Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

11.12.2014 року Приватне підприємство "Колос" звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків в розмірі 8660,57 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що з 11.11.2011 року [PERSON] працював на посаді головного інженера підприємства, проте фактично приступив до роботи 03.10.2011 року, з останнім був підписаний договір про повну матеріальну відповідальність. Оскільки [PERSON] за листопад та грудень 2011 року не склав матеріальних звітів та звільнився з роботи, тому не встановлено витрату будівельних матеріалів на суму 8660 грн. 57 коп. Таким чином, внаслідок порушення відповідачем своїх трудових обов"язків підприємству спричинені збитки, які позивач просить стягнути з [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наказу директора ПП "Колос" №14 від 11.11.2011 року [PERSON] прийнятий на посаду головного інженера підприємства. Згідно копії договору (а.с. 6) 03.10.2011 року між ПП "Колос" та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого головний інженер [PERSON] приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Згідно витягу наказу №2 п.2 від 25.01.2012 року (а.с. 8) звільнено з посади головного інженера [PERSON] з 26 січня 2012 року за власним бажанням. Остаточний розрахунок провести після здачі матеріального звіту. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача на вимогу суду не було надано оригіналу договору про повну матеріальну відповідальність укладеного з [PERSON], а наявна копія договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 03.10.2011 року не є належним доказом у справі, що спростовується довідкою №01/337 від 27.01.2015 року [PERSON] з 21.06.2011 року по 10.11.2011 року перебував на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 48). Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв"язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Одночасно суду не було надано беззаперечних доказів, що відповідно до законодавства на посаду відповідача головного інженера згідно посадової інструкції покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов"язків. Разом з тим, надані до матеріалів справи накладні від 02.11.2011 року, 29.11.2011 року, 20.12.2011 року, 25.10.2011 року, 23.10.2011 року, 16.11.2011 року, 08.12.2011 року, 20.12.2011 року, 02.11.2011 року, 09.12.2014 року не підтверджують відсутність будівельних матеріалів чи їх втрату з боку відповідача. Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів заподіяння збитків [PERSON] на суму 8660 грн. 57 коп. 12.09.2012 року Приватне підприємство "Колос" направляло листа [PERSON] з вимогою скласти акт прийому передачі товарно-матеріальних цінностей та розрахуватися за залишки підзвітних товарно-матеріальних цінностей, з попередженням звернення до суду. Вказаний лист відповідач отримав 22.09.2012 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 47), проте позивач звернувся до суд лише 11.12.2014 року. Частиною 3 статті 233 КЗпП України, встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Позивачем пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, зокрема, у справах про стягнення матеріальної шкоди встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. З матеріалів справи вбачається, що звільнений з роботи відповідач 25.01.2012 року, лист про попередження звернення до суду позивач надсилав 12.09.2012 року, проте до суду з позовом позивач звернувся лише у грудні 2014 року. При цьому позивач знав, що відповідач матеріальні звіти за листопад, грудень 2011 року не склав, проте позивач в установлений законом строк не звернувся до суду з позовом про стягнення збитків та направлення листа до відповідача не могло бути перешкодою для вирішення спору, який виник у зв"язку зі звільненням відповідача в січні 2012 року та стягнення з нього заподіяної підприємству шкоди. За таких обставин, суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строку для вирішення трудового спору. У зв'язку з тим, що позивач пропустив річний строк звернення до суду, перебіг якого розпочався з січня 2012 року, при цьому представник позивача не надав доказів на підтвердження наявності поважних причин для пропуску цього строку, зазначене є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає, що позивач пропустив річний строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин, не надав доказів заподіяння збитків з боку відповідача, у зв"язку з чим не знаходить підстав для поновлення строку, що у свою чергу є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed