Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн, а після збільшення позовних вимог у розмірі 1000000,00 грн, завданої протиправною бездіяльністю слідчого відділу Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області, а судові витрати просила покласти на відповідача. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 30.07.2019 року нею через відділення Укрпошти до Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області було направлено заяву щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, а саме: відкритого заволодіння ним за допомогою інших осіб планшетом, який належить позивачці. Прилуцьким відділом поліції заяву [PERSON] було отримано 02.08.2019 року, але відомості до ЄРДР так внесені не були та письмової обґрунтованої відповіді щодо невнесення відомостей в ЄРДР позивачці надано не було. 12.08.2019 року [PERSON] повторно звернулася до Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з вказаною вище заявою, проте знову відомості до ЄРДР внесені так і не були, як і не було надано письмової обґрунтованої відповіді щодо цього. Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.09.2019 року було визнано протиправною таку бездіяльність слідчого відділу Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області, а відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] внесено до ЄРДР, проте слідча Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області Павленко І.М. 10.09.2019 року винесла постанову про закриття цього кримінального провадження, не надавши можливості [PERSON] ознайомитися з матеріалами справи. Прилуцькою місцевою прокуратурою вказану постанову скасовано. 08.10.2019 року [PERSON] подала скаргу на бездіяльність слідчого слідчого відділу Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області щодо не розгляду клопотання під час досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2019 року скаргу було задоволено і зобов`язано слідчу Павленко І.М. розглянути клопотання від 30.09.2019 року та прийняти відповідне процесуальне рішення, проте вказана ухвала була проігнорована слідчим відділом. Крім того, за результатами розгляду заяви [PERSON] процесуальним прокурором Прилуцької місцевої прокуратури було ініційовано питання про відсторонення слідчої Павленко І.М. від проведення досудового розслідування у зв`язку з неефективністю. Разом з тим, [PERSON] було подано клопотання на ім`я начальника Прилуцького відділу поліції про відновлення права користування та повернення їй планшета, який був тимчасово вилучений. Проте вказане клопотання поліцією було проігноровано. Листом Головного управління Національної поліції у Чернігівській області було повідомлено [PERSON] про те, що слідчою Павленко І.М. під час розслідування кримінального провадження №12019270210001044 не дотримано вимог КПК України, за що до останньої вжито заходів реагування. Керівництво СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області попереджено про персональну відповідальність щодо усунення виявлених недоліків та прийняття законного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Стан досудового розслідування кримінального провадження взято на контроль слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області. Проте бездіяльність СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області продовжилася. Так, ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2019 року визнано бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна протиправною. Прилуцькою місцевою прокуратурою було надано вказівки прокурора у кримінальному провадженні та надано строк для виконання даних вказівок, але дані вказівки було проігноровано. Вже більше року слідчі СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області нехтують наявними доказами у вказаному вище кримінальному провадженні, не виконують ухвали слідчих суддів, не виконують письмові вказівки прокурора. Такі тривалі незаконні дії спричинили позивачці душевні страждання, моральний біль, дискомфорт, впливають на її емоційний стан, не дають їй спокійно жити і працювати, вона втратила сон, апетит, це порушило її стабільний ритм життя, тому вона і звернулася з відповідним позовом до суду. 21.02.2020 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, згідно з яким Казначейство просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та мотивує свою позицію тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдавало, тому відповідно до законодавства України Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці діями інших суб`єктів. Жодним нормативним актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб органів державної влади. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Дії Казначейства відносно [PERSON] незаконними не визнано. Крім того, позивачкою не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та тяжкими фізичними і моральними стражданнями, так як нею не надано жодних доказів про важкий душевний стан, погіршення здоров`я, а також доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів (а.п. 66-67). Від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області також надійшов відзив на позов, згідно з яким управління у повному обсязі не визнає позовні вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку відсутні обставини, зазначені в ст.1176 ЦК України, якою передбачено право відшкодування особі шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, незаконного застосування запобіжного заходу, а також незаконного накладення адміністративного заходу у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідач вважає, що у даному випадку не встановлено жодної з підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці і підстав для виникнення права на таке відшкодування, зокрема підозра їй не повідомлялась, до суду кримінальні провадження не скеровувались, виправдовувальні вироки не ухвалювалися, рішення про закриття кримінальних проваджень не приймалось. Крім того, відповідач зазначає, що ухвалами слідчих суддів про визнання протиправною бездіяльності слідчих, така бездіяльність не визнана незаконною. Вказані ухвали слідчих суддів Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області не містять підстав, які б надавали позивачці право на відшкодування моральної шкоди та не є безумовною підставою для висновку про завдання їй моральної шкоди, а реалізація механізму оскарження постанов слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи (а.п.120-124). 04.05.2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Позивачка у своїй відповіді наполягає на тому, що протягом тривалого часу посадові особи здійснюють протиправну бездіяльність, нехтують ухвалами слідчих суддів, у резолютивних частинах яких чітко визнано протиправною бездіяльність слідчих та, як наслідок, даної бездіяльності їх зобов`язано вчинити певні дії. Крім того, не тільки ухвалами слідчих суддів підтверджується протиправна бездіяльність та не проведення ефективного досудового розслідування, а й листами самого ж відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, листами Прилуцької місцевої прокуратури, внесенням до ЄРДР відомостей за ч.2 ст.382 КК України щодо вчинення злочину слідчим (а.п.155-157). 19.06.2020 року від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач зазначає, що [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження скористалася способом захисту своїх прав, який передбачений п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, а тому під час постановлення судом ухвал, на які позивачка посилається, вона вже реалізувала своє право на захист, тобто її порушені права було відновлено. Крім того, відповідач зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України. Щодо твердження позивачки про те, що протиправна бездіяльність, яка завдала їй моральної шкоди, підтверджується листами Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, відповідач звертає увагу, що вказані листи необхідно розцінювати як доказ того, що ним вживаються всі необхідні і можливі заходи реагування для захисту прав [PERSON] та забезпечення якісного, всебічного та повного досудового розслідування. При цьому відповідач наголошує, що у спірних правовідносинах необхідно застосовувати спеціальне законодавство, яке регулює такі відносини. У даному випадку спеціальний закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає чіткі підстави для виникнення права для відшкодування моральної шкоди. У даному випадку не встановлено жодної з таких підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці і підстав для виникнення права на таке відшкодування. Крім того, позивачкою крім ухвал суду та листів відповідача іпрокуратури, не надано жодного належного доказу на підтвердження завдання їй саме моральної шкоди, яка полягала б у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (а.п.178-181). На заперечення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області позивачкою було надано пояснення, у якому [PERSON] зазначає, що предметом даного позову є стягнення моральної шкоди, завданої протиправною (незаконною) бездіяльністю слідчого відділу Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, а не реалізація її прав у кримінальному судочинстві. Позивачка зазначає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що вона не зазнала страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Так, тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні спричиняє позивачці відчуття невизначеності, непевності, незахищеності, неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки (а.п.183-186). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, проте від позивачки до суду надійшла заява, згідно з якою вона уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила провести розгляд справи без участі сторони позивача (а.п.167). Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та підтримала позицію, викладену у відзиві на позов. Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, проте завчасно подав заяву про розгляд справи без його участі (а.п.131-132). Представник Прилуцької окружної прокуратури у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог, не вбачаючи підстав для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди. Допитаний в якості свідка лікар [PERSON] суду пояснив, що 22.08.2019 року до нього звернулась [PERSON] зі скаргами на головний біль та тошноту, за наслідками обстеження їй було поставлено діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу, який набувається протягом життя і загострюється у певний період часу, тому їй призначено ряд препаратів для амбулаторного лікування протягом 14 днів, після чого у вересні 2019 року [PERSON] прийшла за довідкою для роботи, яка була їй видана у довільній формі. З письмових пояснень свідка [PERSON] , яка є директором КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області вбачається, що зі слів лікуючого лікаря [PERSON] , [PERSON] в липні та вересні 2019 року зверталася за первинною допомогою до амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2 КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області. Їй було діагностовано вегето-судинну дистонію по змішаному типу та призначено лікування, після проходження якого видано довідки. Всі записи щодо діагнозу та лікування були зроблені лікарем в новозаведеній амбулаторній карті. Видачу медичної довідки №48 від 24.09.2019 року [PERSON] лікар підтвердила та пояснила, що особам які самостійно звернулися за консультативною допомогою, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою закладу охорони здоров`я. Проте [PERSON] зауважила, що [PERSON] звернулася до лікаря про видачу довідки про хворобу для надання її за місцем роботи, а не в суд. А відповідно до п.2.17 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» директор закладу охорони здоров`я засвідчує довідку довільної форми особам, які проходять обстеження з приводу встановлення причинного зв`язку захворювання з умовами праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, або за направленням слідчих органів, прокуратури і суду. Таким чином, факт подачі зазначеної довідки до суду було приховано (т.2 а.п.139, 145-146). Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного переконання. 30.07.2019 року через відділення Укрпошти до Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Омельяненко В.О. направила заяву про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, а саме: відкритого заволодіння ним з допомогою інших осіб планшетом, який належить позивачці (т.1 а.п.11). 12.08.2019 року [PERSON] повторно звернулася з вказаною вище заявою (т.1 а.п.12). Талоном-повідомленням від 12.08.2019 року [PERSON] повідомлено, що її заяву зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №8463 (т.1 а.п.13). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.09.2019 року визнано протиправною таку бездіяльність слідчого відділу Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області (т.1 а.п.14-15). Постановою від 10.09.2019 року кримінальне провадження №12019270210001044 від 22.07.2019 року було закрито (т.1 а.п.17-19). Листом Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 10.09.2019 року [PERSON] було повідомлено про закриття кримінального провадження по факту її заяви від 23.07.2019 року (т.1 а.п.16). Прилуцькою місцевою прокуратурою було повідомлено [PERSON] листом №1761-19 від 25.09.2019 року про те, що її скарги розглянуті та встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та винесена передчасно, а тому скасована, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області для проведення подальшого досудового розслідування (т.1 а.п.158, 190, 210, 211). Відповідно до копії повідомлення Прилуцької місцевої прокуратури за результатами розгляду заяви [PERSON] перед начальником СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області процесуальним прокурором ініційовано питання про відсторонення слідчого [PERSON] від проведення досудового розслідування у зв`язку з неефективністю (т.1 а.п.21). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.10.2019 року визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Павленко І.М. щодо невиконання вимог ст.110, 220 КПК України при розгляді клопотання [PERSON] про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12019270210001044 (т.1 а.п.23-24). З копії повідомлення Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 24.10.2019 року вбачається, що за викладеними у скарзі фактами слідчим управлінням проведена перевірка та встановлено наступне. Факти перевищення службових повноважень та розголошення особистої інформації слідчим СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Щодо вилучення планшетного комп`ютера встановлено, що вказаний пристрій вилучено в рамках кримінального провадження №120192702100001038. Планшетний комп`ютер визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження. В ході розслідування встановлено, що вказаний пристрій на праві власності [PERSON] не належить. Проведеною перевіркою встановлено, що слідчий Павленко І.М. під час розслідування кримінального провадження №120192702100001044 не дотрималася вимог КПК України, за що до останньої вжито заходів реагування. Керівництво СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області попереджено про персональну відповідальність щодо усунення виявлених недоліків та прийняття законного рішення у вказаному кримінальному провадженні (т.1 а.п.22,160). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2019 року визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12019270210001038 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.160 КК України, у неповерненні тимчасово вилученого майна, яке вилучене працівниками поліції 21.07.2019 року в с.Сухополова Прилуцького району Чернігівської області на виборчій дільниці №740635 (т.1 а.п.26-28). На підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.12.2019 року визнано бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Павленко І.М. та слідчого відділу Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області щодо невиконання письмових вказівок прокурора Прилуцької місцевої прокуратури [PERSON] та невиконання вимог листа першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури у кримінальному провадження [PERSON] щодо організації належного контролю за проведенням досудового розслідування та прийняттям кінцевого рішення згідно чинного законодавства та зобов`язано в місячний термін виконати вказані дії (т.1 а.п.29-30). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2020 року визнано бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Тіхомірова Р.В. щодо невиконання письмових вказівок прокурора Прилуцької місцевої прокуратури Гузенко І.В. від 11.12.2019 року та зобов`язано виконати вказівки в двотижневий термін (т.1 а.п.94-95). Відповідно до ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від від 25.02.2020 року слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Тіхомірова Р.В. зобов`язано у двотижневий термін виконати письмові вказівки прокурора Прилуцької місцевої прокуратури від 11.12.2019 року у кримінальному провадженні №12019270210001044 (т.1 а.п.96-97). В ухвалі слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.03.2020 року зазначено, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року констатовано бездіяльність слідчого (т.1 а.п.98). На підставі заяви [PERSON] про те, що слідчим СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області не виконуються ухвали Прилуцького міськрайонного суду по кримінальному провадженню №12019270210001044 було внесено дані в ЄРДР (т.1 а.п.99,100). Відповідно до копії повідомлення №07/0-64 від 24.02.2020 року за неналежне розслідування кримінального провадження №12019270210001044 відносно слідчого [PERSON] вжито заходів реагування (т.1 а.п.101,161). Згідно з копією довідки у кримінальному провадженні №12019270210001044 від 22.07.2019 року слідчим СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області виконано ряд слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні та на даний час досудове розслідування триває (т.1 а.п.142-153). Листом №88-331-20 від 13.03.2020 року Прилуцька місцева прокуратура повідомила, що 13.03.2020 року прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за №42020271210000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України (т.1 а.п.195). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.04.2020 року визнано незаконною діяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Тіхомірова Р.В. у кримінальному провадженні №12019270210001044, яка полягає у нерозгляді клопотання [PERSON] від 14.04.2020 року про огляд відеозапису диску, що міститься в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.п.168). А в ухвалі слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.04.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Тіхомірова Р.В. у кримінальному провадженні №12019270210001044, яка полягає у нерозгляді клопотання [PERSON] від 14.04.2020 року про допит свідка [PERSON] та зобов`язано слідчого провести розгляд вказаного клопотання (а.п.169). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.04.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Тіхомірова Р.В. у кримінальному провадженні №12019270210001044, яка полягає у нерозгляді клопотання [PERSON] від 14.04.2020 року про допит свідка [PERSON] та зобов`язано слідчого провести розгляд вказаного клопотання (т.1 а.п.170). Відповідно до копії листа від 08.05.2020 року за порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог ст.2, 9, 28, 40 КПК України під час розслідування кримінального провадження №12019270210001044 прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Разом з тим, до слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Павленко І.М. та т.в.о. начальника СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Хвостенка О.П. вжито заходів дисциплінарного впливу. Слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] , у зв`язку з неефективністю проведення досудового розслідування, відсторонено від проведення досудового розслідування кримінального провадження №12019270210001044 (т.1 а.п.189). На підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.05.2020 року (т.1 а.п.191-192) Прилуцькою місцевою прокуратурою 12.05.2020 року було внесено відомості до ЄРДР за №42020271210000050 на підставі заяви [PERSON] від 14.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України (т.1 а.п.193, 194). Листом від 15.06.2020 року Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повідомило, що до т.в.о. заступника начальника Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області начальника слідчого відділення [PERSON] вжито заходів реагування. За фактом неналежного розслідування кримінального провадження №12019270210001044 слідчим управлінням проводилось службове розслідування, за результатами якого слідчому СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] оголошено догану. Досудове розслідування кримінального провадження №12019270210001044 триває. На виконання письмових вказівок 09.06.2020 року з [PERSON] та [PERSON] проведено слідчий експеримент, допитано [PERSON] та [PERSON] , призначена додаткова судово-медична експертиза (т.1 а.п.187-188). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.06.2020 року зобов`язано слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Скрипченка Б.В. або іншого слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №12019270210001044, розглянути два клопотання [PERSON] від 21.05.2020 року з винесенням відповідних процесуальних рішень (т.1 а.п.196-197, 207-208). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.06.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Скрипченка Б.В. у кримінальному провадженні №12019270210001044 (т.1 а.п.204-206). На підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.07.2020 року було скасовано постанову слідчого у кримінальному провадженні т.в.о. начальника СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Єремеєва А. від 10.07.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12019270210001044 за ознакам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України (т.1 а.п.219-220, 243-244). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.07.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Скрипченка Б.В. щодо невиконання клопотання від 22.05.2020 року у кримінальному провадженні №12019270210001044 (т.1 а.п.221-222). 02.09.2020 року слідчим суддею Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від скасовано постанову слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Вавілової К.З. від 04.08.2020 року про відмову в задоволенні клопотання від 11.06.2020 року щодо одночасного допиту потерпілих [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] та зобов`язано слідчого повторно розглянути вказане клопотання (т.1 а.п.239-240). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.09.2020 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження №12019270210001044 від 22.07.2019 року (т.1 а.п.241-242). Ухвалами слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Вавілової К.З. щодо не розгляду двох клопотань від 21.09.2020 року у кримінальному провадженні №12019270210001044 та визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] щодо невиконання письмових вказівок прокурора Прилуцької місцевої прокуратури від 26.08.2020 року (т.1 а.п.32-34). Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2020 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Вавілової К.З. щодо не розгляду клопотання про повідомлення підозри від 11.11.2020 року у кримінальному провадженні №12019270210001044 (т.2 а.п.85). Згідно з копією інформації №499 від 08.08.2019 року, наданої адміністрацією лікувально-профілактичного закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради, на телефон «103» Центральної оперативної диспетчерської 21.07.2019 року о 13 год. 54 хв. надійшов виклик за адресою: [ADDRESS] до громадянки [PERSON] (т.2 а.п.20). Відповідно до копії довідки №48 від 24.09.2019 року [PERSON] має діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу (т.1 а.п.25). Згідно з довідкою №01-06/106 від 03.03.2020 року, виданою КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області, [PERSON] зверталася за первинною допомогою до амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2 КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області зі своєю амбулаторною картою. На обліку в цьому закладі вона не перебуває. [PERSON] було діагностовано вегето-судинну дистонію по змішаному типу з симпато-адреналовими кризами та призначено курс лікування. Лікар [PERSON] такий стан здоров`я громадянки [PERSON] пов`язує з раннім строком вагітності, так як на руках вона мала карту по вагітності (т.2 а.п.4, 22). Відповідно до копії довідки, виданої Менським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , перебуває на обліку в Сновській ДПІ Менське управління ГУ ДФС у Чернігівській області як фізична-особа підприємець (т.2 а.п.11-12). Згідно з інформацією Реєстру самозайнятих осіб [PERSON] перебуває на обліку Сновській ДПІ Менське управління ГУ ДФС у Чернігівській області як фізична-особа підприємець з 19.06.2020 року (т.2 а.п.35-37, 41-43). 03.12.2020 року [PERSON] було подано скаргу на дії щодо розголошення лікарської таємниці та надання неправдивих відомостей, в якій вона зазначає, що лікарями КНП «Ніжинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ніжинської міської ради Чернігівської області було розголошено її діагноз та надано неправдиві відомості з приводу її вагітності (т.2 а.п.56-60). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~ЦК України). Судом з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди позивачці є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання ними своїх службових обов`язків, а тому у даному випадку відсутні спеціальні підстави для застосування\~статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16. Відповідно до\~статті 1174 ЦК України\~обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статтею 2 ЦК України\~передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затверджене\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845. Згідно з пунктом 3 цього Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-3014цс16. Велика Палата Верховного Суду України 27.11.2019 року у справі №242/7441/16-ц зробила наступні правові висновки. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08.11.2017 року у справі 761/13921/15-ц (провадження 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не зробив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду України від 04.09.2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення Державної Казначейської служби України та неможливість задоволення позову у разі незалучення. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим залучення або незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної Казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна Казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки рядом судових рішень, які набрали законної сили, було констатовано неправомірність бездіяльності посадових осіб слідчого відділу Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області по відношенню до позивачки [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що через це вона беззаперечно має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих їй як неправомірною бездіяльністю по відношенню до всіх її звернень, так і прийняттям незаконних рішень, які неодноразово скасовувалися на вимогу позивачки, у досить тривалому та неналежному проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні за її заявою в цілому, що не могло не змусити [PERSON] відчувати недовіру до правоохоронних органів, невизначеність у житті, невпевненість, незахищеність, неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки, не знаходячи при цьому причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними психологічними переживаннями та встановленим позивачці діагнозом відповідно до довідки №48 від 24.09.2019 року. Разом з цим, враховуючи принцип справедливості, розумніості та співмірності, суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у сумі саме 1000000,00 грн, як вона про це просила у своїй заяві про збільшення позовних вимог, а вважає цілком співмірною з заподіяною їй протиправною бездіяльністю слідчого відділу Прилуцького відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня\~\~2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у даній справі є лише Головне управління Національної поліції в Чернігівській області. Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим\~постановою КМУ від 21.12.2005 року №1232\~Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до\~ст.176 ЦК України\~юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави, тому Державна казначейська служба України не може виступати відповідачем у даній справі. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16). Згідно зі\~ст.48 Бюджетного кодексу України\~в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п.8 ст.7, пунктів 1, 2\~ст.23\~Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються\~Законом України "Про державний бюджет України". Отже, відшкодування громадянинові шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі\~статті 141 ЦПК України. Відповідно до\~змісту ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.137 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.142 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож, зважаючи на те, що суд вважає за доцільне задовольнити лише частину заявлених позивачкою позовних вимог, то і здійснені нею та належним чином підтверджені витрати на отримання професійної правничої допомоги підлягають пропорційному частковому задоволенню у розмірі 72,00 грн. Також частковому стягненню з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь держави підлягає і судовий збір у розмірі 18, 04 грн. На підставі викладеного та ст.55,\~56 Конституції України, ст.\~15,\~16,\~23,\~1174,\~1176 ЦК України, ст.23,\~48\~Бюджетного кодексу України,

Outcome: partial