Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

12.05.2015 року [PERSON] звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області, [PERSON], [PERSON], третя особа: Охтирська районна державна нотаріальна контора, в якому після збільшення позовних вимог просив суд: встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла 13.11.1999р., та [PERSON], визнавши, що [PERSON] являється рідним сином [PERSON]; визнати недійсним договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON]; продовжити строк для прийняття спадщини [PERSON], після померлої матері [PERSON], яка померла 13.11.1999р.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.12.2000р., видане [PERSON] на земельну ділянку площею 3,86 в умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в АПО «Хухрянське» та належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) за № 895 від 30.12.1996р. Свої вимоги мотивує тим, що 13.11.1999р. померла [PERSON], яка була рідною матірю позивача. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку за адресою вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської області. У встановлений строк позивач не звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як у [PERSON] сільській раді йому повідомили, що померла [PERSON] за життя уклала договір довічного утримання з [PERSON] Тільки зараз позивачу стало відомо, що [PERSON] не проживала на території [PERSON] сільської ради в період з 01.01.1999р. по 31.12.1999р., тобто [PERSON] не мала змоги утримувати останній рік життя [PERSON] Вважає, що працівники [PERSON] сільської ради ввели в оману позивача, повідомивши про відсутність спадкового майна, так як є в наявності договір довічного утримання. Позивач вважає, що причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій. Згідно інформації з [PERSON] сільської ради договір довічного утримання був укладений 23.02.1999р. між [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] [PERSON] продала будинок. Після відкриття даних фактів позивач мав намір звернутися до суду для захисту своїх порушених прав на право спадкування за законом, так як являється спадкоємцем першої черги, для чого виникла необхідність у продовженні строку для подання заяви про прийняття спадщини. Окрім цього, ним було виявлено розбіжності в написанні прізвища матері у свідоцтві про смерть матері - вказано «Фіненко» та у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано «Фененко», що стало підставою для звернення до суду про встановлення факту родинних відносин. Підчас розгляду справи, позивачу стало відомо, що [PERSON], яка мешкала за адресою [ADDRESS], подала після смерті його матері [PERSON] заяву про прийняття спадщини № 992 від 14.12.2000р., тобто з пропуском встановленого законом строку, а завідуючий Охтирською районною державною нотаріальною конторою [PERSON], в порушення закону, прийняв дану заяву, відкрив спадкову справу № 745 та відразу видав свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно складалося з земельної ділянки (паю), яка становить 3,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 26953,00грн., яка знаходиться в АПО «Хухрянське» та належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) за № 895 від 30.12.1996р. [PERSON] у встановлений законом строк не звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] відбулося з порушенням закону, тому і видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане [PERSON] є недійсним та підлягає скасуванню. Позивач як рідний син померлої відноситься до першої черги спадкоємців за законом, а [PERSON], як рідна сестра померлої, відноситься до другої черги спадкоємців за законом, тому вважає, що видача свідоцтва на право на спадщину порушило його права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також звернув увагу суду, що позивач є рідним сином [PERSON] та інвалідом другої групи, яка встановлена у 1998р., тобто до дати смерті [PERSON], тому він має право на обовязкову частку у спадкуванні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, крім визнання недійсним договору довічного утримання. Надалі подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення в друкованому засобі масової інформації, в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що коли купував спірний будинок не знав про наявність у померлої [PERSON] сина. Договір купівліпродажу укладав з [PERSON], [PERSON] ніколи не бачив. Від Охтирської районної державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та письмові заперечення, згідно яких станом на 14.12.2000р. діяв Цивільний кодекс УРСР (1963р.), який передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до ст. 549 вказаного Кодексу спадщина вважалась прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління спадковим майном можуть бути, в тому числі, наявність у спадкоємця оригіналів правоустановчих документів. Звертають увагу, що [PERSON] подала до нотаріуса заяву про видачу спадщини(заява № 992 від 14.12.2000р.), на підставі якої нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини, як пише представник позивача. На день видачі спадщини син померлої (чи його представник) не зявлявся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Тільки зараз, через 15 років після смерті матері, син звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Інших підтверджень про існування сина померлої нотаріус не мав. Спадкоємиця [PERSON] також зазначила в заяві про видачу спадщини, що інших спадкоємців не має. Таким чином, порушень законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину не було, тому не погоджуються з позовними вимогами. (а.с. 116) Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачем по справі є [PERSON], який народився 26 грудня 1944р в с Хухра, Охтирського району Сумської області, що підтверджується копією сторінок паспорту.(а.с.6) Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 830888 від 30.10.1961р. матірю [PERSON] зазначено російською мовою «Фененко Вера Денисовна», що підтверджується копією свідоцтва. (а.с. 4) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що померла [PERSON] є матірю [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Як пояснили у судовому засіданні представники позивача, встановлення родинних відносин необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак розбіжності у написанні прізвищ є перешкодою для реалізації цього права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON], яка померла 13.11.1999р., та [PERSON] Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до матеріалів інвентарної справи на домоволодіння по вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської область [PERSON] на праві приватної власності належав жилий будинок за адресою по вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської область, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 04.04.1990р. (а.с.126) 23.02.1999р. між [PERSON], яка мешкає в с. Хухра, вул. Лугова, 6, Охтирського району Сумської області, та [PERSON], яка мешкає [ADDRESS], укладено договір довічного утримання, посвідчений завідувачем Охтирської районної державної контори [PERSON] за реєстровим номером 265, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними та побутовими спорудами, що знаходиться на приватній земельній ділянці за адресою вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської області. [PERSON] зобовязалася довічно повністю утримувати [PERSON] забезпечуючи одягом, харчуванням, меддопомогою та необхідною допомогою, що підтверджується копією договору довічного утримання.(а.с.127-128) Таким чином, [PERSON] за життя на власний розсуд розпорядилася належним їй на праві власності жилим будинком за адресою вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської області. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 13.11.1999р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП № 194448 від 03.08.2004р.(а.с.7) 01.12.1999р. між [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі продажу, посвідчений завідувачем Охтирської районної державної контори [PERSON] за реєстровим номером 1987, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] жилий будинок з надвірними та побутовими спорудами, що знаходиться на приватній земельній ділянці за адресою вул. Лугова, 6, с. Хухра, Охтирського району, Сумської область.(а.с. 129) Відповідно до ст.ст. 425, 426 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). Згідно ст. 428 ЦК УРСР договір довічного утримання може бути розірваний: за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором, або за вимогою набувача майна, якщо з незалежних від нього обставин його майновий стан змінився настільки, що він не має змоги надавати відчужувачеві обумовлене забезпечення. Таким чином, посилання позивача на невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 23.02.1999р., а саме: не надання утримання померлій [PERSON], не визначаються законом як підстави для визнання цього правочину недійсним, а є лише правовою можливістю для його розірвання, в той же час, позивач не входить до визначеного законом переліку осіб, які мають право ініціювати питання розірвання договору. Даний договір припинив свою дію з моменту смерті [PERSON]. Щодо інших позовних вимог суд зазначає наступне. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини - останнє місце проживання спадкодавця. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 13.11.1999р., то виниклі спірні правовідносини регулюються правилами Цивільного кодексу УРСР. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], яка померла 13.11.1999р., була зареєстрована та сама проживала за адресою [INFO] до 13.11.1999р., що підтверджується копією довідки № 314 від 18.03.2015р.(а.с.8) Після смерті [PERSON] з заявою № 992 від 14.12.2000р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), звернулася [PERSON], в якій зазначила, що вона фактично прийняла спадщину шляхом користування сертифікатом на земельну ділянку (пай), крім неї інших спадкоємців, своєчасно прийнявших спадщину в порядку ст. 549 ЦК України, немає.14.12.2000р. відкрито спадкову справу № 745/2000 та 14.12.2000р. за реєстровим номером № 2698 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (паю), яка становить 3,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 26953,00грн., яка знаходиться в АПО «Хухрянське» та належала померлій ([PERSON]Д.) на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) за № 895 від 30.12.1996р., що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 40520662 від 28.05.2015р., матеріалами із спадкової справи № 745, які надійшли з Сумського обласного державного нотаріального архіву. (а.с.34, 76-78) Згідно листа Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області від 21.08.2015р. відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2000р. р-р № 2698 [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яка становить 3,86 умовних кадастрових гектар та за [PERSON] зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 010467 загальною площею 3, 42га для ведення сільськогосподарського виробництва за адресою: Сумська область, Охтирський район, [PERSON] сільська рада за реєстровим номером 1806 від 28.12.2001р. (а.с. 114-115) Судом встановлено, що [PERSON] померла 13.10.2003р., за життя заповітів не складала, після її смерті відкрита спадкова справа №115, видане свідоцтво про право на спадщину № 3-847 від 06.08.2004р. [PERSON], 11.06.1980р.н., на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру та копією відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 51-52, 112-113) Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] у повному обсязі. (ст. 548 ЦК УРСР) Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963р.), який діяв на момент відкриття спадщини та до закінчення шестимісячного строку, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що строк для прийняття спадщини встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. У пункті 2 листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність тощо. Як на підставу поважності причин пропуску позивач посилається на інформацію, отриману у [PERSON] сільській раді про те, що померла [PERSON] за життя уклала договір довічного утримання з [PERSON], спадкове майно відсутнє. Представник позивача [PERSON] у своєму виступі також посилався на те, що позивач хворів, що зашкодило позивачу своєчасно звернутися до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та представниками позивача належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування протягом понад 15 років поважних причин, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій щодо звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, до суду не надано. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що позивач [PERSON], будучи інвалідом ІІ групи з 1998р., має право на обовязкову часту в спадщині, суд вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що [PERSON] за життя заповітів не складала, а відповідно до ст. 535 ЦК УРСР право на обовязкову частку на спадщину виникає у непрацездатних дітей спадкодавця при наявності заповіту, тому позивач мав прийняти спадщину на загальних підставах. (а.с. 5, 35 ) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] сільська рада Охтирського району позовні вимоги в цій частині визнали, однак суд відмовляє у прийнятті визнання позову, оскільки вважає, що визнання порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а саме: належним відповідачем щодо продовження строку для прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є спадкоємець, який прийняв спадщину [PERSON], правонаступником якої є [PERSON]. (ч.4 ст. 174 ЦПК України) З огляду на викладене та положення вказаних вище норм підстави для продовження строку позивачу для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 13.11.1999р., відсутні, томусуд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом № 2698 від 14.12.2000р. не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, так як на час розгляду справи позивач спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, а тому не набув права на визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial