Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25 січня 2017 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області суду з позовом про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах у період часу з 27.10.1986р. по 10.03.1989р., та з 20.03.1989р. по 03.03.2008р. на підприємстві відповідача шахті «Октябрська» ШУ «Октябрське» ВО Кривбасруда, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступник - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») за посадами: інженер з організації та нормування праці, нормувальник, економіст по праці відділу організації та нормування праці та заробітної плати, підземний дільничий гірничий майстер нормувальник шахти. 03.03.2008 року була звільнена із підприємства за власним бажанням. Зазначила, що внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах оскільки їй не були забезпечені належні умови праці отримала професійне захворювання та втрату професійної працездатності у розмірі 25 % безстроково. Через зазначені обставини [PERSON] переживає моральні страждання та переживання оскільки не має можливості виконувати фізичну роботу, постійно відчуває фізичний біль (кашель, утруднення дихання, та інш.). Через хворобливість вимушена постійно звертатися до лікарів та проходити стаціонарні лікування. Вважає, що моральні страждання переносить через винність відповідача підприємства на якому сумлінно працювала тривалий час внаслідок чого отримала захворювання і тому просить суд стягнути з ПАТ «КЗРК» моральну шкоду у розмірі 640\~000 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому послався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності в розмірі 25% на безстроковий термін, довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з ПАТ «КЗРК» моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 640 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача ПАТ «КЗРК» - [PERSON] позов не визнав. Зазначив, що позивач свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мав певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також у запереченнях зазначив, що позивачем не доведено причинно - наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «КЗРК» з фактом втрати працездатності. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача та відповідача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Під час розгляду справи в судовому засіданні дослідивши надані до справи докази судом встановлено наступне. Відповідно із трудової книжки, яка видана на імя [PERSON] яка міститься у матеріалах справи встановлено, що відповідно до записів, які містяться в ній позивачка пропрацювала на підприємстві в період з 27.10.1986р. по 10.03.1989р., та з 20.03.1989р. по 03.03.2008р. на підприємстві відповідача в обєднанні «Крвбасруда»РУ ім.. Комінтерну, де згодом , у період роботи шахта «Октябрська» було наділено правами структурної одиниці обєднання «Кривбасруда», згодом ДАК «Укррудпром» було перейменоване на ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке згодом, а саме з 01.08.2001 року реорганізоване у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступник - ПАТ «КЗРК») за посадами: інженер з організації та нормування праці, нормувальник, економіст по праці відділу організації та нормування праці та заробітної плати, підземний дільничий гірничий майстер нормувальник шахти. 03.03.2008 року [PERSON] була звільнена із підприємства ПАТ «КЗРК» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №1 від 05.02.2009р., комісією в складі представників керівництва ПАТ «КЗРК», в [PERSON] вказано обставини, при яких [PERSON] отримала професійне захворювання, а саме: працюючи з 03.1995р. по 07.2000р., та з 01.2003р. по 06.2005р. на шахті «Октябрська» ШУ «Октябрьське» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «КЗРК» у професії підземний дільничний нормувальник та підземний гірничий нормувальник [PERSON] виконувала роботи, умови праці яких характеризувались запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, внаслідок мавших місце випадків не застосування комплексів знесилення на підземних дільницях. Винними особами визнано керівництво ш. «Октябрська» ШУ «Октябрьське» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «КЗРК», ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України про охорону праці. Відповідно до висновку МСЕК [PERSON] первинно 25.02.2009р. було встановлено 25% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ на безстроковий термін. Згідно виписних епікризів позивачу протипоказана: важка фізична праця, переохолодження, робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземно. Відповідно до медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в міських лікарнях та Українському науково дослідному інституті промислової медицини. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 08.01.2009 року встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (Пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої другої ст.). ЛН першого другого ст. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування, щорічні курси реабілітації терапії. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Моральна шкода, завдана [PERSON] полягає у фізичному болю та стра\-жданнях, яких вона зазнає у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через професійне захворювання. У результаті професійного захворювання у стані її здоров'я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Фізичний біль та страждання, яких зазнав позивач та продовжує і далі зазнавати поля\-гають у тому, що кожного дня він зазнає та терпить: задуха, приступи сухого кашлю, біль у грудній клітці та інше . Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року" Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «КЗРК» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П - 4 від 06.02.2009 року, що призвело до ушкодження здоров'я [PERSON] на виробництві, та моральних страждань потерпілої особи. У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна шкода здоровю внаслідок професійного захворювання що призвело до втрати ним працездатності в розмірі 25%. Позивачка переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений звертатися до лікарів та перебувати під їх наглядом . При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки [PERSON] Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «КЗРК» Позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «КЗРК» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування нещасного випадку ) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 25 відсотків які призвели до моральних переживань. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, обставини нещасного випадку , факт втрати професійної працездатності, винність підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 20 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial