Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 16/100 часток вказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 05.01.1996р. Відповідач [PERSON], який є батьком позивача, не проживає у житловому приміщенні більш двох років без поважних причин, його особистих речей у квартирі не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, у добровільному порядку зняти реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі не бажає. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково по наступних підставах. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 05.01.1996 р. за реєстровим № 1-50 власником 16/100 часток домоволодіння [ADDRESS] є позивач - [PERSON] (а.с.4-5). В даній частці домоволодіння зареєстрований відповідач [PERSON] - батько позивача. З листа заступника начальника Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АРК від 14.10.2013р. слідує, що під час проведення перевірки на предмет проживання [PERSON] за вищевказаною адресою були опитані мешканці будинку, які повідомили, що [PERSON] не проживає в будинку протягом трьох останніх років (а.с.7). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні за вищевказаною адресою більше трьох років без поважних причин, перешкод у проживанні йому не чинилось. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв'язку з викладеним, оскільки [PERSON] зареєстрований у зазначеному житловому приміщенні, не проживає в ньому більше двох років і дана обставина перешкоджає позивачу, як власнику у здійсненні ним права власності на майно, у добровільному порядку відповідач зняти реєстрацію не бажає, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаною часткою домоволодінням. В частині вимог про зняття реєстрації відповідача, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, як слідує зі змісту ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації проводиться у безспірному порядку на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, у зв'язку з чим, суд вважає, що для захисту прав та інтересів позивача вичерпним заходом є задоволення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст.ст.391,405 ЦК України,

Outcome: partial