Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 26.09.2017 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що стан здоровя дитини потребує значних витрат на його лікування. На даний час позивач не працює та має непостійні доходи, яких недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім цього, позивач вказує, що відповідач надає матеріальну допомогу, однак такі виплати є непостійними та залежать від бажання відповідача, не зважаючи на його обовязок по утриманню дитини. Позивач стверджує, що відповідач офіційно не працює, однак отримує регулярний дохід та достатньо матеріально забезпечений, оскільки здійснює будівництво будинку на земельній ділянці, яку придбав у 2017 році. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме - в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач подав відзив на предявлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів не більше, ніж 850 грн. Зокрема зазначив, що наведені в позові факти є необєктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, зокрема відповідач вказує, що він хворіє хронічним нефритом в стадії нестійкої ремісії, а також перебував на лікуванні в Ковельському МТМО з переломом кісток носа. Крім цього, відповідач вказує, що відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27.03.2018 року у нього є заборгованість за кредитом у розмірі 10870.00 грн. Щодо обставин придбання земельної ділянки та ведення будівництва, відповідач у своєму відзиві на позов зазначив про придбання вказаної земельної ділянки за кошти, отримані у відшкодування моральної шкоди. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив задовольнити позов частково, оскільки позивачем не надано суду доказів задовільного матеріального стану відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайоного суду від 26.09.2017 року, шлюб, зареєстрований 11.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що фактично визнав відповідач у поданому на позов відзиві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] не працює, однак отримує стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 27 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1200 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно, на переконання суду, буде обєктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан, не впливають на першочерговий висновок суду про розмір аліментів, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму. Доводи відповідача про його незадовільний стан здоров'я суд також відхиляє, оскільки відповідач не подав доказів того, що його стан здоров'я істотно обмежує його працездатність. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви з 16.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial