Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Фермерське господарство «Новий світанок» (далі - ФГ «Новий світанок») звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства «АІС Агро» (далі - ФГ «АІС Агро»), [PERSON] про визнання договорів оренди землі недійсними. Позов мотивований тим, що 15 березня 2010 року ФГ «Новий світанок» уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, площею 1,54 га, строком на 5 років, який зареєстрований в Овлочинській сільській раді Турійського району Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 червня 2010 року за № 159. Вказаний договір сторонами не розривався і зміни до нього не вносилися. Проте, до закінчення строку дії договору відповідач [PERSON] 15 жовтня 2013 року уклала новий договір оренди на ту ж земельну ділянку з ФГ «АІС Агро». Вказуючи, що відповідачі порушили належні йому відповідно до закону і договору права орендаря, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати недійсними укладені між відповідачами договори оренди землі та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представники позивача ФГ «Новий світанок» - Долгонюк О.М. та Кондратюк В.В. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Представники відповідача ФГ «АІС Агро» - Антощак І.С. та Фідря О.О. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у дане судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з таких підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 1,92 га, яка розташована в с.Ставки на території Овлочинської сільської ради Турійського району Волинської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 квітня 2008 року. Відповідно до плану меж земельної ділянки, що міститься на звороті Державного акту, остання складається з ділянок №№1,2,3 площею 0.65 га, 0.89 га та 0.38 га відповідно. 15 березня 2010 року відповідач [PERSON] надала у строкове платне користування позивачу - ФГ «Новий світанок» земельну ділянку, яка знаходиться в с.Ставки, загальною площею 1,54 га, а саме ділянки площею 0.65 га та 0.89 га відповідно, строком на 5 років до 2015 року, про що між сторонами укладено договір оренди землі, який зареєстрований в Овлочинській сільській раді, про що у Державному реєстрі земель зроблено відповідний запис від 02 червня 2010 року за №159. Разом з тим, як видно із договорів оренди землі, 15 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] уклала із ФГ «АІС Агро» договори оренди, згідно яких передала останньому в оренду належні їй на підставі державного акта на право власності серії [NUMBER] земельні ділянки площею 0,65 га, 0,89 га та 0,38 га відповідно. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною 3 статті 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 15 березня 2010 року, що даний договір зареєстрований у Овлочинській сільській раді 02 червня 2010 року за № 159. Проте, наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Як видно з вищезазначених договорів оренди землі, укладених 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та ФГ «АІС Агро», дані договори містять всі умови та пройшли державну реєстрацію у Реєстраційній службі Турійського районного управління юстиції у Волинській області. Натомість, договір оренди землі, укладений між позивачем та [PERSON], належним чином не зареєстрований. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Таким чином, оскільки в даному випадку судом встановлено, що оспорювані позивачем договори оренди землі містять всі умови та пройшли відповідну державну реєстрацію, тому підстав для визнання їх недійсними немає і в задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed