Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів . Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., що підялгає індексації відповідно до зхакону, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття сина. посилаючись на те, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року, шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу в них є син, [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу та до моменту поданя позову, відповідач аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання своєї дитини, а тому позивач просить суд позов задовольнити. Також позивачем зазначено, що відповідач працює лікарем-хурургом в Київській клінічній лікарні №4 та у відповідача на праві власності перебуває ряд рухомого та нерухомого майна. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року відкрито провадження у справі у підготовче судове засідання (а.с. 20-21). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с 42). 21.06.2019 року відповідач у строк встановлений судом відзив на позовну заяву не подав,доказів про поважні причини не подав, у судовому засіданні 30.07.2019 рокупідтримав заяву про поновлення строку на подання відзиву на позов (а.с.48). Ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання в поновленні строку на подання відзиву на позов, відмовлено (а.с. 57-59). Представник позивача в судовому засіданні 30.07.2019 року, заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні 30.07.2019 року, проти задоволення позовних вимог заперечував частково, визнав позо в розмірі 2500,00 грн. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.1979 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року, даний шлюб розірвано. Від даного шлюбу є дитина, а саме: син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, син сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, вихованням сина не займається тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, також суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який має на праві власності нерухоме майно, а саме земельні ділянки, будинок та квартиру,шо підтверджено письмовими доказами у справі; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, на утриманні інших дітей не має, тому відповідач здатний утриувати свого сина у розмірі аліментів, що перевищують 50% пррожитковогго мінімуму, встанволеного для дитини відповідного віку, та з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку, розмір яких суд визначає в розмірі 4000,00 грн., який дозволить ефективно забезпечити належний рівень життя дитини до моменту досягнення нею повноліття. Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп.

Outcome: partial