Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свій позов [PERSON] пояснює тим, що 03.01.2010р. помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яку Позивач за первісним позовом прийняв та належним чином оформив. Але в подальшому Позивач за первісним позовом довідався, що за життя [PERSON] належало ще й кафе «Відпочинок», що знаходиться за адресою: траса Бориспіль-Запоріжжя,б/н. Маючи намір дооформити належним чином своє право на виявлене спадкове майно, він звернувся в Золотоніську міську державну нотаріальну контору з письмовою заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, на що йому було відмовлено з огляду на відсутність у нього необхідних правовстановлюючих документів. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання правочину недійсним, який ухвалою суду був об?єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Свій зустрічний позов [PERSON] пояснює тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] із 11 лютого 1961 р. по 03 січня 2010р., за час якого ними було набуте на підставі договору купівлі-продажу кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, та яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. В подальшому, під час розгляду даної цивільної справи, їй стало відомо, що 19.12.2006р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування нежилого приміщення, відповідного до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар кафе «Відпочинок». Позивачка за зустрічним позовом вказує, що зазначене кафе було відчужене [PERSON] без її відома та нотаріально засвідченої згоди на таке відчуження, а також за відсутності у Дарителя волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного, оскільки таке відчуження насправді відбувалось на умовах оплатності. Тому вона вважає, що вказаний правочин укладений в порушення норм чинного законодавства України та має бути визнаний недійсним у судовому порядку. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину, який ухвалою суду був об?єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Свій зустрічний позов [PERSON] пояснює тим, що після укладення договору дарування спірного кафе «Відпочинок» з метою виконання домовленості між ним та [PERSON] він сплатив дарителю за набуття зазначеного майна грошові кошти в сумі 75.000,00грн. Але в зв?язку з тим, що [PERSON] просить визнати зазначений договір дарування недійсним, [PERSON] просив застосувати правові наслідки недійсності оспорюваного правочину та стягнути з [PERSON] на його користь сплачені ним грошові кошти в сумі 75000,00грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], а також Відповідач за первісним позовом та Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з?явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте подали письмові клопотання про розгляд справи у їхню відсутність та підтримали заявлені ними позовні вимоги. [PERSON] в судове засідання також не з?явилась, але зявився її представник [PERSON], який підтримав заявлений позов з підстав, викладених в позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: Як вбачається з Свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 695278, [PERSON], 17.11.1961р.н., є сином [PERSON]. З Свідоцтва про смерть серії І-СР № 127898 вбачається, що [PERSON] помер 03.01.2010р., після його смерті відкрилась спадщина, заяву про прийняття якої подав у встановленому ст.ст.1268-1270 ЦК України порядку лише [PERSON] 24.06.2010р. [PERSON] звернувся в Золотоніську міську державну нотаріальну контору з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті 03.01.2010р. [PERSON] на користь [PERSON] Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, тому [PERSON] згідно з нормами ст.ст.1258-1263 ЦК України є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його батька та отримав відповідні Свідоцтва про право на спадщину за законом. Спірне кафе «Відпочинок», що знаходиться за адресою: траса Бориспіль-Запоріжжя,б/н, успадковане не було та в його оформленні Державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила, про що винесла відповідну Постанову. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 травня 2003р. шлюб між мною та [PERSON] було розірвано. З рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2015р. по справі № 695/512/15-ц вбачається, що з 30 травня 2003 р. до 03 січня 2010р. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. А з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2015р. по справі № 695/1129/15-ц вбачається, що розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] визнано фіктивним та анульовано актовий запис № 60 від 30 травня 2003 року про розірвання шлюбу, також анульовано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СР №089382 від 30 травня 2003 року. Тому, суд погоджується з доводами [PERSON] про те, що вона безперервно перебувала у шлюбі з [PERSON] із 11 лютого 1961 р. по 03 січня 2010р. Отже і кафе «Відпочинок», що знаходиться на території Деньгівської сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл.,траса Бориспіль-Запоріжжя, б/н, було набуте на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.01.2004р.,реєстр.№ 237 за час перебування Позивачки і [PERSON] в шлюбі, а тому згідно з нормами ст.60,70 СК України належало їм в рівних частках на праві спільної сумісної власності. Що ж стосується Договору дарування нежилого приміщення від 19.12.2006р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до висновку, що вказаний правочин дійсно укладений в порушення норм чинного законодавства України та має бути визнаний недійсним. У відповідності до ст.63,65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Оскільки Договір дарування від 19.12.2006р. виходив за межі дрібного побутового та згідно з нормами ст.ст.209,210,719 Цивільного кодексу України повинен укладався в письмовій формі та підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також предметом вказаного правочину було спільне майно подружжя, то на укладення таких правочинів [PERSON] повинен був одержати від [PERSON] нотаріально засвідчену згоду, чого він не зробив. Крім того, після укладення договору дарування Обдаровуваний - [PERSON], сплатив Дарителю [PERSON], грошові кошти в сумі 75.000,00грн. На факт оплатності набуття спірного нерухомого майна за договором дарування вказують як [PERSON] так і [PERSON], тому ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Тому є очевидною відсутність у [PERSON] під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність [PERSON] та відчуження кафе «Відпочинок» на користь дарувальника на оплатній основі всупереч вимогам ст. 717 ЦК України є підставою для визнання договору дарування недійсним відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України. Тому суд погоджується з доводами Позивачки за зустрічним позовом з приводу того, що укладений [PERSON] правочин щодо розпорядження майном, яке належало йому з [PERSON] на праві спільної сумісної власності суперечив нормам чинного законодавства України та був укладений без вільного волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного, а тому згідно нормами ст.ст.203-215 ЦК України є недійсним. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність лише часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1\\2 частину спірного нерухомого майна, та наявність законних підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] про застосування насідків недійсності правочину та стягнення з [PERSON] 75000грн., то вказані вимоги на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки [PERSON] не була стороною недійсного правочину, то на думку суду і вимоги до неї про повернення коштів в порядку застосування наслідків недійсності правочину предявлятись не можуть. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial