Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

05.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до досягнення дочкою та сином 23 років. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 28.04.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не надає матеріальну допомогу на дітей, тим самим ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей та ставить її з дітьми в тяжке матеріальне становище. Тому, вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Вказала на можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі по 2500 грн. щомісячно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні від позову не відмовилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Доказів фактичного розміру доходів відповідача, який працює без працевлаштування, вона не має, однак їй відомо що він заробляє в Росії до 20000 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав мотивуючи тим, що не ухилявся від утримання дітей, які фактично більшість часу проживають у його батьків та з ним. При цьому не заперечував, що регулярно виїздить на заробітки до РФ, має середньомісячний дохід не менш як 10000 грн. Також визнав, що зареєстрованим місцем проживання дітей є місце проживання позивачки, він не оспорював, що діти проживають з матір'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: З копій паспортів громадянина України та свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2015 року, мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 3, 5, 6, 26). Згідно акту обстеження від 26.06.2017 року, складеного депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] разом з нею проживають її діти дочка [PERSON] та син [PERSON] (а. с. 5, 6). Згідно акту обстеження від 22.07.2017 року, складеного депутатом Комсомольської селищної ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS], разом з його батьками [PERSON], [PERSON] та з сестрою [PERSON] Зі слів свідків та на час огляду разом з [PERSON] мешкали його діти дочка [PERSON] та син [PERSON] Діти знаходяться на забезпеченні [PERSON] (а. с. 28, 29). Сторонами не оспорювалося та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що батько з матір'ю проживають окремо, місцем проживання дітей є місце проживання матері, між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу участі батька в утриманні дітей, що є підставою для стягування з батька, який проживає окремо, аліментів. Доводи відповідача щодо проживання дітей з ним та перебування дітей на його утриманні, суперечать його ж поясненням щодо зареєстрованого місця проживання дітей та його періодичного тривалого перебування за межами України на заробітках. Таким чином, докази тимчасового перебування дітей за місцем проживання відповідача та його батьків лише свідчать про наявність у них можливості спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183 СК України передбачено. що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачкою [PERSON] вимога про визначення аліментів у твердій грошовій сумі обґрунтована тією обставиною, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак має мінливий дохід, який є достатнім для сплати на утримання дітей 2500 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] не визнаючи позову підтвердив, що має щомісячний дохід у такому розмірі, що сума 2500 грн. не перевищує 1/4 частки від його щомісячного заробітку. Таким чином, з урахуванням відомостей про доходи відповідача та передбачених законом мінімальних розмірів аліментів на одну дитину, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про стягування з відповідача на користь позивачки по 1250 грн. щомісячно на кожну дитину. Разом з тим, на час розгляду справи відсутні підстави для стягування з відповідача аліментів на утримання дітей піля досягнення ними повноліття до досягнення ними 23 років, оскільки відсутні докази, якими підтверджується, що повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, а батько на той час матиме змогу надавати матеріальну допомогу. Тому в частині позову щодо стягування аліментів на дітей після досягнення ними повноліття належить відмовити. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial