Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

02.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом, в якому просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу № 0819 від 19.07.2017 року в розмірі 47188,91 грн., з яких: 37000 грн. сума основного боргу та штрафні санкції у розмірі 10188,91 грн., з яких: 1052,22 грн. 3 % річних, 5290,49 грн. 1 облікова ставка НБУ та 3500,20 грн. інфляційні збитки. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позову зазначає, що 19.07.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 0819, за умовами якого відповідач зобов`язувався виготовити та поставити індивідуальне замовлення (меблі) визначене умовами договору та додатками до нього, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити продукцію. На виконання вимог договору позивач здійснив предоплату в розмірі 50 % від загальної вартості договору в сумі 37 000 грн. В свою чергу, відповідач мав протягом 20 робочих днів з дати підписання договору здійснити поставку та монтаж виготовленої продукції. Однак в порушення вимог договору, станом на 20.07.2018 року продукція поставлена не була. 01.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою (претензією) про повернення коштів та сплату штрафних санкцій, яка була відповідачем проігнорована, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протягом тривалого часу, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, йому довелося самостійно вирішувати побутові питання з пошуку квартири з нормальними побутовими умовами, щоб була можливість приготувати їжу, через що тривалий час він не міг вночі нормально спати. В подальшому йому довелося спрямувати свій бюджет на оренду житла з елементарними побутовими умовами. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, в наслідок чого він почав до всього ставитись нервово. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали, крім нього, члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Крім того, як зазначає позивач на тривалий час після укладення вищевказаного договору йому та його близьким довелося переїхати в орендовану квартиру задля того, щоб була можливість елементарно приготувати їжу, що викликало суттєві незручності Багато справ, запланованих раніше позивачу довелося відкласти, а від деяких взагалі він змушений був відмовитися, що спричинило проблеми з роботою. 06.09.2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу № 0819 від 19.07.2017 року в розмірі 60902,71 грн., з яких: 37000 грн. сума основного боргу та штрафні санкції у розмірі 23902,71 грн., з яких: 2299,07 грн. 3 % річних, 12657,04 грн. 1 облікова ставка НБУ та 8946,60 грн. інфляційні збитки. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову повністю підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач також в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, про причини суд не повідомив, заяв та клопотань не надіслав, своїм правом подачі відзиву на позов не скористався. У зв`язку з цим, в силу вимог статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ст. 655 ЦК України - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому ( ч. 1 ст. 656 ЦК України). Згідно статей 662, 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 664 ЦК України - обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено з матеріалів справи, 19.07.2017 року між ФОП [PERSON] (надалі-продавець) та [PERSON] (надалі-покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 0819 (надалі - Договір). Згідно п. 1.1 Договору, продавець приймає індивідуальне замовлення на виготовлення продукції, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти продукцію, виготовлену по даному договору, згідно даними, зазначеними в замовленні. Відповідно до вимог п. 2.1 Договору оплата товару здійснюється попередньо в розмірі 37000 грн. від вартості замовлення, а залишок 37000 грн. сплачується покупцем після встановлення меблів. Таким чином, зі змісту договору встановлено, що позивач здійснив передоплату в сумі 37000 грн., а відповідач мав за індивідуальним замовленням позивача виготовити та поставити меблі. Пунктом 3.4. Договору визначено, що готову продукцію (в розібраному вигляді) продавець зобов`язувався доставити протягом 20 робочих днів з дати підписання договору. Однак, відповідач не виконав взяті на себе обов`язки, оскільки меблі за замовленням позивача не виготовив та прострочив поставку продукції. 01.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою (претензією) про повернення коштів та сплату штрафних санкцій, яка була відповідачем проігнорована. Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Частинами 1,2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Я вже було встановлено раніше, відповідач, не поставивши в строк замовлені позивачем меблі, свого обов`язку з повернення передплати в сумі 37000 грн. не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів поставки товару або повернення предоплати за поставку меблів не надав, - позовні вимоги про стягнення суми попередньої предоплати в розмірі 37000 грн. підлягають задоволенню. Щодо нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже вказаною статтею передбачено можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання. Відтак, грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора. Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої предоплати не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої предоплати за непоставлений товар. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумні ст. 625 Ц К України. Такий висновок Верховний Суд України в постанові від 01.07.2015 року у справі № 3-357гс15. Крім того, п. 5.2. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» визначено, що обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав. Таким чином, оскільки порушене відповідачем зобов`язання за своєю природою не є грошовим суд підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не вбачає. Крім того, з урахуванням вищевстановлених обставин, суд визнає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача про стягнення пені, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 549-552 ЦК України, у даному випадку відсутні підстави для їх нарахування. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн., суд враховує наступне. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. В свою чергу, відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з пояснень позивача протягом тривалого часу, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, йому довелося самостійно вирішувати побутові питання з пошуку квартири з нормальними побутовими умовами, щоб була можливість приготувати їжу, через що тривалий час він не міг вночі нормально спати. В подальшому йому довелося спрямувати свій бюджет на оренду житла з елементарними побутовими умовами. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, в наслідок чого він почав до всього ставитись нервово. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали, крім нього, члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Крім того, як зазначає позивач на тривалий час після укладення вищевказаного договору йому та його близьким довелося переїхати в орендовану квартиру задля того, щоб була можливість елементарно приготувати їжу, що викликало суттєві незручності Багато справ, запланованих раніше позивачу довелося відкласти, а від деяких взагалі він змушений був відмовитися, що спричинило проблеми з роботою. Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду справи обставини, факт спричинення позивачу, внаслідок невиконання свого зобов`язання за договором купівлі-продажу, моральних страждань у суду сумнівів не викликає. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями відповідачу було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу моральних страждань, що були викликані перенесенням ним істотністю вимушених змін у його житті. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути на відшкодування завданої йому моральної шкоди 2000 грн. Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 721,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial