Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

26 жовтня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ратушна Р.П. звернулася в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 230 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-6). В обґрунтування вказує, що в період роботи позивача у шкідливих умовах праці тривалий час на ПрАТ: з 21.08.1978 по 23.04.1979 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів, цех технологічного автотранспорту; з 10.08.1981 по 03.02.1982 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів, гірничотранспортний цех Першотравневого рудоуправління; з 12.10.1984 по 15.01.1988 на посаді водія автосамоскиду вантажністю 120т по вивезенню гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Першотравневого рудоуправління; з 15.01.1988 по 01.01.1989 на посаді слюсарем по ремонту автомобілів, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління; з 01.01.1989 по 11.10.1993 на посаді водія автомобілю вантажністю 100т і вище, зайнятий на вивезенні гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління; з 10.04.1997 по 03.05.1998 на посаді водія автомобілю вантажністю 100т і вище, зайнятий на вивезенні гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління, технологічна колона №51; з 15.02.1999 по 23.01.2020 на посаді водія автотранспортних засобів у ПрАТ «Північний ГЗК», ним отримані хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом друбних суглобів кистей; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), які, відповідно до акту розслідування від 30.06.2021, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 17.08.2021 вперше позивачу з 09.08.2021 року була встановлена 3-тя група інвалідності та 65% втрата професійної працездатності безстроково. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко самостійно виконувати будь-яку роботу по дому, він відчуває стійкий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень. Турбують біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах. У позивача з`явилася задишка при фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, запаморочення, головний біль, загальна слабкість, утруднена хода, судоми м`язів рук, заніміння кінцівок, підвищена чутливість їх до холоду, біль та мерзлякуватість у суглобах кистей, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні. Перебуваючи у громадських місцях та транспорті, коли позивач відчуває приступ кашлю, часто помічає як на нього звертають увагу оточуючі, помилково вважаючи, що позивач хворіє на інфекційні хвороби, а відтак становить загрозу для перехожих, що також спричиняє йому додаткові душевні страждання та негативно впливає на його психоемоційний стан. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2021 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 16.11.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.64). Відповідачем направлено до суду засобами поштового зв`язку відзив на позов (вх№24148 від 13.12.2021) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, стаж роботи позивача за професією перевищує 34 роки; за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження амбулаторного лікування, продовжуваав працювати у шкідливих умовах аж до того моменту, як у нього були виявлені незворотні ознаки ушкодження здоров`я, які стали причиною встановлення діагнозів професійних захворювань. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 21.08.1978 по 23.01.2020 позивач працював на ПрАТ: з 21.08.1978 по 23.04.1979 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів, цех технологічного автотранспорту; з 10.08.1981 по 03.02.1982 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів, гірничотранспортний цех Першотравневого рудоуправління; з 12.10.1984 по 15.01.1988 на посаді водія автосамоскиду вантажністю 120т по вивезенню гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Першотравневого рудоуправління; з 15.01.1988 по 01.01.1989 на посаді слюсарем по ремонту автомобілів, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління; з 01.01.1989 по 11.10.1993 на посаді водія автомобілю вантажністю 100т і вище, зайнятий на вивезенні гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління; з 10.04.1997 по 03.05.1998 на посаді водія автомобілю вантажністю 100т і вище, зайнятий на вивезенні гірничої маси з кар`єру, гірничотранспортний цех Тернівського рудоуправління, технологічна колона №51; з 15.02.1999 по 23.01.2020 на посаді водія автотранспортних засобів у ПрАТ «Північний ГЗК», що разом становить більше 34 років, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-13). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.2021р. (а.с.14-18), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1, C6, C7)помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом друбних суглобів кистей; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, із яких: 40% по вібраційній хворобі, 20% ХОЗЛ та 5% по нейросенсорній приглухуватості, з 09.08.2021 безстроково, згідно висновку МСЕК від 17.08.2021р., де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення (а.с.27). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.2021 (а.с.14-18), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: пил фібро генної дії перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії із вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 2,2 рази (4,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88); вібрація загальна перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 2 дБ (67 дБ при ГДР 65 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99); шум еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 3 дБА (83 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.039-99). Умови виробничого середовища та важкість праці водія автотранспортних засобів відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості (а.с.14-18). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 34 роки. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз`яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров`я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками-епікризами, медичним висновком ЛЕК (а.с.25-52) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 185 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 1850,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial