Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення грошової суми, зокрема 26 000 грн. з [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що 31.07.2014 року між нею та відповідачкою було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов»язалися у строк до 15.08.2014 року укласти договір купівлі-продажу належної відповідачці на праві приватної власності квартири [ADDRESS] за ціною 549 000 грн., що складало 45 000 доларів США. Відповідно до п. 3.2 вказаного договору в момент його підписання вона передала відповідачці передоплату у розмірі 12 200 грн., що дорівнювало 1 000 доларів США, яку у подвійному розмірі їй повинна повернути відповідачка у зв»язку з тим, що остання відомовилася укладати з нею договір купівлі-продажу квартири за умовами попереднього договору. Оскільки, відповідачка їх їй добровільно не повертає, тому вона вимушена звернутися до суду із таким позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Додатково суду пояснила, що підписавши із відповідачкою вказаний попередній договір, вона сплатила їй передоплату у розмірі 12 200 грн., що дорівнювало 1 000 доларів США, а відповідачка почала готувати всі необхідні документи для укладання основної угоди. При укладанні попереднього договору між ними було досягнуто згоди по всіх важливих його умовах, зокрема ціни квартири, яку визначили в 549 000 грн., що складало 45 000 доларів США та дати укладання договору купівлі-продажу, яка повинна була бути 15.08.2014 року. Такі гроші у ней були і в момент укладання попереднього договору і станом на 15.08.2014 рік навіть з різницею у курсі валюти, яка того часу зросла, проте відповідач зажадала від неї не гривневого еквіваленту, як погодили договором, а доларової сплати за купівлю квартири, коли такі не можливо стало придбати в будь-яких установах банку у зв»язку із пов»язаною в країні ситуацією щодо ринку валюти. Так, вони домовилися в телефонному режимі про відкладення укладання основної угоди 15.08.2014 року на іншу дату, щоб та всетаки змогла знайти таку валюту, але в подальшому їй нічого більше і не повідомляли, згодом їй стало відомо про відчуження вказаної квартири іншій особі, неповернувши їй сплачені нею кошти в рахунок передоплати за неї. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що саме з вини позивачки договір купівлі-продажу квартири укладено не було, оскільки та не з»явилася на заплановану дату зустрічі його підписання, повідомивши телефоном про відсутність у неї необхідної суми грошей в гривневому еквіваленті по курсу, який становив спочатку на 15.08.2014 рік, а потім на 22.08.2014 року, який було продовжено згідно додаткової угоди від 15.08.2014 року, у зв»язку з чим вказану квартиру відповідачка продала іншій людині 10.10.2014 року за 517 233 грн. Зазначила і те, що, оскільки сплачена позивакою її довірительці сума у розмірі 12 200 грн. при укладені попереднього договору є санкцією, тому така за вини не укладення договору купівлі-продажу квартири позивачки не має їй повертатися. Представник третьої особи ТОВ «Конкорд» у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, вказуючи на вину позивачки у неукладанні договору купівлі-продажу належної відповідачці квартири [ADDRESS], оскільки та не з»явилася у визначений для укладання основного договору день та мала необхідної суми як на 15.08.2014 рік та і на 22.08.2014 рік про що повідомляла їм по телефону . Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідачки та третьої особи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. 31.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] за участті третьої особи агентства нерухомості ТОВ «Конкорд» було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов»ячалися у строк до 15.08.2014 року укласти договір купівлі-продажу належної відповідачці на праві приватної власності квартири [ADDRESS] за ціною 549 000 грн., що складало 45 000 доларів США. Згідно п. 3.2 вказаного договору [PERSON] 31.07.2014 року передала [PERSON] в рахунок передоплати 12 200 грн., що дорівнювало 1 000 доларів США, а залишок у розмірі 536 800 грн., що складає 44 000 доларів мала сплатити продавцю при укладенні основного довору 15.08.2014 року. Як встановлено у судовому засіданні у визначену попереднім договором дату, а саме 15.08.2014 року такий договір купівлі-продажу квартири не було укладено. Позивачка в такому неукладенні основного договору купівлі-продажу квартири звинувачує відповідачку, а відповідачка - позивачку, тоді як ні одна, ні інша належних та допустимих доказів своїх доводів та обгрнутувань, у розумінні статтей 57-59 ЦПК України суду не надали, коли згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договороку купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 12 200 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу, незалежно від вини не укладання такого договору. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176 цс 12, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України. Необхідно зазначити і те, що згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, проте з урахуванням інших вимог вказаного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо, з огляду на, що посилання сторони відповідача лише на такі умови попереднього договору не ґрунтуються на законі, оскільки не відповідають вимогам зазначеним вище судом. Слід зазначити і те, що вказаним вище попереднім договором не було визначено місце укладання основного договору та конкретного часу такого, а самі його сторони не вживали заходів щодо пропозицій, висловлених у письмовій формі для його укладання, таким чином жодна із сторін не проявляла ініціативу щодо його укладання шляхом обміну між ними офертою та акцептом, з огляду на, що жодна із сторін не може вважати, що інша сторона відмовилася від укладання основного договору, оскільки від неї самої не надходило пропозицій щодо його укладання. Про це свідчить і те, що позивач не з»явилася 15.08.2014 року на укладання основної угоди взагалі, а відповідач проти такого не укладання у визначений попереднім договором строк, зокрема 15.08.2014 року не заперечувала, що вбачається із її наміру укласти додаткову угоду стосовно продовження таких строків до 22.08.2014року. Так, зобов»язання за попереднім договором припинилося 15.08.2014 року, коли запланований договір укладено не було, а не 22.08.2014 року за додатковою угодою, яка не була підписана іншою стороною договору, а саме позивачем. Отже,

Outcome: partial