Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

23.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 109181,14 грн. В позові зазначив, що 06.04.2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов [PERSON] про поновлення його на роботі був задоволений. В добровільному порядку Держагенство резерву України рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду в частині поновлення позивача до цього часу не виконане. Оскільки Держагенство резерву України з моменту набуття чинності рішенням Заводського суду від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то на підставі ст.236 КЗпП України позивач в позові просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді, а саме за період з 05.03.2016р. до 17.02.2017р. в сумі 109181,14 грн., оскільки рішеннями Заводського районного суду м.Запоріжжя вже задоволені позови щодо стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу за попередні періоди. Ухвалою суду від 12.05.2017 року до участі у розгляді цивільної справи в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Державну організацію «Комбінат «Зірка». В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, просив задовольнити їх. Представник 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ДО «Комбінат «Зірка», який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Державного агентства резерву України до судового засідання жодного разу не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином декілька разів, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду відповідачем надані заперечення на позов, які надійшли 03.04.2017р., в яких вказано, що Державне агентство резерву України просить відмовити в задоволенні позову до Держагенства з тих мотивів, що на сьогоднішній день у ДО «Комбінат «Зірка» не існує посади директора, на яку необхідно поновити [PERSON], окрім того, позивач мав трудові відносини з ДО «Комбінат «Зірка» і отримував зарплату на вказаному підприємстві, а тому вказане підприємство повинно сплачувати [PERSON] компенсацію по заробітній платі. До того ж, посилаються на той факт, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого лимта про поновлення на роботі [PERSON] та виплати йому середнього заробітку закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повернуто до суду. У відповідності до ст.38 вказаного закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, а тому просили в задоволенні позовних вимог до Державного агентства резерву України відмовити (а.с.25-28). Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30 червня 1993 року позивач працював директором Комбінату «ЗІРКА». 06 квітня 2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки цей наказ був виданий в той час, коли позивач перебував на лікуванні, то після надання листків непрацездатності до Державного комітету України з державного матеріального резерву, його керівництво 16 червня 2009 року видало новий наказ № 176-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2009р. № 116-к», яким змінено п.1 попереднього наказу, а саме дата звільнення була змінена з 06 квітня на 16 червня 2009р. Тобто в частині визначення дати звільнення було дотримано вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з посади, позивач звернувся до суду з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов був задоволений ( а.с.8-10). Апеляційним судом Запорізької області від 28.09.2009р. по справі № 22-4475/2009 змінено рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а в частині поновлення на роботі рішення районного суду залишено без змін. Таким чином, рішення про поновлення на роботі набуло законної сили з 26.08.2009р. В добровільному порядку Державний комітет України з державного матеріального резерву рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду до цього часу не виконане - на роботі позивач не поновлений. У період з моменту набуття чинності рішення про поновлення його на посаді по теперішній час він неодноразово звертався до суду з позовними вимогами до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, які кожного разу задовольнялись на користь позивача. Указом Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010р. Державний комітет України з державного матеріального резерву було перетворено на Державне агентство резерву України, що стало правонаступником вказаного Державного комітету. Так, в черговий раз, заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2016р., яке набуло чинності 07.06.2016 р., його позов був задоволений та вирішено стягнути з Державного агентства резерву України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 16.09.2014 року по 04.03.2016 р. в сумі - 137013 грн. 82 коп. (а.с.11-13). Відповідно до\~статті 232 КЗпП України\~безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, керівника підприємства, установи, організації, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень. Стаття 233 КЗпП України\~передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 236 КЗпП України\~встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Оскільки Державне агентство резерву України з моменту набуття чинності рішенням Заводського райнного суду м.Запоріжжя від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то позивач має право на підставі\~ст.236 КЗпП України\~на виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді. Відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995р. №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді,протягом якого за працівником зберігається середній заробіток,заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Згідно\~зі\~ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється в розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок, посадових окладів. Оплата праці керівника підприємства, умови та розмір оплати його праці встановлюються в контракті згідно із вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.99 № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та обєднань державних підприємств». Відповідно до п. 1 Постанови № 859 право встановлювати розмір посадового окладу керівнику підприємства, заснованого, зокрема, на державній власності, у контракті надано керівникам центральних органів виконавчої влади, які укладають контракти з керівниками цих підприємств. З 01 квітня 2009 року згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2009 рік" з урахуванням змін та доповнень від 03.02.2009 № 908 - VI, від 05.03.2009 №1080 - VI мінімальна заробітна плата становить 625,00грн. На час звільнення [PERSON] згідно рішення апеляційного суду від 28.09.2009р. по справі №22-4475/2009, його середньоденний заробіток становив 185,66грн. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015р. №1013 з 01 грудня 2015р. посадовий оклад 1 тарифного розряду був визначений на рівні 1378,00грн. Отже, застосуванню в період березень-квітень 2016 року підлягає коефіціент коригування у розмірі 1378,00/625,00=2,2048. Згідно Постанови КМУ від 6 квітня 2016р. №288 «Про підвищення оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01 травня 2016 року встановлено у штатному розписі встановлено розмір посадового окладу 1 тарифного розряду у розмірі 1516,00грн. Отже, застосуванню в період травень-листопад 2016 року підлягає коефіціент коригування у розмірі 1516,00/1378,00=1,1001. Згідно Постанови КМУ від 23 листопада 2016р. №840 «Деяки питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери» посадовий оклад 1 тарифного розряду встановлено на рівні 1600,00грн. Отже, застосуванню в період грудень 2016 лютий 2017 року підлягає коефіціент коригування у розмірі 1600,00/1516,00=1,0554. березень 2016 18дн.*409,34=7368,12грн. квітень 2016 21дн.*409,34=8596,14грн. травень 2016 19дн.*450,31=8555,89грн. червень 2016 19дн.*450,31=8555,13грн. липень 2016 21дн.*450,31=9456,51грн. серпень 2016 22дн.*450,31=9906,82грн. вересень 2016 22дн.*450,31=9906,82грн. жовтень 2016 20дн.*450,31=9006,20грн. листопад 2016 22дн.*450,31=9906,82грн. грудень 2016 22дн.*475,26=10455,72грн. січень 2017 20дн.*475,26=9505,20грн. лютий 2017 13дн.*475,26=6178,38грн. Таким чином, відповідно до виробничого календаря за 2016 та 2017 роки, стягненню підлягає загальна сума 107397,75грн. Саме в такій сумі підлягають задоволенню позовні вимоги,оскількі зазначаючи суму, що підлягає стягненню, в розмірі 109181,14 грн. позивачем невірно зазначено кількість робочих днів за травень, червень, та жовтень 2016 року ( замість 19, 19,20 робочих днів, в розрахунку зазначено 20,21,21, робочих днів, відповідно). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 15 січня 2016 року у справі №332/4727/14-ц(провадження 2/332/43/16) встановлено певні факти та відповідні правовідносини. Отже, розпорядником грошових коштів ДО «Комбінат «Зірка» є Державне агентство резерву України. При цьому тільки голова Держрезерву вправі приймати на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка». А відповідно до п.34\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~судам розяснено, що стосовно до правил\~ст.24 КЗпП\~рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом наказу про це. Повноваження про прийняття на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка» має тільки голова Держрезерву, а тому ДО «Комбінат «Зірка» позбавлено можливості виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, що вказує на відсутність вини посадових осіб вказаного підприємства. З норми\~ст.236 КЗпП України\~вбачається обовязок виплати середнього заробітку працівнику у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. З матеріалів справи вбачається, що таким органом є Держрезерв України. Такий висновок кореспондується із розясненнями, які містяться в п.33\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції\~ст.237 КЗпП\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Оскільки посадові особи ДО «Комбінат «Зірка» не мають повноважень приймати на роботу керівника вказаного підприємства, то суд приходить до висновку, що в їх діях відсутність вина за невиконання рішення суду щодо поновлення [PERSON] на роботі, а отже і відповідальність, передбачена\~ст.236 КЗпП України, повинна покладатись та розпорядника грошових коштів, які належать ДО «Комбінат «Зірка», а саме на Державне агентство резерву України. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,98грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial