Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 16 вересня 2006 року виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 49. В обґрунтування позову зазначала, що 16 вересня 2006 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб виявився невдалим, спільне сімейне життя сторін не склалося, через різні характери та погляди на життя, у результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння та сварки. З червня 2021 року подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Їхня сім`я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Примирення подружжя є неможливим. Після розірвання шлюбу син сторін залишиться проживати разом із матір`ю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, сплачений нею при подачі позову судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 16 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 49. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з червня 2021 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, мають різні бюджети. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved