Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона є власником 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.01.2008 року. Відповідачці [PERSON] належать 57/100 частин вказаного будинковолодіння, набутих нею на підставі цивільно-правових угод та в порядку спадкування. Крім того, їй та відповідачці [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.2008 року на земельні ділянки площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку. Відповідачеві [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 05 га для обслуговування житлового будинку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.07.1998 року, що виданий на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради. 28.12.1990 року [PERSON] згідно укладеного договору дарування подарувала [PERSON] 39/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель. До якого перейшло право користування земельною ділянкою в розмірі, що відповідає частці будинку. 30.01.1993 року її матір, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину стала власником 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] отримала право користування земельною ділянкою в розмірі, що відповідає її частці у праві власності на будинок. Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 25.12.1997 року прийнято рішення за №2062 про передачу [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок у постійне користування кожному по 0.05 га із загальної площі земельної ділянки 0.10 га, що не відповідало їх часткам у праві на житловий будинок. При цьому, її матір, [PERSON] не подавала заяви про надання їй у користування земельної ділянки і не знала про існування такого рішення. 12 березня 1998 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради було прийнято рішення за №2223 від 12.03.1998 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] було передано у власність земельні ділянки для обслуговування жилого будинку по 0.05 га кожному та на підставі цього рішення ними були отриманні Державні акти на право приватної власності на землю за №17044 та №17045 від 16.07.1998 року. При прийнятті рішення виконавчим комітетом не взято до уваги те, що [PERSON] заяви про приватизацію не подавала, та ту обставину, що будинок не був поділений в натурі. За змістом статті 30 Земельного кодексу України у редакції Закону 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об»єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Виділення без відома і згоди [PERSON] її земельної ділянки було незаконним, а подальша приватизація вчинена супереч її інтересам, без її заяви не відповідає вимогам закону. Просить визнати незаконними та скасувати рішення за №2062 від 25.12.1997 року, рішення № 2223 від 12.03.1998 року яким передані земельні ділянки у приватну власність, визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на землю на ім»я [PERSON] та [PERSON] від 16.07.1998 року та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] 11 січня 2008 року на земельні ділянки площею 0,05 га. В судовому засіданні позивач та її представник заявлений позов підтримали, просять його задовольнити із означених підстав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити. Представник [PERSON], просить у задоволенні позову відмовити, оскільки права [PERSON], на момент прийняття рішень Хмельницькою міською радою та її виконавчим комітетом не порушувались, стосовно визнання незаконними Державних актів на право на земельну ділянку та свідоцтв про право на спадщину позивач пропустила строк звернення до суду. Представник Хмельницької міської ради та виконавчого комітету Хмельницької міської ради заявленого позову не визнала та суду пояснила, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду. Крім того, Земельний кодекс України на час виникнення спірних правовідносин не передбачав можливості передачі земельної ділянки пропорційно долей кожного із співвласників у будинковолодіння та при прийнятті рішень виконавчий комітет керувався положеннями ст. 67 Земельного кодексу України. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення відповідачів та їх представників, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що [PERSON] на підставі договору дарування належало 39/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS], посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 28.12.1995 року за реєстровим номером 3-7180 та зареєстрованого у МБТІ під №30557 отриманого від матері [PERSON] з підстав належності їй цієї частини будинку з договору купівлі-продажу будинковолодіння розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 986 кв.м. укладеного [PERSON] та [PERSON], остання стала власником 39/100 частин означеного будинковолодіння. 30 січня 1993 року [PERSON], матір сторін, після смерті чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом стала власником 61/100 частин означеного будинковолодіння та як вважає позивач отримала право на користування земельною ділянкою розмірі, що відповідає її частці у будинку. На підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської Ради за № 2062 від 25 грудня 1997 року в постійне користування передані земельні ділянки [PERSON], який одержав у дар 39% житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] де він проживає земельну ділянку площею 0.05 га для обслуговування жилого будинку із загальної площі 0,10 га. Цим же рішенням [PERSON], яка одержала по спадщині 61% житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку із загальної площі 0,10 га. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради за №2223 від 12.03.1998 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0.05 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та [PERSON] площею 0,05 га на підставі рішення №2062 від 25.12 1997 року. На підставі цього рішення 16 липня 1998 року Хмельницькою міською радою [PERSON] було видано Державний акт на право власності на землю площею 0,05 га, з них 0,08 га з відповідачем [PERSON] 0,008 га у спільній власності в рівних частках. На підставі означеного документі в свій час позивачці [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га серії ЯЗ №103988, котрий за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.12.2013 року визнано недійсним з підстав визнання недійсним про поділ спадкового майна. 11 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] 18/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0.05 га. Зазначене право було зареєстроване за [PERSON] 14 лютого 2008 року. Того ж 11 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,05 га, в тому числі у спільній власності з [PERSON] 0.008 га в рівних частках, розташованої по [ADDRESS] та 11.08.2008 року позивачці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 43/100 частин означеного будинку. 25 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про встановлення порядку житловим будинком [ADDRESS]. Позивач мотивує незаконність прийнятих рішень тим, що таке рішення не містить посилання на передачу у спільну власність частини земельної ділянки площею 0.008 га в рівних частках кожному, тому виданий Державний акт матері [PERSON] є недійсним, також і Державний акт на право на земельну ділянку виданий на ім»я [PERSON] серії І ХМ №014086. Недійсними є на її думку і свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане їй та [PERSON] 11 січня 2008 року. Однак такі твердження позивача та її представника вимогам закону не відповідають. Позивач [PERSON] право власності на 43/100 частин будинковолодіння набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише 11 січня 2008 року, відповідне право за нею було зареєстроване 15 лютого 2014 року. Спадкове майно у виді 61/100 частин житлового будинку та відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS], яке на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2008 року перейшло спадкоємцям [PERSON] та [PERSON], належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 січня 1993 року. Крім того, 11 січня 2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею по 0,05 га кожна, в тому числі на земельну ділянку площею 0,008 га. Позивач мотивує поданий позов тим, що оскільки станом на час прийняття рішень виконавчим комітетом Хмельницької міської Ради за №2062 від 25.12.1997 року та №2223 від 12.03 1998 року про передачу у власність означених земельних ділянок матір заяви про це виконавчому комітету Хмельницької міської ради не подавала та Державного акту не отримувала, тому прийняті рішення є незаконними. Однак позивач та її представник не довели, а суд не встановив, що матір [PERSON] заяви про передачу їй у власність земельної ділянки не подавала, її не підписувала, та Державного акту на право власності на земельну ділянку не отримувала. Однак жодним чином означені рішення не порушували прав [PERSON] на момент їх прийняття. Матір сторін, [PERSON], котра була власником 61/100 частини будинковолодіння не оспорювала при житті вказаних рішень та отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку. На підставі означених документів [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку 11 січня 2008 року на 0.5 га кожна з врахуванням спільної частковій власності з [PERSON] 0,008 га наданої для обслуговування житлового будинку. Прийнятими рішеннями виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 25 грудня 1997 року та 12.03.1998 року про передачу земельних ділянок у постійне користування, а згодом у власність права [PERSON] не порушувались, позаяк вона не мала на той час у власності частини будинку по [ADDRESS] для обслуговування якого надавалась означена земельна ділянка. Відповідно до частини 2 статті 30 Земельного кодексу України, що діяла на час спірних правовідносин передбачала, що при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. 11 серпня 2008 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, отримала і Державний акт, що посвідчував її право власності та не оспорювала його. Підстав для визнання їх недійсними суд не знаходить. Із означених підстав в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed