Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом в інтересах [PERSON] до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з двох земельних ділянок розташованих на території Шишкінської сільської ради Ново українського району Кіровоградської області. 16 грудня 2002 р. [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача, яким заповідала [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося. При зверненні до державного нотаріуса Новоукраїнського району позивач дізналася, що 17 січня 2011 року [PERSON] склала новий заповіт, яким заповіла своє майно [PERSON]. Позивач вважає, що волевиявлення [PERSON] при складені заповіту від 17 січня 2011 року не було вільним і не відповідало її волі, оскільки, вона на момент його складення перебувала у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. У 2011 році [PERSON] виповнилось 77 років і на цей час її стан істотно погіршився, у неї розвинувся «старческий» склероз, почастішали випадки не сприйняття нею дійсних подій та правильної життєвої орієнтації. Останні п`ять років [PERSON] зловживала спиртними напоями, хворіла на ішемічну хворобу серця, гостру недостатність мозкового кровообігу. Тому, посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] недійсним та відновити дію заповіту, складеного [PERSON] 16.12.2002 року на її користь. Представник позивача підтримав позовні вимоги у судовому засіданні у повному обсязі, збільшивши позовні вимоги та крім раніше заявлених вимог просила скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2013 року видані на ім»я [PERSON] на земельні ділянки, що належали спадкодавцю. Позивач у судовому засіданні підтримала збільшені позовні вимоги в повному обсязі. Вказала, що її мати була не грамотною, писати та читати не могла. Коли мати проживала разом із її братом [PERSON], то спочатку сама себе обслуговувала, але з часом її стан здоров»я погіршився та в квітні 2012 року вона забрала мати до себе. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказав, що в 2002 році [PERSON] повела мати до сільради та остання там склала заповіт на ім»я позивачки. Потім із часом мати стала проживати біля нього та виявила бажання скласти заповіт на відповідача. На її прохання він сходив до сільської ради та запросив секретаря [PERSON] для посвідчення заповіту матері на дому. Зазначив, що [PERSON] поспілкувавшись із [PERSON] склала рукописний текст заповіту, на якому мати поставила свій підпис. Прочитати заповіт мати не могла, оскільки була не грамотною. Вважає, що [PERSON] належний догляд та піклування за матір»ю не здійснювала, тому право на спадщину не має. [PERSON] проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що волевиявлення [PERSON] було вільним та на момент укладення заповіту спадкодавець усвідомлювала значення своїх дій, розуміла наслідки нею вчиненого. Представник третьої особи Новоукраїнської державної нотаріальної контори подав клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника. В судовому засіданні 01.04.2014 року державний нотаріус Шевченко Н.Г. пояснила суду, що 05.06.2013 року [PERSON] видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що належали спадкодавцю. [PERSON] при цьому не надала підтверджуючих документів, що підтверджують її право на обов`язкову частку в спадщині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2010-2012 роках працювала секретарем Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 17 січня 2011 року особисто вона складала за вказівкою [PERSON] заповіт, який в подальшому заповідач підписала. [PERSON] вказала, що хоче заповідати все своє майно сину - [PERSON]. Заповіт вона склала за допомогою технічного пристрою в приміщенні сільради, а потім принесла його додому до [PERSON], зачитала його в голос, напис на заповіті робив [PERSON], а [PERSON] поставила тільки свій підпис. Під час посвідчення заповіту померла [PERSON] адекватно відповідала на її запитання та на її погляд спадкодавець розуміла значення своїх дій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона товаришує з [PERSON], тому за її проханням в 2009-2011 роках неодноразово навідувала її матір [PERSON] Може підтвердити, що бачила, як [PERSON] іноді вживала алкоголь, не впізнавала людей, казала, що в неї болить голова та ноги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його матір»ю. Вказав, що разом з [PERSON] вони провідували бабусю, яка їх не впізнавала. Забрала мати бабусю до себе в 2012 році, оскільки остання вже була прикута до ліжка. До цього мати постійно підтримувала зв»язок із сусідами [PERSON], цікавилась її станом здоров»я, допомагала продуктами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є співмешканкою відповідача. Вказала, що чула, як [PERSON] просила відповідача запросити додому секретаря сільської ради для посвідчення заповіту. На той час [PERSON] могла в повному обсязі сама себе обходити, сама пересувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом відповідача. [PERSON] навідувала матір 1-2 рази на рік, та перед смертю забрала її до себе. Вказав, що [PERSON] все розуміла, але ходила з двома палицями. З приводу хвороби [PERSON] нічого пояснити не зміг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що протягом тривалого часу проживає по сусідству з [PERSON] Померлу матір відповідача вона добре знала, спілкувалась з ними з дитинства. [PERSON] самостійно не могла рахувати, була не грамотною, іноді зловживала алкогольними напоями разом із [PERSON], в останній рік життя не впізнавала знайомих та членів родини. Позивачка привозила до матері продукти харчування, але до доньки [PERSON] їхати не бажала. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 56 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Згідно п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, яка діяла на час вчинення правочину, нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 11) була власником двох земельних ділянок: розміром 6,12 га. та 6,66 га розташованих на території Шишкінської сільської ради та належних їй на підставі державних актів на право приватної власності на землю серія КР №54323 від 04.09.98р. та серія КР №056462 від 01.12.2004р. (а.с.16-17). 16 грудня 2002 р. [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], посвідчений секретарем Шишкінської сільської ради Віляда Л.І. зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №211(а.с.12). 17 січня 2011 року [PERSON] склала новий заповіт на користь [PERSON], який посвідчено секретарем Шишкінської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1 (а.с. 13). Як вбачається з копії спадкової справи № 90/2013, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 28.02.2013 року надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.67-70). Інших заяв про прийняття спадщини та заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину не надходило. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.06.2013р. зареєстрованого в реєстрі за №635, на земельну ділянку №327, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії КР №056462 від 01.12.2004р. зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 846, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.06.2013р. зареєстрованого в реєстрі за №637, на земельну ділянку №326, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії КР №54323 від 04.09.98р. зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 324 (а.с. 101-102). Родинні відносини [PERSON] та померлої [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] в якому матір»ю позивача зазначено [PERSON]. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] в зв'язку з реєстрацію 13.05.1978 року шлюбу (а.с. 18-19). Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п. 18 надав роз'яснення, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України). Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 232 від 06.05.2014 року, [PERSON] під час складення заповіту 17.01.2011 року страждала судинною мультиінфарктною деменцією (недоумством) складного гінезу (атеросклеротичного, гіпертонічного), за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними (а.с.158,159). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, заслухавши свідчення свідків, враховуючи вищевказаний висновок експертизи від 06.05.2014 року суд визнає заповіт, який був від імені [PERSON] посвідчений 17.01.2011 року на користь [PERSON] недійсним у зв'язку з тим, що під час його укладання та посвідчення спадкодавець не розуміла значення своїх дій. У зв»язку з тим, що позивач скориставшись своїм правом заявив одночасно позовні вимоги про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, то в зв»язку з визнанням заповіту [PERSON] на користь [PERSON] недійсним, суд вважає за потрібне скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на ім»я [PERSON]. Щодо позовної вимоги про відновлення заповіту [PERSON] на ім'я [PERSON] посвідченого 16 грудня 2002 р. секретарем Шишкінської сільської ради Віляда Л.І. зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №211, суд вважає за необхідне відмовити оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Відповідно до п. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків встановлених ст.ст. 225 і 231 цього Кодексу. На підставі викладенного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial