Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

24.08.2016 позивач\~\~звернулася до суду\~\~з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку №32 по вул. Єременка в с. Марківка Луганської області, який дістався їй у відповідності до договору дарування від 20.02.2003, серії ВАЕ №234407. В зазначеному будинку прописані її син [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та їх сином [PERSON], а також її син [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та їх донькою [PERSON], але не проживають в ньому більше року. Їх реєстрація у вказаному будинку створює їй труднощі у здійсненні свого права власності, зокрема для оформлення житлової субсидії, при призначенні якої врахувуються доходи всіх зареєстрованих в будинку осіб чи його продажу. До початку судового засідання позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі та просила позов задовольнити (а.с.67) Відповідачі в судове засідання не зявилися, до початку розгляду справи через канцелярію суду надійшли від них заяви з яких вбачається, що вони визнають позовні вимоги в повному обсязі, так як фактично не проживать за вказаною адресою з 2014 року та не мають намірів туди повертатися. ( а.с.64-66) в цих же заявах просили розглянути справу в їх відсутності. За таких обставин, а також в силу положень ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та визначив до них правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку №32 по вул. Єременка в с. Марківка Луганської області, що підтверджується копією договору дарування від 20.02.2003, серії ВАЕ №234407 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-7). Згідно копії паспорта громадянина україни серії ЕК №3662209 [PERSON] зареєстрована [INFO]. Згідно довідки Марківської селищної ради Луганської області [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO]. (а.с.18). Таким чином між позивачем та відповдачами виникли правовідносини, що регулюються главою 28 Цивільного кодексу України "Право власності на житло". Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідачі подали письмові заяви, які приєднані до справи, з яких вбачається безумовне визнання позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд приймає визнання відповідачами позову. Щодо вимог позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд прийшов до наступного. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При\~ поданні позову позивачем квитанцією від 17.02.2016 був сплачений\~ судовий збір у сумі 551,20 гривень, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачів\~на користь\~позивача в рівних частинах з кожного по 183, 67 гривень. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388,405ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial