Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до тимчасово виконуючої обов`язки директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро [PERSON] , загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та усунення перешкод у виконанні трудових обов`язків, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона наказом № 6 від 23 січня 1995 року директора Озерської середньої школи прийнята на посаду вчителя зарубіжної літератури по переводу, про що наявний запис у трудовій книжці. З 13 грудня 2018 року ( з моменту винесення Ківерцівською районною радою рішення № 29/4 від 30.11.2018 Про звільнення з посади директора ЗОШ І-ІІІ ст. с. Озеро [PERSON] тимчасово виконуючою обов`язки директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро [PERSON] здійснюються систематичні утиски та приниження її перед колегами та учнями, недопущення її здійснення безпосередніх обов`язків, зокрема недопуск її до проведення уроків, зміни розкладу уроків тощо. Таким незаконними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди. На підставі викладеного просить визнати протиправним та зобов`язати [PERSON] тимчасово виконуючу обов`язки директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня села Озеро усунути перешкоди у виконанні [PERSON] трудових обов`язків вчителя зарубіжної літератури школи, стягнути із відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та 20000 гривень моральної шкоди. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що справді з 23 січня 1995 року позивача було прийнято на роботу у школу на посаду вчителя зарубіжної літератури по переводу. Крім того, відповідно до наказу відділу освіти Ківерцівської РДА № 69/2 від 31.03.2004 року Озерську середню школу було перейменовано в загальноосвітню школу І-ІІІ ступеня с. Озеро Ківерцівського району Волинської області, тому всі працівники на підставі цього наказу були переведені, однак у трудовій книжці позивача відсутній запис про це, тобто позивач в перейменовану школу переведена не була на посаду вчителя зарубіжної літератури, а лише на підставі наказу № 193 від 31.08.2004 року та розпорядження Ківерцівської районної ради № 34-к від 01.09.2004 року була прийнята на посаду директора школи, звідки і була звільнена 30.11.2018 року, трудову книжку їй передано Ківерцівською районною радою, яка і здійснила її звільнення. 13 грудня 2018 року [PERSON] прийшла в школу і втручалася у виховний процес. Відповідно до штатного розпису за 2017-2018 роки посади вчителя зарубіжної літератури взагалі не існує, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Позивачем в свою чергу було подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої вказує, що відсутність у трудовій книжці запису про перейменування школи не може свідчити про те, що з позивачем було розірвано безстроковий трудовий договір. Крім того, саме відповідач [PERSON] була відповідальна за ведення кадрового діловодства, тому це саме її помилка. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, оскільки [PERSON] не могла займати дві посади: директора школи і вчителя зарубіжної літератури, позивач не займала дві посади за сумісництвом, тому звільнення її з посади директора школи автоматично позбавило права позивача викладати у школі. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 6 від 23.01.1995 року позивача [PERSON] прийнято на посаду вчителя Озерської середньої школи (зарубіжна література) по переводу (а.с. 10, 68). Наказом № 193 відділу освіти Ківерцівської РДА [PERSON] з 01.09.2004 року за контрактом згідно розпорядження районної ради від 01.09.2004 року № 34- к призначено на посаду директора (а.с. 69, 70). На підставі рішення районної ради № 29/4 від 30.11.2018 року позивач звільнена з посади директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро Ківерцівського району Волинської області на підставі ст. 45 КЗпП України (а.с. 10 зворот). З повідомлення Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області (а.с. 11-12) вбачається, що 13 та 22 грудня 2018 року зафіксовано факт недопуску [PERSON] до її робочого місця, що не заперечується відповідачем. З листів відповідача позивачу (а.с. 14-15) вбачається, що відповідач вважає, що при призначенні на посаду директора школи позивача роботодавцем було порушено норми трудового законодавства, станом на 13.12.2018 року [PERSON] не перебуває на посаді вчителя зарубіжної літератури, так як була звільнена з посади директора даної школи, викладацька діяльність була лише додатковим навантаженням до посади директора школи, а не сумісництвом. Відповідно до колективного договору між дирекцією ЗОШ І-ІІІ ступеня с. Озеро та профспілковим комітетом на 2017-2022 року (а.с. 35-44) посада директора школи не передбачає сумісництва з посадою вчителя. Наказом № 32-к Про внесення змін до тарифікації (а.с. 87) внесено зміни до тарифікації у зв`язку зі звільнення директора школи [PERSON] та збільшено тижневе навантаження на інших педагогів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» (в редакції на момент призначення позивача на посаду директора) призначення на посаду керівника державного та комунального загальноосвітнього закладу здійснює відповідний орган управління освітою. Призначення на посаду та звільнення з посади заступника керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього закладу здійснюється органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. Враховуючи, що призначенням на посаду директора школи [PERSON] її не було звільнено з посади вчителя зарубіжної літератури, на думку суду, посада директора школи є адміністративно-господарською, не сумісництвом посад, то звільнення позивача з посади директора школи не потягнуло за собою звільнення її з посади вчителя зарубіжної літератури, а отже недопущення її до виконання посадових обов`язків вчителя є порушенням її трудових прав. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та зобов`язати [PERSON] тимчасово виконуючу обов`язки директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня села Озеро усунути перешкоди у виконанні [PERSON] трудових обов`язків вчителя зарубіжної літератури школи. Також їй необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.12.2018 року (моменту фактичного недопущення до роботи) до 20.05.2019 року з дотриманням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 , судом здійснено розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2018 року по 20.05.2019 року. Згідно з роз`яснення п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З довідки про доходи позивача за два останні місяці роботи (долучено до матеріалів справи за липень-серпень 2018 року) вбачається, що заробітна плата [PERSON] за липень 2018 року становила 4462 грн. 14 коп., за серпень - 4395 грн. 00 коп., тому позивачу слід виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що становить 21603 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення відповідачем будь-яких із передбачених законом прав позивача, якщо таке порушення поєднане з моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що позивачу було завдано моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, відтак суд прийшов до висновку, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є доведеними, а відтак підлягають задоволенню частково, розмір моральної шкоди, завданої позивачу суд оцінює у 2000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial