Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

15. 05. 2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою: 11045, 00 грн. у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, 10000, 00 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовув тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 31.01.2014 о 13:15 год. з вини відповідача [PERSON], що керував автомобілем «ВАЗ 21099», д/н [NUMBER], автомобілю «КІА», д/н [NUMBER], належного Державній податковій інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, яким в момент ДТП керував позивач [PERSON], було завдано механічні пошкодження. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28. 03. 2014 встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП, та притягнено до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки, завдані позивачу внаслідок ДТП, оскільки через пошкодження автомобілю позивач не мав змоги виконувати свої службові (трудові) відносини за договором від 08. 01. 2014, які за період з 01. 02. 2014 по 15. 05. 2014 (дату звернення до суду) становлять 11045, 00 грн., однак в добровільному порядку збитки не відшкодовує. До теперішнього часу відповідач вказані вище збитки не відшкодував. Також позивач вважає, що внаслідок ДТП відповідачем йому було завдано моральної шкоди, яку позивач визначив у розмірі 10000, 00 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обставини, викладені у позові підтвердили, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними з огляду на те, що нараховані позивачем збитки у вигляді втрати заробітку через ДТП не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з ДТП та виною відповідача у її скоєнні, і позивач не був позбавлений фізичної можливості працювати на посаді водія після ДТП. Також вважають безпідставними та необґрунтованими жодними доказами вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн. Проти задоволення позову заперечували. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31. 01. 2014 о 13:15 год. відповідач П.О. керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», д/н [NUMBER] в м. Миколаєві по вул. Бузника. Біля будинку № 1, розташованого по вул.. Галини Петрової, [PERSON] не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «КІА», д/н [NUMBER], належним Державній податковій інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, яким в момент ДТП керував позивач [PERSON], що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок вказаного автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28. 03. 2014 встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що за договором від 08. 01. 2014 позивач [PERSON] зобов'язався надавати послуги водія Державній податковій інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, на автомобілі «КІА», д/н [NUMBER], що належить вказаній установі. Договір (п. 9) було укладено 08. 01. 2014 та був чинним з вказаної дати до 31. 03. 2014. Відповідно до п. 7 вказаного договору позивачу повинна була виплачуватися винагорода за його послуги водія у розмірі 3200, 00 грн. на місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного управління або з інших причин (договір оренди, довіреність і інше). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, судом було встановлено, що через пошкодження автомобілю позивач не міг виконувати свої трудові обов'язки в період з 01. 02. 2014 по день закінчення дії договору - 31. 03. 2014, внаслідок чого йому було завдано збитків у вигляді неотриманої винагороди у розмірі 6400, 00 грн. (3200, 00 грн. х 2 місяці) До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу суму завданої матеріальної шкоди. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 6400, 00 грн. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду, нанесену відповідачами позивачу у розмірі 500, 00 грн. Зазначена сума відшкодування нанесеної моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 6400, 00 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, 500, 00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає стягненню понесений останнім судовий збір у розмірі 79, 87 грн.

Outcome: partial