольняються у межах гарантованої Фондом суми відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Починаючи з 11.06.2015 р. розпочались виплати вкладникам банку строк дії договорів яких закінчився до 03.03.2015 р. включно. За змістом ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4 -вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 7 інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом. За таких обставин, з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків, сплати неустойки, стягнення коштів, сплачених в якості комісії, виключно в межах процедури ліквідації банку. Крім того, рішення суду в разі задоволення позову створить перешкоди належній діяльності Фонду та виконанню покладених державою на нього завдань. Примусове виконання рішення суду про стягнення коштів призведе до того, що банк в рамках виконавчого провадження повинен буде сплатити свої кошти, при цьому, залишиться зобов'язаним видати грошові кошти в рамках гарантованої суми за договорами банківських вкладів, поточних рахунків. Це означає подвійне стягнення, що діючим законодавством заборонено, а це в свою чергу може створити загрозу порушення прав вкладників та кредиторів банку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 15 лютого 2013 року на підставі договору № 007-20506-150213 банківського в ПАТ «Дельта Банк» (далі - відповідач) [PERSON] позивач) відкрито поточний рахунок № 26208700208249 та емітовано платіж для здійснення готівкових операцій за вказаним поточним рахунком. Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" № 2664-ІИ, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг. До фінансових установ належать в тому чисті банки, видом діяльності яких є надання фінансових послуг, і послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах б за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою і прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Ринки х послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою і споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать і послуги в тому числі на ринках банківських послуг. Статтею 4 вказаного закону встановлено, що фінансовими послугами є випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеківа/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; переказ коштів; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» № Ш-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має мір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» N 5 від 12.04.96 р. зазначено, що до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Фактично між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, в яких відповідач є виконавцем фінансових послуг, а позивач - їх споживачем. Ураховуючи, що фінансові послуги регулюються й спеціальними законами України, Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом (вказана правова позиція міститься в п. З станови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. та узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів в 2009 - 2012 рр. від 01.02.2013 р.) Статтею 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий :клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та ведення інших операцій за рахунком. [PERSON] має право використовувати грошові кошти рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно із п. 1.2 договору [PERSON] (відповідач) має відповідно до вимог чинного законодавства України, наданого Клієнтом (позивачем) пакету документів та [PERSON] су: відкрити вказаний поточний рахунок; за ініціативою Клієнта випустити/надати платіжну карту; здійснювати банківське обслуговування; нараховувати відсотки на шок коштів на рахунку. Відповідно до п.п. 7.1.2. п. 7.1. ст. 7 ЗУ «Про платіжні системи та переказів в Україні» від 5 квітня 2001 року N 2346-ІЇЇ, поточним рахунком є рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов зору та вимог законодавства України. Порядок функціонування поточних рахунків встановлений вказаним Законом України, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, Правилами банківського обслуговування фізичних осібПАТ «Дельта Банк», затвердженими [PERSON] директорів від 20.03.2013 р. та договором, укладеним між банком та клієнтом. У відповідності із п. 7.12. Інструкції № 492, на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховується в тому числі валюта, перерахована з власного поточного або власного вкладного (депозитного) рахунку в іноземній валюті. На виконання зазначеної норми права, а також умов договорів банківського вкладу, з депозитних рахунків, відкритих позивачу в установі відповідача, на вказаний поточний рахунок були зараховані належні позивачу грошові кошти в іноземній валюті доларі США та відсотки за користування вказаними грошовими коштами. Так, за період лютий-липень 2014 року на поточний рахунок було зараховано 584,84 долари США. 18.08.2014 року з депозитного рахунку № 26301111193798, на підставі п. 1.10 договору № 00004006196202 банківського вкладу (депозиту) від 17.02.2014 р. на поточний рахунок було зараховано грошові кошти в іноземній валюті в сумі 7000 доларів США, частку яких в розмірі 3500 доларів США 28.08.2014 року за розпорядженням позивача відповідач зарахував на депозитний рахунок № 26307112222833. Крім того, на поточний рахунок позивача в серпні 2014 року надійшли грошові кошти в сумі 177,28 доларів США, нараховані в якості відсотків за депозитними рахунками У відповідності із п. 1.2. Договору банківського рахунку та [PERSON], відповідач нараховує 7 % річних на залишок грошових коштів на поточному рахунку позивача. На виконання вказаного зобов'язання відповідач нарахував та зачислив на поточний рахунок позивача в серпні 2014 року грошові кошти в розмірі 12,24 долари США. Таким чином, станом на 29.08.2014 року на поточному рахунку позивача знаходилися належні йому грошові кошти в сумі 4274, 36 доларів США. В вересні 2014 року за вказаним поточним рахунком було здійснено наступні банківські операції: *01.09.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 76,23 доларів США - відсотки за депозитним договором № 200004006387342 від 02.03.2014 р.; *03.09.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 10000 доларів США - повернення вкладу за депозитним договором № 200004006387342 від 02.03.2014 р.; *03.09.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 4,89 доларів США - відсотки за депозитним договором № 200004006387342 від 02.03.2014 р.; *30.09.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 33,76 доларів США - відсотки на залишок грошових коштів на поточному рахунку. *03.09.2014 року списано грошові кошти в сумі 5000 доларів США - перерахування на депозитний рахунок № 263021122253153 за депозитним договором № 20000008513986 від 03.09.2014 р.; *04,19.09.2014 р. списано грошові кошти в сумі 500 доларів США - отримання через касу банку. Таким чином, станом на 30.09.2014 року на поточному рахунку позивача знаходилися належні йому грошові кошти в сумі 8889,24 долари США. В жовтні 2014 року за вказаним поточним рахунком було здійснено наступні банківські операції: *03.10.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 32,08 долари США - відсотки за депозитним договором № 20000008513986 від 03.09.2014 р.; *31.10.2014 р. зараховано грошові кошти в сумі 35,96 доларів США - відсотки на залишок грошових коштів на поточному рахунку. Таким чином, станом на 31.10.2014 року на поточному рахунку позивача знаходилися належні йому грошові кошти в сумі 8957,28 доларів США. 03 листопада 2014 року з депозитного рахунку № 263021122253153 за депозитним договором № 20000008513986 від 03.09.2014 р. на поточний рахунок було зараховано грошові кошти в сумі 5000 доларів США та відсотки на залишок коштів нарахунку в розмірі 34,06 доларів США, тому станом на 17.11.2014 року на зберіганні у відповідача на поточному рахунку позивача знаходяться грошові кошти в сумі 13991, 34 долари США. Вказані обставини підтверджуються виписками з поточного рахунку, отриманими позивачем в порядку, передбаченому Договором про надання комплексних банківських послуг № 006-20506-150213 від 15 лютого 2013 року. 23 лютого 2015 року з депозитного рахунку № 26307112222833 за депозитним договором № 20003008468084 від 27.08.2014р. на поточний рахунок було зараховано грошові кошти в сумі 3500 доларів США та відсотки на залишок коштів на рахунку в розмірі 287 доларів США, тому станом на 23.02.2014 року на зберіганні у відповідача на поточному рахунку позивача знаходилися грошові кошти в сумі 17778,34 долари США. Статтею 1068 ЦК України, положення якої кореспондуються з пп. 7.1. п.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та умовами пп.1.2. п.1, пп. 3.4.1, 3.4.2. Договору банківського рахунку, видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника. [PERSON] зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. [PERSON] зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За умовами договору банківського рахунка, він є поточним рахунком з використанням платіжної картки (п.1.2. Договору банківського рахунку). Згідно із пп. 8.1, 8.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням електронного платіжного засобу після укладення договору, на підставі якого надається і використовується електронний платіжний засіб. Поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених вказаною Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі главою 8 Інструкції. Так, пп. 8.4. Інструкції встановлено, що кошти з поточного рахунку фізичної особи не можуть бути використані за допомогою електронного платіжного засобу для здійснення іноземних інвестицій в Україну та інвестицій резидентів за її межі. З жовтня 2014 року позивач майже щоденно звертався до відповідача з проханням видати належні йому грошові кошти в розмірі та порядку, встановленому законом, проте відповідач відмовляв навіть у видачі частки грошових коштів. 29.08.2014 року НБ України було прийнято постанову № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», якою введено цілу низку обмежень щодо розпорядження фізичними особами грошовими коштами в іноземній валюті. Так, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (пп.9 п.1); видача готівкових коштів у межах України за електронними платіжними засобами, що емітовані як резидентами, так і нерезидентами, здійснюється виключно в гривнях (пп.13 п.1). Вказані обмеження діють з 02 вересня 2014 року до 02 грудня 2014 року. (п.2). Як вбачається з вищевказаних норм, жодних обмежень щодо здійснення в межах України безготівкових операцій в іноземній валюті законодавство України не містить, тому позивач 17.10.2014 року надав до вказаного відділення банку платіжнедоручення № 1 від 17.10.2014 року, яким ініціював переказ належних йому грошових коштів в сумі 8800 (вісім тисяч вісімсот) доларів США до банка - бенефіціара ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» на рахунок № 16006012129623 з метою поповнення мого власного поточного рахунку № 26201566544801, відкритого в ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК». 04 листопада 2014 року позивач в черговий раз звернувся до Харківського відділення № З ПАТ «Дельта Банк» із вимогою видати належні йому грошові кошти в розмірі 1158 доларів США та ініціював переказ належних йому грошових коштів в іноземній валюті в сумі 12800 (дванадцять тисяч вісімсот) доларів США до банка-бенефіціара ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» на рахунок № 16006012129623 з метою поповнення свого власного поточного рахунку № 26201566544801, відкритого в ПАТ хПЛАТШУМ БАНК». 24 лютого 2014 року позивач в черговий раз ініціював переказ належних йому грошових коштів в іноземній валюті в сумі 17750,00доларів США до банка-бенефіціара ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» на рахунок № 16006012129623 з метою поповнення свого власного поточного рахунку № 26201566544801, відкритого в ПАТ ([PERSON]», для чого надав до Харківського відділення № З ПАТ «Дельта Банк» платіжне доручення № 3 від 24.02.2015 року. До цього часу позивач не отримав грошей в готівковій формі; його розпорядження про безготівковий переказ банком не виконано. Також не було виконано розпорядження позивача про видачу готівкових коштів через банківський термінал, що розташований в уповноваженому відділенні банку а адресою м. Харків, проспект Перемоги , 7. Більш того, відповідач в порушення умов договору банківського вкладу відмовляється видати позивачу банківську карту, необхідну для користування належними позивачу грошовими коштами, які знаходяться на поточному рахунку позивача. Вказані обставини підтверджуються заявами позивача про видачу коштів, квитанцією про відмову у видачі грошових коштів з банківського терміналу, виписками з банківського рахунку, листами відповідача від 14.10.2014 року № 05-2468289 і № 05-511666 від 10.11.2014 року. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав, зокрема, речі, у тому числі гроші. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України). Майном, як особливим 5'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ст. 90 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта також відноситься до грошових коштів і може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про хист прав людини, її основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР1 17.07.97 р. «Про ратифікацію Конвенції про хист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватисярозпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Згідно із ст.ст. 317, 319 ЦК України, тільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із статтями 1, 25 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відповідач є комерційним банком, який надає громадянам послуги в тому числі із залучення коштів громадян, касового та розрахункового обслуговування населення, виконання валютних та інших банківських операцій. Згідно із п. 19, ст. 1, п. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач має право на належну якість продукції, а саме на належну якість послуги, що надається відповідачем для задоволення суспільних потреб позивача. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами Договору банківського рахунку, відкритий позивачу рахунок є комплексним рахунком - поточним рахунком з використанням електронної платіжної картки, емітованої відповідачем. Тобто, за допомогою платіжної картки позивач має право отримувати готівкові кошти в касі банку та інших банках, пунктах видачі готівки та банкоматах. Інші операції, в тому числі перераховувати грошові кошти зі свого рахунку на інші власні рахунки, позивач може здійснювати в порядку, встановленому діючим законодавством України. Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлював відповідальність суб'єктів переказу. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі (пункт 1.24 статті 1 Закону). Згідно із пп. 2.1 п.2 Договору про банківський рахунок [PERSON] зобов'язався приймати платіжні документи протягом усього робочого дня та виконувати їх протягом двох банківських днів в операційний час (з 9 години до 17 години). Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженим Постановою НБУ від 28.07.2008 року № 216 (далі - Положення № 216) встановлено, що платник має право надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа засобами програмно-технічного комплексу "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо (якщо це визначено в договорібанківського рахунку або в окремому договорі з платником)(пп. 1.4). Обов'язкові реквізитні, які має містити платіжне доручення, яке платник надає в банк для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті, встановлені пп. 2.1 Положення № 216. Дії банку після прийняття платіжного доручення № 2 від 04.11.2014 року, яким позивач ініціював переказ належних йому грошових коштів в сумі 12800 доларів США, регламентуються пп. 3.6, 3.7. п. З гл. 2 Положення № 216. Так, уповноважений банк має перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах вимогам глави 2 цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку є підставою для переказу іноземної валюти або банківських металів з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів. Уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах у порядку, передбаченому пунктом 3.7 Положення, де зазначено, що уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо платник не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку. Відсутність з боку уповноваженого банку (Харківського відділення № З ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК») вказаних дій щодо повернення платіжного доручення № 2 від 04.11.2014 р. та № 3 від 24.02.2015 р. без виконання, свідчать про їх відповідність вимогам діючого законодавства і виникнення у відповідача обов'язку в строк до початку операційного дня 07.11.2014 року виконати ініційований позивачем переказ. Проте, до цього часу відповідач розпорядження позивача не виконав і послуги щодо безготівкового перерахунку грошових коштів не надав. Статтею 32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-IIIвстановлена відповідальність банку при здійсненні переказу коштів. Починаючи з 27 жовтня 2014 року по 11 листопада 2014 року позивач звертався до відповідача із заявами про отримання послуги у вигляді видачі в порядку, передбаченому діючим законодавством України належних йому грошових коштів в готівковій формі; отримати послугу з видачі грошових коштів через банкомат, розташований за адресою м. Харків, проспект Правди,17; 04.11.2014 року та 24.02.2015 року позивач намагався отримати від відповідача послуги у вигляді здійснення безготівкового переводу належних позивачу грошових коштів. Проте, жодної послуги від відповідача позивач не отримав і належні йому грошові кошти в своє володіння не повернув. Згідно із ч.1,3 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець зобов'язаний надати споживачеві продукцію (послугу) належної якості. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу ненадання відповідачем передбачених договором фінансових послуг - невиконання ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» платіжного доручення № 2 від 04.11.2014 року та № 3 від 24.02.2015 р. про переказ грошових коштів в іноземній валюті в сумі 17750 доларів США на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК» та відмови у видачі позивачу14.11.2014 року грошових коштів в іноземній валюті в сумі 1157 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 1295,0440 гривен за 100 доларів США),внаслідок чого порушено право власності позивача на вказані грошові кошти. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). Відповідно до п. 32.2 ст. 32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-ІП у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, якщо відбулося порушення банком строків виконання доручення клієнта на переказ, у клієнта з'являється підстава вимагати, а у банка -обов'язок сплатити пеню у зазначеному розмірі. Такий же порядок обчислення суми пені, яка сплачується платникові, передбачений у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених законом строків виконання доручення клієнта на переказ. Згідно із абз. З п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» можливо ухвалення рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. З ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Проте, пеня за порушення строків виконання платіжного доручення на перерахування грошових коштів в іноземній валюті, є штрафною санкцією і розраховується виходячи з суми грошових коштів в іноземній валюті, своєчасно не перерахованих банківською установою з подальшим переведенням її в гривневий еквівалент. Аналогічна правова позиція міститься в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, наданої Верховним судом України. Таким чином, за порушення строків здійснення банківського переказу станом на 21.04.2015 року відповідач має сплатити пеню в розмірі 33088,94 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в протиправному позбавленні права власності чи його обмеження (ст. 321 ЦК України), створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК); невиконання чи неналежне виконання умов зобов'язання (ст. 610 ЦК). Статтею З ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, зокрема, припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі та ін. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Згідно із ч. З ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у наданій послузі споживач має право на свій вибір вимагати реалізації прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. На цей час відповідачем утримуються належні позивачу грошові кошти всупереч розпорядженням на їх видачу та перерахування в іншу банківську установу, в той час як згідно із умовами Договору банківського рахунку від 15.02.2013 р. і ст. 1066 ЦК України, позивач має право в будь який момент розпорядитися належними йому грошовими коштами в тому числі шляхом їх зняття з банківського рахунку. За час слухання справи сума позову зменшилася через те, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було сплачено позивачеві 200\~000 гривень, що на 02.03.2015 року становив 7446,54 доларів США, тобто сума боргу відповідача перед позивачем становить 10\~376,60 доларів США. У задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд відмовляє через відсутність доказів спричинення такої шкоди поз ивачем, а також з урахуванням фінансового стану відповідача щодо я кого введено тимчасову адміністрацію. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial