Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

28.02.2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача в свою користь аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач разом із сім`єю не проживає, фактично не підтримує з нею шлюбних відносин та припинив надавати матеріальну допомогу, витрачаючи усі кошти на власні потреби. Відповідач працює на фірмі «Леоні», не має на утриманні інших осіб, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Враховуючи те, що у неї немає можливості працювати і одночасно доглядати малолітню дитину, відповідач не виконує свого батьківського обов`язку, жодних коштів на утримання сім`ї не надає, а тому змушена була звернутись до суду з даним позовом. 05.03.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 22.03.2019 року. Ухвалою від 05.03.2019 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.04.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує на те, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2019 з нього стягуються аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку щомісячно. На даний час отриманих ним доходів з врахуванням виплати аліментів на дитину, оплати комунальних платежів, не вистачає на його проживання та не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого державою. Стаття 84 СК України передбачає можливість сплачувати аліменти на дружину, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки у нього немає матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, то просить у задоволенні позову відмовити. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача - Коцана Р.М. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2017, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, серії [NUMBER] , який проживає та знаходиться на утриманні позивачки згідно довідки № 285 від 18.02.2019, виданої виконкомом Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області (а.с. 5, 6, 11). Як встановлено з матеріалів позову, позивачка на даний час не працює, здійснює догляд за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 3-річного віку. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 84 СК України, яка зокрема регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд приймає доводи позивачки про те, що у зв`язку зі здійсненням догляду за малолітнім сином, якому менше трьох років, не має змоги працювати і утримувати себе. Відповідач є молодою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, сплачує аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку щомісячно. Враховуючи наведене, матеріальне становище позивача та відповідача, розмір прожиткового мінімуму, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 28.02.2019 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial