Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.11.2013 року у розмірі 125054,11 грн. та судові витрати. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.11.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8200,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 09.07.2019 року складає 125054,11 грн., з яких: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 5069,69 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 118784,42 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1200,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року за заявою відповідача здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження на розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направив, при цьому в позовній заяві представником позивача Гребенюк О.С. зазначено про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання не зявилась, при цьому її представником адвокатом Лапшиним В.В. подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя.У задоволенні позову просить відмовити з підста викладених у письмовій заяві.Так, у заяві зазначає, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картокою» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача та позивачем не надано жодного доказу, що зазначені умови взагалі були розміщені на сайті банку в день її підписання.Окрім того заява не містить умов кредитування, тому відсутні підстави стверджувати що між банком та відповідачем виникли кредитні відносини.Наданий позивачем розрахунок заборгованості є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, що не погоджений з відповідачем, а тому не може бути безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.11.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору [PERSON] отримала від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів.Строк дії та процентна ставка у заяві не зазначені (а.с.12). Крім того, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги статей 1049,1054 ЦК України, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором. Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання відповідачем добровільно зобов`язань щодо повернення використаних кредитних коштів, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 5069,69 грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить також стягнути пеню за прострочене зобов`язання та заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на сумі від 100 грн. З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить будь-яких інших умов кредитування - встановлення розміру процентів, пені, тощо, а тому вимога позивача про стягнення пені за прострочене зобов`язання та заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на сумі від 100 грн.задоволенню не підлягають. В заяві від 13.11.2013 року відповідач підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді. З матеріалів справи вбачається, що доданий до позовної заяви банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису позичальника (а.с. 12-47). Отже, посилання на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в його особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Доводи АТ КБ "ПриватБанк" про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 листопада 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі - Закон). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що АТ КБ «Приватбанк» при укладенні договору з [PERSON] дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530ЦК України за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги,кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його права, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 13.11.2013 року у розмірі 5069 грн. 69 коп. за простроченим тілом кредиту. Згідно п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 77,88 грн. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial