Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

28 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача -Костянтинівського державного хімічного заводу, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що 1 серпня 2013 року звільнився з займаної посади старшого майстра з ремонту обладнання Костянтинівського державного хімічного заводу з причини невиплати заробітної плати. При звільненні виплата належних йому також проведена не була, а також не було сплачено вихідну допомогу в розмірі одного окладу в сумі 2990 грн., як це передбачено колективним договором. Станом на день звернення до суду розрахунок він не отримав, тому вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з розміру його середнього заробітку, що складає 3411,20 грн. Крім того, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в приниженні відповідачем його честі та гідності людини, як громадянина, яку він оцінює у 10 000 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто, за шість місяців, у розмірі 20467,20 грн., вихідну допомогу у розмірі одного окладу в сумі 2990 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовні заяві обставини. Представник відповідача - Костянтинівського державного хімічного заводу, у судове засідання не з*явився, надавши письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] (а.с. 29), вказуючи, що заперечує проти стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди на користь позивача, в іншій частині з позовними вимогами згоден. Заслухавши пояснення позивача, з*ясувавши думку представника відповідача, дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] (а.с. 2-4), у період часу з 9 червня 1993 року по 01 серпня 2013 року працював у Костянтинівському державному хімічному заводі; 01 серпня 2013 року звільнений з займаної посади майстра з ремонту електрообладнання за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, витягом з наказу №58-К від 31 липня 2013 року (а.с. 7-13). У відповідності зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства, повинна була бути проведена в день звільнення - 1 серпня 2013 року, проте, остаточний розрахунок з ним не проведений. Так, як вбачається з копії судового наказу у справі № 233/8430/13-ц від 21 листопада 2013 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом (а.с. 22), з відповідача на користь позивача [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з листопада 2012 року по серпень 2013 року включно у розмірі 18 098 грн. 01 коп., який до теперішнього часу не виконано боржником, що не заперечував у письмових поясненнях по суті позовних вимог [PERSON] представник відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для стягнення з відповідача вказаного середнього заробітку. Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року з відповідними змінами та доповненнями. Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки № 958 від 13 грудня 2013 року (а.с. 5) розмір середнього заробітку позивача за місяць роботи 2013 року складає - 3411,20 грн. Весь час затримки розрахунку за період з 2 серпня 2013 року по 27 січня 2013 року становить 124 робочих дні, таким чином, середній заробіток за цей час складає 10 070, 04 грн., виходячи з розрахунку: червень-липень 2013 року - 42 робочих дні; 3411,20 грн. / 42= 81, 21 грн. - середньоденна заробітна плата позивача; 81,21 грн. х 124 робочих дні = 10 070, 04 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 117 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки порушення трудових прав позивача (невиплата коштів при звільненні) відповідачем на час розгляду справи не усунено, суд вважає, що діями відповідача щодо невиплати належних при звільненні сум, позивачу заподіяно моральні страждання, оскільки порушення його законних прав призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, враховуючи ненаведення позивачем в обґрунтування завданої йому моральної шкоди настання конкретних наслідків, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що, з урахуванням характеру та обсягу такої шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн., що, на думку суду, буде достатнім, розумним та справедливим відшкодуванням. Крім того, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача -Костянтинівського державного хімічного заводу, в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні в розмірі одного окладу, що складає 2990 грн., задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що така виплата при звільненні працівника за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України передбачена умовами колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом підприємства 2011-2013р.р. від 5 жовтня 2011 року, зокрема п. 15, на який він посилався (а.с. 14-17). В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial