Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

28 серпня 2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Іващенко Н.І. від 01.08.2019 № 43-к «Про звільнення [PERSON] », поновити позивача на посаді завідуючого Нагірнянським сільським клубом Великоандрусівської сільської ради, стягнути з Великоандрусівської сільської ради Світловодського району на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день ухвалення судом рішення про поновлення, стягнути з Великоандрусівської сільської ради Світловодського району моральну шкоду в розмірі 100000грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним розпорядження Великоандрусівського сільського голови його звільнено 01.08.2019 з посади завідуючого Нагірнянським сільським клубом на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни. Підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності в наказі зазначено: не забезпечення організації святкування для села Нагірне 20.07.2019, несвоєчасно та неналежним чином подання листка непрацездатності серії АДФ № 405528, відсутність на робочому місті з 24.07.2019 по 27.07.2019. Зазначає, що не здійснював систематичного порушення трудової дисципліни, розпорядження про накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган № 15-вс від 21.06.2019 та № 18-вс від 16.07.2019 оскаржив до суду. Вказує, що не забезпечив організацію святкування дня села Нагірне, яке відбувалось 20.07.2019, оскільки в період час з 18.07.2019 по 22.07.2019 перебував на лікарняному, тому фізично не міг займатись організацією святкування та перебувати безпосередньо 20.07.2019 на святкуванні. Лікарняний листок після його отримання він вчасно подав відповідачу, крім того в період часу з 24.07.2019 по 27.07.2019 перебував на робочому місті. У зв`язку з чим вважає, що його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді звільнення, тобто є підстави для скасування оскаржуваного розпорядження, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що його звільнили без законних на то підстав, йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100000грн. (а.с. 5-14) Ухвалою судді від 30 серпня 2019 року позовна заява залишена без руху через несплату судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Ухвалою судді від 29 вересня 2019 року за даним позовом відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено на 23 жовтня 2019 року. 15 жовтня 2019 року від відповідача Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне. [PERSON] обіймав посаду завідуючого Нагірнянським сільським клубом Великоандрусівської сільської ради Світловодського району. У період часу з 21 травня 2019 року по день звільнення [PERSON] було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошених доган розпорядженням Великоандрусівського сільського голови № 15-вс від 21 червня 2019 року та № 18-вс від 16 липня 2019 року. Крім того, відповідно до наказу начальника соціально-гуманітарного відділу апарату Великоанрусівської сільської ради О. Мізенець від 10 липня 2019 року № 10 «Про святкування днів села» зобов`язано [PERSON] організувати святкування дня села Нагірне 20 липня 2019 року. Разом з тим, [PERSON] вказаний наказ не виконав, на зв`язок не виходив, про тимчасову непрацездатність у період часу з 18 липня 2019 року по 22 липня 2019 року повідомив лише 24 липня 2019 року шляхом надання листка непрацездатності до Подорожненського адмінбудинку Великоандрусівської сільської ради. У зв`язку з викладеним, на виконання ст. 149 КЗпП України Великоандрусівський сільський голова видав доручення від 31 липня 2019 року № 507/02-30 про надання [PERSON] пояснень щодо виявлених порушень трудової дисципліни в строк до 31 липня 2019 року. Разом з тим, будь-яких пояснень [PERSON] не надав, тому, враховуючи наявність двох дисциплінарних стягнень у вигляді доган, оскаржуваним розпорядженням до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Вважає оскаржуване розпорядження законним та таким, що не підлягає скасуванню, а отже і відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог. (а.с. 41-46) 23 жовтня 2019 року представником позивача подано письмову заяву про стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., до заяви додано договір, додаткову угоду, квитанції. (а.с. 91, 92, 93, 94, 95) У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з підстав, викладених в ній, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зауважив, що позивач взагалі не виконує покладені на нього посадові обов`язки чим систематично порушує трудову дисципліну, що і стало підставою для його звільнення. За клопотанням представника відповідача судом допитано свідків. Свідок [PERSON] , який працює на посаді першого заступника Великоандрусівського сільського голови Світловодського району суду засвідчив, що знайомий із позивачем як із колишнім завідуючим Нагірнянським сільським клубом. [PERSON] не організував святкування дня села Нагірне, чим не виконав наказ начальника соціально-гуманітарного відділу апарату сільської ради. У зв`язку з чим, власними силами сільської ради довелось організовувати дане святкування, залучати творчі колективи з інших сільських клубів. Святкування днів села є дуже важливим заходом, про результати проведення якого сільська рада звітує до Кіровоградської обласної адміністрації. При цьому, позивач не сповістив про свою тимчасову непрацездатність вчасно, а лише 24.07.2019 надав листок непрацездатності. Зауважив, що на його особисту думку, позивач не відповідає займаній посаді, оскільки не має відповідної освіти та не володіє комп`ютерною технікою. Вважає звільнення позивача відбулось на законних підставах. Свідок [PERSON] , яка працює на посаді начальника відділу Великоандрусівської сільської ради Світловодського району суду засвідчила, що в її присутності [PERSON] було вручено наказ «Про святкування дів села» приблизно за місяць до проведення даного заходу. Позивач святкування не організував, був відсутнім 20.07.2019 на святкуванні з невідомих причин. Крім того, в її присутності 01.08.2019 [PERSON] було вручено розпорядження про його звільнення. Свідок [PERSON] , яка працює начальником соціально-гуманітарного відділу апарату Великоандрусівської сільської ради Світловодського району суду засвідчила, що позивач, як завідуючий Нагірнянським сільським клубом працював в її підпорядкуванні. Згідно посадової інструкції завідувач клубом повинен подавати до сільської ради звітність про планування роботи, про результати роботи гуртків, тощо. Планування святкування дня села Нагірне почалось приблизно за місяць до 20.07.2019, про що було видано відповідний наказ та з яким було ознайомлено позивача. Разом з тим, 19.07.2019 по приїзду до села Нагірне, вона виявила, що відсутня будь-яка організація даного заходу, відсутні оголошення, не підготовлено місце для виступу гуртків, не організовано місце для ярмарку, взагалі мешканцям села було повідомлено, що святкування не відбудеться, [PERSON] на зв`язок не виходив , про причини відсутності на робочому місті не повідомив. У зв`язку з чим, силами сільської ради було організовано святкування, із залученням гуртків інших сільських клубів. Свідок [PERSON] , яка є працівником КУ «Центр з обслуговування» Великоандрусівської сільської ради Світловодського району, суду засвідчила, що [PERSON] після поновлення на роботі вів себе зухвало, періодично був відсутній на робочому місті, не організував ведення гуртків, не вів документацію. Святкування дня села Нагірне організовували силами сільської ради, із залученням гуртків інших сільських клубів, оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов`язків та повідомив мешканцям села, що свято не відбудеться. Свідок [PERSON] , яка являється членом виконкому Великоандрусівської сільської ради Світловодського району, суду засвідчила, що була у складі комісії, яка склала акт про самоусунення [PERSON] від організації святкування дня села Нагірне, яке відбулось 20.07.2019. У зв`язку з чим, силами сільської ради було організовано та проведено даний захід. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Розпорядженням Великоанрусівського сільського голови Світловодського району Кіровоградської області від 01 серпня 2019 року № 43-к «Про звільнення [PERSON] », на підставі п.3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, беручи до уваги розпорядження Великоандрусівського сільського голови від 21 червня 2019 року № 15-вс та від 16 липня 2019 року № 18-вс «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] », звільнено [PERSON] з посади завідуючого Нагірнянського сільського клубу Великоандрусівської сільської ради з 01 серпня 2019 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, а саме: не забезпечив участь дитячих та дорослих творчих колективів Нагірнянського сільського клубу під час святкування дня села Нагірне 20 липня 2019 року; не оповістив жителів села Нагірне про святкування дня села 20 липня 2019 року у формі розміщення запрошень на дошці оголошень; не підготував фото зони та не залучив жителів Нагірнянської громади до у часті у «Веселому ярмарку» під час святкування дня села Нагірне 20 липня 2019 року; не підготував святковий концерт до дня села Нагірне 20 липня 2019 року; несвоєчасно та неналежним чином подав до Великоандрусвської сільської ради листок непрацездатності серія АДФ № 405528, про тимчасову втрату працездатності з 18 липня 2019 року по 22 липня 2019 року; був відсутній на роботі з 24 липня 2019 року по 27 липня 2019 року, чим допустив систематичне порушення вимог ст. 139 КЗпП України, вимог наказу начальника соціально-гуманітарного відділу апарату Великоандрусівської сільської ради від 10 липня 2019 року № 10 та вимог п.п. 2.1, 2.3, 2.13, 3.4 посадової інструкції керівника клубного закладу від 21 серпня 2019 року. Підставами для розпорядження зазначено: доповідні записки начальника соціально-гуманітарного відділу О.Мізенець від 19 липня 2019 року, від 20 липня 2019 року, від 23 липня 2019 року, акти від 19 та 20 липня 2019 року про відсутність на робочому місті, доручення сільського голови від 31 липня 2019 року про надання письмових пояснень, акт про ненадання письмових пояснень від 31 липня 2019 року. (а.с. 15) Розпорядженням Великоандрусівського сільського голови Світловодського району від 21 червня 2019 року № 15-вс до завідуючого Нагірнянським сільським клубом [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошеної догани за порушення вимог ст. 139 КЗпП України. (а.с. 50) Розпорядженням Великоандрусівського сільського голови Світловодського району від 16 липня 2019 року № 18-вс до завідуючого Нагірнянським сільським клубом [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошеної догани за порушення вимог ст. 139 КЗпП України.(а.с. 54) Посадову інструкцію завідуючого Нагірнянського сільського клубу затверджено Великоандрусівським сільським головою 21 серпня 2018 року, з якою [PERSON] ознайомлений 29 квітня 2019 року. (а.с. 55-56) Рішенням виконавчого комітету Великоандрусівської сільської ради від 27 квітня 2018 року № 37 затверджено графіки роботи закладів культури та бібліотечних закладів на території сільської ради. (а.с. 57) Згідно акту від 19 липня 2019 року завідуючий Нагірнянським сільським клубом [PERSON] не з`явився до Великоандрусівської сільської ради 19 липня 2019 року для обговорення організації запланованого свята, на телефонні дзвінки не відповідає. (а.с. 82) Актом від 20 липня 2019 року підтверджено відсутність завідуючого Нагірнянським сільським клубом [PERSON] на робочому місті та не забезпечення ним організації святкування Дня села Нагірне. (а.с. 83) Відповідно до доповідної записки начальника соціально-гуманітарного відділу Мізенець О. від 19.07.2019, [PERSON] не забезпечив організацію святкування Дня села Нагірне. (а.с. 85) Згідно доповідної записки начальника соціально-гуманітарного відділу Мізенець О. від 20.07.2019, [PERSON] на виконав наказ № 10 від 10 липня 2019 року «Про святкування днів села». (а.с. 86) З доповідної начальника соціально-гуманітарного відділу Мізенець О. від 23.07.2019 вбачається, що [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки, його місцезнаходження не відомо. (а.с. 87) Згідно доручення сільського голови від 31 липня 2019 року [PERSON] запропоновано надати письмові пояснення щодо відсутності організації святкування Дня села Нагірне та відсутності на робочому місті з 24 по 27 липня 2019 року в строк до 31 липня 2019 року. (а.с. 88) Актом від 31 липня 2019 року підтверджено не надання позивачем письмових пояснень на виконання доручення сільського голови. (а.с. 81) Із довідки про доходи від 22 жовтня 2019 року вбачається, що середньоденний заробіток позивача становить 205, 31 грн. (а.с. 96) Інші докази, надані відповідачем на підтвердження систематичності порушення трудової дисципліни позивачем були підставою для накладення дисциплінарних стягнень згідно розпоряджень від 21 червня 2019 року № 15-вс та від 16 липня 2019 року № 18-вс. (а.с. 59-80) Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зміст заяв по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем та його представником в судовому засіданні доведені належними, достовірними та допустимими доказами, тому позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до положень ст. ст. 147 - 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У пунктах 18, 22, 24, 32, 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз`яснено, що при розгляді справ, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Відповідно до положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Правилами статті.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що між сторонами трудового договору, працівником - завідуючим сільського будинку культури с. Нагірне, [PERSON] , та роботодавцем - Великоандрусівським сільським головою Світловодського району Кіровоградської області, [PERSON] , виник трудовий спір щодо правомірності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. Позивач, [PERSON] , як звільнений працівник, у встановлений законом строк звернувся до суду для вирішення трудового спору про законність застосування відповідачем до нього заходу дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків. Суд зауважує, що на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тобто, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного. Отже, суд повинен перевірити, чи вчинено працівником дисциплінарний проступок після застосування до нього дисциплінарного стягнення. Разом з тим, з описаних вище доказів вбачається, що позивачу інкриміновано вчинення дисциплінарного проступку, а саме не виконання наказу начальника соціально-гуманітарного відділу апарату сільської ради № 10 від 10 липня 2019 року щодо забезпечення організації святкування Дня села Нагірне, яке відбулось 20 липня 2019 року. При цьому, відповідачу достеменно було відомо, що позивач в період часу з 18 липня 2019 року по 22 липня 2019 року включно перебував на лікарняному, що підтверджується наданим 24 липня 2019 року листком непрацездатності. При цьому, пiд тимчасовою втратою працездатностi слiд розумiти неспроможнiсть особи виконувати свої трудовi обов`язки, передбаченi трудовим договором, внаслiдок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатнiсть триває безперервно вiд початку визначеного захворювання, пiдтверджується видачею листка непрацездатностi з можливим продовженням лiкування до вiдновлення працездатностi, що пiдтверджується закриттям листка непрацездатностi - "стати до роботи". З урахуванням зазначеного працiвники, якi перебувають на листку непрацездатностi, в розумiннi трудового законодавства не можуть вважатися такими, що виконують у цей перiод роботу, обумовлену трудовим договором, а отже, і вимоги роботодавця щодо обов`язку виконання вказаних обов`язків є незаконними. Іншою підставою для звільнення, яка зазначена у оспорюваному розпорядженні є відсутність позивача на робочому місці в період з 23 по 27 липня 2019 року. Разом з тим, на підтвердження відсутності позивача на робочому місті у вказаний час не підтверджено жодними доказами та посилання на наявність вказаних доказів відсутнє в оспорюваному розпорядженні. Тобто, відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку за який його притягнуто до відповідальності розпорядженням відповідача № 43-к від 01.08.2019. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Великоандрусівського сільського голови Світловодського району Кіровоградської області, [PERSON] , від 01 серпня 2019 року №43-к про звільнення [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, за систематичне порушення трудової дисципліни, з посади завідуючого Нагірнянського сільського клубу Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, підлягають задоволенню. Оскільки звільнення позивача, [PERSON] , проведено відповідачем без законної підстави, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України суд задовольняє позовні вимоги про поновлення на роботі позивача, як незаконного звільненого працівника. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, працівнику, незаконно звільненому з роботи і поновленому на роботі, виплачується за рішенням органу, який розглядає трудовий спір, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення. Середньомісячний заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (змінами, внесеними постановами КМУ). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 01 серпня 2019 року, застосовуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні до звільнення два місяці роботи, а саме за червнеь та липень 2019 року. Середньоденний заробіток позивача складає 205, 31 грн. (7801, 69 : 38 днів). Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача у 2019, кількість робочих днів в період вимушеного прогулу, з 01 серпня 2019 року по день поновлення працівника на роботі - 06 лютого 2020 року, всього становить 132 робочих дня. За таких обставин на користь позивача, [PERSON] , належить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2019 року по 06 лютого 2020 року в розмірі 27100, 92 грн. (132 х 205, 31 грн.). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. У справі встановлено, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування з Великоандрусівської сільської ради моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, а саме, тривалий період роботи [PERSON] у відповідача, характер порушення його прав, поважний вік позивача, характер та обсяг страждань, їх тривалість, та наявність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи із встановлених обставин справи, та із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що для відшкодування моральної шкоди, грошову компенсацію, яка підлягає стягненню на користь позивача, слід визначити в розмірі 2000 грн. За правилами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача - адвокатом Циганковою І.І. до заяви про стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 5000 грн. додано договір № 51-9/19, додаток № 1 до договору з детальним описом наданих послуг та їх вартістю, квитанцію № 10 від 01.10.2019 та виписку з рахунку. (а.с. 91, 92, 93, 94, 95) Враховуючи відсутність заперечень відповідачів щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача Великоандрусівської сільської ради Світловодського району на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн. відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1921, 00 за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, 2305, 20 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, в ідповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача, а саме: з Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2305, 20 грн. та 38, 42 грн. судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам про стягнення моральної шкоди, всього в сумі 2343, 62 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial