Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 89449 грн. 44 коп., моральної шкоди у розмірі 50000 гривень. Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 24.03.2016 року, біля 15:00 години [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався по вул.Танкопія у м.Харкові та на порушення п.16.6 ПДР України, на перехресті з вул.Харківських дивізій, при повороті ліворуч, не надав дорогу автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Позивача. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.06.2016 у справі 645/1826/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного праворушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 гривень. Внаслідок ДТП , яке сталося з вини відповідача, позивач був змушений скористуватись послугами автоевакуатора та послугами спецстоянки, вартість яких склала 1690 гривень та була сплачена позивачем особисто. Крім того, з метою визначення розміру спричиненого йому матеріального збитку пошкодженням його автомобіля на момент ДТП, яке сталося з вини Відповідача, позивач змушений був звернутись до Харківського НДІСЕ ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса, вартість експертного дослідження склала 1585,00 гривень. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3731 від 16.05.2016 Харківського НДІСЕ ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса, величина матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля [NUMBER], становить 86 173 грн. 64 коп. Внаслідок вищезазначеної ДТП, яка сталась з вини Відповідача, позивач отримав незначні тілесні ушкодження та протягом кількох місяців перебував під наглядом лікарів в поліклініці за місцем мого мешкання. Крім того, через вказану ДТП позивач переніс сильні фізичні, душевні та моральні страждання, внаслідок пошкодження його автомобіля, додаткових заходів щодо визначення вартості спричиненої йому шкоди, відновлювального ремонту автомобіля, у зв'язку з чим мав протягом тривалого часу змінити свій звичний спосіб життя та пересування, користуватись громадським транспортом замість автомобіля, в тому числі через стан свого здоров'я, що спричиняло значні незручності для його повсякденного життя, а також суттєво вплинуло на його стосунки з близькими родичами та членами його родини, оскільки пошкодження його автомобіля вплинуло і на їх життя. Внаслідок витрачання ним додаткових заходів на ремонт його автомобіля, він не мав змоги нормально працювати, що також призвело до погіршення його матеріального становища та посилило його моральні переживання, а також призвело до погіршення його нормальних життєвих зв'язків, в тому числі з близькими. Також, мої душевні страждання посилюються через те, що під час ДТП було сильно пошкоджено його автомобіль, який постійно використовувався ним в роботі, Крім того, його душевні страждання посилюються і через те, що Відповідач з моменту та по теперішній час не вчинив жодної дії щодо добровільного відшкодування завданих йому матеріальних збитків, витрат на лікування, та, навіть, не вибачився за вчинену ДТП. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 24.03.2016 року, біля 15:00 години [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався по вул.Танкопія у м.Харкові та на порушення п.16.6 ПДР України, на перехресті з вул.Харківських дивізій, приповороті ліворуч, не надав дорогу автомобілю [NUMBER], під керуванням[PERSON], який рухався у зустрічному напрямку прямо. Постановою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Бондарєвої І.В. від 16 червня 2016 року (справа №645/1826/16) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо - транспортної пригоди та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому діючим законодавством України. Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3731 від 16.05.2016 Харківського НДІСЕ ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса, величина матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля [NUMBER], становить 86 173 грн. 64 коп. Окрім того, після дорожньо - транспортної пригоди, позивач змушений був скористатись послугами автоевакуатора та послугами спецстоянки, вартість яких склала 1690 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією №23 від 30 березня 2016 року. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], [PERSON] є власником «BMW 520 і», д.н.з. [NUMBER]. Таким чином з відповідача на користь позивача стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 88403 грн. 64 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача та його сім'ї, які через дорожньо-транспортну пригоду зазнали душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров'я, внаслідок пошкодження автомобіля, у позивача погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. на користь позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові, поясненнях, приходить до висновку, що позивачем доведено факт порушення його прав з боку відповідачів, які, в свою чергу, не надано доказів на спростування позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать зокрема витрати пов'язані з залученням експертів та проведення експертизи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1599 грн. 29 коп. За проведення експертного авто товарознавчого дослідження №3731, складеного 16 травня 2016 року Харківським науково - дослідним інститутом судових експертиз ім..Засл. проф.. М.С. Бокаріуса,позивачем було сплачено 1585 грн. 80 коп. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial