Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

16.01.2019р. позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 104325 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період часу з 20.04.1992р. по 06.07.2010р. позивач працювала учнем машиніста конвеєра, машиністом конвеєра збагачувальної фабрики №2, рудозбагачувальної фабрики №2 цех по виробництву обкотишів №1 ПрАТ «Північний ГЗК», з 07.07.2010р. по 06.04.2017р. - дозувальником гарячого повертання у цеху по виробництву обкотишів №1 ПрАТ «Північний ГЗК», в умовах, які характеризувалися перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. В період роботи позивача у шкідливих умовах праці тривалий час на ПрАТ, нею отримані хронічні професійні захворювання: радикулопатія правобічна попереково-крижова L5, S1 з помірними та шийна С6, С7, С8 з нерізко вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозами ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), двобічного кокс артрозу (ПФ першого ступеня), які, відповідно до акту розслідування від 23.07.2018, виникли з вини роботодавця. Причиною виникнення професійного захворювання вказано перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища, а саме: важкості праці: маса вантажу що підіймається та переміщується вручну до 17кг. При нормі до 7 кг., робоча поза (незручна) 60% часу зміни при нормі 25%, робоча поза (стоячи) 80,9% часу у зміні при нормі до 60%. Первинним оглядом МСЕК від 11.12.2018 року їй було встановлено 25% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Дата переогляду 01.12.2019 року. Вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходилася на лікуванні, їй важко виконувати будь-яку роботу, вона відчуває постійний біль у попереково - крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, біль посилюється при незначному фізичному навантаженні та при ходьбі, біль у шийному відділі хребта, що іррадіює в руки, плечі, між лопаткову ділянку, терпкість верхніх та нижніх кінцівок, судоми в мязах ніг і рук, головний біль, запаморочення при перепадах АТ, зниження слуху, обмежена у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров'я, що порушує її нормальні життєві зв'язки. Позивач [PERSON] надала суду заяву по розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.60). Представник ПрАТ за довіреністю Безущенко О.В. позов не визнала, надала відзив на позовну заяву, та заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.40-41,59). Вказує, що позивач була попереджена про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримувала пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сама повинна дбати про свій стан здоров'я. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 20.04.1992р. по 06.07.2010р. позивач працювала учнем машиніста конвеєра, машиністом конвеєра збагачувальної фабрики №2, рудозбагачувальної фабрики №2 цех по виробництву обкотишів №1 ПрАТ «Північний ГЗК», з 07.07.2010р. по 06.04.2017р. - дозувальником гарячого повертання у цеху по виробництву обкотишів №1 ПрАТ «Північний ГЗК» більше 25 років (а.с.6-8). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.07.2018р. (а.с.15-16), позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання: радикулопатія правобічна попереково-крижова L5, S1 з помірними та шийна С6, С7, С8 з нерізко вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозами ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), двобічного кокс артрозу (ПФ першого ступеня), які, відповідно до акту розслідування від 23.07.2018, виникли з вини роботодавця. Причиною виникнення професійного захворювання вказано перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища, а саме: важкості праці: маса вантажу що підіймається та переміщується вручну до 17кг. При нормі до 7 кг., робоча поза (незручна) 60% часу зміни при нормі 25%, робоча поза (стоячи) 80,9% часу у зміні при нормі до 60%. Первинним оглядом МСЕК від 11.12.2018 року їй було встановлено 25% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Дата переогляду 01.12.2019 року (а.с.17). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.07.2018 (а.с.15-16), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, важкості праці, пилу середовища та трудового процесу. Умови виробничого середовища та важкість праці дозувальника гарячого повертання відносяться до 3 класу 1-2 ступеню шкідливості, а машиніста конвеєра - до 3-4 класу 1-3 ступеню шкідливості. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 25 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, медичним висновком лікарсько-експертної комісії, випискою-епікризом, випискою з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.17-28), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 22 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв'язку з ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 768.40 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial