Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

13 червня 2018 р. ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 29 вересня 2007 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 21\~600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №5457082975733366 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки жовтень 2015 р. Відповідачка порушує кредитні зобов'язання та має станом на 30.04.2018 р. заборгованість у сумі 13\~227,22 грн., яка складається з: 477,91 грн. заборгованості за кредитом; 8\~078,02 грн. - заборгованість за процентами; 3\~565,23 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. фіксована частина, та 606,06 грн. процентна складова. Посилаючись на викладене, ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідачки на їх користь вищевказану суму заборгованості. Ухвалою від 21.06.2018 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 14 вересня 2018 р., який через відсутність даних про належне повідомлення відповідача про розгляд справи відкладений до 25 жовтня 2018 р. 25 жовтня 2018 р. розгляд справи відкладений для витребування додаткових доказів до 27 листопада 2018 р., а 27 листопада 2018 р. через відсутність даних про належне повідомлення відповідача до 20 грудня 2018 р., а [PERSON] повідомлена про розгляд справи шляхом публікації оголошення про її виклик на веб-сайті суду. Відповідач [PERSON] у наданий строк відзив та/чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін суду не надала, а тому у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2007 року на підставі письмової Анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір б/н (далі - договір), відповідно до якого відповідач отримала\~ кредитну карту Універсальну зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 %. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними платежами, розмір яких становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. [PERSON] погодилася, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Зобов'язання за договором Банк виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок та видавши платіжну картку з встановленим кредитним лімітом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала зобов'язання по погашенню кредиту та процентів, останній платіж внесла 24 жовтня 2015 р. у сумі 468,43 грн. Станом на кінцеву дату дії кредитної картки №5457082975733366 31.10.2015 р. заборгованість перед банком за тілом кредиту становить 477,91 грн., що підтверджене розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем. Заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, заборгованість за процентами підлягає перерахунку, виходячи з наступного. За розрахунком банку проценти за користування кредитом встановлені з 01.01.2013 р. у розмірі 30 %. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як визначено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Позивач не надав доказів щодо своєчасного сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки. Згідно з частиною 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до жовтня 2015 р. Відтак, у межах строку кредитування до жовтня 2015 р. відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з листопада 2015 р., відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За такого позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки після закінчення строку кредитування, тобто з листопада 2015 р. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Враховуючи наведене, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за період з 29.09.2007 року по 31.10.2015 року, виходячи з 22,80% річних, що визначені умовами договору. Станом на 31.10.2015 р. загальна заборгованість за відсотками нарахована позивачем у розмірі 2 220,57 грн. При цьому у період з 01.10.2007 р. до 31.12.2012 р. 249,83 грн., виходячи з 22,80 % річних, у період з 01.01.2013 р. по 31.10.2015 року 1970,74 грн. (2220,57 - 249,83 = 1970,74 грн.), виходячи з 30 % річних. Суд з таким розрахунком не погоджується та перераховує заборгованість, виходячи з 22,80 % річних, що передбачені умовами договору. За розрахунком суду заборгованість за відсотками станом на 31.10.2015 р. склала 1 747,59 грн. (1970,74 х 22,8 % : 30% = 1497,76 + 249,83 = 1 747,59 грн.) Нарахування відсотків за межами дії кредитного договору є незаконним, а тому відсотки, нараховані позивачем після 31.10.2015 р. стягненню не підлягають. Що ж до стягнення з відповідача крім штрафу ще й пені, то такі дії не ґрунтуються на законі. Пеня і штраф є різновидом неустойки, і одночасно можуть бути стягнуті лише за різні порушення договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховував і штраф і пеню за одне й те ж порушення договірного зобов'язання. Таким чином, фактично мала місце подвійна юридична відповідальність за одне і те ж порушення, що за\~Конституцією України\~є неприпустимим. У зв'язку з зазначеним позовна вимога про стягнення 3 565,23 грн. заборгованості за пенею не підлягає задоволенню. Зменшення заборгованості за відсотками та неврахування заборгованості за пенею тягне за собою зменшення процентної складової штрафу з 606,06 грн. до 111,28 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача стягненню з відповідача підлягає 477,91 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1 747,59 грн. заборгованості за відсотками, штраф: 500 грн. фіксована складова, 111,28 грн. процентна складова, що разом складає 2 836,78 грн. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 377,89 грн. (2836,78 х 1762 : 13227,22 = 377,89).

Outcome: partial