Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

11.06.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи і в якому позивачка, посилаючись на порушення своїх трудових прав просила стягнути з відповідача, невиплачену їй заробітну плату та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні 20.10.2015 року, позивачка остаточно визначившись із своїми позовними вимогами, просила стягнути з відповідача невиплачену їй заробітну плату за період з 01.02.2015 року по 30.09.2015 року в сумі: 17553 грн. 10 коп. та 10000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка виражається у вимушеності позичати грошові кошти, відсутності можливості забезпечити свою дитину відповідними продуктами та оплатити відпочинок дитини, вимушеності із-за відсутності грошових коштів на проїзд, пішки долати частину шляху добираючись на роботу. Представник відповідача в судовому засіданні, остаточні позовні вимоги позивачки не визнав, однак, не заперечував, що на час розгляду справи судом, позивачці дійсно невиплачена заробітна плата за період з 01.02.2015 року по 30.09.2015 року в сумі: 17553 грн. 10 коп.. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наданої у матеріалах справи і наданої відповідачем довідки від 08.10.2015 року № 891-40, позивачка перебуває з відповідачем у трудових відносин і працює на посаді майстра. За період з 01.02.2015 року по 30.09.2015 року, позивачці нарахована але невиплачена заробітна плата в сумі: 17553 грн. 10 коп.. Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 4 і ч. 5 ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Будь-яких конкретних правових доказів про належне виконання відповідачем по відношенню до позивачки вищевказаних норм права, щодо своєчасної виплати позивачці заробітної плати за період з 01.02.2015 року по 30.09.2015 року, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Посилання представника відповідача на відсутність у відповідача можливості виплачувати позивачці заробітну плату готівкою, не підтвердженні конкретними правовими доказами, а також, не є правовою підставою для невиплати позивачці своєчасно заробітної плати. Доводи представника відповідача про те, що заробітна плата позивачки перераховувалась відповідачем до установи банку, не свідчать про дотримання відповідачем по відношенню до позивачки трудового законодавства України, щодо оплати праці, оскільки з цим банком позивачка в договірних правовідносинах не перебуває і свої згоди на перерахунок її заробітної плати до установи банку, позивачка не надавала. Конкретних правових доказів, які б свідчили про правомірність здійснення відповідачем перерахування заробітної плати позивачки до установи банку, відповідач зі своїм представником, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем по відношенню до позивачки, порушені вищевказані норми права, щодо оплати праці. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиплатою позивачці своєчасно відповідачем заробітної плати, позивачці заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача в порушенні трудових прав позивачки, судом встановлена. Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивачки у зв'язку з порушенням її трудових прав, суд вважає, що 4000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до наданої у матеріалах справи і наданої відповідачем довідки від 08.10.2015 року № 891-40, сума заробітної плати позивачки за вересень 2015 року становить: 1692 грн. 15 коп.. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць у сумі: 1692 грн. 15 коп.. Оскільки позов частково задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, розмір судового збору суд визначає із розміру задоволених позовним вимог майнового і немайнового характеру, тобто, із позовних вимог про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. На час вирішення спору, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача, становить: 1218 грн. + 1218 грн. = 2436 грн..

Outcome: partial