Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

20.05.2014 р. до суду поступив даний позов, в якому позивачка просить суд ухвалити рішення та стягнути на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % величини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання судового рішення в межах місячного платежу. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2007 року і однією сім'єю проживали до березня 2014 року . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом зі позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, хоча є працюючим, фізично здоровим і таку може надавати, а тому і пред»явлено до суду даний позов. У судове засідання позивачка не з»явилася, хоча судом двічі запрошувалася для участі у розгляді справи у зв"язку з частковим визнанням відповідачем позову, але направила до суду заяву в якій вказала, що позов підтримує і просить суд слухати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання з»явився, позов визнав частково,надав суду документ про те, що він виплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, пояснив, що проживає на квартирі,так як у належному їм будинку проживає позивачка з дитиною, а тому згоден на виплату аліментів розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку,щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд, заслухавши відповідача,вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 20 лютого 2007 року Корсунь-Шевченківським Відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь - Шевченківського РУЮ Черкаської області ( а.с. 5 ). Однією сім'єю сторони проживали до березня 2014 року, а потім відповідач перейшов проживати на квартиру, і проживає по [ADDRESS] Сторони від шлюбу мають малололітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває повністю на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, хоча в змозі таку надавати оскільки є працездатним, працюючим , фізично здоровим, має щомісячні доходи, інших утриманців, крім дитини від першого шлюбу, не має та зобов"язаний таку надавати до повноліття дитини. Судом встановлено,що відповідач, будучи працездатним, працює у ТОВ«Корсунь-Шевченківська швейна фабрика» і отримує щомісячну заробітну плату, яка становить в середньому в місяць 2900 грн. (суду надана довідка про середню заробітну плату відповідача ), але отримані ним доходи витрачає на свої потреби та на утримання дитин від першго шлюбу, цим самим не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню малолітнього сина [PERSON] Судом встановлено, що відповідач дійсно виплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно. Позивачка є також фізично здоровою, працює продавцем і також має стабільну щомісячну заробітну плату, проживає у належному сторонам будинку. Інших джерел доходів не має, бо інших доказів не надано. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 182 СК України та роз»яснень, даних у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК, тобто не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Таким чином, на підставі наданих суду доказів, пояснень відповідача, з урахуванням вимог Конвенції ООН про права дитини, правових позицій Верховного Суду України, суд, вважає, що з урахуванням того, що відповідач є працездатним, працюючим, фізично здоровим, матеріально забезпеченим, має доходи, з урахуванням того, що виплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, що позивачка має задовільний стан здоров»я, є працездатна,працююча і, також повинна утримувати сина, тому суд, з урахуванням вказаних обставин, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і стягує з відповідача аліменти на утримання сина Ярослава в розмірі 1/6 частини всіх видів заробіитку ( доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд, з урахуванням матеріального стану позивачки, яка є працездатною і також працює, вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини на даний час. Оскільки позов частково задовольняється, то суд стягує в дохід держави з відповідача судовий збір в розмірі 243,60 грн. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, підлягає негайному виконанню відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів, суд, відповідно до приписів ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснив відповідачу про відповідальність за прострочення сплати аліментів та наслідки.

Outcome: partial