Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Факультет військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми витрат, повязаних з утриманням відповідача під час проходження військової служби (навчання) на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», посилаючись на те, що [PERSON], проходив навчання та військову службу на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на посаді курсанта з 31 серпня 2016 року по 10 лютого 2017 року. Відповідно до розділу II «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з [PERSON] 31 серпня 2016 - року строком на термін навчання (5 років) та останній зобовязався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання. 10 лютого 2017 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника факультету і відповідачем був достроково розірваний через небажання відповідачем продовжувати навчання, у звязку з чим відповідач був відрахований з числа курсантів. Факультетом відповідно до вимог «Порядку відшкодування витрат…» та «Порядку розрахунку витрат...» були розраховані фактичні витрати, повязані з утриманням відповідача на факультеті з дня його зарахування по ден виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 44233,4, що підтверджуються розрахунками коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] [PERSON]В в добровільному порядку в лютому 2017 року сплатив 1000 грн. Після цього ніяких дій по відшкодуванню заборгованості на користь факультету з боку [PERSON]В не здійснювалось. На 21 березня 2017 року залишкова заборгованість [PERSON] з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) на факультеті військової підготовки Національного технічного університету 2Харківський політехнічний інститут», складає 43233,46 грн. В той же час, пунктом 7 «Порядку відшкодування витрат...», затвердженого установою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, визначено: У разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку». Просять суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь факультету військової підготовки національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» 43233,46 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням його на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Стягнути з громадянина [PERSON] суму судових витрат на користь факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, зокрема полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, та зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], проходив навчання та військову службу на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на посаді курсанта з 31 серпня 2016 року по 10 лютого 2017 року. Відповідно до розділу II «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з [PERSON] 31 серпня 2016 - року строком на термін навчання (5 років) та останній зобовязався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання. 10 лютого 2017 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника факультету і відповідачем був достроково розірваний через небажання відповідачем продовжувати навчання, у звязку з чим відповідач був відрахований з числа курсантів. Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмовив від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. На розвиток частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок військову службу» постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у звязку з небажанням подовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пункту 3 вказаного «Порядку відшкодування витрат... - відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з : грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до пункту 4 «Порядку відшкодування витрат... - розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. На виконання вказаного пункту 3 «Порядку відшкодування витрат..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної Служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах». Факультетом відповідно до вимог «Порядку відшкодування витрат…» та «Порядку розрахунку витрат...» були розраховані фактичні витрати, повязані з утриманням відповідача на факультеті з дня його зарахування по ден виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 44233,4, що підтверджуються розрахунками коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] [PERSON]В в добровільному порядку в лютому 2017 року сплатив 1000 грн. Після цього ніяких дій по відшкодуванню заборгованості на користь факультету з боку [PERSON]В не здійснювалось. На 21 березня 2017 року залишкова заборгованість [PERSON] з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) на факультеті військової підготовки Національного технічного університету 2Харківський політехнічний інститут», складає 43233,46 грн. В той же час, пунктом 7 «Порядку відшкодування витрат...», затвердженого установою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, визначено: У разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку». Міністерство оборони України, згідно ст. ст. 1 і 10 Закону України «Про оборону України» є Центральний органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для озброєного захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, обєднань, зєднань, військових частин, установ та організацій. Згідно із ст. ст. 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» і фінансування Збройних Сил України, в тому числі факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, невідшкодування на користь факультету відповідачем суми витрат, повязаних з його утриманням на факультеті, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави. Це проявляється у створенні умов для невиконання видаткової частини Держбюджету, що у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Збройних Сил України та нанесення шкоди національній економіці України. Невідшкодована на користь факультету відповідачем сума витрат, повязаних з його утримання - це не отримані державою кошти на національну оборону, що, у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1600 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved