Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [INFO] у якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В підтвердження заявлених позовних вимог зазначає, що з 2002 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, вели спільне господарство. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін народився старший син - [PERSON] , [INFO] . 26.06.2008 року сторони офіційно уклали із відповідачем шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №5 від 26.06.2008 року. [INFO] у сторін народився молодший син - [PERSON] . Спільне сімейне життя у сторін не склалося, згідно рішення Бершадського районного суду від 26 червня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Позивач [PERSON] зазначила, що діти проживають з нею в с. Війтівка Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області і знаходяться на її утриманні, що також підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Війтівської сільської ради. Сторони не можуть у позасудовому порядку досягнути згоди щодо питання про утримання та виховання неповнолітніх дітей. Відповідач частково надає матеріальну допомогу, така допомога не може забезпечити належне утримання дітей. Відповідач має достатній дохід, він є працездатним, щоб сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Представник відповідача [PERSON] адвокат Піпко А.М. надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що 29.07.2020 року отримано довідку Вінницько-Хутірської сільської ради про те, що старший син [PERSON] , [INFO] проживає з відповідачем і перебуває на його утриманні та долучив докази добровільного утримання відповідачем обох своїх дітей, що мало наслідком відмову позивачу у видачі судового наказу про стягнення аліментів на їх утримання. Позивач у своїй заяві повідомляє недостовірні відомості про те, що обоє дітей сторін перебувають виключно на її утриманні. Відповідно до довідки виконавчого комітету Віницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 806 від 29.07.2020 року [PERSON] [INFO] разом із сином [PERSON] [INFO] проживають без реєстрації з березня 2020 року по теперішній час, за адресою [ADDRESS] , син знаходиться на утриманні батька. Згідно довідок АТ КБ «Приватбанк» відповідач систематично оплачував сину [PERSON] та сину [PERSON] кошти на їх утримання шляхом перерахування на їх карткові рахунки. Також відповідач надавав дітям готівку, купував їжу, одяг, оплачував розваги, тощо. Навесні 2020 року із запровадженням карантину через відсутність стаціонарного навчання на період карантину обоє синів за згодою позивача почали проживати з відповідачем за адресою [ADDRESS] , який з того часу здійснював їх повне утримання. Це фактично визнала позивач у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від 26.03.2020 року, в якій зазначено: «Боржник добровільно матеріальну допомогу на утримання та виховання двох дітей надає але нерегулярно, що явно недостатньо». За наслідком розгляду цієї заяви винесено ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 126/696/19 від 03.04.2020 року, яку ніхто не оскаржив та вона набрала законної сили. Даною ухвалою вирішено відмовити у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів, роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Даною ухвалою встановлено певні обставини, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: в своїй заяві [PERSON] зазначає, що ніде не працює та грошові кошти на утримання дітей їй надає саме боржник. Будь-яких доказів того, що на даний час діти перебувають на утриманні заявниці не надано. Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, додавши довідку виконкому Війтівської сільської ради № 247 від 16.04.2020 року, видану [PERSON] про те, що вона та її діти син [PERSON] , 2003 р.н. та [PERSON] , 2009 року р.н. на даний час проживають без реєстрації в [ADDRESS] , діти перебувають на утриманні матері. Ця довідка є неналежним доказом того, що обоє дітей перебувають виключно на утриманні матері, а той факт, що син [PERSON] проживає з батьком і перебуває на його утриманні, а син [PERSON] також утримується батьком підтверджується наданими письмовими доказами і може бути підтверджений показами свідків. Відповідач має відповідний офіційний дохід для забезпечення утримання своїх дітей, що підтверджує довідка № 10 від 29.03.2019 року та додатково може бути надана довідка про поточний дохід відповідача. Натомість, позивач відповідних доказів наявності матеріальної можливості належного утримання дітей сторін не надала, як і докази того, що нею несуться витрати на утримання дітей. Більш того, у позивача є дочка [PERSON] , яка хоч і не є рідною донькою відповідача, однак саме відповідач через відсутність надання позивачем своїй рідній доньці матеріальної допомоги надає посильну матеріальну допомогу своїй падчерці, адже в останньої є малолітня дитина, що у разі заперечення позивачем може бути підтверджено додатковими доказами, зокрема, показами свідків. Відповідач ніколи не ухилявся від обов`язку утримання своїх дітей, право позивача не порушив, згідно Закону аліменти є власністю дитини й навіть у разі їх стягнення на користь одного з батьків залишаються власністю дитини та мають використовуватись виключно на її утримання, а контроль за цільовим використанням коштів має право вимагати здійснити орган опіки і піклування той з батьків, з кого стягуються аліменти. Викладені вище обставини і підтверджуючі їх докази доводять необґрунтованість позовних вимог позивача. З урахуванням вище викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що в позовній заяві зазначається, що на час подання позову до суду неповнолітні діти проживали біля матері в с.Війтівці Бершадського району Вінницької області і знаходились на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються відповідною довідкою виконавчого комітету Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, які є належним та допустимим доказом. Більш того, в позовній заяві також зазначається, що відповідач частково надає матеріальну допомогу, однак така допомога не може забезпечити належне у тримання дітей. Довідкою виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №806 від 29.07.2020 року підтверджується тільки те, то старший син [PERSON] з березня 2020 року проживав біля батька в с.Вінницькі Хутори. Тимчасове проживання сина [PERSON] у батька під час дії карантину позивачем не заперечується. Однак, таке проживання було тимчасовим. І останнім місцем проживання старшого сина є місце проживання, де на даний час проживає позивач, а саме в с.Війтівка Бершадського району. У відзиві проти позову відповідачем стверджується про те, що він систематично оплачував сину [PERSON] та сину [PERSON] кошти на їх утримання шляхом перерахування на їх карткові рахунки. Також відповідач надавав дітям готівку, купував їжу, одяг, оплачував розваги, тощо. Позивачем не заперечуються ті обставини, що відповідачем надається допомога на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, така допомога залежить від бажання самого відповідача надати чи не надати її. Нерідко надання такої допомоги використовується відповідачем в своїх особистих інтересах. Такі дії відповідача негативним чином відображаються на психологічному стані дітей. Саме по цій причині позивачем подано заяву до суду про стягнення аліментів із відповідача у визначений законом спосіб та термін, а не на власний розсуд, в залежності від його бажання. Позивач не погоджується з доводами представника відповідача про те, що ухвалою Бершадського районного суду були встановлені обставини, які в силу ч.4 ст.82 ЦП К України не підлягають доказуванню. Зокрема, мова йде про те, що як зазначається в самій ухвалі суду, місцем проживання боржника та місцем проживання дітей є одна адреса, а відтак, відсутні докази щодо виникнення права грошової вимоги у позивача. Разом з тим, після прийняття такої ухвали судом [PERSON] змусив її і неповнолітніх дітей залишити місце проживання в будинку, що розташований в с.Маньківка Гайсинського (Бершадського) району і тому вони вимушені були переїхати проживати до матері позивачки в с. Війтівка. Таким чином, обставини на які посилається представник відповідача, які зазначені в ухвалі Бершадського районного суду Вінницької області від 03.04.2019 року, не мають будь-якого відношення до даної цивільної справи. Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що довідка виконкому Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області №247 від 16.04.2020 року є неналежним доказом. Одночасно, у відзиві проти позову представник відповідача взагалі не обґрунтовує чому доказ є неналежним. Відповідно до ст.77 ЦПК України даний доказ підтверджує ту обставину, що діти проживають біля матері і знаходяться на її утриманні. Не зрозуміло, з яких причин у відзиві на позов зазначається про те,що «обоє дітей перебувають виключно на утриманні матері». А ні в позовній заяві, а ні в самій довідці слова виключно немає. Не дивлячись на те, що відповідач по справі має відповідний офіційний дохід, як зазначається у відзиві проти позову, проте ним не забезпечується належне утримання своїх дітей. Для того, щоб приховати свій дохід (усі види заробітку) до відзиву проти позову ним надано довідку про доходи іще за 2018 рік. Крім того, про те, що відповідач не бажає сплачувати аліменти для належного утримання дітей свідчать слідуючі обставини. Представником відповідача стверджується, що останній має відповідний офіційний дохід. Проте, сума яку він сплачує на утримання дітей явно не є необхідною та достатньою для утримання дітей. Позивач дійсно наданий час тимчасово не працює. Разом з тим, проживає біля своєї матері. Вони обробляють земельну ділянку, ведуть підсобне господарство. Її мати працює і допомагає позивачці в утримувати дітей. Окрім довідки виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №806 від 29.07.2020 року про те, що на період канікул старший син [PERSON] проживав біля батька в [ADDRESS] , доводи відповідача в цій частині будь-якими іншими доказами не підтверджуються. З урахуванням викладеного позивач просила наведені у відзиві заперечення проти позовних вимог відхилити. 15.03.2021 року в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Куцяк Ф.Г. відмовилися від позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] . Дане клопотання обґрунтовано тим, що судовим наказом Вінницького районного суду від 09.12.2020 по справі №128/3026/20 присуджено стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.03.2021 прийнято відмову позивача [PERSON] від позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] . Провадження у справі в цій частині закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Куцяк Ф.Г. в судовому засіданні підтримали в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Позов просили задоволити з наведених у позовній заяві та встановлених в судовому засіданні підстав. Також, просили стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 4600 грн. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Піпко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили постановити рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видій його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Свою позицію обґрунтовують наступним. Згідно довідки з місця роботи № 19 від 21.10.2020 року [PERSON] працює в Приватній науково-дослідній та комерційній фірмі «КОНКОРД-ГЕЙ» з 08.04.2008 р. та посаді керівника дирекції та його дохід за період з 01.04.2020 року по 20.09.2020 року склав 181887,17 грн., а за вирахуванням утримань 146419,16 грн. Відтак, середньомісячний дохід відповідача за період з квітня 2020 року по кінець вересня 2020 року за вирахуванням утримань складає 24403,19 грн. Таким чином, аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача в середньому з часу пред`явлення позову в місяць складає 4067,20 грн. У вересні 2020 року розмір доходу відповідача за вирахуванням утримань склав 36135,61 грн., а тому 1/6 частка від доходу за вересень 2020 року складає 6022,60 грн. Такий розмір аліментів на утримання однієї дитини [PERSON] спроможній забезпечити достатній рівень фізичного і духовного розвитку дитини. В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року складає 2218 грн., а з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складає 2318 грн. Відтак, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача судом буде забезпечено утримання дитини, що наразі в 5 раз перевищують мінімальний гарантований розмір аліментів, та більш ніж в 2,5 рази мінімальний рекомендований розмір аліментів, що нині становить 2318 грн. Виходячи з того, що обоє з батьків мають рівний обов`язок сплати аліментів і у разі стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаного розміру аліментів мати також повинна на такому ж як і батько рівні забезпечувати дитину, що повністю покриватиме всі її потреби. В первинній позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки, тобто по 1/6 частці на кожну дитину. Потім, позивач, відмовилася від частини позовних вимог, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання старшого сина [PERSON] , а тому стягнення на молодшого сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/6 частки фактично задовольнятиме ці вимоги. Тим паче це є виправданим через перебування старого сина на повному утриманні батька. Натомість для стягнення заявлених позивачем аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) немає обґрунтованих і законних підстав, адже позивач не надала жодного доказу в підтвердження понесення витрат на утримання дітей та не обґрунтувала потреби стягнення таких аліментів, що лише в період з квітня по вересень 2020 року включно сягнуть суми 48806,38 грн. і призведуть до безпідставного збагачення позивача. Також, представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 6726 грн. 40 коп. з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони по справі перебували у шлюбі, який було зареєстровано 26.06.2008 року у виконавчому комітеті Маньківської сільської ради, актовий запис №5. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. У сторін є двоє спільних неповнолітніх дітей. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] його батьками записані позивач та відповідач. Відповідно до довідки Вінницько-Хутірської сільської ради №806 від 29.07.2020 про те, що старший син [PERSON] , [INFO] з березня 2020 без реєстрації проживає з відповідачем і перебуває на його утриманні за адресою [ADDRESS] . Також, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що старший син [PERSON] навчається закордоном у Республіці Польща. Відповідно до довідки виконкому Вінницько-Хутірської сільської ради №1024 від 03.11.2020 старший син [PERSON] , [INFO] з 03.11.2020 зареєстрований за адресою [ADDRESS] , син знаходиться на утриманні батька. Судовим наказом Вінницького районного суду від 09.12.2020 по справі №128/3026/20 присуджено стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] серія [NUMBER] його батьками записані позивач та відповідач. Відповідно до довідки Війтівської сільської ради №247 від 16.04.2020 молодший син [PERSON] на даний час без реєстрації проживає з позивачем в [ADDRESS] , та перебуває на утриманні матері. Свідок [PERSON] пояснив суду, що молодший син сторін [PERSON] проживає з позивачкою. Старший син [PERSON] навчається в Республіці Польща та коли приїжджає - живе у батька в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району, Вінницької області. Матеріальним забезпеченням обох дітей замається переважно батько, купує їм одяг, взуття, надає продукти харчування та грошові кошти. Він оплачує проживання та навчання старшого сина закордоном. Стосовно участі позивача у матеріальному забезпеченні дітей йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що старший син сторін по справі [PERSON] навчається в Республіці Польща, коли приїжджає - живе у батька в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району, Вінницької області. Батько повністю оплачує його проживання та навчання закордоном. Відповідач також надає матеріальні кошти на утримання молодшого сина [PERSON] . Діти матеріально забезпечені всім необхідним. Свідок вказав, що часто спілкується з дітьми, неодноразово перевозив їх від позивачки до відповідача. Також, неодноразово бачив як відповідач здійснює покупки для дітей та оплачує їх лікування. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є дядьком позивачки. Молодший син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач має мінливий дохід, здійснює догляд за бабусею, яка є особою похилого віку. Про факти надання відповідачем позивачу грошових коштів на утримання дітей йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є племінницею її чоловіка. Менший син сторін [PERSON] проживає з позивачем. На вихідні дні відповідач бере сина до себе. Дитина забезпечена, є продукти харчування та одяг. Відповідач надає матеріальну допомогу позивачеві на утримання дітей, однак, обсяги допомоги їй не відомі. Батько купив синові велосипед та смартфон. Забезпеченням належного рівня життя молодшого сина займається позивач. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати дитину та дружину, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України, на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 80 СК України, зазначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем, також суд враховує матеріальне становище позивача, яка є особою працездатного віку, однак на даний час ніде офіційно не працює, займається підсобним господарством та вихованням молодшого сина. Згідно судового наказу Вінницького районного суду від 09.12.2020 по справі №128/3026/20 позивач зобов`язана сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього старшого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує особу відповідача, зокрема те, що відповідач також є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, отримує значний дохід. Згідно довідки з місця роботи № 19 від 21.10.2020 року [PERSON] працює в Приватній науково-дослідній та комерційній фірмі «КОНКОРД-ГЕЙ» з 08.04.2008 на посаді керівника дирекції та його дохід за період з 01.04.2020 року по 20.09.2020 року склав 181887,17 грн., а за вирахуванням утримань 146419,16 грн. У вересні 2020 року розмір доходу відповідача за вирахуванням утримань склав 36135,61 грн. На утриманні відповідача перебуває старший син [PERSON] , [INFO] , який навчається в Республіці Польща. Відовідач періодично здійснює грошові перекази синові, що підтверджується копіями платіжних доручень. Даний факт також не заперечується позивачем. Інших осіб на утриманні відповідача немає. Відповідач частково визнає позовні вимоги стосовно стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Стосовно вирішення питання про визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Дохід відповідача за період з 01.04.2020 по 20.09.2020 склав 181887,17 грн., а за вирахуванням утримань - 146419,16 грн. Середньомісячний дохід відповідача за період з квітня 2020 року по кінець вересня 2020 року за вирахуванням утримань складає 24403,19 грн. Таким чином, аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача в середньому з часу пред`явлення позову в місяць складають 4067,20 грн. (24403,19 грн. /6). У вересні 2020 року розмір доходу відповідача за вирахуванням утримань склав 36135,61 грн., а тому 1/6 частка від доходу за вересень 2020 року складає 6022,60 грн. Такий розмір аліментів на утримання однієї дитини [PERSON] спроможній забезпечити достатній рівень фізичного і духовного розвитку дитини. В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень. Відтак, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача буде забезпечено утримання дитини, що наразі в 5 раз перевищують мінімальний гарантований розмір аліментів, який наразі складає 1197,50 грн. та більш ніж в 2,5 рази мінімальний рекомендований розмір аліментів, що становить 2395 грн. Твердження сторони позивача стосовно того що такий розмір аліментів як і заробіток відповідача може зменшуватися суд розцінює критично та роз`яснює, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 23.04.2020 і до досягнення ним повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно ст.141 ЦПК, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В рамках даної справи позивач та відповідач скористалися своїм законним правом на правничу допомогу та уклали договори на надання правової допомоги у зв`язку з чим понесли фінансові витрати, про відшкодування яких заявили відповідні клопотання. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Чинне законодавство не передбачає повного та безумовного відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених стороною у справі, на користь якої прийнято рішення і надає можливість стороні, яка повинна відшкодувати судові витрати, піддати сумніву їх розмір та довести, що «вкладена праця» адвоката є неспівмірною із витратами на неї застосовуючи визначені законодавцем критерії. Згідно із ч. 4 ст.137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За частиною 5, 6 цієї ж статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу позивача [PERSON] згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.03.2021 складають 4600 грн. 00 коп. Стосовно розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом заявлено заперечення з тих підстав, що позивачем не доведено реальності понесення фінансових витрат оскільки не надано до суду квитанції, касового ордеру, виписки з карткового рахунку, тощо. Разом з цим, суд не погоджується з такою думкою сторони виходячи з наступного. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Фактично дана норма визначає процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Позивачем подано суду розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.03.2021. Таким чином відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та висновками ВС/КАС у справі № 280/2635/20 від 21.01.2021. Витрати на правничу допомогу відповідача [PERSON] згідно заяви про стягнення понесених судових витрат та долучених до неї матеріалів складають 6726 грн. 40 коп. Стосовно розміру заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу від позивача та представника позивача зауважень або заперечень не надходило. Згідно ст.141 ЦПК, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 840,80 гривень. Відповідно до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем підтримано в судовому засіданні позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги задоволено судом частково в обсязі стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів. Таким чином, позовні вимоги фактично задоволено на 66,6% (частка доходу на яку заявлено позивачем вимоги - 1/4=3/12; частка доходу на яку присуджено стягнення судом - 1/6=2/12; частина позовних вимог, які залишились без задоволення 3/12-2/12=1/12). Виходячи з вище викладеного, у відповідному пропорційному співвідношенні підлягають стягненню витрати сторін на професійну правничу допомогу. Так, слід стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 3063 (три тисячі шістдесят три) грн. 60 коп. (4600 x 66,6%=3063). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] витрати на правову допомогу в сумі 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 90 коп. (6726,40 х 33,3%=2239,90).

Outcome: partial