Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

08 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що 08 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 16. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість оскільки інших дітей, непрацездатних батьків немає, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні позивач [PERSON], не зявилася, надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає частково та просить з нього стягувати аліменти в твердій грошовій сумі не більше 600 гривень. Також заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 643 грн 06 коп. оскільки вважає їх недоведеними. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню частково виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON]О та [PERSON] з 08 вересня 2012 року зареєстрували шлюб у виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 169320 (а.с. 5). Від спільного подружнього життя 11 серпня 2013 року у сторін народився син [PERSON], батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-АМ №264232 від 22.08.2013 року (а.с.4). Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 01.04.2016 року за №814 (а.с. 6). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, також суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, однак\~при цьому\~є фізично здоровою людиною працездатного віку, інвалідності не має, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому\~може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому , суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі - підлягає частковому задоволенню в сумі 800 гривень. В інший частині позовних вимог- слід відмовити позивачу за необгрунтованістю. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2, ст.84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Угоди № 65 на надання правової допомоги від 01 квітня 2016 року, вбачається, що позивач [PERSON] уклала цю угоду з адвокатом [PERSON] для надання останній правової допомоги по даній цивільній справі. ( а.с.8). Згідно до п. 48 роз*яснень, викладених у Постанові № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З розрахунку вартості адвокатських послуг, вбачається, розрахунок адвокатом [PERSON] наданих нею послуг позивачу на правову допомогу в загальну сумі 643,06 гривень із розрахунку затрачених нею 1 годину 10 хвилин праці, з яких: консультація замовника 01.04.2016 р.- 0 годин 40 хвилин; складання позовної заяви 0 годин 30 хвилин. ( а.с. 9) Але позивачем не надано суду документального підтвердження сплаченого нею адвокату [PERSON] гонорару за надану правову допомогу на сумі 643 гривень 06 копійок (касового ордеру, квитанція тощо). Надана довідка адвоката [PERSON] про те, що вона отримала 08.04.2016 р. 643 грн.06 коп. від позивача, суд вважає не є належним доказом документального підтвердження витрат на правову допомогу, тому , що ця довідка ні є обліково- фінансовим документом, який підтверджує прийняття адвокатом гонорару. З даної довідки без дати взагалі не вбачається, що ця сума є гонораром адвоката.( а.с.10) Тому , суд відмовляє у вимозі позивача про стягнення з відповідача на її користь у рахунок понесених судових витрат по справи за надання правової допомоги у розмірі 643 гривень 06 копійок - за необґрунтованістю. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 08 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: partial