Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Черкаська місцева прокуратура в інтересах Черкаської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, Страхова компанія «Глобус» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що ухвалою Черкаського районного суду від 10.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності. З вказаної ухвали вбачається, що 20.04.2015 року близько 07-55 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись в с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області по вул. Жовтневій, зі сторони м. Черкаси в напрямку с. Леськи, порушив п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої сідничної кістки без зміщення уламків, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1142 від 22.06.2015 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя. Заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості знаходиться в прямому причинному звязку з порушенням водієм автомобіля [NUMBER] [PERSON] п. 12.1 ПДР України. Згідно листа комунального закладу «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради від 23.02.2016 року № 71 внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги протягом 10 ліжко-днів, в період з 20.04.2015 по 30.04.15. За вказаний період на стаціонарному лікуванні згідно інформації наданої лікарнею на лікування [PERSON] витрачені кошти у сумі 1888 грн. 90 коп., чим завдано державі збитки на вказану суму. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], кошти в сумі 1888 грн. 90 коп., які затрачено на лікування потерпілої [PERSON] на користь Черкаської міської ради. Прокурор Шмайлов О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав що ризики з ДТП були застраховані в страховій компанії «Глобус», яка відшкодовувала витрати відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5718422 від 08.02.2015 року, то й витрати, які затрачені на лікування потерпілої [PERSON] повинні відшкодовуватися СК «Глобус». Представники третіх осіб КЗ Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради та СК «Глобус» в судове засідання не зявилися, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що ухвалою Черкаського районного суду від 10.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності. Відповідно до вказаної ухвали, 20 квітня 2015 року близько 07-55 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухався в с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області по вул. Жовтневій, зі сторони м. Черкаси в напрямку с. Леськи, порушив п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої сідничної кістки без зміщення уламків, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1142 від 22.06.2015 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя. Заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості знаходиться в прямому причинному звязку з порушенням водієм автомобіля [NUMBER] [PERSON] п. 12.1 ПДР України. Згідно листа комунального закладу «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради від 23.02.2016 року № 71 внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги протягом 10 ліжко-днів, в період з 20.04.2015 по 30.04.15. За вказаний період на стаціонарному лікуванні згідно інформації наданої лікарнею на лікування [PERSON] витрачені кошти у сумі 1888 грн. 90 коп., чим завдано державі збитки на вказану суму. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 18 липня 2015 року ухвала, якою [PERSON] визнано винуватим та звільнено від кримінальної відповідальності набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей обєктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Дана правова позиція підтверджується постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Статтею 1206 ЦК України передбачено обовязок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved