Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду з позовом до Долинівської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на посаді художнього керівника Долинівського сільського будинку, с. Долинівка, Гайворонського району, Кіровоградської області, вона працювала з 01.12.2016 року. Призначення на посаду художнього керівника та звільнення з неї здійснюється згідно розпорядження сільського голови Долинівської сільської ради. Відповідно до своєї посадової інструкції, художній керівник безпосередньо підпорядковується директору сільського будинку культури. Свої посадові обов'язки завжди виконувала належним чином та сумлінно. Працюючи на зазначеній посаді, сільський голова Долинівської сільської ради Гребінна Т.В., почала пред'являти їй вимоги по роботі, які взагалі не входять до її функціональних обов'язків. Як їй стало відомо від людей, така прискіплива увага до неї зі сторони сільського голови є наслідком того, що у сільського голови появилась кандидатура на її посаду, із числа хороших її подруг. 19.06.2018 року за вих. №02-30/137/1, їй в письмовій формі було пред'явлено вимогу терміново надати пояснення про причину не виконання нею її функціональних обов'язків по прибиранню приміщення сільського будинку культури та прилеглої до нього території. Відповідно до затвердженого графіку роботи, вона працювала з 10.00 до 16.00 години та з 18.00 до 20.00 години. 20.06.2018 року, після 8.00 години ранку, вона зайшла у Долинівську сільську раду до сільського голови, із письмовою вимогою, де попередила, що їде зі скаргою на їх незаконні вимоги до голови Гайворонської районної ради. Вона поїхала в м. Гайворон зі скаргою, і розраховувала, що до початку свого робочого дня повернеться на роботу. В м. Гайворон, внаслідок нервового стресу пов'язаного із зазначеною ситуацією, за станом здоров'я їй стало дуже погано і вона вимушена була звернутись по медичну допомогу до Комунального закладу «Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги», до сімейного лікаря [PERSON], яка надала їй необхідну медичну допомогу та положила її під крапельницю на денний стаціонар у цьому ж закладі. Під крапельницею вона знаходилась з 9.50 до 12.00 години. Після крапельниці вона понесла свою скаргу до Гайворонської районної ради, яка була зареєстрована. Залишивши заяву, вона відразу поїхала на роботу. На робочому місці була уже о 12.40 годині. Біля 16.00 години на її робоче місце прийшла секретар сільської ради Степаненко В.Д. та в усній формі повідомила про те, що вона звільнена з роботи. Після такої новини, їй знову стало погано і їй викликали фельдшера, який надав медичну допомогу. Зазначеного дня, їй ніхто не надавав для ознайомлення розпорядження про її звільнення, ніхто не пропонував надати будь-які пояснення щодо її запізнення на роботу, чи з інших питань, які стали підставою для звільнення. На наступний день, 21.06.2018 року приблизно о 15.30 годині в Долинівській сільській раді, секретарем сільської ради їй було видано трудову книжку, та видано довідку за №296 від 21.06.2018 року про те, що їй дійсно видали трудову книжку. Одночасно надали і розпорядження про звільнення. У розпорядженні сільського голови Долинівської сільської ради Гребінної Т.В. від 20.06.2018 року №23 про її звільнення зазначається, що вона звільнена із займаної посади відповідно до п.4 ст. 40 ЗУ «Про працю» за неодноразові порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці 20.06.2018 року (відповідно до акту від 20.06.2018 року). Жодних порушень трудової дисципліни вона не допускала. На роботу запізнилась, в зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я та тимчасовою непрацездатністю і перебуванням у медичному закладі на лікуванні. Не може погодитись з прийняттям рішення про звільнення. Вважає його незаконним, та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Внаслідок незаконних дій відповідача, на нервовому ґрунті у неї різко погіршився стан здоров'я, наслідком чого було надання медичної допомоги. Вона вимушена страждати як фізично так і морально. Просить суд, визнати розпорядження сільського голови Долинівської сільської ради Гребінної Т.В. від 20.06.2018 року №23 «Про звільнення художнього керівника сільського Будинку культури [PERSON].» незаконним, та скасувати його. Поновити її на посаді художнього керівника Долинівського сільського Будинку культури з 21.06.2018 року. Зобов'язати відповідача виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2018 року по день прийняття рішення судом про поновлення її на роботі. Стягнути з відповідача - Долинівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та понесені судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять суд його задовольнити з підстав, які в ньому зазначили. Представники відповідача в судовому засіданні підтримали поданий раніше відзив, вказали, що позовні вимоги не визнають, оскільки вважають, що звільнення позивача було проведено з дотриманням законодавства України, тому просять суд відмовити у задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що бачили, як позивач після 10 год. 20.06.2018 року в приміщенні сільської школи фарбувала двері. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З копії актів від 20.06.2018 року вбачається, що [PERSON] 20.06.2018 року була відсутня на робочому місці без поважних причин з початку робочого дня (10:00 год.) до періоду складання акту - 13 год.35 хв. (а.с. 26, 45-46). З копії трудової книжки серії [NUMBER] від 23.07.1981 року та копії розпорядження сільського голови Долинівської сільської ради Гребінної Т.В. від 20.06.2018 року №23 «Про звільнення художнього керівника сільського Будинку культури [PERSON].» вбачається, що позивач звільнена із займаної посади відповідно до п.4 ст. 40 ЗУ «Про працю» за неодноразові порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці 20.06.2018 року (відповідно до акту від 20.06.2018 року) (а.с. 17-18). Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, слід виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). У разі виникнення спору про звільнення, розглядаючи даний спір, суд оцінює причини поважності відсутності на роботі працівника. У свою чергу обов'язок доводити поважність причин відсутності на роботі покладений на працівника. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] дійсно була відсутня на робочому місці 20.06.2018 р. впродовж більше трьох годин, що сторонами не заперечується. В судовому засіданні позивач вказала, що звернулась по медичну допомогу до Комунального закладу «Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги», до сімейного лікаря [PERSON], яка надала їй необхідну медичну допомогу та положила під крапельницю на денний стаціонар. Під крапельницею вона знаходилась з 9.50 до 12.00 години, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні оригіналами довідок Комунального закладу «Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги» № 105 та № 107 від 21.06.2018 року та їх копіями (а.с. 29-30). При цьому суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині того, що бачили, як позивач після 10 год. 20.06.2018 року в приміщенні сільської школи фарбувала двері, оскільки вони спростовуються вищевказаними довідками. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.п. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Згідно з п. 2.19. цієї Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання незаконним розпорядження про звільнення та поновлення на роботі [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення, отже позивача слід поновити на роботі з моменту її незаконного звільнення - 21.06.2018 року. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено трудові права позивача на своєчасну оплату праці, а тому, вони підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку. Як роз'яснено в п.32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.2 ч. ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім передбачених абз.1,2 Порядку) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. В азб. 4 вказаного Порядку зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Кількість робочих днів, що підлягають обрахуванню при вирахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку, згідно п. 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за період з 21.06.2018 року - 28.11.2018 року, включно, складає - 113 днів. З копії довідки про доходи позивача за два останні місяці роботи на посаді художнього керівника сільського Будинку культури вбачається, що заробітна плата [PERSON] за травень 2018 року становила 3368,43 грн., за червень - 4243,80 грн., тобто враховуючи, що робочих днів у травні було 21, а у червні - 20, середньоденний заробіток становить 185 грн. 66 коп. Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток в сумі - 20979,58 грн.( 185,66 гривень (середньоденна заробітна плата) * 113 робочих днів). Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Долинівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області на користь позивача середній заробіток за період з 21.06.2018 року - 28.11.2018 року, включно, в сумі - 20979,58 грн. При вирішення питання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Як визначено статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок порушення трудових прав позивача відповідачем, незаконного звільнення, невиплати їй середнього заробітку, позивач зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки, та подальша організація свого життя вимагає від неї додаткових зусиль. З часу отримання розпорядження про звільнення, позивач значний час присвятила для відновлення своїх трудових прав порушених відповідачем, що безумовно змінило організацію її життя. Таким чином в судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, чим їй було заподіяно моральну шкоду та зважаючи на характер та тривалість порушень прав позивача, розміру гарантованих матеріальних виплат, яких вона була незаконно позбавлена, моральних переживань у зв'язку з цими обмеженнями, вимушених змін у звичному укладі життя, виходячи із засад розумності і виваженості та справедливості, суд вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає 1000 грн. моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки з розпорядженням про звільнення позивач ознайомлена тільки 21.06.2018 року, що не спростовано відповідачем, тому суд вважає що строк звернення до суду для вирішення трудового спору позивачем не пропущений. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: partial