Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

28.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 24.04.2014 року по 01.07.2015 року в розмірі 34 904 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати за період з 27.01.2014 року по 01.07.2015 року в сумі 8 353 грн. 30 коп. та моральної шкоди в сумі 2500грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 21.12.2004 року по 20.02.2014 року працював у відповідача та був звільнений в зв'язку зі скорочення чисельності штату працівників. На день звільнення з роботи відповідач не провів з ним остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі, в зв'язку з чим з відповідача за судовими рішеннями було стягнуто заборгованість, яка йому фактично була виплачена лише 01.07.2015 року. Оскільки дії відповідача щодо невиплати належної йому заробітної плати є неправомірними, то вважає, що є підстави для стягнення моральної шкоди, в зв'язку з перенесеними ним душевними стражданнями. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у ПАТ "Новоград-Волинський м'ясокомбінат" та 20.02.2014 року був звільнений з роботи за скороченням (а.с.8, 11). Судовим наказом від 27.01.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вересень-грудень 2013 року в розмірі 8948,88 грн.(а. с. 14). Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 2326 грн. 30 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3466 грн. 23 коп., а всього на суму 5792,53грн. (а. с. 15-16). Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Отже, у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звільнений з роботи 20.02.2014 року, виплата заборгованості із заробітної фактично проведена лише 01.07.2015 року. Згідно з наданою відповідачем довідкою (а. с. 10) середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 80 грн. 61 коп., середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 24 квітня 2014 року (дата постановлення рішення суду) по 01.07.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 34904 грн. (433 х 80,61), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), яка провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, і обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (ст.ст. 2,3 Закону). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації з урахуванням індексів інфляції з 27.01.2014 р. по 01.07.2015 р. (0,757 х 11 275 грн.-сума несвоєчасно виплаченої заробітної плати), суд погоджується, що сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 8353,30 грн. Разом з цим, на підставі ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 2500грн. суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд погоджується з доводами позивача про заподіяння йому внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати моральної шкоди і вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнав позивач. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 457 грн. 57 коп.

Outcome: partial