Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказувала, що 19.04.2007 року уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №08. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які в даний час проживають з нею і знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось по причині непорозуміння, відповідач не дбав про створення нормальних сімейних стосунків, безпричинно влаштовував сварки, бив її. Це проходило в присутності дітей, що негативно впливає на їх виховання, психічний стан та здоров'я. Вказана поведінка відповідача привела до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства і в даний час, як подружжя, разом не проживають, а лише зареєстровані за однією адресою. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, їх сім'я розпалась з вини відповідача, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Питання поділу майна, що було придбане за час спільного проживання, вирішить в окремому порядку. Спору про місце проживання дітей не має. Оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, вона одноразово ставить питання про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідач в даний час працює будівельником по найму, їздить на заробітки, його середньомісячний дохід становить 2000-4000 тисяч гривень. Тому він має можливість та зобов'язаний утримувати своїх дітей. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 19.04.2007 року у виконавчому комітеті Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №08 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований, але підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 19.04.2007 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Товстенської селищної ради Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №08, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 19.04.2007 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON]. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 04.06.2009 року та серія [NUMBER] від 10.04.2012 року відповідно, виданих виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З показів сторін Судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, на примирення не згідні, позивач довела, а відповідач визнав, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом встановлено, що неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з позивачем та знаходяться на її матеріальному утриманні, про що свідчить довідка виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1024 від 22.04.2016 року. Згідно копії паспорту [PERSON] серія [NUMBER], виданого 30.01.2001 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, він зареєстрований у одному господарстві з позивачем, однак не проживає. Відповідач визнав, що він офіційно не працює та належної допомоги на утримання дітей не надає, а тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги добровільно позивачу на утримання неповнолітньої дитини, офіційно не працює, є здоровим, працездатним чоловіком, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків немає, а тому позовна вимога про стягнення з нього аліментів є обґрунтованою, але підлягає до часткового задоволення із визначенням аліментів у твердій грошовій сумі. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача в доход держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial