Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної 8257 грн. та моральної шкоди в сумі 25000 грн. мотивуючи тим, що 07.09.2009 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц-208-Д», реєстраційний номер [NUMBER] скоїв на неї наїзд, в результаті чого у [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів ребер справа. Дані позовні вимоги були предметом розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням до двох років іспитового строку. На користь [PERSON] цим же вироком з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в сумі 5257 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30.07.2013 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2013 року у відношенні [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В подальшому, під час розгляду даної цивільної справи, позивачка уточнила, просила стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] кошти та накласти арешти на їхнє майно, в тому числі на автомобіль [PERSON] [PERSON] 208 Д, реєстраційний номер [NUMBER], та просила стягнути додаткові витрати повязані із санаторним лікуванням, послугами адвокатів, що складають 8803 грн. 93 коп., та надала в якості додатків ряд копій документів різного характеру. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати позивачці матеріальну та моральну шкоду вона, змушена звернутися до суду. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі залучено ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» у якості співвідповідача по справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявив, що позов визнає частково в частині відшкодування різниці розміру визначеної судом моральної шкоди за вирахуванням 2550 грн., визнаною ПрАТ «СК «Провідна». Також в поясненні вказав, що твердження ПрАТ СК «Провідна» з приводу того, що [PERSON] не надав до ПрАТ СК «Провідна» письмове повідомлення про ДТП, як того вимагали та вимагають норми ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» (далі Закон) є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди за рахунок страховика є хибним, оскільки 18.11.2008 року між ПрАТ СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № ВВ 6372195. Представник відповідача пояснив, що відповідно до п. 33.1.2. Закону в редакції, яка діяла на час скоєння ДТП, учасники ДТП зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, Законом не вимагалось надання саме письмового повідомлення, достатньо було повідомлення за телефоном, який зазначений в полісі, що і було зроблено [PERSON] Крім цього, в приміщенні відділення ЗАТ СК «Провідна», яка на той час було розташоване в м. Первомайськ по вул. Дзержинського, 39, [PERSON] заповнив всі необхідні документи. В ході розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] на запий представника до ПрАТ СК «Провідна», що є правонаступником ЗАТ СК «Провідна», в якому було вказано три питання, зокрема про наявність заведеної за заявою [PERSON] справи за даним страховим випадком, було отримано відповідь про правонаступництво та про те, що за такою ДТП заяви щодо виплати страхового відшкодування не поступало. На питання щодо наявності або відсутності справи співвідповідач з незясованих причин будь-якої відповіді не надав, що надає підстав вважати, що така справа в дійсності є. Крім того, відповідно до вимог Закону заява про виплату страхового відшкодування є кінцевим документом, яка подається після зясування винної особи і, відповідно, наявності судового рішення, яке набрало законної сили. Оскільки на теперішній час досі таке рішення ще не прийнято, тому [PERSON] позбавлений можливості подати заяву про виплату страхового відшкодування, тому вважає, що в разі наявності належних доказів стосовно суми матеріальних та моральних збитків, понесених [PERSON], відповідальність повинна нести саме ПРАТ СК «Провідна». Представник відповідача [PERSON] «СК «ПРОВІДНА» в судове засідання не зявився був повідомлений вчасно та в належному порядку, надав до суду заперечення, в котрих позов не визнав, поскільки вважає, що в порушення норм Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», [PERSON] не надав до ПрАТ «СК»ПРОВІДНА» письмове повідомлення про ДТП, що позбавляє особу, відповідальність якої було застрахованною, права на відшкодування завданого з його вини збитку в рахунок Страховика, тобто ПрАТ «СК»ПРОВІДНА»; вказав, що між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» і [PERSON] взагалі відсутній спір про право, оскільки [PERSON] теж не зверталася до ПрАТ «СК»ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування, що позбавляє її права на вимогу про відшкодування шкоди за рахунок ПрАТ «СК»ПРОВІДНА», також зазначив, що позивачкою пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом до ПрАТ «СК»ПРОВІДНА». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3.ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими способами доказування, як того вимагають ст.ст. 58,59 ЦПК України. В той же час, ст. 212 зазначеного Кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в суді, відповідно до копії вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням до двох років іспитового строку. На користь [PERSON] цим же вироком з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в сумі 5257 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Згідно ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30.07.2013 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2013 року у відношенні [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Дослідженими в судовому засіданні матеріалів справи позовні вимоги позивачки підтверджені частково, а саме [PERSON] на відновлення стану свого здоров"я, з урахуванням рекомендацій лікарів за свій рахунок в 2011 та 2012 роках придбала санаторні путівки і понесла витрати в сумі 4800 грн., та згідно проїздних квитків понесла транспортні витрати в сумі 457 грн. Тому сума матеріальних збитків становить 5257 грн., яка підтверджена доказами, та підлягає стягненню, відповідно до ст. 1166 ЦК України. Також є підстави для часткового задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, як передбачено ст. 1167 ЦК України. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд враховуючи конкретні обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань, яких потерпіла зазнала в результаті ушкодження здоров"я, змін в укладі її життя вважає за необхідне стягнути з відповідачів 6000 грн., з яких 3450 (три тисячі чотириста пятдесят) грн. з [PERSON] та 2550 (дві тисячі пятсот пятдесят) грн. з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» Що стосується вимог потерпілої про відшкодування витрат які вона понесла з надання їй правової допомоги, то вони задоволенню не підлягають, так як [PERSON] відповідно до ст. 92 КПК України 1960 року має право на відшкодування витрат тільки по явці до органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та до суду. Крім того, посилання представника ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на те, що позивачка пропустила строк позовної давності звернення з позовом до суду не підлягає задоволенню оскільки позов відноситься до позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, а строк звернення до суду необхідно відраховувати з моменту набрання вироком законної сили. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають частковому задоволенню в силу ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, на користь [PERSON] підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» матеріальної шкоди в сумі 5257 (пять тисяч двісті пятдесят сім) грн. та моральної шкоди в сумі 6000 (шість тисяч) грн., з яких 3450 (три тисячі чотириста пятдесят) грн.. з [PERSON] та 2550 (дві тисячі пятсот пятдесят) грн. з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити, поскільки відповідно до ч.3.ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України, сторона позивача не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. . Таким чином, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує будь-чиї права, свободи чи інтереси, є законні підстави для задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в силу ст. ст. 1166, 1167, 1191 ЦК України. Крім того, поскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а вимоги підлягають частковому задоволення, тому на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial