Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована її бувша невістка [PERSON], однак з 2002 року вона не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Ніяких перешкод у користуванні житлом їй не чинилося. З цього періоду часу відповідач не виконувала обов'язків з утримання житла, у зв'язку з чим вимушена нести зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно знятись з реєстрації не бажає, тому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач [PERSON] є її бувшою невісткою. З 2012 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, її особистих речей у квартирі немає, а тому змушена нести зайві витрати по оплаті комунальних послуг. При цьому пояснила, що жодних перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто не чинив, відповідач самостійно за власним бажанням залишила житло, поїхала на заробітки за кордон. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, через оголошення в газеті "Волинь нова" від 08.05.2014 року, причину неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проживає по сусідству із позивачем [PERSON], зазначив, що візуально знає відповідача [PERSON], яка не проживає вже декілька років за місцем реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS]. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення частково в зв'язку з наступним. З копії свідоцтва про право власності на квартиру від 15.10.2003 року слідує, що квартира, що за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.4). З довідки АОСББ «Містечко» від 25.04.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON]. є невісткою позивача [PERSON] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Як зазначено в акті від 24.04.2014 року, складеного працівниками АОСББ «Містечко» відповідач [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] не проживає з вересня 2012 року (а.с.21). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації - у квартирі [ADDRESS] і не користується спірною квартирою без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд вважає докази надані позивачем на підтвердження заявлених вимог переконливими, і приходить до висновку, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає у квартирі, що на [ADDRESS], а тому втратила право користування цим жилим приміщенням. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. Таким чином, заявлена вимога [PERSON]. про вирішення питання про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку є передчасною та не підлягає до задоволення, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є достатньою підставою для зняття її з реєстрації, що передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року.

Outcome: partial