Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати її членом сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що з 2007 року проживала разом з [PERSON] як чоловіком без реєстрації шлюбу, у квартирі мешкали його батьки, однак з 2010 року по 2013 рік усі вони померли, а позивачка залишилась мешкати у квартирі без реєстрації. Увесь час вона безперешкодно проживає у квартирі, займається її впорядкуванням, оплачує комунальні послуги та послуги за користування електричною енергією, при цьому вона не може зареєструватися за місцем фактичного мешкання, та вважає, що набула право користування вказаною квартирою. Позивачка та представник відповідача подали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача свою думку з приводу заявленого позову не висловив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] на даний час перебуває на балансі у відповідача, який являється власником житлового фонду. Квартира [ADDRESS], що складається з двох кімнат загальною житловою площею 25,1 кв.м., перебувала у користуванні сім'ї [PERSON] та була їм надана у користування на підставі ордера №38, виданого 10.02.1997 року Закритим акціонерним товариством "Одеський цукровий завод" на підставі Рішення №752 від 25.12.1985 року адміністрації та профкому підприємства, на ім'я [PERSON], котрий помер [INFO]. Після його смерті ордер №19 від 23.03.2011 року був виданий дружині померлого [PERSON] на підставі Рішення №752 від 25.12.1985 року адміністрації та профкому Закритого акціонерного товариства "Одеський цукровий завод". [PERSON] померла [INFO], після її смерті у квартирі залишився проживати їх син [PERSON], котрий був зареєстрований у квартирі з 13.06.1987 року. [INFO] [PERSON] у віці 46 років помер, свідоцтво про смерть [NUMBER]. Позивачка у справі мешкала у квартирі разом з [PERSON] та його батьками з 2007 року у якості дружини сина, з котрим проживала без реєстрації шлюбу і вела з ним спільне господарство, користуючись зазначеною житловою площею по цей час, сплачуючи комунальні та інші послуги, що випливають з договору найму житлового приміщення, її права на проживання в зазначеній квартирі ніхто не оспорював, однак договір між позивачкою та власником будинку (як попереднім, так і теперішнім), не укладався. За роки проживання позивачка повністю підтримує належний технічний стан спірної квартири, іншого житла позивачка не має та по цей час проживає у квартирі без реєстрації. Зазначені позивачкою обставини відповідачем не спростовані та підтверджуються наявними у позивачки оригіналами особистих документів [PERSON], з котрим проживала як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, та його батьків, а також оригіналами розрахункових книжок по оплаті комунальних послуг за спірну квартиру, що надані позивачкою до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно вимог ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до норми ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. В силу п.4 ст.3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року по справі №1-31/2001, положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ураїни від 10 жовтня 1994 року № 700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому відсутність прописки не може бути підставою для відмови у визнанні права на користування. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивачка правомірно набула право користування квартирою як член сім'ї попередніх користувачів, а як наслідок - набула всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачкою права користування квартирою. З боку відповідача суду не представлено жодного належного доказу, який би спростував зазначені у позові обставини.

Outcome: approved