Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та звільнення від обов"язку утримувати дитину, посилаючись на те, що вони в період з 2000 року по 2008 рік сумісно проживали з відповідачкою. [INFO] у них народився син - [PERSON]. З 2008 року вони припинили спільне проживання і після цього він сплачує аліменти на її користь на утримання дитини. З 2009 року відповідачка не раз притягувалася до кримінальної відповідальності і на даний час відносно неї набрав законної сили вирок суду. Так як відповідачка вела асоціальний спосіб життя, а також змінилися його життєві обставини, зокрема - у нього з'явилася житлова площа і постійний дохід, тому в 2012 році він забрав сина проживати до себе і до цього часу його син проживає з ним, навчається в школі, що знаходиться за місцем його проживання і знаходиться на повному його утриманні. Відповідачка ж матеріальної допомоги дитині не надає. Тому просить суд визначити місце проживання їх сина - [PERSON], [INFO] з ним та звільнити його від обов"язку утримувати сина. При розгляді справи [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що син проживає в нього з 2012 року, за цей час мати не цікавилася життям сина, не намагалася його повернути, не приймала ніяких дій щодо налагодження стосунків з сином. Хлопчик має все необхідне, навчається в школі, а він забезпечує усі необхідні умови для цього. Крім того, сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина. З боку відповідачки навпаки, ніякої матеріальної допомоги сину не надано. Вихованням та утриманням сина повністю займається він. Просив задовольнити його позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що хоче щоб син проживав з нею. Просила відмовити в задоволені позову. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради та Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради на розгляд справи до суду не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року. Від сумісного проживання мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 30 травня 2006 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с5). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 липня 2009 року з [PERSON], [INFO] стягнуті на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 09 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2011 року з [PERSON], [INFO] стягнуті на користь [PERSON], [INFO] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.7). Як вбачається з довідки ТОВ «Житло - Плюс» від 03 березня 2014 року позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Разом з ним проживає його син - [PERSON], 2006 року народження з травня 2012 року (а.с.9). Згідно довідки, виданої 03 березня 2014 року за №49 КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І -ІІІ ступенів № 16» - [PERSON], [INFO] є учнем даної школи з 01 вересня 2012 року по теперішній час. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а на разі відсутності такої згоди та умови проживання батьків окремо один від одного, якщо мати та батько не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними у відповідності до вимог частини першої статті 161 вказаного Кодексу вирішується органом опіки та піклування або судом. За встановлених обставин справи вбачається, що є потреба у вирішенні даного спору судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за вимогами частини другої вказаної норми орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До того ж, головним критерієм при визначені місця проживання дитини є інтереси цієї дитини, які повинні привалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні Європейського суду з прав людини «Гоффманн проти Німеччини» (2001 pоку), яким розкриваєюься принципи ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як вбачається з характеристики, виданої ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] працює в цеху ремонту металургійного устаткування з 2009 року та по теперішній час. За час роботи зарекомендував себе грамотним і відповідальним фахівцем, професіоналом своєї справи, не допускає порушень трудової дисципліни, за період роботи стягнень не має (а.с.34). Отримує заробітну плату, середній розмір якої за вирахуванням аліментів складає 4 523 грн.68 коп. (а.с.35). Згідно характеристики дільничного інспектора від 29 липня 2014 року, [PERSON] також характеризується позитивно (а.с.49). В той же час, згідно акту обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] від 25 квітня 2014 року, в її квартирі по вулиці 9 Травня в місті Маріуполі також створені всі необхідні умови для проживання малолітнього сина (а.с.26). Вона має другу дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.38), на обліку в наркологічному диспансері не перебуває (а.с.39); згідно характеристики дільничного інспектора характеризується позитивно (а.с.50), а вироком від 15 травня 2013 року Кіровського районного суду міста Донецька засуджена за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на п»ять років, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в три роки (а.с.51 -54). Допитані при розгляді справи в суді свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що малолітній [PERSON] вже тривалий час проживає з батьком, так він захотів сам. При цьому відповідачка має всі необхідні умови для проживання дитини з нею. Згідно висновку органу опіки та піклування Жотневої районної адміністрації від 15 грудня 2014 року, доцільно визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за місцем його проживання. У даному висновку, крім іншого, зазначено, що згідно з актом обстеження житлово-побутових умов дитини з батьком від 10 листопада 2014 року, дитині - [PERSON] за місцем проживання створені всі необхідні умови. Аналізуючи вищевикладене, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишиться дитина, суд виходить із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини та існуючий факт проживання дитини разом з батьком по теперішній час, тому приходить до висновку про визначення місця проживання [PERSON], [INFO] з батьком, тому як на думку суду, саме таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст.188 СК України та роз'яснення пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби. Ці обставини є вичерпними. Отже, факт проживання дитини з батьком, утримання та виховання її з ним не оспорюється відповідачкою, а навпаки підтверджений, однак, це не дає підстав для звільнення батька від сплати аліментів. Суд вважає, що вказані обставини, як і оцінка належних доказів є суттєвими для вирішення питання про визнання виконавчого листа, за яким стягуються аліменти з позивача на користь відповідачки на утримання їх сина таким, що не підлягає виконанню. Тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial