Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що [PERSON] перебуваючи у трудових відносинах ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді електромонтера з обслуговування електрообладнання, 10.12.1994 року близько 2 години 00 хвилин, з вини відповідача, знаходячись на міксерному відділенні № 2 мартенівського цеху, внаслідок нещасного випадку отримав травми к вигляді перелому правого плеча, перелом обох щиколоток правої гомілки, забій, рана потиличної області, струс головного мозку, шок ІІ-ІІІ ст. Внаслідок зазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 18.04.1995 року, вперше пройшов огляд медико-соціальної експертної комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 80 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу группу інвалідності, 28.05.1996 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 20.05.1998 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 19.05.1999 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 25.04.2000 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 18.04.2001 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 21.05.2002 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 06.05.2004 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30 % внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю группу інвалідності, 25.04.2006 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва, 19.05.2009 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва, 07.06.2011 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва, 25.06.2013 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва, 07.04.2015 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва, та 04.04.2017 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25 % внаслідок трудового каліцтва з 01 травня 2017 року - безстроково, рекомендовано медикаментозне лікування та вироби медичного призначення. Таким чином, Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним нещасним випадком, позивач зазначає, що порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки [PERSON] , внаслідок перенесеної травми він відчув сильний біль в області середньої третини правого плеча, забій головного мозку, наразі наявне обмеження рухів та порушена хода при пересуванні у просторі, позивач позбавлений можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що додає йому додаткового дискомфорту та страждань. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 377 840,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ботвінко О.А. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що до позовної заяви доданий Акт розслідування професійного захворювання № 85/4 від 14.12.1994 року відповідно до якого значна частина вини в нещасному випадку лежить саме на позивачеві, адже він перебував на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. Причина настання нещасного випадку - порушення трудової дисципліни у стані сп`яніння. Відповідно до розпорядження «Про відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві [PERSON] » від 11.06.1996 року № 422, вина потерпілого у настанні нещасного випадку становить 40%. Таким чином, можна зробити висновок, що прямих протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, натомість основна вина в настанні нещасного випадку лежить саме на [PERSON] , котрий знаходився на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив положення п.15 Трудового розпорядку. В спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача прямих неправомірних дій, що призвели до нещасного випадку, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , останній з 26.12.1986 року по 11.08.1988 року працював на посаді слюсаря по ремонту металургійного обладнання 5 розряду на ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», 11.08.1988 року переведений в мартенівський цех електромонтером по обслуговуванню електрообладнання 4 розряду, та пропрацював там до 18.04.1995 року та був звільнений з підприємства на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі станом здоров`я (а.с. 31-33). Згідно Акту про нещасний випадок форми Н-І № 85/4 від 14.12.1994 року [PERSON] - електромонтер по обслуговуванню електрообладнання 5 розряду, під час виконання своїх трудових обов`язків отримав травму. Нещасний випадок мав місце за наступних обставин. В зміні з 23-00 до 7-00 в 1 годині 30 хвилин поступив виклик черговому електромонтеру [PERSON] на ремонт електросхеми кришки заливного носка в міксер № 2. По закінченню ремонту машиніст міксерного крану [PERSON] запропонував [PERSON] вжити спиртне. Після розпиття, сп`янілого [PERSON] . [PERSON] залишив спати в кабіні крану. О сьомій годині миксеровий [PERSON] знайшов лежачого на чугуновозних коліях в безтямному стані [PERSON] , який мав пошкодження ГСТ; ОГМТ; забита рана голови, з/п с/з правого плеча зі зміщенням. Травма правої голені. Травматичний шок ІІІ-ІІ ст. переохолодження. Нещасний випадок стався внаслідок безконтрольності з боку керівника зміни [PERSON] за виконанням підлеглим трудової та виробничої дисципліни. До особ, які допустили порушення законодавства про охорону праці віднесено [PERSON] - заступника начальника цеху, порушив п. 10.10.1 положення про систему управління охороною праці в Чорній металургії (далі ПСУОП в ЧМ), [PERSON] - старшого майстра, порушив п. 10.12.1 ПСУОП в ЧМ, [PERSON] - електромонтера, порушив п.15 Трудового розпорядку, та [PERSON] порушив п.15 Трудового розпорядку. Зазначені факти підтверджуються актом № 85/4 Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 14.12.1994 року (надалі Акт Форми Н-1) в 02 годин 00 хвилин в КДГМК «Криворіжсталь». (а.с.17-20) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 18.04.1995 року пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), де йому з 18.04.1995 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 80% внаслідок трудового каліцтва та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.05.1996 року, повторно 28.05.1996 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 50% внаслідок трудового каліцтва та третя группа інвалідності з переоглядом до 01.05.1997 року, повторно позивач проходив огляди ЛТЕК 20.05.1998 року, 19.05.1999 року, 25.04.2000 року, 18.04.2001 року, 21.05.2002 року, 06.05.2004 року, 25.04.2006 року, 19.05.2009 року, 07.06.2001 року, 25.06.2013 року, 07.04.2015 року, однак його стан не покращівся, та 04.04.2017 року [PERSON] було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 25% внаслідок трудового каліцтва з 01 травня 2017 року безстроково, та визначено потребу у забезпеченні медикаментозним лікуванням та виробами медичного призначення, що підтверджується виписками із акта ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача. (а.с. 11-16). Відповідно до розпорядження № 358 від 28.04.1995 року, виданного КГМК «Криворіжсталь», [PERSON] у зв`язку із пошкодженням здоров`я на виробництві було виплачено одноразову допомогу (а.с.21). Згідно розпорядження № 422 від 11.06.1996 року, виданного КГМК «Криворіжсталь», 10 грудня 1994 року був травмований електромонтер иартенівського цеху [PERSON] . Вина підприємства у данному нещасному випадку становить 60%, вина потерпілого становить 40 % (а.с.22) У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди [PERSON] мали місце до 14.01.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням його здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено, що здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок нещасного випадку на підприємстві КДГМК «Криворіжсталь», та травма [PERSON] відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві виникла під час виконання трудових обов`язків, та вина підприємства складає 60%, у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд, бере до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер травми та відсоток трудового каліцтва, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок отриманої травми на підприємстві, внаслідок якої позивач отримав часткову втрату професійної працездатності. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров`я у розмірі 60 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial