Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

07 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 2012 року заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини - [PERSON], [INFO] до його повноліття, починаючи стягувати з 29 серпня 2012 року та аліменти сплачувати позивачу. Відповідач частково сплачував аліменти в результаті чого виникла заборгованість. Просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за період з 29 серпня 2012 року по січень 2014 року в сумі 6627 грн. 12 коп. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, [PERSON] надав заяву, згідно якої позов підтримав просив, суд його задовольнити в повному обсязі, справу слухати у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. За даних обставин суд вважає, що згідно ст. 224 ЦПК України можливо провести заочний розгляд справи. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має сина [PERSON], в свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком. (а. с. 6). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 21 вересня 2012 року стягнуто з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягування з 29 серпня 2012 року (а. с. 8). На підставі цього рішення видано виконавчий лист, який позивачка подала до відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції для примусового виконання. (а. с. 9). Про примусове виконання вказаного рішення відповідачу відомо було, що підтверджується його поясненням особисто написаним 24 грудня 2012 року (а. с. 6 виконавчого провадження). Судом встановлено, що згідно довідки начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Охтирка, Охтирського , Великописарівського та Тростянецького районів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Сумській області за [PERSON] транспортні засоби н е зареєстровані (а. с. 13 виконавчого провадження). Відповідно до довідки Охтирського міськрайонного центру зайнятості [PERSON] в центрі зайнятості не перебуває (а. с. 14, 29 виконавчого провадження). Згідно довідки Управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області інформації про наявність зареєстрованих земельних ділянок, належних на праві власності [PERSON] не має (а. с.31 виконавчого провадження). Згідно довідок відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції станом на 01 лютого 2014 року заборгованість по аліментам у відповідача [PERSON] становить 5 567, 32 грн., яку він не сплатив. Те, що боржник цей визначений державним виконавцем розмір заборгованості аліментів не оскаржив, дає підстави вважати, що не виконував належним чином свої обов'язки по сплаті аліментів, лише періодично сплачуючи незначні суми, що призвело до виникнення заборгованості (а.с.12-13). Державним виконавцем неодноразово перевірявся майновий стан боржника, проте під час перевірок у його власності не було виявлено рухомого, нерухомого майна та заощаджень, на які могло бути звернено стягнення. Протягом всього часу виконання рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] не працював, а у спірний період з 29 серпня 2012 року по лютий 2014 року включно на обліку в центрі зайнятості не значився. 07 жовтня 2013 року державний виконавець звертався до Охтирського МВ УМВС України в Сумській області з поданнями про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів відповідно до ч.1ст.164 КК України (а.с.21 виконавчого провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач є працездатним за віком, обмежень до роботи, пов'язаних зі станом здоров'я не має. Також він не довів, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хвороби, несвоєчасною виплатою заробітної плати, інших незалежних від нього обставин. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що боржник не виявляв зацікавленості у працевлаштуванні, не перебував на обліку в центрі зайнятості населення як безробітний (а.с.14, 29 виконавчого провадження). Із зазначеного вбачається безумовна вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати стягнутих за рішенням суду та обрахованих державним виконавцем аліментів на користь позивачки на утримання сина, а тому в силу ст.196 СК України з нього слід стягнути неустойку за весь період їх прострочення. Суд вважає, що період, за який підлягає нарахуванню неустойка - це день повідомлення державним виконавцем відповідача про заборгованість зі сплати аліментів, а саме з 24 грудня 2012 року і по 01 лютого 2014 року, останній термін визначений позивачкою у позовній заяві. Проте суд вважає помилковим розрахунок суми пені, наведений позивачкою. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно. За змістом Ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю загальну суму несплачених аліментів (заборгованості), а її нарахування за кожен місяць несплати обмежується окремо сумою несплачених аліментів за той місяць, за який не проводилось стягнення аліментів, помноженою на кількість днів до дня сплати аліментів за вказаний місяць. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку ( як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості за певний місяць. Згідно довідки - розрахунок ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції заборгованості по аліментам [PERSON] вбачається, що за грудень 2012 року нараховано 597, 75 грн. аліментів, а сплачено 500 грн. У 2013 році нараховано аліменти та сплачено: січень - 575, 75 грн. (сплачено 1000 грн. ), лютий - 575, 75 грн., березень - 575, 75 грн., квітень - 618 грн.(сплачено 950 грн. ), травень - 618 грн.(сплачено 600 грн.), червень - 618 грн.(сплачено 607 грн. ), липень - 618 грн., серпень - 618 грн., вересень - 618 грн., жовтень - 634 грн. (сплачено 900 грн.), листопад - 634 грн., грудень - 634 грн. (сплачено 298 грн.), за січень 2014 року нарховано 637 грн., які відповідачем не сплачено (а. с. 18-19). Виходячи з положень ст.196 СК України пеня за прострочення аліментів починає нараховуватись з часу ухилення від виконання рішення суду з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Її розмір за один місяць прострочення повинен становити 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення. Вищевказані розрахунки державного виконавця та інші документи справи не містять конкретної дати внесення коштів та вказівок за який період, крім поточного місяця, сплачено і зараховано надлишково внесені боржником суми, тому при своїх обрахунках суд виходить з того, що платежі перераховані першого числа того місяця, у якому вони були внесені, а надлишкові кошти зараховує за ті місяці, які безпосередньо передують місяцю у якому вони сплачені. Так, 500 грн., які сплачено у грудні 2012 році, зараховується повністю на часткове погашення заборгованості на цей місяць ( 597, 75 грн. - 500 грн. ) , а внесені в січні 1000 грн. зараховуються на погашення заборгованості за цей місяць (січень 2013року) (1000 - 575, 75 = 424, 25 грн.) та погашається заборгованість за грудень 2012 року в розмірі 97, 75 грн.,(424, 25 - 97, 75 грн. = 326, 68 грн. а надлишок - 326, 68 грн. (575, 75 грн. - 326, 68 грн. = 248, 57 грн. борг, який не сплачено) 950 грн. , які сплачено у квітні 2013 року зараховуються на погашення заборгованості за цей місяць (квітень 2013року) (950 - 618 = 332грн.), а надлишок 332 грн. перераховується на часткове погашення заборгованості за березень 2013 року ( 575, 75 грн. - 332 грн. = 243, 75 грн. борг, який не сплачено); 600 грн. , які сплачено в травні 2013 року зараховуються на часткове погашення заборгованості за цей місяць (618грн. - 600грн. = 18 грн., борг, який не сплачено за травень); 607 грн. які сплачено в червня 2013 року зараховуються на часткове погашення заборгованості за цей місяць (618грн. - 607грн. = 11 грн., борг, який не сплачено за червень); 900 грн. , які сплачено у жовтні 2013 року зараховуються на погашення заборгованості за цей місяць (900 - 634 = 266 грн.), а надлишок 266 грн. перераховується на часткове погашення заборгованості за вересень 2013 року ( 618 грн. - 266 грн. = 352 грн. борг, який не сплачено); 298 , 50 грн. , які сплачено в грудні 2013 року зараховуються на часткове погашення заборгованості за цей місяць (634 грн. - 298, 5 грн. = 335, 5 грн., борг, який не сплачено за грудень). Суд не може погодитися з розрахунком позивачки, оскільки, він не вірний, не відповідає вимогам закону, а тому приводить свій розрахунок, починаючи з 24 грудня 2012 року, враховуючи кількість днів прострочення, починаючи з першого числа кожного наступного місяця по 01 лютого 2014 року, як просить позивачка, в межах заявлених вимог відповідно до положень ст. 11 ЦПК України: за грудень 2012 року пеня не нараховується так як відповідачем сплачено заборгованість у січні 2013 року; за січень 2013 року пеня не нараховується, так як відповідачем сплачено аліменти вчасно; за лютий 2013 року 248, 57 грн. х 0, 01 х 337 днів(станом на 01.02.2014р.) = 837, 68 грн. за березень 2013 року 243, 75 грн. х 0, 01 х 306 днів (станом на 01.02.2014р.)= 745, 87 грн. за квітень 2013 року пеня не нараховується, так як відповідачем сплачено аліменти вчасно; за травень 2013 року 18 грн. х 0, 01 х 245 днів (станом на 01.02.2014р.) = 44, 10 грн. за червень 2013 року 11 грн. х 0, 01 х 215 днів (станом на 01.02.2014р.) = 23, 65 грн. за липень 2013 року 618 грн. х 0, 01 х 184 дні (станом на 01.02.2014р.) = 1137, 12 грн. за серпень 2013 року 618 грн. х 0, 01 х 153 дні(станом на 01.02.2014р.) = 945, 54 грн. за вересень 2013 року 352 грн. х 0, 01 х 123 дні (станом на 01.02.2014р.)= 432, 96 грн. за жовтень 2013 року пеня не нараховується, так як відповідачем сплачено аліменти вчасно; за листопад 2013 року 634 грн. х 0, 01 х 62 дні (станом на 01.02.2014р.) = 393, 08 грн. за грудень 2013 року 335, 5 грн. х 0, 01 х 31 дні (станом на 01.02.2014р.) = 104 грн. Так як позивач просить суд нарахувати пеню по 01 лютого 2014 року, то пеня за січень та лютий не нараховується. Загальна сума пені в зв'язку з несплатою аліментів за період з 24 грудня 2012 року по 01 лютого 2014 року включно складає 4664 грн. Саме в цьому розмірі вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Підстав для зменшення розміру неустойки у порядку ч. 2 ст. 196 СК України суд не вбачає. Такий розмір неустойки суд знаходить посильним для відповідача, таким що є адекватним розміру несплачених аліментів. При цьому суд зважає на допоміжний, компенсаторний характер неустойки, як одного з видів примусу до виконання основного зобов'язання, - сплати аліментів. Неустойка не може бути неадекватною до основного зобов'язання. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку що в даному випадку права позивача підлягають захисту, а позов частковому задоволенню, так як вина відповідача у несплаті аліментів наявна. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 243, 60 грн. на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial