Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом проти [PERSON] та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS], гараж в кооперативі «Сосновий бір» Житомирського району, автомобіль ЗАЗ Sens, визнати за нею право власності на половину спірної квартири та стягнути з відповідача половину вартості решти майна. Вимоги, з посиланням на ст.60,61,71 СК України, мотивовані тим, що вказане майно було набуто подружжям за час шлюбу, сумісного проживання та ведення спільного господарства, зареєстровано за відповідачем, добровільно поділити його не можуть. У зустрічному позові [PERSON] просить визнати спільною власністю подружжя у рівних частках майнові права на обєкт інвестування - квартиру в новобудові у м. Києві. Договір укладено з дружиною. Кожний з позивачів підтримав свої вимоги та визнав частково зустрічні. Так, [PERSON] стверджувала, що сторони припинили спільне проживання та ведення сумісного бюджету з червня 2014 року, коли позивач дізналася, що [PERSON] віддав їх автомобіль своєї коханці. Майнові права на обєкт інвестування квартиру в м. Києві, купувалися для їх дочки у тому числі за кошти подаровані останній двоюрідною сестрою [PERSON], яка проживає у Великобританії, а саме в розмірі 60200 грн., а тому вважає, що ці гроші не є майном подружжя і не підлягають розподілу. [PERSON]М та його представник визнали, що квартира № 19 є спільним майном, проте автомобіль було продано за згодою [PERSON], а гроші витрачені на потреби сімї. Гараж придбаний [PERSON] до шлюбу, право власності на нього не зареєстровано, а тому він не підлягає розподілу. Не заперечував, що гроші надійшли від [PERSON], але повернуті останній Дослідженим матеріалам справи відповідають сімейні правовідносини. Суд розглядає позов у межах заявлених вимог на засадах змагальності та диспозитивності і на підставі належних та допустимих доказів. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.1997 (а.с.8). 26.10.2001 подружжя за договором купівлі-продажу придбало квартиру [ADDRESS] та області (а.с. 9). Зазначене нерухоме майно було у встановленому порядку зареєстроване на імя відповідача, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с. 10). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За розясненнями, викладеними у п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час й його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав,що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС України) Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема квартиру, допускається лише за його згодою (ч.4 ст. 71 СК України). Зважаючи на те, що [PERSON] визнає позов дружини в частині спільної власності квартири, він підлягає до задоволення. Автомобіль ZAZ SENS кузов Y6DTF698KD0325547 був придбаний 11.07.2013 за договором №214135-Y02144 (а.с. 14-16), під час спільного проживання сторін у шлюбі та ведення одного бюджету. Ці обставини сторони також визнали, а тому ідеальні частки сторін є рівними. Автомобіль є неподільною річчю. Доводи [PERSON], що у квітні 2014 року, автомобіля не було в їх гаражі, та без її згоди чоловік спочатку передав його у користування своєї коханці, а потім також поза її волею остання стала власником автомобіля, відповідачем не спростовані. На даний час спірний автомобіль ZAZ SENS кузов Y6DTF698KD0325547 зареєстрований за [PERSON] (а.с. 23). Твердження представника [PERSON], що невідомо чи є це той самий автомобіль подружжя, та що його було продано за згодою позивача є суперечливими, не підтверджені належними та допустимими доказами (як от: письмова згода дружини, договір купівлі - продажу тощо) і не відповідають фактичним обставинам справи. А тому суд, дійшов висновку, що [PERSON] здійснив відчуження автомобіля на користь [PERSON] на власний розсуд і не в інтересах сімї. Відповідно до п.п.22,30 розяснень, що містяться у наведеній Постанові, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості, на час розгляду справи. Враховуючи, що відповідач самостійно розпорядився автомобілем, вартість якого на час розгляду справи за даними представника позивача, складає 188240 грн. (а.с.120), суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] половину його вартості. На думку суду, доводи [PERSON], щодо придбання гаражу подружжям не спростовані. За свідченнями [PERSON], [PERSON] гараж був придбаний подружжям підчас вагітності [PERSON], що вони добре запамятали. Свідок [PERSON] пояснив, що коли він служив в одній частині із [PERSON], він продав останньому належний йому гараж в кооперативі «Сосновий бір» в смт. Озерне. На той час [PERSON]М був одружений. Згідно із довідкою правління кооперативу «Сосновий бір», відповідач є власником гаража №705 з 1997 року, членські внески сплачувала і [PERSON]М.(а.с. 98, 119). Шлюб між сторонами було зареєстровано також у 1997 році. Копія розписки [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] за гараж 17.09.1996 (а.с.83) не узгоджується із його показаннями в суді. За чинної на той час ст.224 ЦК України, договір купівлі продажу гаражу не потребував реєстрації і обовязкової письмової форми його укладання( ст.45 ЦК). А тому суд вважає, що право власності на гараж набуто подружжям на підставі, що не заборонено законом (ст.328 ЦК України) та визнає його сумісною власністю подружжя, в рівних частках. 09.08.2012 [PERSON] уклала з ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг» договір №356/ЕМ, за умовами якого придбала майнові права на обєкт інвестування - житлову площу у другій секції будівництва житлового комплексу Флагман (м.Київ) розміром 30,4 кв.м. (а.с. 78). За умовами договору вартість майнових прав складає 217621 грн., які були одразу сплачені у повному обсязі, що підтверджується відповідною копією квитанції (а.с. 77). З банківської виписки [PERSON] вбачається, що на її рахунок 06.08.2012 надійшло 7525 доларів США, які були отримані саме 09.08.2012, тобто в день внесення коштів на обєкт інвестування (а.с. 76). За твердженнями позивача, ці кошти переказала її племінниця [PERSON] для дочки сторін [PERSON]. [PERSON] визнав факт надходження коштів від [PERSON] та їх використання на придбання майнових прав, однак наполягав, що у подальшому гроші були повернуті останній. Враховуючи, що жодних належних та допустимих доказів повернення грошей (як то підтверджень грошових переказів, розписок тощо) відповідач не надав, суд вважає за можливе зменшити розмір частки у майнових правах, що є спільним майном подружжя на суму 7525 доларів США, що на той час були еквівалентні 60200 грн., оскільки ці кошти не належали сторонам, як подружжю. Тобто, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно частці задоволених вимог.

Outcome: partial