Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП «Еліта-Тур» про розірвання договору, стягнення коштів за договором на туристичне обслуговування із урахування фінансових санкцій за невиконання/неналежне виконання зобов`язання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 22 лютого 2020 року між [PERSON] та ПП «Еліта-Тур» було укладено договір на туристичне обслуговування № 02/22/1-1 про надання комплексу туристичних послуг у поїздці за маршрутом «Київ - Ахелой (Болгарія) - Київ» з 10 липня 2020 року по 24 липня 2020 року. За вказаним договором відповідач виступав як туроператор, який забезпечує обслуговування фірми «МГР Мениджмьт», Болгарія. Позивач при укладенні договору від 22 лютого 2020 року була замовником, діючи від свого імені та імені осіб, які уповноважили її на підписання Договору, а саме туриста групи 10+1. Позивач працює вчителем англійської мови загальноосвітній школі. Батьки школярів уповноважили позивача організувати поїздку учнів за кордон до літнього табору в Болгарії у 2020 році. З цією метою позивач звернулась до ПП «Еліта-Тур» для надання їй та учням туристичних послуг й уклала договір від свого імені. За умовами договору від 22 лютого 2020 року замовник повинен був сплатити 650 Євро та 500 грн. за кожну дитину, яка буде брати участь у поїздці за кордон. На момет укладення договору в групі туристів нараховувались 9 учнів. 22 лютого 2020 року позивач сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 53 154 грн. 00 коп. (1 800 Євро та 4 500 грн.), як суму пепередньої оплати послуг за вказаним договорм. Гроші сплачувались позивачем в іноземній валюті - Євро та гривнях, однак в довіреності-дорученні від 22 лютого 2020 року, укладеної між позивачем та відповідачем зазначено, що позивач сплатила грошові кошти в сумі 53 154 грн. 00 коп. для оплати ПП «Еліта-Тур» за туристичні послуги. Зважаючи на проведену оплату туристичних послуг, позивач виконала умови договору, проте відповідач у односторонньому порядку відмовився надавати туристичні послуги позивачу у встановлений час, що вплинуло на запланований відпочинок. У червні 2020 року відповідач повідомив позивача про зміни умов договору від 22 лютого 2020 року, а саме перенесення поїздки до дитячого табору в Болгарії на інший період у зв`язку із закриттям державних кордонів республіки Болгарії через пандемію коронавірусу, внаслідок чого відповідач не зможе забезпечити поїздку у визначену дату та час. Згодом відповідач направив позивачу електронною поштою лист щодо змін істотних умов договору від 22 лютого 2020 року та свої пропозиції щодо односторонньої зміни замовлення, у яких вказував, що у випадку відмови від поїздок відповідач не повертає позивачу понесену ним суму за договором, а поверне лише частину оплачених грошових коштів, що дорівнює Ѕ частині сплачених коштів, намагаючись у такий спосіб перекласти на позивача всю відповідальність, за яку відповідач повинен нести. Зважаючи на те, що запропоновані відповідачем інші варіанти туру не підходили позивачу, оскільки позивач їхала групою осіб, тому узгоджувати дану позицію було потрібно зі всіма членами групи завчасно, відтак 01 липня 2020 року позивач листом повідомила про намір розірвати договір від 22 лютого 2020 року у зв`язку із відмовою відповідача у одностороньоому порядку надавати туристичні послуги, визначені договорм у встановлений період та просила повернути сплачені нею грошові кошти в розмірі 1 800 Євро та 4 500 грн., намагаючись у такий спосіб вирішити питання у позасудовому поряку, однак відповідач відмовився повертати сплачені нею грошові кошти за туристичний тур, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 21 липня 2020 року (а.с. 5), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просила їх задовольнити: розірвати Договір № 02/22/1-1 на туристичне обслуговування, укладений 22 лютого 2020 року між ПП «Еліта-Тур» та позивачем, стягнути з ПП «Еліта-Тур» на користь позивача 53 154 грн. 00 коп. сплачених позивачем грошових коштів за договором, а також відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення - з 11 липня 2020 року й по день ухвалення судового рішення, як фінасову санкцію за невиконання зобов`язання, посилаючись на обов`язок виконання договірних зобов`язань, гарантії прав споживачів. Представник відповідача Можаєв М.О., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12 листопада 2020 року (а.с. 51),в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на положення частини 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пов`язуючи відсутність обов`язку відповідальності відповідача, зважаючи на спірні договорні правовідносини у зв`язку із об`єктивною неможливістю з боку ПП «Еліта-Тур» виконати договір на туристичні послуги у обумовлений договором час - з 10 по 24 липня 2020 року, які виникли внаслідок непереборної сили. Й на підствердження чого надає Сертифікат № 3100-21-0053 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України від 18.012021 року № 11/05-04), Наказ Міністерства охорони здоров`я Рестуліки Болгарія № РД-01-372/30.06.2020 року, що підтверджує той факт, що період форс-мажорних обставин (обставн непереборної сили) за договорм про надання [PERSON] туристичних послг у термін з 10 по 24 липня 2020 року діяли форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з 12 березня 2020 року по 15 липня 2020 року (а.с. 72 - 73), й відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я Рестуліки Болгарія № РД-01-372/30.06.2020року було введено тимчасову заборону на в`їзд на територію Республіки Болгарї, починаючи з 01 липня 2020 року по 15 липня 2020 року (а.с. 74). Відповідачем надано відзив на позов від 16 листопада 2020 року (а.с. 27 - 36), у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючи на зазначені обставини. У ході розгляду справи відповідачем було ініційоване питання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою можливого вирішення питання укладення сторонами мирової угоди, проте сторони мирову угоду не уклали й просили продовжити судовий розгляд справи по суті. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням (а.с. 68). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено,що 22 лютого 2020 року між [PERSON] та ПП «Еліта-Тур» було укладено договір на туристичне обслуговування № 02/22/1-1 про надання комплексу туристичних послуг у поїздці за маршрутом «Київ - Ахелой (Болгарія) - Київ» з 10 липня 2020 року по 24 липня 2020 року (а.с. 10-11, 12, 13). Позивач при укладенні договору від 22 лютого 2020 року була замовником, діючи від свого імені та імені осіб (учнів школи/їх батьків), які уповноважили її на підписання Договору, а саме туриста групи 10+1. За умовами договору від 22 лютого 2020 року замовник повинен був сплатити 650 Євро та 500 грн. за кожну дитину, яка буде брати участі у поїздці за кордон. На момет укладення договору в групі туристів нараховувались 9 учнів. 22 лютого 2020 року позивач сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 53 154 грн. 00 коп. (1 800 Євро та 4 500 грн.), як суму попередньої оплати послуг за вказаним договором (а.с. 13), що підтверджується довіреністю-дорученням від 22 лютого 2020 року, укладеної мід позивачем та відповідачем, із якого вбачається, що позивач сплатила грошові кошти в сумі 53 154 грн. 00 коп. для оплати ПП «Еліта-Тур» за туристичні послуги (а.с. 13). Зважаючи на проведену позивачем оплату туристичних послуг, позивач виконала умови договору, проте відповідач у односторонньому порядку відмовився надавати туристичні послуги позивачу у встановлений час за таких обставин. Так, у червні 2020 року відповідач повідомив позивача про зміни умов договору від 22 лютого 2020 року, а саме перенесення поїздки до дитячого табору в Болгарії на інший період у зв`язку із закриттям державних кордонів республіки Болгарії через пандемію коронавірусу, внаслідок чого відповідач не зможе забезпечити поїздку у визначену дату та час, направивши позивачу електронною поштою лист щодо змін істотних умов договору від 22 лютого 2020 року та свої пропозиції щодо односторонньої зміни замовлення (а.с. 14). Зважаючи на те, що запропоновані відповідачем інші варіанти туру не підходили позивачу, позивачка листом від 01 липня 2020 року повідомила ПП «Еліта-Тур» про намір розірвати договір від 22 лютого 2020 року у зв`язку із відмовою відповідача у одностороньому порядку надавати туристичні послуги, визначені договором у встановлений період, та просила повернути сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 1 800 Євро та 4 500 грн. (а.с. 15), проте отримала відмову від відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другою сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України). Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України). Відтак сторони обумовили умови договору: ціну та строк виконання робіт. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Права та обов`язки споживачів визначені статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, судом встановлено, що позивач як замовник згідно умов даного договору виконав свої зобов`язання й сплатив виконавцю - відповідачу кошти у сумі 53 154 грн. 00 коп., а відповідач не виконав роботу за завданням замовника, не надав належні туристичні послуги, відтак вимоги позивача в частині розірвання договору про надання послуг та стягнення коштів за наслідками неналежного виконання роботи є обгрунтованими. Відповідно до ст. 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили. Договір, відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України, про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим Законом або за домовленністю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленністю сторін. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 вказаного Закону). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Відтак, позов в частині розірвання договору та стягнення сплачених грошових коштів за договором про надання послуг підлягає задоволенню. Водночас, суд вирішуючи вимогу позивача в частині відшкодування збитків - стягнення пені в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, зважаючи на положення частини 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», частини 1 статті 906 ЦК України, з урахуванням того, що відповідач довів, що невиконання зобов`язання за договором про надання туристичні послуги виникли внаслідок дії непереборної сили, а саме - пандемії коронавірусної інфекції у зв`язку із чим були запровадженні карантинні заходи, що підтверджується Сертифікатом № 3100-21-0053 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою України від 18.012021 року № 11/05-04), Наказом Міністерства охорони здоров`я Рестуліки Болгарія № РД-01-372/30.06.2020 року, що підтверджує той факт, що період форс-мажорних обставин (обставн непереборної сили) за договорм про надання [PERSON] туристичних послуг у термін з 10 по 24 липня 2020 року діяли форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з 12 березня 2020 року по 15 липня 2020 року (а.с. 72 - 73), й відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я Рестуліки Болгарія № РД-01-372/30.06.2020 року було введено тимчасову заборону на в`їзд на територію Республіки Болгарї, починаючи з 01 липня 2020 року по 15 липня 2020 року (а.с. 74), така вимога задоволенню не підлягає. Так, відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 906 ЦК України). Відтак, оскільки відповідач довів що невиконання зобов`язання за договором про надання туристичних послуг виникли внаслідок дії непереборної сили,вимога позивача про відшкодування збитків задоволеною бути не може. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві до нього, запереченні на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують уцілому позовні вимоги, судом не встановлені. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів», який підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) стягнути за одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру (840 грн. 80 коп. х 2 = 1 681 грн. 60 коп.) з відповідача на користь держави. При цьому вимога позивача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 30 000 грн. 00 коп., яка ним понесена відповідно до платіжної квитанції від 17 липня 2020 року (а.с.8), а всього, що буде понесена за договором про надання правової допомоги - 35 000 грн. 00 коп., зважаючи на положення ч.4, ч.5 ст. 137, п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню, враховуючи не співмірність із понесеною сумою витрат на правову допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, й наслідками розгляду справи, позов щодо якого задоволено частково. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, наслідки розляду справи судом - часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, обгрутнованості понесених випрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8 000 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 901 - 907 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позоввами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року (зі змінами та доповненнями), п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: partial