Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення ним повноліття в розмірі 385 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування у позові зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Позивач зазначає, що на даний час відповідач заарештований та знаходиться на утриманні в СІЗО м. Кіровограда. До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2012 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою № 95 від 12.04.2014 року, Квартального комітету № 16 Кіровського району м. Кіровограда. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 24.03.2004 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 580. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст. 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, тому з урахуванням ст. 182 СК України суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, без зазначення про межу у 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це не передбачено законом. В силу статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 ЦПК України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні (ст. 5 п. 9, 10 Закону України "Про судовий збір"). На підставі викладеного,

Outcome: partial