Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ГУ Держгеокадастру у м. Києві, про визнання права та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, зокрема, тим, що при отриманні [PERSON], як суміжним землекористувачем, спірного Державного акту на право приватної власності на землю, не було узгоджено з нею зовнішні межі, що призвело до фактичного зменшення розміру земельної ділянки, якою вона користується. Також, звертає увагу, що в оскарженому державному акті не повністю описані межі земельної ділянки, а саме не зазначено сусіднього землекористувача по межі Д - А, яким на момент отримання такого акту, за посиланням [PERSON], була вона. 17.12.2014 року прийнято до розгляду та об'єднано з первісною позовною заявою зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГУ Держгеокадастру у м. Києві про усунення [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності шляхом приведення межі між земельними ділянками № 20 і [ADDRESS] у відповідність до Державного акту на право приватної власності на землю № 85-2-00134, виданого [PERSON], згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] і висновку № 8182 експертного земельно-технічного дослідження від 15.12.2014. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує висновком № 8182 експертного земельно-технічного дослідження від 15.12.2014, яким встановлено чинення перешкод з боку [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві власності на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, який був ним отриманий в 1999 році на законних підставах після виготовлення технічної документації. Так, згідно наданого [PERSON] висновку від 15.12.2014 №8182 експертного земельно-технічного дослідження, підготовленого Незалежним інститутом судових експертиз, на спірній межі між ділянками № 20 та [ADDRESS], власниками (користувачами) яких, відповідно, є [PERSON] та [PERSON], позначеній на державному акті серії [NUMBER] літерами «Д»-«А», загальною довжиною 33,28 м наявне часткове зміщення огорожі (довжиною 26,74 м) в сторону ділянки належної [PERSON], та довжиною 6,53 м в сторону ділянки [PERSON] В результаті чого площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] збільшилася, а, відповідно, [PERSON] зменшилася на 21,49 (двадцять один цілих сорок дев'ять сотих) кв.м (23,03 кв.м -1,54 кв.м). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Щодо зустрічного позову заперечували в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], проти задоволення первісного позову заперечувала, та просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про розгляд справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у м. Києві, надав до суду письмові пояснення, що у зв'язку із змінами в законодавстві Головне управління Держгеокадастру з 01.01.2013 реєстрацію прав на земельні ділянки не здійснює, дану функцію здійснюють структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення змін до бази Державного земельного кадастру щодо власника земельної ділянки здійснюється на підставі інформації наданої у порядку інформаційної взаємодії відповідними органами Міністерства юстиції України, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Вчинення вказаних дій здійснюється в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення та у будь-який інший спосіб на даний час законодавчо не передбачено. Отже реєстрацію зміни чи припинення прав на земельні ділянки здійснюють відповідні структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому у Головного управління держгеокадастру у м. Києві відсутні правові підстави для скасування прав на земельну ділянку та скасування державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON] Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову, та часткове задоволення зустрічного позову з таких підстав. Розпорядженням КМДА від 15.09.1997 № 1426 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,080 га розташовану за адресою: [ADDRESS]. У пункті 3.2 вказаного розпорядження від 15.09.1997 зазначено, що площі земельних ділянок будуть уточнені після встановлення меж в натурі (на місцевості). 13.05.1999 на виконання вказаного розпорядження, [PERSON] видано Державний акт (зареєстрований за № 85-2-00134) про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0806 га (кадастровий номер 85268021) у Подільському районі м. Києва по [ADDRESS]. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки належна [PERSON] відповідно до Державного акту № 85-2-00134 земельна ділянка по лінії Д-А межує із земельною ділянкою, якою станом на 1998 -1999 рік користувалась [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON], як суміжними землекористувачами 14.08.1998 був підписаний акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. 18.06.1997 [PERSON] придбала 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного на Українській біржі «Десятинна», зареєстрованого в БТІ м. Києва 20.06.1997. Земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] межують між собою. Рішенням Київської міської ради від 25.01.2007 № 23/684 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Подільському районі м. Києва» [PERSON] та [PERSON] (власниці іншої частини будинку) передано у спільну часткову власність земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,08га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На даний час державний акт на право приватної власності на землю на підставі зазначеного рішення Київради [PERSON] не отримано. Посилаючись на те, що належний [PERSON] на праві часткової власності будинок, розташований на суміжній земельній ділянці площею 764 кв.м., однак [PERSON] самовільно перенесла паркан між земельними ділянками приблизно на 50 см по лінії А-Б, що призвело до зменшення в натурі розміру земельної ділянки [PERSON] на 8,32 кв.м., останній звертався до Подільського районного суду міста Києва з позовом про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, відновити межі та паркан, знести самовільно збудовану споруду, заборонити вчиняти дії, стягненні майнової та моральної шкоди. Рішенням від 05.09.2012 Подільського районного суду міста Києва, яке залишено без змін ухвалою від 28.02.2013 Апеляційного суду міста Києва та вступило в законну силу, [PERSON] відмовлено в задоволенні зазначеного позову. Зазначене рішення мотивовано тим, що [PERSON] у межах такої справи не було надано доказів та доведено факту перенесення відповідачами паркану на 50 см на його земельну ділянку. При цьому судом було відхилено посилання [PERSON] на те, що відповідно до довідок ДПІ у Подільському районі м. Києва за 2006 рік відповідачки користуються земельною ділянкою значно більшої площі (1 114,75 кв.м.), ніж на яку мають право (774 кв.м.), з огляду на те, що така довідка не підтверджує ту обставину, що вони самовільно захопили саме земельну ділянку [PERSON] Разом з тим, встановлено, що згідно листа КП "Київський інститут земельних відносин" № 9 від 10.01.2008 при виконанні топографо- геодезичних робіт у 2008 році, встановлено, господарська споруда, що належить [PERSON] знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності [PERSON] Оскільки матеріали справи містили суперечливу інформацію щодо фактичних меж земельних ділянок № 20 і [ADDRESS] за клопотанням сторін ухвалою від 22.01.2015 у справі призначалась судова будівельно-технічна експертиза, 18.04.2016 додаткова судова земельно-технічна експертиза, неодноразово допитаний судовий експерт [PERSON]. Згідно з висновками експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2277/15-41 від 04.05.2015 і №8292/16-41 від 06.09.2016: - межі земельних ділянок № 20 і № 22 по [ADDRESS] порушуються як [PERSON], так і [PERSON]; - фактичні межі земельних ділянок по [ADDRESS] в м. Києві, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], не відповідають межам згідно наданих на дослідження координат; - виявлено накладення меж земельних ділянок по [ADDRESS] в м.Києві, яка перебуває в користуванні [PERSON], та меж земельної ділянки, зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER]; - фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Києві, яка перебуває у власності [PERSON] на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серія [NUMBER], не відповідають межам зазначеним в цьому акті, у зв'язку з можливим допущенням технічної помилки при проведенні топографо-геодезичних робіт по виготовленню вказаного державного акту. Фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS], яка перебуває в користуванні [PERSON], не відповідають межам згідно наданих на дослідження координат, у зв'язку з можливим допущенням технічної помилки при проведенні топографо-геодезичних робіт по визначенню меж цієї земельної ділянки; - площа земельної ділянки по [ADDRESS] в місті Києві , яка перебуває у користуванні [PERSON] фактично збільшилась в результаті порушення меж за рахунок земельної ділянки [PERSON] на 0,0026 га( 26 кв.м) - площа земельної ділянки по [ADDRESS] в місті Києві , яка перебуває у власності [PERSON] фактично збільшилась в результаті порушення меж за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] на 0,0001 га( 1 кв.м) - варіантами відновлення меж спірних земельних ділянок Усунути невідповідність фактичних меж земельних ділянок по [ADDRESS] і [ADDRESS] в м. Києві, окрім встановлення меж земельних ділянок за фактичним їх використанням, в порядку визначеному п.п. 4.3, 4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376, також є 1) Винесення в натуру ( на місцевість) поворотних точок меж земельних ділянок за даними відповідних земельно-кадастрових документацій з послідуючим їх закріпленням межовими знаками встановленого зразка. 2) Виділення кожному землевласнику в рівних долях частини спірної земельної ділянки, тобто площі перетину фактичних меж земельних ділянок, відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт та меж земельно-кадастрової документації. Згідно з висловленою Верховним Судом України у постанові від 04.06.2014 № 6-46цс14 правовою позицією, державні акти на право власності на земельні ділянки можуть визнаватися судами недійсними з метою захисту порушених прав на землю без визнання недійсним рішення органу влади, на підставі якого такий акт виданий, у випадках видання державних актів на право власності на земельні ділянки з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. Разом з тим, у постанові від 18.05.2016 у справі № 6-658цс15 Верховний Суд України звернув увагу на те, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Проте порушення права полягає у позбавленні саме володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Отже, для вирішення спору важливим є встановлення факту наявності порушених прав саме позивача. Для цього позивач має довести наявність в нього відповідних прав. Суд вважає, що в даному випадку [PERSON] неправильно обрала спосіб захисту, оскільки на даний час нею фактично не оформлено права власності на суміжну із спірною земельну ділянку. Так, згідно із частинами третьою, четвертою статті 18 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки й отримання позивачем державного акта на право приватної власності на землю) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Частиною першою статті 22 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час придбання [PERSON] частини будівлі, яка розташована на суміжній із спірною земельній ділянці) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Крім того, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної, зокрема, у постановах від 12.04.2017 № 922/207/15, № 922/5468/14, від 07.12.2016 № 922/1009/15, від 14.11.2011 № 3-119гс11, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для безумовного автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки. Новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Отже, [PERSON], як первісний позивач у даній справі, не набула права власності на земельну ділянку, оскільки не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку не зареєстроване за нею в установленому порядку, а отже звернення відповідної особи з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на суміжну земельну ділянку, в той час, як фактично спір у справі зводиться до погодження меж земельної ділянки в процесі оформлення прав на неї, є неналежним способом захисту прав та інтересів. Захищаючи таким чином право позивача на оформлення земельної ділянки тим самим порушується право власності [PERSON] на визначену в спірному державному акті земельну ділянку в цілому. Таким чином, оскільки фактично [PERSON] питання про неправомірність чи незаконність видачі спірного державного акту не ставиться, а лише оспорюються окремі питання визначення меж суміжних земельних ділянок, то у задоволенні первісного позову у дані справі слід відмовити. Вимоги [PERSON] про визнання за нею права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Києві не підлягають задоволенню як безпідставні, оскільки за правилами ЗК України право користування земельною ділянкою набувається у встановленому законом порядку, а не визнається судом. Так, відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув право власності (володіння, користування, розпорядження) спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлено. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 Земельного Кодексу України і є вичерпним. Припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею можливе лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного Кодексу України. Таких підстав у даній справі не встановлено. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, за змістом статті 391 Цивільного кодексу України та статті 155 Земельного кодексу України 2001 року саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання саме права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом було встановлено, що частина земельної ділянки, яка належна [PERSON] на праві власності згідно оскарженого у даній справі Державного акту, неправомірно використовується [PERSON] Цей факт підтверджується висновками експертиз, наявними у матеріалах справи. З огляду на наведене зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Проте, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні вимоги про стягнення на його користь з [PERSON] судових витрат у виді оплат за проведені судові експертизи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази їхньої оплати саме [PERSON] На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 321, 373, 386, 391, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial