Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

06.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У своєму позові позивач зазначила, що у неї 09.09.2009 року народився син [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Останній ухиляється від покладеного на нього обовязку, щодо утримання своєї дитини. Відповідач рідко спілкується з дитиною, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.09.2018 року відкрито провадження по даній справі. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. У судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 09.09.2009 року народився [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON]. Також встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, яка самостійно вирішує першочергові потреби дитини, а саме безпосередньо здійснює догляд за дитиною, займається її вихованням, надає матеріальну допомогу. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, при визначенні розміру аліментів, суд враховує той факт, що відповідач здоровий, працездатний, на утриманні інших осіб немає. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. Що стосується вимоги позивача про стягнення юридичних послуг (витрат на правову допомогу) з відповідача в розмірі 700,00 грн., суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем [PERSON] надано до суду документ, а саме квитанція до прибуткового касового ордеру, яка, недостатня для підтвердження факту понесення останньою витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial