Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

22.08.2013 р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги в сумі 6489,08 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив стягнути з відповідачів заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2006 р. по 1.08.2013 р. в сумі 6489,08 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов не визнала (а.с.80). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, так як договір про надання послуг з позивачем він не укладав, послуги не надавалися, просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно особистого рахунку за адресою: [ADDRESS] заборгованість по комунальним послугам станом на квітень 2013 р. складає 6489,08 грн. (а.с.6-11). Відповідач невизнання позову мотивує тим, що відсутній договір між відповідачами та позивачем щодо надання послуг. Однак, зазначені доводи відповідача є безпідставними. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідачі здійснювали оплату за надані послуги не в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач є споживачем цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконував. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтями 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дійсно передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Більше того, статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленного виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця- надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору , а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов»язок, а не право сторін. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин. Обов»язок же щодо оплати послуг має безумовний характер, і не вимагає від виконавця надання будь-яких доказів щодо надання послуг. І лише при наданні послуг неналежної якості або ненаданні послуг споживач має право на зменшення плати в порядку, встановленому законом або договором. Так, відповідно до ст.18 Закону України "Про житлово комунальні послуги", передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Згідно лицьового рахунку нарахування за утримання будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги складається з: квартплати та вивезення сміття. В суді відповідачем не було надано доказів, що за час, за який у нього утворилась заборгованість, тобто з 01.01.2006 р. він звертався у спосіб визначений законом, до позивача з приводу перерахунку суми заборгованості, не вказав на яку суму він не отримав послуги з квартплати та вивезення сміття, або отримав неналежної якості, працівників позивача для складання акту-претензії не викликав та акти-претензії не складав. Щодо заявленого відповідачем застосування строку позовної давності, суд вважає наступне. Відповідно до вимог ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні було зроблено заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З доданих до позовної заяви нарахувань заборгованості по комунальним послугам вбачається, що відповідачі з 01.01.2006 р. періодично сплачували за комунальні послуги, тобто частковою оплатою вони визнавали борг. Тому, строк позовної давності переривається та підстав для його застосування для спірних правовідносин немає. Позивач в уточненій позовній заяві вказує, що заборгованість в сумі 6489 грн. 08 коп. виникла за період з 01.01.2006 р. по 1.08.2013 р. Однак, з особистого рахунку видно, що сума боргу 6489 грн. 08 коп. складається станом на квітень 2013 року (а.с.11). Що стосується тарифів на послуги, вони встановленні рішенням виконавчого комітету Світлодарської міської ради №59 від 23.05.2012 р. (а.с.13,14). Таким чином суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 01.01.2006 р. по 01.04.2013 р. в сумі 6489 грн. 08 коп. Згідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 114,70 грн. з кожного.

Outcome: partial