Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № CL-158168 від 26.12.2018 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , остання отримала кредит на суму у розмірі 100000,00 грн. зі строком кредитування до 25.12.2023 року, на поточні потреби відповідачки зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 52.99 % річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Вказує, що на підставі п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте відповідач 1 в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 03 серпня 2021 року за вказаним договором відповідач має заборгованість в сумі 158546,42 грн., з яких 92002,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 66544,24 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки в Анкеті-заяві № CL-158168 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю відповідачки [PERSON] з [PERSON] , з урахуванням висновку Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 року, - обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя. Посилаючись на викладене, АТ «Кредобанк» просить суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь товариства вищевказану суму заборгованості за Кредитним договором № CL-158168 від 26.12.2018 р. в сумі 158546,42 грн., 2270 грн. - витрат по сплаті судового збору та 16081,642 грн. - витрат на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 02.11.2021 провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а. с. 57-58). Ухвалою суду від 01.12.2021 в підготовчому судовому засіданні спарву призначено до розгляду (а. с. 87). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в сумі 92002,18 грн. визнала в повному обсязі, стосовно стягнення заборгованості в сумі 66544,24 грн. за відсоткамизазначила, що вказана сума є завищеною. Допитана в якості свідка за її згодою відповідачка [PERSON] суду показала, що вони з відповідачем [PERSON] близько 10 років не підтримують шлюбні відносини, вона проживає в смт. Ставище, відповідач [PERSON] близько чотирьох років проживає за іншою адресою в с. Журавлиха разом з їх дочкою. Про факт укладення нею кредитних договорів, в т. ч. укладення з позивачем кредитного договору від 26.12.2018 [PERSON] вона не повідомляла. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, подала до суду відзив на позов, вказавши, що відповідач [PERSON] що шлюбних і сімейних стосунків з відповідачкою [PERSON] не підтримує з 2010 року, хоча і проживав в одній квартирі до 2019 року. Про те, що [PERSON] отримала 26.12.2018 у АТ"КРЕДОБАНК" позику на суму 100000 гри., він дізнався лише у листопаді 2021 року - про це йому сказала його дочка [PERSON] .. Йому невідомо, на які потреби [PERSON] взяла цю позику, на які потреби і коли їх витратила і чи витратила взагалі. Він ніколи не давав позивачці своєї згоди на отримання нею цієї позики. [PERSON] ці кошти отримала на власний розсуд і на свої, а не на їх з нею, потреби і витратила їх, якщо витратила, не в інтересах сім`ї, бо сім`ї між ними не існує. Тобто, відповідач [PERSON] отримуючи у Позивача у позику гроші, фактично ввела Позивача в оману - повідомила йому неправдиві відомості. А тому, за даних обставин, правила ст. ст. 61 та 63 СК України судом застосовані бути не можуть (а.с 72-73). Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-158168 від 26.12.2018 (надалі Кредитного договору), укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. терміном до 25.12.2023 року (п.п. 2.1 - 2.3) (а. с. 19-20, 21). 26 травня 2020 року між вказаним товариством та [PERSON] до вказаного кредитного договору укладено додатковий договір № 1, відповідно до п. 1 якого сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості шляхом підписання нового графіка платежів (а. с. 104). Відповідно до п. 1 Кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору кредитні кошти надано на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 4408,45 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору 501064493 від 11.09.2018 року в сумі 18598,00 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору 500600527 від 25.06.2017 року в сумі 29586,00 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» по кредитному договору 3/720614 від 03.08.2018 року в сумі 47407,55 грн. Як вбачається з п.п. 4.1., 4.2. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52.99 % річних; проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у пункті 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі; якщо інше не випливає із умов цього кредитного договору. У відповідності до приписів п. 6.1 та п. 6.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором та/або додатками до нього; погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (а.с. 21). Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п. 2.4. Кредитного договору, що підтверджується даними меморіальних ордерів (а.с. 9-12). Відповідно до поштового штампу про відправку поштового відправлення (а. с. 27) позивачем 28.04.2021 року на адресу місця реєстрації [PERSON] було направлено лист-вимогу про необхідність достроково протягом 30 днів погасити заборгованість по вищевказаному кредитному договору (термін дії якого до 25.12.2023 року) (а.с. 26, 27). Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 7-8), виписки з рахунку відповідача (а. с. 13-18), [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала і станом на 03 серпня 2021 року за вказаним договором відповідач має заборгованість в сумі 158546,42 грн., з яких 92002,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 66544,24 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за вищевказаними договором відповідачкою [PERSON] не оспорювався. Суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 92002,18 грн. [PERSON] визнала в повному обсязі. Тому вказана сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню з останньої в повному обсязі. Разом з тим, щодо стягнення заборгованості по відсотках слід зазначити наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками, які нараховані в період з 26.12.2018 по 03.08..2021 по вищевказаному кредитному договору (з терміном дії до 25.12.2023). Згідно з приписами частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 90), припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування . Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з факту надіслання кредитором - АТ «Кредобанк» досудової вимоги позичальнику (а. с. 26, 27), яка повернулася без вручення (а. с. 29, 30) товариство змінило строк виконання основного зобов`язання, надіславши 28.04.2021 року боржнику вищевказану вимогу про дострокове погашення заборгованості. Факт неотримання боржником [PERSON] вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання, - свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, та в односторонньому порядку змінив умови договору. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі №755/22611/14-ц (провадження № 61-10697св20). Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернувшись з позовом позивач просить стягнути заборгованість по відсотках за період з 26.12.2018 по 03.08.2021. Однак, враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то право АТ «Кредобанк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось з 31 календарного дня після відправлення 28.04.2021 позичальнику [PERSON] повідомлення про дострокове повернення кредиту, тобто з 29 травня 2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 7), на спростування якого відповідачкою [PERSON] не подано жодних доказів, станом на 29 травня 2021 року сума заборгованості по відсотках становить 61478 грн. 07 коп.. Так, згідно вказаного розрахунку станом на 29.05.2021: 124064, 12 грн. - сума нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості , 2676,13 грн. сума нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості. Загальна сума нарахованих відсотків становить 126740, 25 грн. За мінусом суми сплачених відповідачкою відсотків 65062 грн. 18 коп. сума заборгованості по відсотках становить 61478 грн. 07 коп.. (126740,25 - 65062.18) З урахуванням викладеного, враховуючи, що право кредитодавця на нарахування процентів припинено з 29 травня 2021 року, сума заборгованості по відсотках, що підлягає стягненню на користь позивача становить 61478 грн. 07 коп.. В задоволенні решти частини відсотків слід відмовити. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-158168 від 26.12.2018 року, - суд приходить до переконання, що у їх задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Разом з тим, судом встановлено, що договору поруки [PERSON] не підписував, доказів того, що Кредитний договір № CL-158168 від 26.12.2018 року був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Допитана в якості свідка за її згодою відповідачка [PERSON] суду показала, що вони з відповідачем [PERSON] близько 10 років не підтримують шлюбні відносини, вона проживає в смт. Ставище, відповідач [PERSON] близько чотирьох років проживає за іншою адресою в с. Журавлиха разом з їх дочкою. Про факт укладення нею кредитних договорів, в т. ч. укладення з позивачем кредитного договору від 26.12.2018 [PERSON] вона не повідомляла. Факт проживання відповідача [PERSON] за іншою адресою (в с. Журавлиха) з дочкою підтверджується записом в паспорті вказаного відповідача (а. с. 77-78) та довідкою старости с. Журавлиха від 26.11.2021 (а. с. 79). Посилання позивача на судову практику, висловлену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 205/5882/18 суд не бере до уваги, оскільки у кредитному договорі зазначено ціль кредиту - на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості позичальника, тобто [PERSON] , що не підтверджує того, що указаний кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї відповідачів. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що [PERSON] погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк». З урахуванням викладеного підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] відсутні. Таким чином, в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16081,642 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до позовної заяви додано копію ордеру серії КС № 573217 (а. с. 41), витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року (а. с. 42), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та копію посвідчення адвоката України (а. с. 44). Разом з тим, жодних відповідних доказів оплати витрат з надання правничої допомоги та доказів обсягу наданих послуг представником позивача надано не було, тому вимога щодо стягнення з відповідачки [PERSON] витрат на здійснення правничої допомоги у розмірі 16081,642 грн. не підлягає до задоволення. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (96,8%) в сумі 2197 грн. 36 коп.

Outcome: partial