Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У червні 2020 року ТОВ «ФК «Преміум Актив» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив», право вимоги до якого перейшло за договором про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1 від 03.07.2019 року, заборгованість за договором № 3005008246-085076 від 18.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 114000 ,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 10 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 500,00 грн., заборгованості по процентам за прострочку - 89500 грн., заборгованості зі сплати штрафу - 10 000, 00 грн., а також судові витрати 2102 грн. На обгрунтування позовних вимог зазначав, що між ТОВ «ФК «Є Гроші» та громадянинкою України [PERSON] було укладено договір № 3005008246-085076 від 18.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним дій, які свідчать про укладення договору. Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно умов договору позичальник отримав у позику гроші у розмірі 10 000,00 грн., які були перераховані на картковий рахунок відповідача на підставі договору співробітництва №2829 від 28.12.2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,5% за кожен день користування позикою, що становить 537% річних. Дата повернення позики - 17.01.2019 року включно. Загальна сума позики, враховуючи проценти - 13900,00 грн. Платіжним дорученням № 23757 від 20.12.2018 року та повідомленням від 22.04.2020 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 10 000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, натомість відповідач у визначений строк, кошти не повернув, у зв`язку із чим за договором виникла заборгованість. 18.12.2018 року між ТОВ «ФК «Є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, за яким клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, у тому числі і до боржника [PERSON] . Оскільки боржник [PERSON] наявну у нього заборгованість не погасив, ТОВ «ФК «Преміум Актив» просить суд позов задовольнити, та стягнути наявну у відповідача заборгованість. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 73). Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду відзив, у якому просила суд розглядати справу за її відсутності (а.с. 72). Також у наданому відзиви відповідачка зазначила, що заперечує проти позову в повному обсяхі та просить відмовити у його задоволенні на підставі того, що позивачем не доведено перерахування коштів на рахунок [PERSON] , а сам договір про наданя позики не може бути визнаний дійсним за відсутності підпису сторін, що договір факторингу ж недійсним черезе недійснисть основного документа, на підставі чого виникли відносини між кредитодавцем та Позивачем, а доводи позивача не обгрунтовані (а.с. 60-72). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та [PERSON] укладено договір № 3005008246-085076 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема смс-повідомлення із кодом 756941, що зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Згідно умов договору № № 3005008246-085076 від 18.12.2018 року про надання позики, строк, на який надається позика за цим договором, становить 31 днів, дата надання позики - 17.01.2019. Періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлюються графіком розрахунків. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1,5% за кожен день користування позикою, що становить 537 процентів річних. Сума процентів за 31 день становить 3900,00 грн. За невиконання зобов`язання, умовами договору передбачена пеня у розмірі 3% від суми залишку позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Повідомленням від 22.04.2018 року підтверджується, що через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») було проведено успішну транзакцію типу «виплата» на сайті EGROSHI.COM на карту клієнта. Дані про транзакцію: дата та час проведення операції - 2018-12-20 09:42; сума операції - 10 000,00 грн.; номер карти - [NUMBER] ; номер трансакції - 24529-17351-94918; опис платежу - Перевод для займа № 85076 ФИО : [PERSON] (а.с.23). Згідно платіжного доручення № 23757 від 20.12.2018 року ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» 20.12.2018 року перерахувало на рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 10 000,00 грн. Карта клієнта [NUMBER] , транзакція № 24529-17351-94918 надання позики згідно договору кредитування № 3005008246-085076 від 20.12.2018 року (а.с.22). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, тоді як позичальник - відповідач по справі, порушив договірні зобов`язання, не повернувши в обумовлений строк належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка складає 114000 ,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 10 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 500,00 грн., заборгованості по процентам за прострочку - 89500 грн., заборгованості зі сплати штрафу - 10 000, 00 грн (а.с.16-21). Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону Україну «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Встановлено, що відповідач у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку оформив Заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки, надавши паспорт з витягом та картку платника податків. Таким чином, 20.12.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на строк до 17.01.2019 року включно. Згідно з Договором позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису. Строк позики за цим Договором складає 31 день, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 17.01.2019 року включно. Згідно додатку 1 до Договору №3005008246-085076 від 18 грудня 2018 року, підписаних цифровим підписом відповідачки сукупна вартість позики складає 13900 грн., з них проценти за користування коштами складають 3900,0 грн. Зазначене дає підстави дійти висновку, що позикодавець виконав умови договору, перерахувавши на картковий рахунок позичальника кошти в сумі 10 000,00 грн. Посилання відповідачкт на те, що позивачем не надано підтвердження, що грошові кошти перераховувались саме їй (відповідачці), суд вважає безпідставними, оскільки в платіжному дорученні №23757 від 20.12.2018 року зазначено, що отримувачем коштів є саме відповідачка [PERSON] та зазначений номер картки клієнта на яку перераховані грошові кошти. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідач не укладав з ТОВ «ФК Є Гроші» 20.12.2018 року кредитного договору, оскільки вона його не підписувала, враховуючи наступне. Як встановлено судом, згідно з договором, позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка для її ідентифікації надала скан-копію паспорту та ідентифікаційного коду, а також підписала договір позики електронним підписом суд приходить до висновку про укладеність договору між позикодавцем та відповідачем. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами договору № 3005008246-085076 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та беручи до уваги факт невиконання відповідачем обов`язків по поверненню вищевказаної суми позики, суд приходить до висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача на користь позивача отриманої позики в розмірі 10 000,00 грн. та 3900,00 грн. відсотків, передбачених умовами договору. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 89 500,00 грн., та штрафу в розмірі 10 000,00 грн. слід задовольнити частково виходячи з наступного. Згідно укладеного між сторонами договору, у разі порушення його умов позичальник сплачує пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення (п. 1.5.2). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого за договоромвиникла заборгованість перед позикодавцем. Разом з тим, стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати позикодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже він не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшим за 15 відсотків суми простроченого платежу. Договором про надання позики передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язань у вигляді пені. Штраф не передбачений. Враховуючи те, що відповідач отримав від ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» позику у розмірі 10 000 грн., сума процентів за 31 день користування позикою згідно умов договору становить 3900,00 грн., згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 2085,00 грн. = (13900,00 грн. х (15%/100%)), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 89500,00 грн. суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та п.1.5.2 Договору. Помилковим, на думку колегії суддів, є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за весь час користування грошовими коштами до дня їх повернення, виходячи з наступного. Наслідки порушення грошового зобов`язання позичальником встановлюються в ч.1 ст.1050 ЦК України, яка передбачає, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Сторонами було погоджено строк кредитування - з 18.12.2018 року до 17.01.2019 року включно, тобто строком на 31 день. При цьому, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у Постанові від 06.02.2019 року по справі № 175/4753/15ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги щодо стягнення відстосків з відповідача на користь позивача після спливу визначеного строку кредитування слід відмовити. 03.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено Договір про надання фінансових послуг № 0307/1, за умовами якого клієнт передав своє право вимоги до [PERSON] фактору - ТОВ «ФК «Преміум Актив». Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає також правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №555/2428/15-ц (провадження №61-33582св18). Доказів сплати боргу первісному кредитору відповідач суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3900, 00 грн., та заборгованості за по процентам за прострочку у розмірі 2085,00 грн. Підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні з вищевикладених підстав. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 294,81 грн. Тобто, 11400,00 грн. : 15985,00 грн. = 7,13 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 2102,00 грн. (судовий збір) : 7.13 = 294,81 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Outcome: partial