Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

05.11.2019 року в інтересах [PERSON] до Херсонського міського суду Херсонської області звернувся адвокат Бойко В.В. з заявою про видачу обмежувального припису відносно колишнього чоловіка заявниці, який проживає за її адресою реєстрації, зловживає спиртними напоями, на грунті чого систематично вчиняє психологічне насильство відносно неї, приводить у будинок сторонніх осіб, та висловлюється на адресу заявника нецензурною бранню, погрожує фізичною розправою, перешкоджає у доступі до квартири, про що вона неодноразово зверталася до поліції. Заявниця у таких випадках вимушена проживати в інших містах, в тому числі у м.Одеса у родичів. Факт вчинення домашнього насильства підтверджується притягненням заінтересованої особи до адміністративної відповідальності. Вважає, що існують ризики, які дають підстави для видачі обмежувального припису на 6 місяців у вигляді заборони перебувати у місці спільного проживання, заборони особисто та через третіх осіб розшукати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому для заінтересованої особи, заборони листування, ведення переписки та контактування особисто та через третіх осіб. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2019 року р. відкрите провадження у справі, призначено судове засідання на 08.11.2019 р. В судове засідання 08.11.2019 р. заінтересована особа [PERSON] не прибув - за приписами ч.11 ст. 128 ЦПК України викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, розміщено більш ніж за 24 годин до дати відповідного судового засідання, з одночасним повідомленням за вказаною у заяві адресою. З опублікуванням 06.11.2019 р. оголошення про виклик [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Будь-які інші засоби зв`язку з заінтересованою особою суду не повідомлялися. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву в повному обсязі. Судом задоволено клопотання про допит заявниці в якості свідка. Суд, заслухавши вступне слово, допитав заявницю в якості свідка, дослідивши надані докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 27.05.1995 року шлюбі, якій розірвано за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 лютого 2012 року (справа 2114/2-4390/11, рішення набрало законної сили 02.03.2012 року 9арке справи 7 копія судового рішення). Сторони продовжують проживати у будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 06.06.2001 року [PERSON] (арк. справи 7 договір купівлі-продажу). Відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2019 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та звільнений від відповідальності за ч.1 ст. 22 КУпАП з усним зауваженням (арк. справи 8). Постановою суду, що набрала законної сили, встановлено, що [PERSON] вчиняв відносно колишньої дружини [PERSON] насильство в сім`ї, а саме за місцем проживання порушник вчинив умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні на адресу [PERSON] нецензурної лайки та погрозах фізичної розправи. Суд не приймає до уваги постанову суду від 06.08.2019 р. у справі № 766/14526/19, оскільки з її вступної та резолютивної частини вбачається, що до адміністративної відповідальності притягнутий [PERSON] , відомості про виправлення описки суду не надано. З постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2019 року у справі № 766/18228/19 вбачається, що відносно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, який повернутий до УПП у Херсонській області для вирішення питання щодо адміністративного затримання та доставки до суду [PERSON] (арк. справи 10). Постановлю Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2019 року у справі № 766/20852/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу 170,00 грн. (арк. справи 11). Судом встановлено, що [PERSON] , знаходячись 22.09.2019 р. о 21-00 год. за адресою: [ADDRESS] , вчинив сімейний скандал, в ході якого виражався нецензурною лайкою на адресу колишньої дружини [PERSON] , чим вчинив психологічне насилля в сім`ї. В судовому засіданні [PERSON] свою вину визнав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявниця [PERSON] показала, що неодноразово зверталася до поліції з питання притягнення до відповідальності колишнього чоловіка [PERSON] , який після розірвання шлюбу продовжує проживати у її будинку ще разом з співмешканкою. [PERSON] постійно вчиняє відносно неї психологічне, а також фізичне насильство. Щодо фізичного насильства - він б`є її, останній раз він з співмешканкою душили її. На зняття побоїв їй в поліції направлення не давали. Взагалі, поліція не приймає практично щодо її чоловіка ніяких заходів, що вона пов`язує з тим, що він колишній працівник правоохоронних органів. Колишній чоловік зловживає спиртними напоями, ображає її, сексуально домагається, вона від нього закривається у кімнаті, двір припирає кріслом. Оскільки [PERSON] поводить себе агресивно, вона часто змушена покидати житло та проживати у своїх родичів. Поліція кримінальне провадження не порушавала. Вказала, що їй відомо, що [PERSON] його матір залишила свій будинок у Нововоронцовському районі Херсонської області. Зазначала, що боїться за своє життя та фізичне здоров`я. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа є колишнім подружжям, проживають разом у придбаному заявником у шлюбі будинку, який за приписами ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України віднесений до спільного майна подружжя, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. З пояснень заявника, наданих нею в якості свідка, постанов суду встановлено, що між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] виникли неприязнені стосунки, заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених статтею 350-7 ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України). З досліджених в судовому засіданні доказів убачається наявність домашнього конфлікту між сторонами, що мало наслідком неодноразові звернення заявниці із заявами до поліції та наявність фактів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за застосування домашнього насильства у вигляді психологічного насильства, періодичність звернення до поліції та показання, надані в якості свідка [PERSON] щодо систематичного характеру психологічного насильства відносно неї, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх спільного проживання. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В той же час, суд вважає можливим застосувати такі заходи на строк 2 місяця, що не позбавляє заявника звертатися до суду з заявою про продовження такого строку при наявності доказів на підтвердження ризиків домашнього насильства. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, приймаючи до уваги ризики та, враховуючи, задекларовані у ст. 3 Конституції України гарантії держави, відповідно до яких людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, вважає, що обмеження прав [PERSON] переслідує законну мету, здійснюється відповідно до закону та є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення законної мети безпека постраждалої особи від потенційного домашнього насильства. Суд вважає, що вимога "доступності закону" дотримана, оскільки всі вказані у цьому рішенні нормативні акти були опубліковані у належному порядку. Беручи до уваги всі обставини справи суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 2 місяці. Повний текст рішення суду складено 08 листопада 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial