Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна із спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті, відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок (9/20 часток), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.1982, виданого виконкомом Кіровоградської ради м. Кіровограда, книга №23 запис №6891. З 25.11.1954 перебувала у шлюбі з [PERSON] , в якому народився син - [PERSON] .. В шлюбі, разом із [PERSON] , за спільні кошти будували будинок, про що 1.11.1982 видано свідоцтво про право власності на будинок. Вважає, що житловий будинок (9/20 часток), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Тому вона як подружжя, який пережив іншого, має право на 9/40 частин будинку. Спадкодавець за життя склав заповіт (посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л. 25.02.2013 в реєстрі за №123) на користь [PERSON] . Оскільки вона є непрацездатною, то має право, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців (3 особи) у разі спадкування за законом, а саме 1/6 від 9/20, тобто на 3/80. Просить суд визнати 9/20 частки житлового будинку, за адресою [ADDRESS] , - об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та її; визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 9/40 частки житлового будинку; визнати за нею право власності на 3/80 частки будинку що складає обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування зазначив, що спірний будинок (9/20 часток), що розташований за адресою [ADDRESS] є особистою власністю його батька [PERSON] , оскільки за рішенням суду, батько сплатив 06.02.1987 позивачці вартість її частки майна, на підтвердження зазначеного факту, вона власноруч написала розписку. Тому він, є єдиним спадкоємцем за заповітом, після смерті батька. Позивачка в будинку не проживала, мала лише реєстрацію місця проживання за зазначеною адресою, коштів на утримання спадкового будинку (частини будинку) не надавала, з спадкоємцем не проживала, участі в його похованні не приймала, здійснив поховання батька за власний кошт. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою суду від 06.04.2021 закрито підготовче судове засідання і справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Будували будинок разом з чоловіком. Певний час [PERSON] проживав з іншою жінкою, від якої народився син [PERSON] , після чого, у 1977 році працювали разом на північі, де заробили кошти, за які продовжили будувати будинок. Вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] позов визнав, вважає, що будинок є спільною сумісною власністю його батьків, і мати має право як подружжя, яке пережило іншого на виділення в ньому частки, оскільки приймала участь у його будівництві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гостіщева В.В. позов не визнав. Суду пояснив, що позивач отримала компенсацію за свою частку у спільному майні подружжя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, інвентарну справу ООБТІ, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у кіровоградській області, 25.11.1954, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. В шлюбі народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідачем [PERSON] надано свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , який зареєстрований у Пальмському Гудожського району Карельської АССР 05.07.1979. [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) є батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. В судовому засіданні досліджена інвентарна справа з ООБТІ домоволодіння по [ADDRESS] , з якої вбачається, що [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] та сестрою - [PERSON] право забудови по [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину від 11.11.1950. Рішенням нарсуду 2 участка м. Кіровограда від 01.12.1960 частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею права власності на ј частину домоволодіння по [ADDRESS] . В рішенні суду зазначено, що [PERSON] в 1958 році уклав договір будівництва будинку по [ADDRESS] на своє ім`я, матері - [PERSON] та сестри - [PERSON] , пеебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, но мешкаючи з [PERSON] у 1958 році почали будівництву і на березень 1960 року побудували фундамент та частину стін. В березні 1960 року [PERSON] відновила спільне проживання з [PERSON] та приняла активну участь у будівництві будинку як особистою працею так і коштами. Зазначеним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на 1/9 частину домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням нарсуду м. Кіровограда від 15.05.1961 визнано право власності на 1/9 частину домоволодіння по [ADDRESS] , яка раніше належало [PERSON] за [PERSON] , враховуючи що [PERSON] за належну їй долю у домоволодінні отримала у грошовому виразі 388 руб. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.12.1969 [PERSON] та його сестра [PERSON] успадкували після матері - [PERSON] 1/3 частину будинку з належними надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] . [PERSON] отримав 11.11.1982 свідоцтво про право власності на 9/20 частин домооволодіння по [ADDRESS] . В свідоцтві зазначено, що 9/20 частин домоволодіння дійсно належить [PERSON] на підставі рішення Кіровського райвиконкому № 1316 від 21.12.1981, взамін свідоцтва про право на спадщину від 29.12.1969, свідоцтва про право на спадщину від 11.11.1950 та рішення народного суду від 15.05.1961. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням нарсуду м. Кіровограда від 15.05.1961 встановлено, що [PERSON] поділила спільне сумісне майно з [PERSON] . З цього виходить, що у 1961 році подружжя [PERSON] здійснило поділ майна набутого у шлюбі, а позивачка реалізувала своє право на отримання частки майна у спільному майні подружжя, відповідно до ст. 22, 29 КЗпШС. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. У випадку набуття подружжям права власності на майно до 2004 року, а поділ спільного майна здійснює після 2004 року очевидно, що подружнє правовідношення виникло під час дії КпШС. У свою чергу права й обов`язки, яких сторони набувають у зв`язку з поділом спільного майна, виникають уже після того, як набув чинності СК України. Одна частина правовідношень регулюється старим законом (КпШС), а друга - новим (СК України). У зв`язку з цим порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначаються старим законом, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими новим законом. За таких обставин розмір часток подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, способи та порядок його поділу визначатимуться за правилами СК України. Позивач посилається на те, що з 1961 по 1982 рік періодично проживала разом із [PERSON] як подружжя. В період спільного проживання власними силами та спільними коштами будували домоволодіння та будинок. У 1977 році виїжджала разом із [PERSON] працювати на північ, після чого, за спільно зароблені кошти будували будинок власними силами разом із чоловіком, значно поліпшили його. Тому має право на Ѕ його частку. Протягом усього часу, починаючи із 1954 року позивач мала реєстарцію місця проживання у спірному будинку. Судом оглянута інвентарна справа ОБТІ домоволодіння по [ADDRESS] , з якої вбачається, що конфігурація будинку і взагалі домоволодіння з 1961 по 1982 рік дещо змінювалась, але суд не володіє спеціальними знаннями, які б надали можливість встановити, які саме перебудови та поліпшення в спірній частині будинку та домоволодінні, в цілому проведені з 1961 по 1982 рік. Крім того, факт проведення у будинку та у домоволодінні значних поліпшень, добудов за рахунок та силами позивача, необхідно довести належними та допустимими доказами, яких суду не надано. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому вимога про визнання 9/20 частки житлового будинку, за адресою [ADDRESS] - об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та позивача та визнати за позивачем в порядку поділу майна подружжя право власності на 9/40 частки житлового будинку - задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Враховуючи пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі -"позиція Пленуму"), статтями 1216-1218, 1220, 1223, 1241 ЦКУ - при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. Отже, суд враховує, наявність трьох спадкоємців за законом, після смерті [PERSON] , при обчисленні розміру обов`язкової частки, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Позивач є непрацездатною, на момент смерті спадкодавця, тому має право на обов`язкову частину у спадщині в розмірі 3/80 частки житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, вимога про визнання за нею права власності на зазначену частку у спадщині підлягає задоволенню. На підставі 22, 29 КЗпШС, ст. 1216-1218, 1220, 1223, 1241 ЦКУ,

Outcome: partial