Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Попівка, вул. Чехова, 13. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2008 року по 2013 рік проживав однією сімєю з [PERSON] за вказаною адресою, а 20.06.2012 року народився [PERSON], а тому позивач зареєстрував за зазначеною адресою відповідачів, однак останні з моменту припинення стосунків [PERSON] та [PERSON], за місцем реєстрації не проживають та місце їх перебування не відомо, проте їх реєстрація позбавляє можливості позивача, як власника будинку, реалізувати у повному обсязі право власності. Позивач у судове засідання не зявився, проте надав суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, однак про час і місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку. Третя особа: орган опіки та піклування Кіровоградської районної державної адміністрації свого представника до суду не направили, причини неявки суду не повідомили, однак про час і місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Кіровоградська область Кіровоградський район, с. Попівка, вул. Чехова, 13, що підтверджується договором купівлі-продажу №3478 від 09.10.2006 року, а також витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №2997531 від 09.10.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12667389 від 28.11.2006 року. 20.06.2012 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОЛ №129141, яке видано 09.07.2012 року Первозванівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №21, де в якості батьків дитини вказані [PERSON] та [PERSON] Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2014 року частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.02.2014 року і до повноліття сина [PERSON], тобто до 20.06.2030 року. Відповідно до довідки №0195 від 26.01.2017 року, яку видано виконкомом Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Попівка, вул. Чехова, 13, зареєстрований та проживає: [PERSON], [INFO], а також зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проте з 2013 року не проживають, що також підтверджується письмовими поясненнями мешканців с. Попівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON], що засвідчені секретарем Первозванівської сільської ради та зареєстровані в реєстрі за №8 та №9. Довідки УДМС України в Кіровоградській області від 03.03.2017 року свідчать, що за обліками відділу адресно-довідкової роботи місце проживання [PERSON], [INFO], з 21.09.2010 року зареєстровано за адресою: [INFO], а місце проживання [PERSON], [INFO], по облікам не значиться. На запит суду, Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, надано лист №02-41/48 від 13.03.2017 року, що згідно домової книги №11/715, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані, але не проживають за адресою: [INFO], що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON]. Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вимогами ч.2 ст.156 ЖК України передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Підставою припинення права користування жилим приміщенням відповідно до ст.71 ЖК України є відсутність наймача або члена його сімї у місці їх проживання понад шість місяців без поважних причин, тобто за тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців і причини та мотиви відсутності протягом цього часу не мають правового значення. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини та докази, якими їх підтверджено, суд вважає, що позовна вимога про визнання [PERSON], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки її підтверджено достатніми та належними доказами. Проте, позовна вимога про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням неповнолітній [PERSON] є необґрунтованою, оскільки останній є сином позивача, а тому його згоди на вселення неповнолітнього сина до належного позивачу будинку не потрібно. Крім того, за обліками відділу адресно-довідкової роботи [PERSON], не зареєстрований у спірному будинку, а тому не порушує права позивача.

Outcome: partial