Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування", в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на користь позивача 71 256, 11 грн. - невиплачену заробітну плату, 15 000 грн. - моральну шкоду, 250 грн. - юридичні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працює токарем в ДП "Харківське конструкторське бюро двигунобудування". З березня 2015 року відповідач припинив виплату позивачу заробітної плати. Через невиплату заробітної плати відповідачем [PERSON] у відповідача перед позивачем станом на 31.09.2015 року склалась заборгованість по заробітній платі, що було нараховано, але не виплачено, у розмірі 71 256 грн. 11 коп. Окрім того, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 15 000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту спричинення йому такої шкоди. Крім того, зазначає, що затримка у виплаті заробітної плати склалась внаслідок неналежного фінансування підприємства зі сторони замовників, які є державними підприємствами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що позивача [PERSON] згідно розпорядження керівника Харківського виробничого об'єднання "Завод імені Малишева" № 7 від 12 січня 1988 року прийнято на посаду токаря 2-го розряду до цеху № 370. Згідно наказу Мінмашпрому України № 315Д від 25.06.1993 року, цех 370 перейменовано в ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування". Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 року № 987 ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" реорганізовано в Казенне підприємство "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування". Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2012 року № 223 та наказу ДК "Укроборонпром" № 80 від 15.03.2013 року Казенне підприємство "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" реорганізовано в Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування". Таким чином, [PERSON] працює в ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування". Як вбачається із довідки ДП "Харківське конструкторське бюро з двигунобудування" № 1108/63 від 16.11.2015 року заборгованість відповідача по заробітній платні перед [PERSON] станом на 31.09.2015 року за період з квітня по вересень 2015 року складає 71 256, 11 грн. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи, що відповідач не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, за період з квітня по вересень 2015 року у розмірі 71 256, 11 грн. Відносно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Судом встановлено, що в результаті невиплати заробітної плати позивач змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав шляхом звернення до суду, відчував почуття приниженості внаслідок відсутності коштів для існування, змушений був змінити свій звичайний спосіб життя. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2500 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 737,56грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 250грн. суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути повязані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування понесення витрат з оплати правової допомоги до позовної заяви надано витяг з угоди про надання правової допомоги від 22.10.2015 року та додаток № 1 до нього. При цьому, з наданих суду документів не вбачається, що надані позивачу юридичні послуги повязані з розглядом цієї конкретної цивільної справи, позивачем не надано документального підтвердження понесення витрат на правову допомогу (доказів оплати послуг адвоката), розрахунку цих витрат, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 250 грн.

Outcome: partial