Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

14.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27 серпня 1998 року по 21 липня 2016 року працював у ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» на підземній роботі з повним робочим днем. 25 лютого 2016 року під час виконання своїх трудових обовязків позивач отримав травму правої ноги - закритий чрезмищелковий перелом правої великоберцової кістки зі зміщенням. 20 липня 2016 року за результатами проведеного міжрайонною МСЕК м.Артемівськ Донецької області огляду позивачу було встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності, третя група інвалідності та протипоказана робота з тяжкими умовами праці. У звязку з отриманою травмою на виробництві фізичний стан позивача погіршився, він потребує лікування. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, які виявляються у порушенні його звичайного ритму та укладу життя, життєвих звязків та відносин з родичами, він вважає себе неповноцінною людиною, зявилось почуття страху за своє життя та здоровя. Професійна травма позбавила позивача можливості активної життєвої діяльності. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача 375\~750 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позивачем не додано не тільки будь-яких розрахунків, а навіть не вказано жодних міркувань з приводу визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, визначення розміру моральної шкоди у розмірі 375 750 грн. є повністю необґрунтованим та надмірно завищеним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач, з 27 серпня 1998 року по 21 липня 2016 року працював у ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» на підземній роботі з повним робочим днем (а.с.5). 25 лютого 2016 року під час виконання своїх трудових обовязків позивач отримав травму правої ноги - закритий чрезмищелковий перелом правої великоберцової кістки зі зміщенням, що підтверджено випискою із медичної карти № 2164 травматологічного відділення, актом №7 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 25 лютого 2016 року о 11 год. 30 хв. на ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» (а.с.6-11). 20 липня 2016 року за результатами проведеного міжрайонною МСЕК м.Артемівськ Донецької області огляду позивачу було встановлено первинно 45% стійкої втрати професійної працездатності, третя група інвалідності та протипоказана робота з тяжкими умовами праці (а.с.15,16). Відповідно до довідки МСЕК, дата переогляду 20.07.2017 року. На підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 513 від 11.08.2016 року ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» перейменоване на ДП «Торецьквугілля» в особі ВП «Шахта Центральна». Згідно\~ст.13 Закону України "Про охорону праці"\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК , які є в справі. Виходячи з викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з підприємства - відповідача. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що травма на виробництві спричинила позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці з останнім стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом пошкоджено здоровя позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач періодично заходиться на лікуванні, йому встановлена втрата працездатності 45%, йому протипоказана робота з тяжкими умовами праці, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП . Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на наслідки травми, характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих звязків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням, частково задовольнивши позовні вимоги позивача. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3\~ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, повинен становити 551,20 грн.

Outcome: partial