Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 10000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], за минулий період, що становить 278 749,40 грн., що є предметом позову. 18 липня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 25 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 16 листопада 2018 року відповідач подав до суду відзив на позов, просив позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів, які присудити до сплати відповідачу на користь позивача на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час в повному обсязі. 26 листопада 2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив, висловила свої заперечення щодо позиції відповідача, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України) Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позов, які приєднано до справи, та на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що після припинення шлюбу з позивачем, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідач надає матеріальну допомогу нерегулярно в залежності від потреб дитини та за наявності у нього достатніх для цього доходів, наголосив, що має іншу сім'ю та малолітню дитину, постійного заробітку не має, отримує доходи від підприємницької діяльності, які не є сталими, не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, однак визначений позивачем розмір аліментів є значно завищеним, при вирішення питання про стягнення аліментів просив врахувати його матеріальне становище,наявність у нього інших утриманців, та визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів наутримання дитини є одним із способів захистуінтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що з 21 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. 15 листопада 2010 року Зарічним районним судом м. Суми ухвалено рішення про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 липня 2007 року відділом РАЦС по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, за актовим записом №1212. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено частково. Присуджено стягнути з [PERSON] аліменти на утриманні сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством, для дитини відповідного віку, щомісячно. Аліменти виплачувати матері дитини - [PERSON], починаючи стягнення з 02.11.2010 року по 22.04.2012 року. Присуджено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Аліменти стягувати з 02.11.2010 року по 22.04.2012 року. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментівсуд враховує: станздоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я таматеріальне становищеплатника аліментів; наявність уплатника аліментівінших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого аборухомого майна, сумаяких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; іншіобставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з 21 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину- сина [PERSON], [INFO], за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2010 року шлюб між сторонами припинено та присуджено відповідачу до сплати аліменти на утримання дитини та дружини на період з 02.11.2010 року по 22.04.2012 року. Після припинення шлюбу, за домовленістю між батьками, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, ці обставини визнанні сторонами у справі, тому не потребують доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи та отримує прибуток від зайняття підприємницькою діяльністю, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, в той же час відповідач має на утриманні малолітню дитину -[PERSON], [INFO], та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Як убачається з матеріалів справи, відповідач є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбілдінг Україна» зі часткою в статутному капіталі 55% та обіймає посаду директора цього ж Товариства з окладом 1865,00 в місяць,загальний розмір отриманої заробітної плати за 2017 рік складав 38400,00 грн., що підтверджується довідкою про розмір заробітної плати. Згідно фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва по Товариству з обмеженою відповідальністю «Промбілдінг Україна» за 2017 рік чистий прибуток товариства склав 60,5 тисяч грн., у 2016 році 1,9 тис. грн., підприємство малоприбуткове виплата дивідендів не проводилась. За даними податкового органу та представленими відповідачем податковими деклараціями убачається, що за 2017 рік загальний розмір доходів суб'єкта підприємницькоїдіяльності - фізичною особою [PERSON] склав 1 343 982,45 грн., витрати за цей же період - 1 270 796 грн., що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків з іншими суб'єктами господарювання, виписками з банків та іншими первинними документами, тобто загальна сума прибутку склала 73 186, 43 грн., орієнтовний середньомісячний доході складає 73 186, 43 грн. + 38400 = 111 586,43 грн., середньомісячний дохід з огляду на доходи отримані у 2017 році складає 9 299,00 грн. Суд звертає увагу на те, що дійсно зазначений вище дохід є сукупним валовим доходом і не є тотожним чистому доходу, який фактично отримує підприємець. Однак, в даному випадку, виходячи з його розміру та даних про рух коштів на рахунку, можна зробити висновок про обсяг коштів, які є в розпорядженні відповідача як грошовий актив. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, протягом 2017 року та поточних місяців 2018 року добровільно перераховує на банківський рахунок позивача кошти на утримання дитини, що підтверджуються випискою з банківського рахунку позивача, однак між сторонами виникають суперечки щодо визначення розміру аліментів з урахуванням віку та потреб кожної дитини, які неможливо врегулювати в позасудовому порядку. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Оскільки відповідач є фізичною особою - підприємцем, тобто, рівень його щомісячного доходу є мінливим та не може бути чітко визначеним, аліменти, що підлягають стягненню з нього, повинні визначатися в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» де встановлено з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: - 1944,99 гривень, з 1 грудня 2018 року - 2027,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 коп. щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», в іншій частині позов в цій частині задоволенню не підлягає. З урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, у зв'язку з чим суд присуджує відповідачу до сплати аліментів на утримання дитини починаючи з 09 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Слід також зазначити, що позивач не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Окрім того, в разі понесення позивачем додаткових витрат на дитину, вона має право на відшкодування їх батьком дитини в порядку і розмірі, визначеному ст. 185 СК України. Виходячи з положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Оцінивши наявні у справі докази та наведені позивачем підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, тобто останні три роки, які передували зверненню позивача з цим позовом до суду, та визначені позивачем в розмірі 278 749, 40 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2010 року відповідачем виконано, заборгованість по сплаті аліментів, за період присуджений судом, у платника аліментів відсутня, ці обставини не заперечуються сторонами спору, в той же час несплата відповідачем у добровільному порядку кошів на утримання дитинине є безумовним свідченням ухилення останнього від виконання батьківського обов'язку щодо наданняматеріальноїдопомоги на утримання дитини, самі по собі вказані позивачем обставини, які стосуються, на її думку, нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання дитини, не підтверджені достатніми доказами та не можуть бути підставами для стягнення аліментів за минулий час у розумінні положеньч.2 ст.191 Сімейного кодексу України. Суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], матір позивача, та свідка [PERSON], брата відповідача, які в судовому засіданні підтвердили факт припинення шлюбних відносин між сторонами, проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, яка самостійно займається вихованням дитини, однак ці обставини визнанні сторонами, тому не потребують доказування в даному спорі, в свою чергу свідки не є обізнаними щодо відносин між сторонами, які пов'язанні з врегулюванням питань щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, визначення розміру аліментів та періоду з якого мають сплачуватись аліменти, що є предметом доказування в межахданого спору в частині вимог, які стосуються стягнення аліментів на минулий час. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial