Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає змінити розмір стягуваних з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліментів з 1/4 частини заробітку доходу [PERSON] на тверду грошову суму у розмірі 2000 грн,щомісячно. Визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Мотивуючи заявлені вимогу позивач посилається на те, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , на утримання якого за судовим рішенням відповідач зобов`язаний до сплати аліментів в розмірі ј частини заробітку щомісячно. [PERSON] зареєструвався як фізична особа - підприємець, однак господарську діяльність він не здійснює та не має на меті отримання прибутку, реальний дохід він отримує за кордоном. Враховуючи, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину, прохає змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів з ј частини на тверду грошову суму у розмірі 3000 грн. Також посилається на те, що останнім часом між нею та [PERSON] виникають суперечки щодо місця проживання їх сина. Повертаючись із заробітків [PERSON] без попередження в супереч її волі та в порушення способу його участі у вихованні сина, затвердженого рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, забирає дитину із дитячого садочка, залишає у невідомому їй місці на ніч, на телефонні дзвінки не відповідає. Просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 14.06.2019 (а.с.26,27) позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 18.09.2019 від відповідача надійшла заява, згідно якої позов визнає частково, посилаючись на те, що у них відсутній спір щодо місця проживання дитини, однак він не заперечує щодо визначення місця проживання їх сина [PERSON] з матір`ю, в частині стягнення аліментів визнає частково у розмірі 2000 грн, оскільки він постійно приймає участь у матеріальному забезпеченні сина і додатково здійснює витрати на його утримання. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши позиції сторін та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.07.2017 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 28.04.2017 до досягнення дитиною повноліття. (а.с11). Згідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації від 29.10.2019 [PERSON] , [INFO] неодноразово перетинав державний кордон України в період з 01.01.2016 по 01.06.2019, що не спростовує посилання позивача про те, що відповідач отримує дохід за кордоном (а.с.98). Відповідно до рішення виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 27.03.2018 № 79 визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , встановивши систематичні побачення щотижня, крім часу коли дитина хворіє: вівторок та четвер з 16 год 00 хв до 20 год 00 хв та субота з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв. (а.с.14). Відповідно до заяви від 25.04.2019 [PERSON] зверталась до міського голови з приводу порушення [PERSON] зазначеного вище рішення (а.с.15). Відповідно до висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 09.09.2019 про визначення місця проживання мілолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ,вважають за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, оскільки вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 04.09.2019 на якій були присутні обоє батьків де було з`ясовано, що між батьками відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені письмові докази, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] з огляду на нижче наведене. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК). Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року, суд може змінити розмір аліментів за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень. Враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, який крім сплати аліментів, додатково матеріально утримує дитину, суд вважає за необхідне змінити визначений попереднім судовим рішенням спосіб стягнення аліментів та стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 2000 грн, щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. З огляду на закріплений Сімейним кодексом України принцип рівності обов`язків обох батьків по утриманню дитини, визначений судом розмір аліментів цілком відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд наголошує на наступному. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, суд, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, враховує ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік та стан здоров`я дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд приймає до уваги те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей, піклується ними, може створити належні умови для їх виховання, особисті якості батьків. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідач у відзиві на позов, який долучений до матеріалів справи, та його представник у судовому засіданні визнали факт проживання дитини з матірю [PERSON] . Вирішуючи по суті вимогу про визначення місця проживання дитини суд встановив, що спору про місце проживання дитини між батьками сторонами у справі, немає. Місце проживання дитини ними було погоджено добровільно - за місцем проживання матері. Також вказані обставини було і встановлено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області. Відповідач цих обставин не оспорює. Тому підстав для встановлення місця проживання дитини в судовому порядку немає. У задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial