Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на наступне. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 15.05.2008 р. уклали кредитний договір № ZPGMGA0000000001. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 43925,00 доларів США строком до 15.05.2028 р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачі 15.05.2008 р. уклали договір іпотеки № ZPGMGA0000000001. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,17 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, він зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 07.02.2011 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири загальною площею 34,17 кв. м., житловою площею 20,30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» . Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином відповідачі підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачами та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач просить суд: Виселити відповідачів з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні наполягає на заявлених позовних вимогах. Представник відповідача [PERSON] надала суду письмове заперечення в якому просила суд в позові відмовити, вказуючи, що письмову вимогу від банківської установи відповідачі не отримували, позивач не вжив та не реалізував своє право щодо вручення повідомлення про виселення. Не отримання повідомлення про виселення від банківської установи відповідачами є порушення ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 15.05.2008 р. уклали кредитний договір № ZPGMGA0000000001. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 43925,00 доларів США строком до 15.05.2028 р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.(а.с 4-6) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.05.2008 р. уклали договір іпотеки № ZPGMGA0000000001. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,17 кв.м, житловою площею 20,30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с 10-12). Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією не надав. 07.02.2011 року Апеляційний суд Запорізької області виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 34,17 кв.м., житловою площею 20,30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». (а.с 13-15) Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами порядок добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р., при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.3 ст. 109 Житлового кодексу, звернення стягнення передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що письмову вимогу № 30.1.0.0/2-557 від 27 серпня 2013 року, про звільнення квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] направлені 30.08.2013 р. ( а. с. 16), що підтверджується реєстром відправлення № 8933 від 30.08.2013 року.(а.с. 17-19) Дані докази спростовують доводи представника відповідача щодо неотримання відповідачами письмової вимоги від банківської установи про виселення. Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача щодо виселення відповідачів з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], задовольнити в повному обсязі. Позивач як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на солідарне стягнення з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судових витрат, зокрема судового збору у розмірі 114,70 гривень.

Outcome: approved