Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим Кодексом України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимоги ст. ст. 156, 162 ЖК України власник та члени родинизобов`язанні вчасно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основним видом діяльності підприємства є діяльність з виробництва, постачання та транспортування тепло та електричної енергії. З 01 січня 2007 року і до теперішнього часу, відповідно до встановлених тарифів, позивач здійснює постачання теплової енергії і гарячого водопостачання фізичним особам-споживачам послуг, а також відповідачам. (а.с. 6) Згідно довідки КП «СЕЗ», [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] (а.с. 5) Як вбачається з довідки № 47981 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з довідки про заборгованість відповідачів перед позивачем, з 01.12.2014 року по 01.10.2019 року складає 24 854,45 грн. (а.с. 3-4). Згідно довідки № 3477 від 07.10.2009 року ТОВ «Коменерго» при комісійному обстеженні встановлено, що у квартирі [ADDRESS] в залі та двох спальнях підводи до радіаторів від`єднанні від стояків системи центрального опалення. Цілісність стояків не порушена. У кухні стояк системи центрального опалення закритий гіпсокартоном, визначити його роботоспроможність не має можливості. (а.с. 31). Доводи представника відповідача щодо неотримання ним фактично отриманих послуг, оскільки ним проведено відключення, тому позивач неправомірно здійснював нарахування заборгованості є необґрунтованими з огляду на такВідповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Оскільки відповідачі не виконали вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 до вчинення дій щодо відключення, суд погоджується з доводами позивача, що позивач здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Оскільки відповідачі самовільно відключили свою квартиру та не вирішили у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття позивача з обліку, як споживача послуги, яку він не отримує. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-295цс15 від 20 квітня 2016 року, у постанові № 6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання. На підтвердження своїх вимог позивач надав реєстр нарахування і оплати послуг теплопостачання до квартири відповідачів (а. с. 3-4). При відключенні від мереж централізованого опалення без дотримання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власників квартир зі сплати за послуги з теплопостачання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року по справі № 522/401/15-ц. Оскільки представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявив про застосування позовної давності, позивач не надавав заяви про поновлення цього строку, в матеріалах справи відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності, позовні вимоги ТОВ «Краматорськтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2014 року по 30.10.2016 року включно, задоволенню не підлягають, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі з 2014 року взагалі не сплачували поточні платежі, на погашення заборгованості ніяких сум сплачено не було. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Тому у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за опалення та підігрів води за період з 01.12.2014 року по 30.10.2016року, в сумі 8 416,03 грн.необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Розглядаючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за опалення за період часу з 01.11.2016 року по 01.10.2019 рік, суд приходить до наступного. Згідно розрахунку, заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01.11.2016 року по 01.10.2019 року складає 16 438,42 грн. (а.с. 3-4) За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за опалення води за період часу з 01.11.2016 року по 01.10.2019 рік у розмірі 16 438,42 грн., підлягають задоволенню. Оскільки у матеріалах справи наявні всі докази того, що відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач і відповідачі порушили свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг, то позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за опалення за період часу з 01.12.2014 року по 01.10.2019 ріку, підлягають частковому задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 921 грн, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволенні частково, а також враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1270 грн. 52 коп., а саме: в рівних частках з кожного по 635,26 грн.

Outcome: partial