Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 28.12.2004, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання останнього просить визначити разом з нею. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. В 2019 році припинили подружні відносини, поновлювати які бажання не мають. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до порядку, визначеному розділом І главою 7 ЦПК України. Про причини повторної неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2004, від якого мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи те, що спільному сину сторін [PERSON] на момент розгляду справи в суді виповнилось повних 16 років, суд не визначає місце його проживання з одним із батьків, оскільки відповідно до ч.3 ст.160 СК України він має право обирати місце проживання на власний розсуд. Місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] суд визначає з матір`ю, оскільки спору про це у сторін не виникло.

Outcome: approved