Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант» на посаді інженера-конструктора 1 кат. 94 відділу НДВ-4 з 22.10.2018 по 09.09.2020. На момент звільнення перед позивача у відповідача склалась заборгованість по заробітній платі, що склала 115545,23 грн. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 87125,00 грн та суму індексації на суму 9185,85 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду від 23.06.2021, відкрито провадження по даній справі та призначено в підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду від 25.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавав. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти. [PERSON] працював на Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант» на посаді інженера-конструктора 1 кат. 94 відділу НДВ-4 з 22.10.2018 по 09.09.2020, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Як зазначає позивач Печерським районним судом м. Києва від 19.03.2021 було видано судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 31.03.2021 відкрито виконавче провадження Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 64990300. 02.04.2021 за результатом вказаних дій Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було вилучено і направлено на рахунок позивача кошти із заборгованості по заробітній платі, що підтверджується копією довідки з банківського рахунку [PERSON] . Відповідач будь-яких пояснень та доказів по справі не надав, свого розрахунку суми індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати не навів. Статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, як вбачається з матеріалів справи, останній, як роботодавець, до 02.04.2021 виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі на виконання судового наказу Печерського районного суду м. Києва № 757/48455/20-ц від 19.03.2021. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, за період з 09.09.2020 по день виплати заборгованості по заробітній платі - 02.04.2021. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч. 3 п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ч. 3 п. 3 вказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки № 122 від 10.09.2020, виданої позивачу Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» вбачається, що позивач працював в Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант» з 22.10.2018 по 08.09.2020 на посаді інженер-конструктора 1 категорії. Станом на 10.09.2020 заборгованість із виплати заробітної плати складає 115545,23 грн. Як вбачається з довідки № 127 від 11.09.2020 виданій Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» позивачу, останній працював в Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант» з 22.10.2018 по 08.09.2020 на посаді інженер-конструктора 1 категорії. Середня заробітна плата, станом на дату звільнення, для здійснення розрахунку за весь час затримки у виплаті заробітної плати після звільнення по день фактичного розрахунку складає 425,00 грн. Суд, приймаючи розрахунок та до уваги те, що він здійснений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та, зважаючи на те, що відповідач заперечень проти вказаного розміру середньоденного заробітку відповідача не надав, а тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, вважає за можливе покласти в основу судового рішення. Період затримки виплати заробітної плати, за який нараховується середній заробіток згідно ст. 117 КЗпП України, повинен вираховуватися у робочих днях. Вказане також вірно, на думку суду, визначено позивачем у своєму розрахунку. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.09.2020 по 02.04.2021 слід використовувати період, визначений позивачем, який становить 205 робочих днів. Враховуючи викладене, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 425,00 грн, та періоду затримки виплати заробітної плати у 205 робочих днів, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України становить (425,00 грн х 205 робочі дні) = 87125,00 грн. Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, ст. 34 закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Outcome: approved