Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за липень 2016 р. в сумі 2 478 гр. 36 коп., за серпень 2016 р. в сумі 4 622 гр. 94 коп., за вересень 2016 р. в сумі 5 180 гр. 10 коп., за жовтень 2016 р. в сумі 4 266 гр. 61 коп., за листопад 2016 р. в сумі 4 927 гр. 80 коп., за грудень 2016 р. в сумі 4 592 гр. 88 коп., за січень 2017 р. в сумі 4 158 гр. 95 коп., за лютий 2017 р. в сумі 3 925 гр. 97 коп., за березень 2017 р. в сумі 3 837 гр. 50 коп., за квітень 2017 р. в сумі 974 гр. 02 коп., за липень 2017 р. в сумі 15 042 гр. 27 коп., а всього стягнути 54 007 гр. 40 коп. В обґрунтування позову вказує, що 17 липня 2017 р. він був звільнений з АТ «Українська залізниця» згідно п.1 ст.40 КзПП України (за скороченням штату), де працював слюсарем з ремонту рухомого складу. Дана обставина підтверджується записами в трудовій книжці та наказом про звільнення. Між тим, в порушення вимог закону з липня 2016 року заробітна плата роботодавцем позивачу виплачувалася нерегулярно. На даний час сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, становить 54 007 гр. 40 коп. Ця обставина підтверджуються розрахунковими листками-табуляграмами роботодавця, які є належним доказом заборгованості. Вказана заборгованість по остаточному розрахунку при звільненні у повному обсязі не була виплачена на зарплатний рахунок в Ощадбанку, куди відповідач перераховував позивачу заробітну плату. Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт виплати заробітної плати згідно розрахункових листків - табуляграм роботодавця по зарплаті позивача за липень 2016 р. - липень 2017 р. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, будучи повідомленим про місце, дату та час судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив., при цьому надав заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, просив справу розглянути у його відсутність та відмовити в задоволенні позову повністю, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами. Вказує, що виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», який входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення. На території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі, які захоплені насильницьким способом, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності. Зазначив про відсутність заборгованості з липня 2016 року по першу половину березня 2017 року перед позивачем. Відповідно до платіжних відомостей з липня 2016 року по лютий 2017 року заробітна плата [PERSON] була перерахована до установи КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, відповідно до видаткового касового ордеру № 454 від 16 серпня 2017 року заробітна плата за першу половину березня 2017 року була отримана позивачем особисто в касі дирекції м. Лиман в сумі 1 094 гр. 86 коп. Інформація стосовно перерахування коштів на особистий картковий рахунок позивача у відповідача відсутня, дана інформація наявна в КБ «Приватбанк». Стосовно заборгованості з 16 березня 2017 року по липень 2017 року повідомив про відсутність первинних документів, затверджених наказом від 05.12.2008 року № 489 Державного комітету статистики Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці відповідно до статей 4, 14, 18 Закону України "Про державну статистику" (2614-12), враховуючи положення статей 80, 81, 95 Цивільного кодексу України (435-15), частини восьмої статті 19 та статті 55 Господарського кодексу України (436-15), з метою подальшого вдосконалення державних статистичних спостережень підприємств, установ, організацій щодо обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати затверджених та введених в дію з 1 січня 2009 року, а саме: N П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу"; N П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки"; N П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)"; N П-5 "Табель обліку використання робочого часу"; N П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника" не має змоги підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення розрахунку. Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи підтверджує відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Додатково звернув увагу суду, що в зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати колишнім працівникам Дирекції, відсутня і заборгованість по виплаті заробітної плати, яка у разі наявності щомісячно відображається в розділі II Звіту з праці форми 1-ПВ. Вказав, що АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Зазначив, що сам по собі факт звільнення позивача 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та 17.07.2017 року був звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, виданої 28.09.2003 року (а.с.7-8). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на Акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною першою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав копії розрахункових листів (табуляграми) роботодавця, з яких вбачається, що позивачу до сплати підлягають наступні суми: за липень 2016 р. в сумі 2 478 гр. 36 коп. (до видачі 1 995 гр. 08 коп.), за серпень 2016 р. в сумі 4 622 гр. 94 коп. (до видачі 3 721 гр. 46 коп.), за вересень 2016 р. в сумі 5 180 гр. 10 коп. (до видачі 3 603 гр. 31 коп.), за жовтень 2016 р. в сумі 4 266 гр. 61 коп. (до видачі 2 152 гр. 73 коп.), за листопад 2016 р. в сумі 4 927 гр. 80 коп. (до видачі 2 018 гр. 50 коп.), за грудень 2016 р. в сумі 4 592 гр. 88 коп. (до видачі 2 222 гр. 18 коп.), за січень 2017 р. в сумі 4 158 гр. 95 коп. (до видачі 2 237 гр. 13 коп.), за лютий 2017 р. в сумі 3 925 гр. 97 коп. (до видачі 1 831 гр. 86 коп.), за березень 2017 р. в сумі 3 837 гр. 50 коп. (до видачі 3 051 гр. 52 коп.), за квітень 2017 р. в сумі 974 гр. 02 коп., за липень 2017 р. в сумі 15 042 гр. 27 коп. (а.с.9-15). Натомість відповідач зазначив про відсутність заборгованості перед позивачем з липня 2016 року по першу половину березня 2017 року. Вказав, що відповідно до платіжних відомостей з липня 2016 року по лютий 2017 року заробітна плата [PERSON] була перерахована до установи КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, відповідно до видаткового касового ордеру № 454 від 16 серпня 2017 року заробітна плата за першу половину березня 2017 року була отримана позивачем особисто в касі дирекції м. Лиман в сумі 1 094 гр. 86 коп. На підтвердження вказаної позиції відповідачем була надана довідка про доходи позивача № 1039 від 15.09.2020 року, з якої вбачається, що за січень 2017 р. позивачу нарахована заробітна плата в сумі 4 158 гр. 95 коп. (до видачі 3 307 гр. 13 коп.), за лютий 2017 р. - в сумі 3 925 гр. 97 коп. (до видачі 3 121 гр. 86 коп.), за березень 2017 р. в сумі 1 376 гр. 87 коп. (до видачі 1 094 гр. 86 коп.) З квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась (а.с.114). З наданих відповідачем платіжних відомостей вбачається наступне. За липень 2016 року до КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ [PERSON] на картковий (особистий) рахунок перераховано до видачі 1 995 гр. 08 коп. (зарплата) (а.с.115), за серпень 2016 року - 3 721 гр. 46 коп. (зарплата) (а.с.116), за вересень 2016 року - 3 603 гр. 31 коп. (зарплата) (а.с.117) та 515 гр. 82 коп. (винагорода за підсумком року) (а.с.118), за жовтень 2016 -1 240 гр. (аванс) (а.с.119) та 2 152 гр. 73 коп. (зарплата)(а.с.120), за листопад 2016 року - 1 400 гр. (аванс) (а.с.121), 500 гр. (разові виплати) (а.с.122), 2 018 гр. 50 коп. (зарплата) (а.с.123), за грудень 2016 року - 1 430 гр. (аванс) (а.с.124) та 2 222 гр. 18 коп. (зарплата) (а.с.125), за січень 2017 року - 1 070 гр. (аванс) (а.с.126) та 2 237 гр. 13 коп. (зарплата) (а.с.127), за лютий 2017 року - 1 831 гр. 86 коп. (зарплата) (а.с.128). Відповідно до видаткового касового ордеру від 16.08.2017 року [PERSON] отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року особисто в касі дирекції м. Лиман в сумі 1 094 гр. 86 коп. (а.с.129). На виконання ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2020 року Бахмутсько-лиманським об`єднаним управлінням ПФ України Донецької області надано індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] . У реєстрі застрахованих осіб, сформованих станом на 16.06.2020 року, страхувальником зазначено регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та вбачається, що заробітна плата позивача по справі за липень 2016 р. склала 2 478 гр. 36 коп., за серпень 2016 р. - 4 622 гр. 94 коп., за вересень 2016 р. - 5 180 гр. 10 коп., за жовтень 2016 р. - 4 266 гр. 61 коп., за листопад 2016 р. - 4 927 гр. 80 коп., за грудень 2016 р. - 4 592 гр. 88 коп., за січень 2017 р. - 4 158 гр. 95 коп., за лютий 2017 р. - 3 925 гр. 97 коп., за березень 2017 р. - 3 837 гр. 50 коп., з квітня по липень 2017 року відомості про заробітну плату відсутні (а.с.84 - 89). Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 5 розділу I "Загальні положення" Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 2 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" зазначеного Положення до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відомості про заробітну плату, що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5, ОК-7) є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період. Позивач вказує, що з липня 2016 року по березень 2017 року він не отримував зарплату та перед ним існує заборгованість. На клопотання позивача судом з АТ Державний ощадний банк України «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» була витребувана інформація про те, чи було укладено та/або чи діяв між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Державний ощадний банк України» договір щодо виплати працівникам ДП «Донецька залізниця» заробітної плати у період з липня 2016 року по липень 2017 року; чи було відкрито на ім`я [PERSON] рахунок у період з липня 2016 року по липень 2017 року; чи було здійснено зарахування коштів на відкритий на ім`я [PERSON] рахунок за період з липня 2016 року по липень 2017 року. На ухвалу суду від 30.06.2020 року АТ Державний ощадний банк України «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» повідомило, що для виплати заробітної плати працівникам ПАТ «Українська залізниця» 16.12.2015 року було укладено Договір № 27-13/349 Про надання банківських послуг з обслуговування зарплатного проекту та Додаткова угода № 1 від 08.08.2016 року до вказаного договору. На ім`я [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) в ТВБВ № 10004/0149 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» відкрито рахунок № [NUMBER] , продукт «Зарплатний суб`єктів господарювання» зарплатний проект - регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», призначений для зарахування заробітної плати. В період з 01.07.2016 по 31.07.2017 року зарахування коштів на вказаний рахунок не відбувалося. З моменту відкриття рахунку 05.11.2016 року до дати його закриття 24.08.2020 року зарахувань будь-яких коштів, у тому числі заробітної плати не відбувалося (а.с.158-171). Натомість, представник відповідача вказує, що заробітну плату позивач отримував в КБ «Приватбанк». З метою перевірка вказаних даних судом був направлений запит до АТ КБ «Приватбанк». Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було відкрито картку для виплат для зарахування зарплати номер картки [NUMBER] , термін дії картки [NUMBER] , рахунок IBAN [NUMBER] , та надано інформацію щодо зарахування коштів зарплати (а.с.156). З дослідження вказаної відповіді вбачається, що зараховані суми повністю відповідають наданим відповідачем платіжним відомостям. А тому в ході дослідження доказів було встановлено, що заробітна плата позивачу за період з липня 2016 року по березень 2017 року була нарахована та виплачена шляхом перерахування на картку для виплат для зарахування зарплати АТ КБ «Приватбанк», а за першу половину березня 2017 року [PERSON] отримав заробітну плату особисто в касі дирекції м. Лиман Донецької області. Натомість, відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу нарахованої заробітної плати за другу половину березня 2017 року. Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб позивачу за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 3 837 гр. 50 коп., виплачено 1 094 гр. 86 коп., тому невиплачена заробітна плата за березень 2017 року складає 2 742 гр. 64 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 742 гр. 64 коп. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо заборгованості за квітень та липень 2017 року суд зазначає наступне. Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115,116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосуванняст.4 КЗпП Українита ст.ст.9, 263, 617 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. На підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за спірний період з квітня по липень 2017 року позивачем надані суду розрахункові листки, в яких: за квітень 2017 року всього нараховано 974 гр. 02 коп., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків) 774 гр. 52 коп.; за липень 2017 року всього нараховано 15 042 гр. 27 коп., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків) 11 649 гр. 41 коп. (а.с.13, 15). З огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що докази, надані позивачем стосовно наявної заборгованості по заробітній платі за квітень та липень 2017 року є належними, допустимими, достовірними та достатніми і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.10.2017 року № 262/0/101-17 чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено. Як правило, на підприємстві працівнику при виплаті заробітної плати надається розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, та відрахувань з них. Тому суд вважає належними та допустимим доказами надані позивачем розрахункові листки як повідомлення про розмір заробітної плати, що містять відомості про нараховану заробітну плату. У зв`язку з вищевикладеним сума заборгованості по заробітній платі становить із розрахунку: за березень 2017 року - 2 742 гр. 64 коп. + за квітень 2017 року - 974 гр. 02 коп. + за липень 2017 року - 15 042 гр. 27 коп. = 18 758 гр. 93 коп. без урахування проведених утримань податків та внесків. Доводи відповідача про те, що нарахування заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року не здійснювалося через відсутність первинних документів суд не приймає з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за частину березня, квітень, липень 2017 року у сумі 18 758 гр. 93 коп., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав, викладених судом вище. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Заборгованість по заробітній платі у сумі 18 758 гр. 93 коп. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що попередній мінімальний (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи 2500 гр., з яких: витрати на довіреність представнику 400 гр., витрати на правову допомогу та пов`язані із розглядом справи в суді 1 500 гр., витрати на проїзди до суду з іншого міста 600 гр. Між тим, жодного доказу на підтвердження наявності вказаних витрат суду позивачем не надано та не зазначено про існування вказаних доказів. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" як позивач у справі про стягнення заробітної плати. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 292 гр. 04 коп.

Outcome: partial