overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Як зазначає позивач він з 1 січня 2012 року уклав трудовий договір з відповідачем по справі на роботу в якості приймальника-здавача готової продукції. 28 квітня 2012 року ним було підписано додаткову угоду до трудового договору, згідно якої умови оплати його праці були змінені на відрядні з 1 травня 2012 року з розрахунку тарифу 0,185 грн. за кожен короб переміщених вантажів. Вважаючи, що відповідач невірно проводив йому нарахування заробітної плати позивач і просить суд стягнути з відповідача суму недорахованої та невиплаченої заплати за весь період його роботи у відповідача в розмірі 147\~242 грн. 08 коп.. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 55\~158 грн. 40 коп. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оплата праці позивача проводилася за бригадним методом, а кількість членів бригади становить 10 осіб, які були ознайомлені з наказом про переведення на колективну (бригадну ) форму оплати праці. Представник відповідача заявлених вимог не визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2012 року позивач був ознайомлений з наказом № 95/1-ОД про переведення на колективну (бригадну ) відрядну форму оплати праці ( т. 1, а.с. 75 ), що фактично не заперечує і сам позивач в змінених позовних вимогах. При цьому до складу бригади входять не лише приймальники-здавачі готової продукції, а і інші особи, і загальна кількість членів бригади складає 13 осіб ( т. 1, а.с. 193 ), а не 10, як це зазначає позивач в змінених позовних вимогах. Також позивач розрахунок своєї зарплати здійснює у відповідності до п.,п. 4.2, 4.2.1 положення про оплату праці та стимулювання працівників ( т. 1, а.с. 79 ), які передбачають розрахунок за відрядною системою, в той час як при обчисленні зарплати за бригадною формою оплати необхідно керуватися п., п. 4.3, 4.3.1. ( т. 1, а.с 80 ), які передбачають собою врахування Кту працівника за місяць та інших показників, а позивачем це не було враховано при визначенні суми недоплаченої йому зарплати, в звязку з чим його розрахунок є невірним. За таких обставин, оскільки позивачем зроблені розрахунки на підставі невірного застосування положень про оплату праці і не доведено в суді, що саме таким чином, а не за бригадною формою оплати повинен здійснюватися розрахунок його зарплати, то заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Як зазначає позивач він з 1 січня 2012 року уклав трудовий договір з відповідачем по справі на роботу в якості приймальника-здавача готової продукції. 28 квітня 2012 року ним було підписано додаткову угоду до трудового договору, згідно якої умови оплати його праці були змінені на відрядні з 1 травня 2012 року з розрахунку тарифу 0,185 грн. за кожен короб переміщених вантажів. Вважаючи, що відповідач невірно проводив йому нарахування заробітної плати позивач і просить суд стягнути з відповідача суму недорахованої та невиплаченої заплати за весь період його роботи у відповідача в розмірі 250\~485 грн. 36 коп.. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 57\~306 грн. 92 коп. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оплата праці позивача проводилася за бригадним методом, а кількість членів бригади становить 10 осіб, які були ознайомлені з наказом про переведення на колективну (бригадну ) форму оплати праці. Представник відповідача заявлених вимог не визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2012 року позивач був ознайомлений з наказом № 95/1-ОД про переведення на колективну (бригадну ) відрядну форму оплати праці ( т. 1, а.с. 106 ), що фактично не заперечує і сам позивач в змінених позовних вимогах. При цьому до складу бригади входять не лише приймальники-здавачі готової продукції, а і інші особи, і загальна кількість членів бригади складає 13 осіб ( т. 2, а.с. 2 ), а не 10, як це зазначає позивач в змінених позовних вимогах. Також позивач розрахунок своєї зарплати здійснює у відповідності до п.,п. 4.2, 4.2.1 положення про оплату праці та стимулювання працівників ( т. 1, а.с. 110 ), які передбачають розрахунок за відрядною системою, в той час як при обчисленні зарплати за бригадною формою оплати необхідно керуватися п., п. 4.3, 4.3.1. ( т. 1, а.с 111 ), які передбачають собою врахування Кту працівника за місяць та інших показників, а позивачем це не було враховано при визначенні суми недоплаченої йому зарплати, в звязку з чим його розрахунок є невірним. За таких обставин, оскільки позивачем зроблені розрахунки на підставі невірного застосування положень про оплату праці і не доведено в суді, що саме таким чином, а не за бригадною формою оплати повинен здійснюватися розрахунок його зарплати, то заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Як зазначає позивач він працював заступником директора з виробництва БУ-1 ПАТ «Укргазбуд» з 1 червня 1994 року по 24 липня 2007 року і звільнився за власним бажанням, але при звільненні адміністрація підприємства не провела з ним остаточного розрахунку, в звязку з чим позивач і просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по виплаті заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, і індексацію на заробітну плату та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, які представник відповідача не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінюючи їх в сукупності, суд п що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні на час звільнення, тобто 24 липня 2007 року позивач, як заступник директора з виробництва БУ-1 ПАТ «Укргазбуд» перебував у черговій відпустці, але водночас, як один з засновників ТОВ «БУ-1 Прилуки», він був керівником останнього підприємства і перебував на робочому місті, при цьому керівні органи як першого, так другого підприємств розташовані в одному приміщенні по вул. Київській 307 м. Прилуки, тобто позивач фактично перебував і на підприємстві відповідача. Факт його перебування на робочому місті ТОВ «БУ-1 Прилуки» в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], який працював водієм ТОВ «БУ-1 Прилуки» і 24 липня 2007 року разом з позивачем виїздив на обєкти для вирішення виробничих питань, та свідок [PERSON], яка також працювала в ТОВ «БУ-1 Прилуки», тобто якби в касі підприємства було кошти, то позивач їх би отримав. При цьому суд враховує, що починаючи з січня 2007 року позивач чотири рази писав заяви про надання йому відпустки і які надавалися йому відповідними наказами ( а.с. 38, 40, 42 ), але як вбачається з довідки про суму заборгованості по зарплаті суми відпускних йому жодного разу не виплачувалися ( а.с. 10 ), оскільки дійсно на той час у підприємства не було коштів. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача, що заборгована позивачу сума була депонована про що його, позивача, повідомляли листом № 831 від 9 серпня 2007 року ( а.с. 10 ), оскільки зарплату позивач отримував не в управлінні в м. Києві, звідки як стверджує відповідач надсилалося повідомлення, а в управлінні в м. Прилуки. Крім того відповідачем не надано доказів, що даний лист дійсно був отриманий позивачем, а наданий опис вкладення не може слугувати доказом відправлення листа, оскільки штамп поштового відділення можливо поставити в любому поштовому відділенню, виставивши на штампі будь яку дату. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації на заробітну плату підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено в чому саме полягає моральна шкода, та не обґрунтовано її розмір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Як зазначає позивач він працює на посаді викладача професійно-технічного училища № 1 м. Прилуки. Наказом № 22 від 14 березня 2016 року він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності нібито за поведінку, яка принижує честь і гідність інших працівників училища. Вважаючи даний наказ незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора училища, позивач і просить суд скасувати зазначений наказ та стягнути з училища на його користь моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача заявлених вимог не визнала та пояснила, що ще 29 березня 2016 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням згідно наказу № 10-к, і п. 3 зазначеного наказу було скасовано наказ № 22 від 14 березня 2016 року, згідно якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, тобто на даний час відсутній предмет спору. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінюючи отримані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і виходити за межи заявлених вимог суд не має права. Позивачем заявлено вимоги про СКАСУВАННЯ наказу № 22 від 14 березня 2016 року та стягнення моральної шкоди, ніяких інших вимог ( як то визнання зазначеного наказу незаконним, оскільки винесений з особистих мотивів директором училища ) позивачем перед судом не поставлено. Враховуючи, що позов до суду надійшов 6 квітня 2016 року, а оскаржуваний наказ було скасовано ще 29 березня 2016 року ( а.с. 12 ), тобто до надходження позову до суду, то суд вважає, що в даному випадку відсутній предмет позову, оскільки суд не може скасувати наказ, який вже фактично скасований, а тому в задоволенні даних вимог має бути відмовлено. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то на думку суду вони також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність такої. Так позивачем надано суду документи про його хворобу, але вони стосуються 2009-2010 років ( а.с. 93-94 ), а з довідки сімейного лікаря вбачається, що «загострення захворювання можливе при психоемоційних та фізичних навантаженнях», але це лише припущення лікаря, а конкретний висновок може надати лише відповідна експертиза. Таким чином, оскільки позивачем не доведено причинно-слідчій зв'язок загострення захворювання з оголошенням йому догани, то вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Суд не може прийняти до уваги пояснення позивача, що наказ було видано директором училища через їх особисті неприязні відносини, а тому наказ є незаконним, оскільки вимог про визнання наказу незаконним позивачем не заявлялося, саме з цих причин суд не приймає до уваги і пояснення свідків.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Як зазначає позивач в позовній заяві він з 05 лютого 2000 року перебуває в юридично зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого сторони мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочок [PERSON] і [PERSON], [INFO] та [INFO] народження відповідно. Свої вимоги він мотивує тим, що збереження сім'ї неможливе через несумісність характерів та різні погляди на життя, тому і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання сторони не зявилися, проте надали письмові заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримав, а відповідачка такі визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 лютого 2000 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області відповідно до Свідоцтва про шлюб виданого повторно 21 жовтня 2014 року серії [NUMBER] та мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочок [PERSON] і [PERSON], [INFO] та [INFO] народження відповідно (а.с.5-8). У судовому засіданні було також встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведених доказів суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує тільки формально, а тому його слід розірвати. На підставі наведеного, ст.104,105,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Як зазначає позивач, його батьками є [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. З 08.02.2014 року він перебував в Авдіївському притулку, з якого його перевели до Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де він перебував до 01.10.2014 року , а з цієї дати по теперішній час, він навчається у Великоновосілківському професійному ліцеї та мешкає в його гуртожитку. У зазначений ним період , відповідачі не виявили щодо нього батьківського піклування та ухилилися від виконання своїх обов*язків по вихованню,що спонукало його звернутися до суду з позовом про позбавлення їх батьківських прав відносно нього. В судовому засіданні позивач підтимав свої вимоги. Заслухавши позивача ,прокурора та представника органу опіки та піклування, підтримавших позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні знайшли підтвердження обставини-підстави,наведенні позивачем і зокрема, письмовим висновком органу опіки та піклування від 16.04.2015 року за № 281-1/01-26, яким встановлена доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина-позивача у справі, що співвпадає з висновком прокурора та суду ; свідоцтвом про народження [PERSON], згідно якого його батьками є відповідачі у справі; довідкою Великоновосілківського центру соціально-психолгічної реабілітації дітей за № 45 від 05.02.2015 року та довідки Великоновосілківського профліцею від 21.01.2015 року № 68, з яких вбачається , що відповідачі не цікавляться долею сина та ухиляються від виконання своїх батьківських обов*язків по його вихованню. Згідно ст.164 ч.1 п.1 та п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров*я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування або ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини. Оскільки позивач на користь якого ухвалено рішення, був звільнений від сплати судового збору, суд у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути його з відповідачів. На підставі викладеного, ст.164,165 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Як зазначає позивач йому, на праві власності, належить автомобіль ВАЗ 211140 д.н.з. [NUMBER]. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12 травня 2014 року, який надійшов на його, позивача, адресу вбачається, що на належний йому автомобіль накладено арешт та оголошено заборону його відчуження відділом державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції. На його звернення до відділу ДВС йому повідомили, що ніяких виконавчих документів, боржником по яким є він, позивач, в провадженні ВДВС не має. На підставі відповіді ВДВС позивач вважає, що законних підстав для накладення арешту на його автомобіль не має, а тому просить суд зняти арешт з автомобіля та заборону його відчуження. В судове засідання сторони не з'явилися надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому відповідач не надав суду заперечень щодо суті позову в при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12 травня 2014 року, що на належний позивачу автомобіль накладено арешт та оголошено заборону його відчуження відділом державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ( а.п. 5 ), проте листом відділу ДВС Прилуцького МРЮ від 3 червня 2015 року позивача повідомлено, що проведеною перевіркою за період з 2010 року встановлено, що станом на 3 червня 2015 року будь-які документи, боржником по яким є [PERSON], тобто позивач, на виконанні у ВДВС Прилуцького МРЮ - НЕ ПЕРЕБУВАЮТЬ ( а.п. 6 ). Таким чином з наведеного вбачається, що відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12 травня 2014 року про накладення арешту на належний позивачу автомобіль та оголошення заборони його відчуження були внесені на невідомо яких підставах і невідомих документах, які б підтверджували правомірність внесення даних до Державного реєстру та правомірність внесення таких даних, і що їх внесення в повному обсязі спростовується листом відділу ДВС Прилуцького МРЮ від 3 червня 2015 року, а тому суд вважає, що внесення даних про накладення арешту автомобіля позивача та заборона його відчуження були внесені до реєстру без законних на то підстав, а тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Як зазначає позивач йому, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими приміщеннями, який розташований в м. Прилуки вул. Драгоманова 73. 15 березня 2005 року між ним та відділом державної служби охорони при УМВС України в Чернігівської області в особі начальника Прилуцького МВДСО було укладено договір № 340 на централізоване спостереження за станом сигналізації квартир громадян підрозділами державної служби охорони при МВС України і згідно даного договору під охорону було взято належний йому, позивачу, будинок. 1 січня 2014 року через розбите скло вікна відбулося проникнення невідомих осіб до будинку. В наслідок проникнення з будинку було викрадено ювелірних виробів та грошових кошті на загальну суму понад 80 000 грн.. Мотивуючи тим, що викрадення відбулося через неналежне виконання службою охорони своїх службових обов'язків згідно умов договору, позивач і просить суд стягнути з відповідача суму завданої йому шкоди в розмірі 36 540 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, які представник відповідача не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи та матеріали службового розслідування по факту проникнення до будинку позивача та оцінюючи їх в сукупності суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: Згідно п. 2 договору № 340 сума договору ( а.п. 6 ) визначається сторонами на основі розрахунку, що додається до договору ( додаток № 2 ) виходячи з оцінки майна клієнтом, в даному випадку позивач оцінив своє майно в 1000 грн. ( а.п. 8 ) і, на думку суду, розрахунок відшкодування має бути проведений виходячи саме з суми оцінки майна позивачем, що відповідає вимогам п. 7 даного договору та абзацу 2 п. 2 додатку № 7 ( а.п. 12 ) до даного договору. Проте необхідно враховувати інші умови договору, а саме п. 3 договору, згідно якого «Об'єкт», що передається під спостереження, повинен відповідати технічним вимогам згідно з додатком № 3». Згідно даного додатку, п. 2, позивач повинен встановити металеві грати на віконних прорізах з внутрішньої сторони приміщення в усіх кімнатах, а згідно п. 3 даного додатку охорона рекомендує клієнту в кімнатах, де відсутні сповідачі на розбиття скла встановити СВД-2, але п. 3.1 додатку клієнт відмовився від встановлення сповідачів, проте заперечень щодо встановлення металевих грат не надавав ( а.п. 9 ), але віконні прорізи металевими гратами не обладнав. Таким чином позивач, з власної вини не виконав умов договору, що відповідно до п. 8 договору та п.п. в) п. 1 додатку № 8 ( а.п. 12 оборот ) до даного договору взагалі звільняє відповідача, тобто службу охорони, від відповідальності за завдані позивачу збитки. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Як зазначає позивачка 5 листопада 2013 року між нею та відповідачем по справі було укладено договори банківського вкладу ( депозиту ) - перший на суму 48 000 грн.,з нарахуванням 20 відсотків річних за час зберігання вкладу, а другий на суму 3 400 доларів США, також з нарахуванням відповідних відсотків в розмірі 9,5% за час зберігання вкладу, обидва договори були укладені на строк до 10 листопада 2014 року. З вересня 2014 року відповідач припинив нарахування зазначених відсотків. Після закінчення терміну дії договорів вона, позивачка, звернулася до відповідача з питання повернення вкладів, але вклади їй не повернули. Вважаючи таки дії відповідача незаконними позивачка і просить суд стягнути з відповідача належні їй кошти, які находяться у нього на зберіганні ( на депозиті ). В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги та заявили додаткові про стягнення відповідних відсотків, які нараховані на суму вкладу по час розгляду справи в суді. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи в суді був повідомлений завчасно, а також не надав суду заперечень щодо суті позову, в зв'язку з чим суд, враховуючи думку позивачки та її представника, вважає можливим розглянути дану справу з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Як вбачається з матеріалів справи 5 листопада 2013 року між нею та відповідачем по справі було укладено договори банківського вкладу ( депозиту ) - перший на суму 48 000 грн.,з нарахуванням 20 відсотків річних за час зберігання вкладу, а другий на суму 3 400 доларів США, також з нарахуванням відповідних відсотків в розмірі 9,5% за час зберігання вкладу, обидва договори були укладені на строк до 10 листопада 2014 року ( а.с. 5, 7 ). У відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору після закінчення строку дії банківського вкладу Банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника, проте в даному випадку, незважаючи на неодноразові звернення позивачки до керівництва банку про повернення вкладу, фактично, до теперішнього часу, вклад їй не повернуто, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому суд враховує, що ненадання відповідачем заперечень щодо суті позову є фактичним визнанням заявлених вимог. Враховуючи, що позов подано на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» без сплати судового збору, то суд вважає необхідним стягнути судовий збір з відповідача, провівши його розрахунок з загальної суми внесеного вкладу ( розрахунок валютного вкладу провести за офіційним курсом станом на 24 грудня 2014 року ), що загалом становить 1016 грн. 19 коп..

Outcome: approved