Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

24.05.2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що 12 листопада 2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилось дві доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на сьогоднішній день проживають разом з матірю. Вказує, що періодичних коштів, які відповідач перераховує їй на банківську картку, не достатньо на життя та розвиток дітей. Зазначає, що дочка [PERSON] потребує постійного та вартісного лікування, дітям необхідний періодичний відпочинок та догляд за здоровям. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, має мінливий проте достатній дохід, а тому в змозі надати матеріальну допомогу на утримання дітей. Добровільно домовитися про розмір аліментів їм не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду\~від 29\~травня 2018\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі. В установлений в ухвалі строк від відповідача надійшов відзив, в якому вказує, що приймає участь в утриманні своїх дітей, купуючи продукти харчування, ліки, речі першої необхідності, а також в добровільному порядку перераховує позивачу кошти на потреби їх спільних дітей. Також, зазначає, що сума аліментів у розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину не обґрунтована безпосередніми матеріальними потребами дітей, не підтверджена конкретними розрахунками грошових витрат. Просить суд, позов задовольнити частково, а саме стягувати з нього аліменти на утримання дітей, в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у ній. Крім того, суду пояснив, що єдиним джерелом доходу позивача є пенсія по інвалідності в розмірі 1500 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, однак, зазначив, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. на двох дітей. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача. Крім того, зазначив, що чистий дохід [PERSON] в місяць складає 7-8 тис. грн., а тому визнана відповідачем сума в розмірі 3500 грн. буде становити половину його доходів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилось дві доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11-12). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з матірю позивачкою [PERSON] та перебувають на частковому її утриманні. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула\~чинності для\~України 27\~вересня 1991\~року,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із пояснень сторін в судовому засіданні, матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач являється фізичною особою-підприємцем та отримує доходи від своєї діяльності. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоровя, наявність інших дітей на утриманні. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1750 грн. до досягнення дітьми повноліття. Крім того, вказаний розмір аліментів визнаний відповідачем в судовому засіданні, і є достатнім для забезпечення утримання дітей з врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік». При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів, про те, що їх неповнолітня донька [PERSON] потребує лікування, оздоровлення та кошти на медикаменти, а тому вона потребує додаткових коштів на її утримання, оскільки стягнення таких коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, вирішується окремо в порядку визначеному ст. 185 СК України, що в даному випадку не являється предметом позову. Також, в судовому засіданні, представник позивача не довів належними та допустимими доказами наявність витрат у [PERSON] на утримання дітей в розмірі по 3000 грн. в місяць. Наявність у позивача дитини від іншого шлюбу, в даному випадку, не підтверджує доводи позивача про розмір витрат, які [PERSON] несе на утримання дітей від шлюбу з відповідачем. Визначаючи саме такий розмір аліментів, суд також враховує наявність у позивача нерухомого майна (а.с. 34, 35). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial