Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

29.11.2019 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом про захист прав споживачів та просили суд: 1) визнати незаконним встановлення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року Позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; 2) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року поновити Позивачам як побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143; 3) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26.12.2016 по 09.08.2018 року, а також відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09.08.2018 року по дату ухвалення рішення в справі; 4) зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» в строк до 01.01.2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, які проживають в будинку за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що кожен з них є власниками квартир, що розташовані в будинку в [ADDRESS] та є споживачами послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу для побутових споживачів. Між Позивачами та ПАТ «Дніпропетровськгаз» укладено Типовий договір розподілу природного газу споживачам шляхом подання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, ставши споживачами послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу до помешкань позивачів, які розташовані в житловому будинку в [ADDRESS] . Постачання природного газу позивачам здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке нараховує вартість послуг з газопостачання, а позивачі сплачують його в повному обсязі, при цьому до 01.01.2017 року нарахування вартості вказаних послуг здійснювалося ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» згідно постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Але відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснив встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку в [ADDRESS] , а відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, що затверджений постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620 (в редакції постанови від 27.01.2016 р. № 46). Вказані дії відповідачів позивачі вважають незаконними, оскільки відповідачами не було складено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, вказаний акт не надано для підписання позивачам, точка обліку не була визначена, тобто не було вихідних даних для розрахунку проекту, що свідчить про те, що відповідач ПАТ «Дніпропетровськгаз» не міг розробити проект та не мав права здійснювати монтаж загально будинкового приладу обліку. Також позивачі вказують, що вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта як побутові споживачі (населення). Позивачі є власниками квартир багатоквартирного будинку в [ADDRESS] . Отже, багатоквартирний будинок, де позивачі мають у власності житло, не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку в [ADDRESS] , неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Таким чином, позивачі вважають, що дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: будинку в [ADDRESS] , є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу. Позивачі звернулися до депутата Зеленодольської міської ради Невеселого Д.Ю. з проханням щодо розгляду питання правомірності підключення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки договір з власниками квартир вказаного будинку на встановлення лічильника не укладався, але на підставі показань загальнобудинкового лічильника нараховано надмірну плату за газ. На звернення депутата [PERSON] від 31.03.2017 року Нікопольським відділенням ПАТ «Дніпропетровськгаз» 05.04.2017 надано відповідь № 120/24, в якій Нікопольське відділення зазначає, що ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачає встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» у будинку позивачів передбачено встановлення загально будинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету. З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13.03.2017 на запит депутата Невеселого Д.Ю. вбачається, що в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла. КП «ЗМВ» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «ЗМВ» не має. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «ЗМВ» не погоджувались та в КП «ЗМВ» відсутні. З листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 начальнику Нікопольського відділення щодо укладення договорів встановлено, що КП «ЗМВ» повідомило Нікопольське відділення про те, що КП «ЗМВ» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «ЗМВ» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Третя особа звертає увагу Нікопольського відділення на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах. З листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06.10.2017 р. вбачається, що рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок позивачів Зеленодольською міською радою не приймалося. Таким чином, у зв`язку з неправомірним встановленням відповідачем-2 загальнобудинкового лічильника газу та неправомірними діями відповідача-1 щодо нарахування вартості послуг з газопостачання на підставі показань такого приладу, позивачі просять зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити їм режим нарахування об`єму спожитого природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, здійснивши відповідний перерахунок. Ухвалою суду від 03.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі, ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Справу призначено до розгляду на 09-00 год 17.01.2020 р. 12.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» Царьової О.М. на позовну заяву, в якій представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідач вважає вимоги позивачів незаконними, безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що Інвестиційна програма газорозподільного підприємства АТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 рік, що включена до Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки передбачає встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення ВОГ. Зазначений план схвалено постановою НКРЕКП № 391 від 24.03.2016 року, багатоквартириний будинок, в якому проживають позивачі, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення ВОГ, в зв`язку з чим відповідач не може відступати від положень, затверджених вказаною постановою НКРЕКП. Крім того, відповідач вказує, що ним були розроблені технічні умови на проектування загальнобудинкового ВОГ будинку в [ADDRESS] , відповідно до яких було розроблено проект встановлення ВОГ за вказаною адресою [ADDRESS] , після чого відповідачем за власний кошт в будинку було встановлено загально будинковий ВОГ, який прийнято в експлуатацію. З моменту встановлення загально будинкового ВОГ облік спожитого мешканцями будинку газу вважається комерційним, а обсяги споживання по кожній квартирі визначаються у порядку, визначеному Постановою КМУ № 620 від 16.05.2002 р., якою затверджено Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку газу. На виконання п.4 Тимчасового Положення «Про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 620 від 16.05.2002 року, між балансоутримувачем, яким є комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал», та на той час ПАТ «Дніпропетровськгаз» було укладено договір про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації загально будинкового ВОГ та договір щодо зняття показань загально будинкового ВОГ, які належним чином підписані, дотепер є чинними, ніким не оскаржені. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатовкартирного будинку в поряду, визначеному ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», але ці зміни набрали чинності 19.01.2018 року, а загальнобунковий прилад обліку встановлено у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу в редакції до 21.12.17, тому дії відповідачів є цілком правомірними та законними. Вимога щодо безоплатного встановлення індивідуальних лічильників газу є незаконною, оскільки таке право не передбачено жодним нормативним документом. Щодо вимоги позивачів здійснити перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до норм споживання природнього газу населенням, починаючи з 01.01.17 року, відповідач зазначив, що в Постановах КМУ, на які посилаються позивачі, зазначено, що Норми споживання природнього газу населенням діють у разі відсутності газових лічильників. Оскільки на будинку, де проживають позивачі, встановлено загально будинковий ВОГ, то відсутні підстави для здійснення перерахунку (а.с. 114-119). 14.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Васільєва В.О., згідно якого просив у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що забезпечення комерційного обліку природного газу відповідно до Кодексу газорозподільних систем відноситься до функцій оператора газорозподільних мереж, яким по відношенню до позивачів ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не є, оскільки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є постачальником, а не оператором, плата ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» нараховується позивачам відповідно до знятих відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» показників загальнобудинкового лічильника, а тому ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не має повноважень щодо встановлення режиму нарахування природного газу у разі відсутності газових лічильників. Також ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є лише постачальником природного газу та не має повноважень щодо перерахунку вартості послуг з газопостачання відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Тому просили у задоволенні позову до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відмовити як пред`явленим до неналежного відповідач (а.с.131-138). 19.10.2020 року на адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в якій позивачі просять визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку [ADDRESS] . Визнати незаконним встановлення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з 01.01.2017 р. позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу. Зобовязати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з 01.01.2017 року поновити позивачам як побутовим споживачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143. Зобов`язати ТОВ ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» починаючи з 01.01.2017 року здійснити перерахунок позивачам, як побутовим споживачам, які проживають в будинку за адресою [ADDRESS] , вартості послуг з газопостачання до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічільників згідно постанови КМУ від 23 березня 2016 р. № 203 - за період з 26.12.2016 р. по 09.08.2018 р., а також відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 143 за період з 09 серпня 2018 року до дати ухвалення судового рішення у цій справі. Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в срок до 01.01.2021 року здійснити за власний рахунок установку індивідуальних газових лічильників позивачам, як побутовим споживачам, які проживають в будинку за адресою [ADDRESS] . 09.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника АТ «Дніпропетровськгаз» в якому категорично не згодна з заявою позивачів про збільшення позовних вимог, вважає її незаконною та необгрунтовною, вважає, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазаначені у тексті позовної заяви. У данному випадку заява позивачів про збільшення позовних вимог фактично є поданням оуремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачам заяви в якості збільшення розміру заявлених позовнх вимог.Просить в заяві про збільшення позовних вимог залишити без розгялду, в задоволенні позовних вимог позивач відмовити в повному обсязі. 09.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в якому категорично не згодна з заявою позивачів про збільшення позовних вимог, вважає її незаконною та необгрунтовною, вважає, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазаначені у тексті позовної заяви. У данному випадку заява позивачів про збільшення позовних вимог фактично є поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачам заяви в якості збільшення розміру заявлених позовнх вимог. Просить в заяві про збільшення позовних вимог залишити без розгялду, в задоволенні позовних вимог позивач відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримують в повному обсязі, просячть їх задовольнити. Представник ТОВ «Дніропетровськгаз збут» надав до суду клопотання про розгляд срави у їх відсутність, позовні вимоги не визнають, так як є не належним відповідачем по справі. Представник АТ «Дніпропетровськгаз» клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, вважають їх безпідставними, просять в задоволенні позованих вимог відмовити. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 13 ЦПК України, проголошено - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Ст. 12 ЦПК України, закріплено - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно достатті 14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом Приписи ст.6 Закону № 3533-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюють: суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у зазначені строки, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Зміст статті 6 Закону № 3533-VI свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу,як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17). Окрім цього, згідно з п.5.4 глава 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 (в редакції, чинній на момент виникнення спору) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620. Відповідно до п.5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 (в редакції чинній на момент виникнення спору) встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Як вбачається із матеріалів справи, загально будинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених уквартирі (далі-квартирні лічильники газу) (заїх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загально будинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися. За таких обставин встановлення загально будинкового лічильника із позивачами у житловому будинку не погоджувалось та відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог статті 6 Закону № 3533-VI не забезпечив встановлення саме індивідуального лічильнику газу, тому дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» із встановлення загально будинкового лічильника газу підлягають визнанню незаконними. Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним встановленого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу з 01.01.2017 року, згідно показань загально будинкового приладу обліку газу та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» поновити побутовим споживачам природного газу позивачам по справі в період з 01.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових приладів обліку, в частині зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з 01.01.2017 року поновити позивачам як побутовим споживачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, зобов`язати ТОВ ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» починаючи з 01.01.2017 року здійснити перерахунок позивачам, як побутовим споживачам, які проживають в будинку за адресою [ADDRESS] , вартості послуг з газопостачання до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічільників згідно постанови КМУ від 23 березня 2016 р. № 203 - за період з 26.12.2016 р. по 09.08.2018 р., а також відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 143 за період з 09 серпня 2018 року до дати ухвалення судового рішення у цій справі, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ. Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу ( споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ. З матеріалів справи встановлено, що доказів того, що позивачі по справі за період з 01.02.2017 р. по день звернення з заявою до суду зверталися до оператора ГРМ з заявами про припинення розподілу суду не надані, користувалися природним газом, тому підстав для визнання незаконним режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загально будинкового приладу обліку газу, поновлення позивачам з 01.01.2017 року як побутовим споживачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, здійснення перерахку позивачам, як побутовим споживачам, які проживають в будинку за адресою [ADDRESS] , вартості послуг з газопостачання до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічільників згідно постанови КМУ від 23 березня 2016 р. № 203 - за період з 26.12.2016 р. по 09.08.2018 р., а також відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 143 за період з 09 серпня 2018 року до дати ухвалення судового рішення у цій справі, не має. Також суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем по справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачами, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Звернувшись до суду із позовом, позивачі вважали свої права як споживачів послуг Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» порушеними, внаслідок незаконної відмови встановлення кожному індивідуального лічильнику газу, у зв`язку із чим просили зобов`язати відповідача виконати ці дії у строк до 01.01.2021 року, посилаючись на положенням ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Як встановлено судом до Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу зверталася ініціативна група мешканців будинку [ADDRESS] , та листом від 05.04.2017 року, останнім роз`яснено, що фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку за місцем їх проживання за кошти Товариства Планом не передбачено. При цьому, суд враховує, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у наданих поясненнях не заперечується свій обов`язок щодо встановлення індивідуальних газових лічильників позивачам, відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у строк до 1 січня 2021 року як для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи правовідносини, що склались між сторонами, встановлені судом обставини, що підлягають доказуванню, а також відсутність правових підстав для звільнення позивачів від обов`язку доказування, суд вбачає законні підстави для висновку про незаконність дій Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», щодо відмови у встановленні індивідуальних газових лічильників позивачам, оскільки факт волевиявлення позивачів на встановлення лічильників та факт відмови відповідача кожному з позивачів у такому встановлено в судовому порядку. Оцінюючи позовні вимоги щодо визнання права позивачами на встановлення у квартирах індивідуальних газових лічильників та зобов`язання відповідача встановити позивачам індивідуальні газові лічильники в строк до 01.01.2021 року, суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», проголошує держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частина 1ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлює що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Вимогами ч.ч.1, 2 ст.20 цього Закону, закріплено - споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, що є у загальному доступі на офіційному сайті Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. За змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем та суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Статтею 2 ЦПК України, проголошено: завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує права на надбання майна (див. рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). За наслідками розгляду справи, судом встановлено, що права позивачів, на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Крім того, право позивачів як побутових споживачів газу на встановлення індивідуальних газових лічильників за рахунок Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» прямо передбачене в редакції ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч.1 ст. 8 Конституції України проголошено - в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Тобто, суддя, здійснюючи правосуддя, має керуватися принципом верховенством права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року, справа № 6-951цс16). 19 січня 2018 року набрав чинності Закон України №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу. Зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників. Позивачами не пред`явлено до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вимог про визнання дій протиправними, позивачами не доведено факту встановлення саме відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу, а тому вимоги про визнання цих дій неправомірними та похідні від них вимоги про зобов`язання відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити Позивачам як побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143; зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання не підлягають задоволенню, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Визначаючи розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів, суд виходить з наступного. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст.133 ЦПК України). Згідно ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Уразі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними вимогами судовий збір сплачується на загальних підставах. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру. Відповідно до ч.1, п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. Стаття 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої особи, які зазначені у цій статті звільняються від сплати судового збору у всіх судових інстанціях відповідно до зазначеного у ній переліку, не містить у переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, таких осіб, як споживачі. Зазначений перелік є вичерпним щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, що призвело до збігу темпоральної (часової) та змістовної (сутнісної) колізій правових норм одного й того ж рівня. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством і встановлює певні особливості судового захисту прав споживачів, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними до положень статті п`ятої Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії ( об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій. У цьому Законі не йдеться про звільнення споживачів від оплати судового збору загалом за подання до суду будь-якої інстанції будь-якого з об`єктів справляння судового збору. Застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше. Статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об`єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об`єкта справляння судового збору. Отже, системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права. Аналогічний висновок зроблений і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц. Таким чином, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» підлягає стягненню 20746,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial