Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий в`їзд/виїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей без дозволу та супроводу батька неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , строком на один рік та дозволу на оформлення документів, пов`язаних з таким виїздом. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.02.2019 року шлюб розірвано, на теперішній час діти проживають разом з матір`ю, яка належним чином піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач зазначає, що є зареєстрована в м. Горлівка, але як тимчасово переміщена особа проживає в м. Торецьк Донецької області, в м. Горлівка знаходиться її квартира, а також проживають рідні, мати та батько, тому вона має намір разом з дітьми неодноразово перетинати лінію зіткнення, щоб мати можливість побачити родичів, за якими сини дуже сумують та доглядати за своїм майном. Батьки через похилий вік не мають змоги приїхати до м. Торецька, щоб побачити онуків. Відповідач, якій є батьком дітей, безпідставно не надає згоди на тимчасовий в`їзд/виїзд на неконтрольовану територію (у район проведення операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей (район ООС)), що шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що на тимчасово окупованій території м. Горлівка Донецької області перебуває її квартира. Крім того, там знаходяться її рідні, батьки, які є особами похилого віку, тому вони не мають змоги приїхати до м. Торецька. За характером роботи, викладача - організатора в школі, вона має відрядження, тому змушена залишати дітей під наглядом, зручніше залишати дітей на батьків, які вправно за ними доглядають, а з відповідачем діти ніколи не залишались тривалий час. Її батьки мають бажання спілкуватись з онуками, сини також мають бачити та знати своїх бабусю та дідуся, а відповідач перешкоджає цьому спілкуванню. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що перебував з відповідачем в шлюбі 5 років. Батьки позивача мають похилий вік, тому не можуть доглядати дітей. Надав письмовий відзив, в якому вказав, що м. Горлівка знаходиться на тимчасово окупованій території України, тому перебування там є небезпечним для дітей. Крім того, перебування там позбавить його як батька можливості бути обізнаним про виїзд дітей, їх місцезнаходження. Він не впевнений, що позивач повернеться з тимчасово окупованої території м. Горлівка. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької областіпро день та час слухання справи повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із змісту позовної заяви вбачається, що сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.02.2019 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28 вересня 2013 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 737 розірвано. Згідно з свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 04.03.2014 та серії [NUMBER] від 05.01.2016, матір`ю дітей [PERSON] , [PERSON] записана [PERSON] , батьком - [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю, сторони матеріально утримують дітей, відповідач сплачує аліменти та належним чином піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий в`їзд/виїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані па лінії зіткнення (територія проведення операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей неповнолітніх дітей. У зв`язку з цим суд зазначає. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Згідно з ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , зокрема у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м.м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей до м. Горлівка, а також, враховуючи той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють їх виїзд до тимчасово окупованої території України для відвідування родичів, відвідування друзів, родичів,

Outcome: partial