Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

08.07.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 19000,00 грн., 3% річних в розмірі 281,18 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 4831,17 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 292,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2014 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та [PERSON] було укладено договір зворотної фінансової допомоги № 53, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 25000,00 грн., строком до 30.04.2015 року. Позивач зазначає, що відповідач кошти повернув лише частково в розмірі 6000,00 грн., а тому у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 19000,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 4831,17 грн. та 3% відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 281,18 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.06.2014 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та [PERSON] було укладено договір зворотної фінансової допомоги № 53 (а.с.12-15). Відповідно до п.1.1. Договору, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього договору, а позичальник зобов'язується повернути позику в розмірі, визначеному у п.2.1. цього договору та в строк, передбачений п.4.1. цього договору. Згідно п. 1.2. Договору, позика за цим договором є безпроцентною. Позикодавець за користування позикою не нараховує відсотки позичальнику, а позичальник не сплачує відсотки позикодавцю. Згідно п. 4.2. останнім днем погашення позики є 30 квітня 2015 року. Вбачається, що позивач виконав умови договору в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1000001300 від 13.06.2014 року (а.с.17). Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти на загальну суму 6000,00 грн., що підтверджується карткою рахунку №6851 (а.с.18). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору зворотної фінансової допомоги № 53 від 12.06.2014 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу по даному договору в розмірі 19000,00 грн. Крім того, згідно п.7.1. Договору, при простроченні повернення позики або частини позики, що залишилась несплаченою, позичальник сплачує позикодавцю суму позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором зворотної фінансової допомоги № 53 від 12.06.2014 року належним чином не виконав. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 281,18 грн. (за період з 01.09.2014 по 30.01.2015 року в розмірі 187,40 грн.; за період з 01.05.2015 по 30.04.2015 року в розмірі 40,68 грн. та за період з 01.05.2015 по 26.06.2015 року в розмірі 89,01 грн.) та індекс інфляції в розмірі 4831,17 грн. (за період з 01.09.2014 по 30.01.2015 року в розмірі 2103,17 грн.; за період з 01.05.2015 по 30.04.2015 року в розмірі 2310,00 грн. та за період з 01.05.2015 по 26.06.2015 року в розмірі 418,00 грн.). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати, пов'язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до положення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», вбачається, що витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2015 року по 01.12.2015 року становить 1218,00 грн. Встановлено, що позивачем 25.06.2015 року було сплачено 5000,00 грн. на правову допомогу, зокрема, за складання позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням №0000004092 (а.с.23). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 08.07.2015 року. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 2015 рік, який з 01.01.2015 року становив - 1218,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 609,00 грн. (1218 / 2 = 609,00 грн.), тобто за складання позовної заяви. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 291,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial