Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

10.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Зевс Кераміка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02.03.2016 року він офіційно працював на ПАТ «Зевс Кераміка» на посаді випалювача виробів будівельної кераміки. За період роботи жодних стягнень на нього накладено не було. 12.03.2021 року його наказом № 51-РС командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] було призначено на посаду навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , ВОС 101281А та 12.03.2021 року зараховано до списків з особового складу де він і проходить службу за контрактом по теперішній час. Повісткою Військового комісару [INFO] його було викликано для проходження військово-лікарської комісії 11.03.2021 року на 09.00 годину. Після отримання зазначених документів він прибув до ПАТ «Зевс Кераміка», та повідомив безпосереднього начальника - начальника дільниці випалювання про те, що він 11.03.2021 року має проходити військово-лікарську комісію. Раніше, ще до отримання повістки, 26 лютого 2021 року, він надав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, з 11 по 12 березня 2021 року. Заяву передав до відділу кадрів через свого безпосереднього керівника. У військоматі його попередили, що в один з цих днів він буде проходити медичну комісію і що його викличуть повісткою, коли точна дата буде відома. Про те, що цю заяву йому не підписали, він не знав і його ніхто не попереджав. Оскільки заяву він надавав через свого безпосереднього керівника, він був переконаний, що відпустку йому надали. 11.03.2021 року він пройшов ВЛК, а 12.03.2021 року вже був зарахований до військової частини. В той же день представник військової частини передав на підприємство відомості про те, що він уклав контракт та проходить військову службу. У травні 2021 року на домашню адресу позивача засобом зв`язку «Укрпошта», надійшов лист з ПАТ «Зевс Кераміка», в якому знаходилося повідомлення директора ПАТ «Зевс Кераміка» про те, що згідно наказу № 15-К його звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, а також копія наказу 15-К - 0000000349 від 10.03.2021 року, в якому зазначено, що його звільнено з посади 10.03.2021 року у зв`язку із прогулом без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У наказі про звільнення зазначено, що він передав через невідому особу копію наказу про вступ до ЗСУ з 12.03.2021 року. Зазначає,\~що порушення\~його прав\~у сфері\~трудових відносин\~призвело до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагало\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~його життя. Моральна шкода, крім зазначеного, полягає ще й в тому, що він уклав контракт для проходження служби в Збройних силах під час особливого періоду, коли існує реальна загроза здійснення збройної агресії проти держави Україна, а за це, під час виконання ним службових обов`язків військової служби, він зазнав переслідувань з боку адміністрації підприємства у вигляді звільнення за прогул. В зв`язку з викладеним просить суд визнати незаконними та скасувати наказ ПАТ «Зевс Кераміка» № 15-К - 0000000349 від 09.04.2021 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] , з посади випалювача виробів будівельної кераміки; та наказ № 8 - п від 09.04.2021 року «Про дисциплінарне стягнення на [PERSON] ; поновити його на посаді випалювача виробів будівельної кераміки в ПАТ «Зевс Кераміка»; стягнути з ПАТ «Зевс Кераміка» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.03.2021 року з розрахунку 358,76 грн. за кожен день вимушеного прогулу, до ухвалення рішення суду; стягнути з ПАТ «Зевс Кераміка» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 3000 грн. та витрати на правничу допомогу. У визначений законом строк представником відповідача був наданий відзив на позов [PERSON] , у якому зазначено, що, як стверджує позивач, повісткою Слов`янського ОМВК його було викликано на 11.03.2021 року на 9.00 годину до Слов`янського ОМВК. При цьому він стверджує, що отримав повістку 10.03 та після її отримання повідомив свого безпосереднього керівника про те, що 11.03.2021 року він має проходити військово-лікарську комісію. Це твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до даних автоматизованого обліку робочого часу позивач 10.03.2021 року перебував на роботі з 07.27 до 16.59, з території заводу не виходив, тобто не міг отримувати повістку у військкоматі. Отримавши повістку, працівник зобов`язаний був надати її до відділу кадрів, оскільки саме повістка є підставою для увільнення від роботи на час проходження медогляду та збереження заробітної плати за цей день. Але він цього не зробив. Оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних здійснюється військкоматом шляхом видання відповідного розпорядження встановленої форми на адресу підприємства, де працює військовозобов`язаний. На підставі зазначеного розпорядження керівник підприємства видає наказ та увільняє працівника від роботи на час, зазначений у такому розпорядженні. Жодного подібного документу АТ «Зевс Кераміка» не отримувало. Натомість повістки передбачені виключно для оповіщення під час мобілізації або призову або оповіщення через органи місцевого самоврядування. Крім цього, працівник повинен був надати документ, яким підтверджується факт явки до військового комісаріату та час, протягом якого працівник виконував військовий обов`язок. Законодавством не встановлено унормованої форми документа, який має видавати військовий комісаріат. Тож це може бути: повістка з проставленими відмітками про час перебування у військовому комісаріаті; довідка довільної форми. Така довідка довільної форми, видана військовим комісаріатом на підтвердження факту проходження працівником медичного огляду, яка містить усі обов`язкові реквізити, скріплена підписом та печаткою, є належним підтвердженням факту виконання працівником військового обов`язку. Жодного з цих документів позивач не надав та до відділу кадрів не з`являвся взагалі - ні з приводу увільнення від роботи для проходження медогляду, ні з приводу подальшої військової служби. Також до сьогодні позивачем не надано копії контракту про проходження військової служби, що свідчить про недбале ставлення позивача до документального оформлення своєї відсутності на роботі та до роботи взагалі. Отримана представником позивача довідка від Слов`янського територіального центру комплектування та соціальної підтримки не може бути врахована як доказ поважності причин відсутності працівника на роботі з наступних причин. Позивач був відсутнім на роботі 11.03.2021 року. Створення на базі військових комісаріатів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки передбачено Законом України від 30.03.2021 № 1357-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», який набрав чинності 23.04.2021 року. Відповідно до ч.8 ст. 1 зазначеного закону «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України». На сьогодні таке положення не затверджено, а отже не вирішено питання щодо повноважень та функцій зазначеного органу. Також не визначені повноваження такої посадової особи, як військовий комісар територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Пояснювальної запискою до зазначеного вище закону (на той момент законопроекту) визначено, що «Цілями та завданнями проекту Закону, зокрема, є створення на \~ \~ \~ \~базі військових комісаріатів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, упорядкування питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення належного функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, запровадження відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 26 грудня 2018 року "Щодо підсумків введення воєнного стану в Україні", уведеного в дію Указом Президента України від 25 січня 2019 року № 17, нового виду військової служби - військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, перегляд адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення законодавства про оборону, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З огляду на наведене вище жодних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до прийняття зазначеного закону функціонувати не могло. Попри фізичне існування такого органу як «територіальний центр комплектування та соціальної підтримки» він не має законодавчо визначених повноважень, отже не має компетенції видавати довідки замість військового комісаріату та організовувати та проводити медогляди - це повноваження військових комісаріатів. Тож надана у справі довідка не відповідає ст. 78 ЦПК України та не може підтверджувати поважність причини відсутності позивача на роботі, оскільки видана неповноважним органом. Крім того, довідка не замінює документів, що передбачені законодавчо - повістки військового комісаріати або розпорядження військового комісара, які є єдиними документами, що підтверджують виклик для проходження медичного огляду. Проходження медичного огляду перед укладанням контракту за власною ініціативою не є поважною причиною відсутності. Що стосується відпустки позивача, то позивач не зазначив в заяві жодної причини з перелічених у ст. 25 підстав для обов`язкового надання відпустки, тож мова йде про відпустку за згодою сторін (ст. 26). Відбувати у таку відпустку працівник має право лише пересвідчившись у наявності згоди роботодавця, яку позивач не отримав, та про що його було повідомлено. Як вбачається із матеріалів справи позивач самовільно залишив роботу до закінчення строку трудового договору та до настання передбаченого законодавством (ст. 119 КЗпП, ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу») терміну правомірного увільнення від виконання трудових обов`язків, що однозначно кваліфікується, як прогул. АТ «Зевс Кераміка» у термін, передбачений ст. 148 КЗпП провело службове розслідування, витребувало від позивача письмові пояснення (лист від 23.03.2021 року), ретельно вивчило документи, отримані від військової частини, перевірило, чи не застосовувалось за цей же проступок дисциплінарне стягнення у виді догани й лише після цього прийняло рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул. Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Як вбачається із матеріалів справи та з самої позовної заяви, позивач жодним чином не попередив роботодавця ані про проходження ним медогляду, ані про вступ до лав ЗСУ. Тим більше проходив медогляд в установі, що на дату його проходження не мала жодного відношення до медоглядів, які є підставою для увільнення від роботи із збереженням середньої заробітної плати або є поважною причиною відсутності. В зв`язку з викладеним, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог за цивільним позовом [PERSON] до ПрАТ «Зевс Кераміка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - в повному обсязі. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) від 02.03.2016 року за №7-К-0000000349 [PERSON] з 02.03.2016 року прийнятий випалювачем виробів будівельної кераміки Дільниці випалювання ПрАТ «Зевс Кераміка» з тривалістю робочого дня (тижня) 40 год. Згідно з розпискою про отримання повістки від 10.03.2021 року, [PERSON] мав з`явитися до Слов`янського об`єднаного міського військового комісаріату 11.03.2021 року о 09.00 год. Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 12.03.2021 року по теперішній час. Згідно з листом військового комісару Слов`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.05.2021 року, [PERSON] 11.03.2021 року з 09.00 год. до 15.00 год. перебував у Слов`янському об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з метою проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з оформленням на військову службу за контрактом. Наказом №8-П від 09.04.2021 року «Про дисциплінарне стягнення на [PERSON] » для [PERSON] день відсутності на роботі 11.03.2021 року визнано прогулом без поважних причин. Наказом від 09.04.2021 року за № 15-К-0000000349 звільнено [PERSON] з посади випалювача виробів будівельної кераміки з 10.03.2021 року у зв`язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказані відомості внесені до трудової книжки позивача. Згідно з актом про відсутність на робочому місці від 11.03.2021 року, складеного начальником цеху №2 Яблоновським В.К., начальником дільниці випалювання Пустовіт Д.В., менеджером з персоналу [PERSON] та юристом [PERSON] , 11.03.2021 року [PERSON] був відсутнім на роботі з невідомих причин з 08.00 год. до 17.00 год. впродовж робочого дня. Згідно з повідомленням Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.09.2021 року, з 01.11.2020 року Слов`янський об`єднаний міський військовий комісаріат переформовано у Слов`янський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом із тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Вказаних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов також Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 187/1469/18, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження матеріалами справи той факт, що 11.03.2021 року позивач з поважних причин був відсутній на робочому місці, так як у цей день він перебував в Слов`янському об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з метою проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з оформленням на військову службу за контрактом, що підтверджується належними і допустимими доказами. Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних. Твердження представника відповідача про те, що позивач не повідомив належним чином про його відсутність на роботі 11.03.2021 року, на думку суду, не спростовує факт поважності причин відсутності позивача на робочому місці, що виключає його вину. Натомість відповідач, у свою чергу, не з`ясував дійсних причин відсутності позивача на роботі та видав наказ про звільнення позивача, чим порушив його право на працю. За таких обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивача було незаконним, тому його необхідно поновити на роботі з 11.03.2021 року на посаді випалювача виробів будівельної кераміки, скасувавши накази про дисциплінарне стягнення та про припинення трудового договору з позивачем. Відповідно до частин 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про поновлення на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, що відповідає вимогам статті 117 КЗпП України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Як передбачено ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Відповідно до пп. «з» п. 1 Порядку цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Як передбачено абзацом третім пункту 4 зазначеного Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. За положеннями абзацу першого пункту 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд враховує довідку відповідача про розмір заробітної плати позивача за січень 2021 року, який становить 5336,50 грн. та за лютий 2021 року, який становить 6502,36 грн. Таким чином, ураховуючи, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 717,51 грн ((5336,50 грн.+6502,36 грн.) / (56 год.+76год.)/8) робочих днів), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2021 року (першого робочого дня після звільнення позивачки) до 22.09.2021 року (по день ухвалення судового рішення), тобто, за 134 робочих днів, що становить 96146,34 грн., виходячи з наступного розрахунку: 717,51 грн х 134 робочих днів = 96146,34 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судам необхідно врахувати, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зважаючи на те, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, суд вважає, що такими діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду. У відповідності до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, і визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Враховуючи встановлені обставини справи, які підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв`язків і необхідність додаткових зусиль для організації працівником свого життя), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн., що буде відповідати принципам розумності та справедливості і є достатнім для відновлення попереднього стану Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі п.п. 1, 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовною вимогою немайнового характеру про поновлення на роботі в розмірі 908,00 грн., а також за майновими вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 961,46 грн. та про стягнення моральної шкоди в сумі 151,64 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), а разом в сумі 2021,10 грн. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 21.05.2021 року, укладений між адвокатом Неминущім Г.Л. та позивачем [PERSON] , ордер серія ДН №128039 від 09.06.2021 року, акт виконаних робіт від 21.05.2021 року, квитанцію від 18.08.2021 року на суму 6000 грн. Отже, витрати на правничу допомогу позивача загалом становлять 6000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial