Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 1990 року почала проживати однією сім'єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У [INFO] у них народився син [PERSON]. У зв'язку з підробкою шахтами частини с.Вербки, на [PERSON] було надано домоволодіння [ADDRESS]. У цьому будинку позивач разом з [PERSON] на спільні кошти і спільною працею зробили капітальний ремонт та провели ряд добудов: поклали підлогу, поклеїли шпалери, провели газ, воду, замінили батареї опалення, перекрили дах, добудували гараж, літню кухню, сарай, погріб. Всі ці роботи було виконано до 2001 року на їх спільні кошти, оскільки і позивач і [PERSON] обидва працювали та вели підсобне господарство. У жовтні 2007 року позивач з [PERSON] придбали автомобіль Ніссан Ноут, державний номер [NUMBER], за кредитні кошти. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями за законом першої черги є діти померлого - відповідачі по справі. У 2012 році, після смерті [PERSON], позивач за свої особисті кошти в рахунок погашення боргу за кредитом сплатила банку 17452 грн. Відповідач [PERSON] відмовилася від своєї частини спадщини на користь [PERSON] Оскільки позивач не зареєструвала шлюб з померлим, вона не входить до кола спадкоємців першої черги. Тому, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить встановити факт, що з 1990 року позивач проживала однією сім'єю з [PERSON] до дня його смерті - [INFO]; встановити, що домоволодіння [ADDRESS] було набуте під час спільного проживання з померлим, придбане внаслідок спільної праці і є об'єктом спільної сумісної власності; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER]; стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 8726 грн. з кожного в рахунок відшкодування суми виплаченої за автомобіль; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння та 1/3 частину автомобіля в порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння та на 1/6 частину автомобіля в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свій уточнений позов та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому та письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно наданої суду заяви просить суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просив визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] та виділити в натурі 1/3 частину житлового будинку; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку та 1/3 частки автомобіля в порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки автомобіля. В обґрунтування своїх вимог представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги. На час відкриття спадщини його батько був не одружений, але проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] Спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю, оскільки право власності на нього батько набув коли не перебував у шлюбі, будинок було йому надано у зв'язку з підробкою будинку в с.Вербки, який також належав його батькові та був придбаний до початку спільного проживання з [PERSON], отже будинок був особистою власністю його батька. Автомобіль Nissan Note, державний номер [NUMBER] було придбано його батьком та [PERSON] за період спільного проживання та є їх спільною сумісною власністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Згідно наданих заперечень визнає вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 р. до дня смерті [PERSON] - [INFO], а також не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] згідно наданих заперечень просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася на користь [PERSON], тому не може бути відповідачем за даним позовом. Також просила частину спадкового майна, на яке вона має право розподілити порівну між відповідачами [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник просили у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити з підстав зазначених у письмових запереченнях та зазначених у первісному позові. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON], який відповідачам за первісним позовом - [PERSON], [PERSON], [PERSON] доводився рідним батьком. Як вбачається з копії спадкової справи, після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися позивач [PERSON] та діти померлого: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], остання від прийняття спадщини відмовилася на користь [PERSON] /а.с.82-85/. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 05.05.1992 р., [PERSON] на праві власності належало 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с.150/. У зв'язку з підробкою шахтами частини території села Вербки Павлоградського району на ім'я [PERSON] було виділено житловий будинок [ADDRESS] Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 19.02.2003р. №75-р-03 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», за [PERSON] було оформлено право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]. На підставі зазначеного розпорядження Павлоградською райдержадміністрацією було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.02.2003 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно рішення про реєстрацію права власності було прийнято 16.06.2003 року. Відповідно до довідки КП «Павлоградське МБТІ» №13601 від 26.11.2012р. (т.1, а.с.77) право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.02.2003р. Павлоградською райдержадміністрацією. Сторони, їх представники та допитані по справі свідки суду пояснили, що домоволодіння [ADDRESS], яке було виділене у користування [PERSON] в [ADDRESS], на момент його виділення хоча і було за документами придатним до житла, але фактично потребувало значних поліпшень для нормального проживання. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача [PERSON], пояснили, що [PERSON] та померлий [PERSON] почали проживати однією сім'єю як чоловік та дружина ще до виділення [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] та проживали так до дня смерті останнього. Під час проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, вели підсобне господарство (вирощували птицю та займались вирощуванням полуниці). За спільні кошти вони робили капітальний ремонт спірного домоволодіння, проводили переобладнання будинку, провели газ та вибили свердловину для води, побудували будували господарські споруди. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] було придбано в кредит автомобіль Nissan Note. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює секретарем Вербківської сільської ради. Позивач [PERSON] проживала приблизно з 1990-1991 року разом [PERSON] у будинку, який йому надали в с.Нові Вербки у зв'язку з підробкою шахтами будинку в с.Вербки, який належав [PERSON] Новий будинок був недобудованим, позивач [PERSON] разом з чоловіком ([PERSON]) перекривали дах, підлогу, добудували гараж, літню кухню, провели газ, воду, міняли батареї опалення, встановили огорожу. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, обоє працювали та вели підсобне господарство. Свідок [PERSON], який позивачу [PERSON] доводиться рідним братом, у судовому засіданні пояснив, що позивач проживала однією родиною з [PERSON] приблизно 1987-1988 року. [PERSON] у зв'язку з підробкою шахтами с.Вербки, було надано будинок у с.Нові Вербки. [PERSON] разом з чоловіком облаштовували будинок: перекривали дах, міняли підлогу, міняли батареї, міняли двері, побудували літню кухню, погріб, гараж, поставили огорожу. Всі ці покращення вони робили за спільні кошти. Свідки позивача, у тому числі [PERSON] та [PERSON] також суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом ще до переїзду до с. Нові Вербки, а коли проживали у спірному домоволодіння, вели спільне господарство і всі покращення проводили за спільні кошти та спільною працею. Свідок [PERSON] також суду пояснив, що [PERSON] безпосередньо брала участь у роботах з покращення домоволодіння, у них був спільних бюджет та господарство. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом як сім'я з літа 1991 року спочатку у [PERSON], а, згодом, переїхали в с. Нові Вербки, де проводили перебудови будинку, робили капітальний ремонт, вели спільне господарство, вирощували полуницю та птицю на продаж. Також суду пояснив, що [PERSON] певний час перед народженням дитини проживала у [PERSON] в с. Вербки по вул. Самарській. Допитані свідки з боку [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але почали проживати вже після виділення останньому спірного домоволодіння у с. Нові Вербки. Так, свідок [PERSON], двоюрідна сестра [PERSON], пояснила, що він почав проживати з [PERSON] після отримання будинку, будматеріали для капітального ремонту нового домоволодіння брали зі старого домоволодіння та перевозились наданим [PERSON] трактором. [PERSON] з ним проживала та вела з ним спільне господарство, але у них не було родини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом з 1994 року у с.Нові Вербки Павлоградського району, коли покійний вже закінчував облаштування будинку. Будинок було надано [PERSON] у зв'язку з підробками шахтами будинку у с.Вербки, який належав йому та його матері. Для облаштування будинку брали будівельні матеріали зі старого будинку. Допитана в якості свідка представник [PERSON] - [PERSON] пояснила, що її брат [PERSON] отримав будинок у с.Нові Вербки у зв'язку з підробкою шахтами будинку у с.Вербки, який належав брату та їхній матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює головою Вербківської сільської ради Павлоградського району. Вона була у складі комісії, яка оглядала будинки, видані у с.Нові Вербки у зв'язку з підробкою шахтами. У будинку, наданому [PERSON], її зустрічала позивач та показувала чого саме бракує, які є недоліки у будинку. Їй відомо, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 1990 року в с.Нові Вербки. [PERSON] працював на шахті, вона особисто знає його з 1996-1997 р., оскільки співпрацювали з питань надання допомоги школі. Позивач та [PERSON] проживали разом, у них є спільна дитина. Вони разом обладнували будинок, позивач займалася ремонтом, оскільки її чоловік був зайнятий на роботі. Позивач зверталася до сільської ради як жителька села з приводу ремонту будинку, її сприймали як дружину [PERSON] [PERSON] також працювала та займалася домашнім господарством, городництвом. Будинок вони отримали приблизно у 1989-1990 р., у погосподарській книзі на будинок вказано троє осіб - [PERSON], позивач та їх син [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що позивач почала проживати з [PERSON] з 1994 у с.Нові Вербки Павлоградського району. Стан будинку, який йому видали у зв'язку з підробкою шахтами, був недосконалим, тому [PERSON] проживала у своїх батьків, поки [PERSON] займався підготовкою будинку. Він сам будував літню кухню, веранду, підвал, гараж, переробили стіну у будинку у ванній кімнаті. Позивач та покійний [PERSON] вели окреме господарство та не мали спільного бюджету, відносини були погані. Згідно довідки Вербківської сільради №7 від 17.02.2012р., яка міститься в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], на час його смерті разом з ним була прописана та проживала [PERSON] (т.1, а.с. 81). Представник [PERSON] - [PERSON] у письмових запереченнях на позов зазначив, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом з жовтня 1992 року. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] фактично почала проживати з [PERSON] з жовтня 1991 року. Згідно довідки Вербківської сільради №378 від 21.02.2012 року [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. Також у довідці зазначено, що вона проживала разом і вела спільне господарство разом з чоловіком [PERSON], який помер [INFO]. Проживали разом з 1990 року та мають спільного сина [PERSON] [INFO]. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON], яка видавала зазначену довідку, підтвердила зазначені у ній відомості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання однією сім'єю не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона працювала пробовідбірником на збагачувальній фабриці «Павлоградська» з 25.02.1983р. по 04.10.2002р., з 19.10.2002 по 23.10.2003р. - отримувала виплати допомоги по безробіттю, з 20.03.2006р. по 31.12.2006р. працювала пробовідбірником ДП «Вуглехімічна лабораторія» ТОВ «Підприємство енергопостачання «Горенерго», з 01.01.2007р. по 01.02.2009р. - пробовідбірник ТОВ «Вуглехімічна лабораторія», та з 26.07.2012р. контролер вуглеприйому «Вуглехімічна лабораторія» (т.1, а.с. 194-198). Сторонами не було надано суду відомостей про те, коли саме та на підставі яких документів було виділено у користування [PERSON] спірне домоволодіння. Тому суд виходить з наявних у справі доказів про те, що право власності на домоволодіння було зареєстровано за [PERSON] - 20.02.2003р. Отже, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в період з 1990 року до смерті [PERSON], [PERSON] з [PERSON] проживали спільно як одна сім'я, були пов'язані спільним побутом і мали взаємні права і обов'язки. Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не містив терміну «проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу». Так, згідно статті 6 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно частини 1 статті 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, період з 1990 року по 01 січня 2004 року, як період проживання однією сім'єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без шлюбу, не може ґрунтуватись на нормах закону - Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи з цих вимог закону, а також досліджених в судовому засіданні всіх обставин справи та наданих [PERSON] доказів, суд приходить до висновку, що взаємовідносини між позивачем та [PERSON] з 1990 року по 01 січня 2014 року свідчать їх про проживання однією сім'єю у цей період, оскільки було доведено факт спільного проживання та ведення господарства, спільного побуту. Згідно частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (який набув чинності з 01 січня 2004 року), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не заперечували, що [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004р. проживали однією сім'єю як чоловік та дружина. За таких обставин, враховуючи наведене вище та з огляду на наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення вимог [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без шлюбу у період з 01.01.2004р. по день смерті [PERSON] Позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на спірне домоволодіння вже після початку проживання однією сім'єю з [PERSON] Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Сімейного кодексу України - до 1 січня 2004 року, та разом з тим, слід зазначати, що на час набуття [PERSON] права власності на спірне домоволодіння діяв ще й інший закон, а саме: стаття 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», який діяв до 27.04.2007 року. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Крім того, частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю - п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст. 17 Закону України «Про власність». Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (у справі №6-135цс13) під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. З показань свідків вбачається, що [PERSON] на спільні з [PERSON] кошти і спільною працею зробили капітальний ремонт спірного домоволодіння, провели газ, воду, оборудували ванну кімнату та туалет, здійснили інші переобладнання домоволодіння, добудували гараж, побудували літню кухню з сараєм, погріб, прибудували до будинку два коридори, сараї для птиці, поставили шиферний паркан навколо домоволодіння. Під час проведення цих робіт обидва вони працювали, вели спільне господарство та за рахунок цих коштів і спільної праці повністю змінити первинний вид домоволодіння до того стану, на яке [PERSON] було видано свідоцтво про право власності. Вони у період з 1991 року вели спільний бюджет та спрямовували свої трудові зусилля, унаслідок яких вони одержували доходи, для набуття спільного майна та ведення побуту. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України довела суду відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано за рахунок спільної праці та її трудової участі, а тому є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння підлягають задоволенню. Також, за кредитні кошти, 02.11.2007 р. [PERSON] було придбано автомобіль Nissan Note. З довідки банку вбачається, що кредит на автомобіль був погашений повністю. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки автомобіль було придбано у період проживання як чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON], які не перебували у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі, суд приходить до висновку що вказане майно є спільною сумісною власністю. Відповідач [PERSON] у своєму зустрічному позові також не заперечував проти визнання автомобіля спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання автомобіля Nissan Note спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину цього автомобіля підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 1261 ЦК України [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки до закінчення строку прийняття спадщини звернулись до другої Павлоградської держнотконтори з відповідними заявами про прийняття спадщини. Відповідно до заяви [PERSON], остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] на користь [PERSON] Суд дійшов висновку, що до складу спадкового майна увійшла 1/2 частина спірного домоволодіння та 1/2 частина автомобіля Nissan Note. За таких обставин, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння та 1/3 частину автомобіля, а за [PERSON] - на 1/6 частину спірного домоволодіння та 1/6 частину автомобіля, в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] коштів в рахунок відшкодування суми, виплаченою нею особисто за автомобіль банку підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] було надано чек від 07.03.2012 року (т.2, а.с. 135) на суму 15522,89 грн. У чеці зазначено зміст операції - прийняття від фізичних осіб для зарахування на їх рахунки [NUMBER], платник [PERSON] Інших доказів сплати коштів в рахунок відшкодування суми, виплаченою [PERSON] особисто за автомобіль суду не надано. Суд вважає, що доводи [PERSON] про те, що 15522,89 грн. за автомобіль було сплачено саме нею, а не [PERSON] суд вважає обґрунтованими, оскільки оплата була здійснена вже після смерті [PERSON], [PERSON] було надано суду оригінал квитанції, а відповідачами не було спростовано факт сплати цих коштів [PERSON] Проте, враховуючи, що автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], та те, що [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті по 1/3 та 1/6 частині автомобіля відповідно, на користь [PERSON] підлягає стягненню тільки частина суми, виплаченої нею за автомобіль банку, а саме пропорційно успадкованим часткам автомобіля: з [PERSON] - 1/3 х 15522,89 грн. = 5174,30 грн., а з [PERSON] - 1/6 х 15522,89 грн. = 2587,15 грн. Позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково: в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини автомобіля Nissan Note. У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: partial