Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

14 вересня 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 20 листопада 2007 року між ним на відповідачем укладено кредитний договір, на підставі якого надано кредит в сумі 33479,13 дол.США на строк до 20 листопада 2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 14,50. Відповідач взяті зобов'язання не виконував, станом на 17 серпня 2011 року виникла заборгованість в сумі 1418213,30 грн., яку просили стягнути. Рішенням Мар»їнського районного суду Донецької області від 26 липня 2013 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором «Д002/АА-431.07.2 від 20 листопада 2007 року у розмірі 1 418 213,30 грн., судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в розмірі 3500 дол.США в частині стягнення основного боргу та пені, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи - відповідач з порушенням строків, але виконувала свої обов'язки, суд не врахував, що відповідач зверталася до позивача з приводу реструктуризації заборгованості, можливості реалізації автомобіля, додатково сплатила заборгованість в сумі 3500 дол.США, суд не застосував порядок стягнення пені - в межах одного року та не дав оцінки заяві про зменшення розміру неустойки. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Абрамова О.В. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що на підставі кредитного договору від 20 листопада 2007 року відповідачу відкрито відновлювальну лінію на суму 33479,13 дол.США з кінцевим терміном погашення 20 листопада 2014 року зі сплатою 12,5% річних, станом на 17 серпня 2011 року заборгованість складає 1 418 213,30 грн. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитися неможливо. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти, ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, частиною 1 ст.1050 ЦК передбачено - якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Системний аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що оскільки відповідач порушує умови кредитного договору в частині щомісячного погашення кредиту та процентів, має заборгованість, є підстави для стягнення всієї суми заборгованості за кредитом. На підставі встановлених обставин справи, доказів по справі та відповідно до зазначених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо права банку на дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором, але помилився щодо її розміру. Станом на 6 вересня 2011 року розмір заборгованості склав 1 418 213,30 грн. (арк..спр.33-38), з яких заборгованість за кредитом - 28685,13 дол.США, що в еквіваленті становить 228669,25 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 4874,48 дол.США, що в еквіваленті становить 38857,89 грн., заборгованість з пені - 1150686,16 грн. В позовній заяві (арк..спр.1-5) позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором саме в цій сумі. Але за час розгляду справи позивачем було додатково сплачено та до суду надано квитанції на загальну суму 3700 дол.США (арк..спр.79, 90, 91, 122 зв., 133), з яких 12 жовтня 2012 року - 200 дол.США, 14 грудня 2012 року - 200 дол.США, 11 лютого 2013 року - 100 дол.США, 27 березня 2013 року - 200 дол.США, 18 травня 2013 року - 3000 дол.США. Виходячи з п.3.8 кредитного договору (арк..спр.9-11) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за цим Договором у такій послідовності: 1) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, 2) погашення простроченої заборгованості за кредитами, 3) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами, 4) погашення строкової заборгованості за кредитами, 5) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим Договором. Таким чином проведену відповідачем оплату заборгованості в сумі 3700 дол.США належить зарахувати на погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами і відповідно розмір заборгованості за ними складе 1174,48 дол.США, що в еквіваленті курсу Національного банку України, на який посилався позивач при зверненні до суду - 7,9717 грн. складе 9362,60 грн. з наступного розрахунку: 4874,48 - 3700 = 1174,48, де 4874,48 - заборгованість за нарахованими процентами станом на 6 вересня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума пені, яка нарахована за період з 11 квітня 2008 року по 6 вересня 2011 року складає 1150686,16 грн. (арк..спр.38) Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином розрахунок пені повинен проводитися за один рік до звернення до суду з позовом, тобто з 14 вересня 2010 року по 14 вересня 2011 року (дата подачі позову до суду - арк..спр.1). Розмір розрахованої таким чином пені складе 674380,47 грн., з яких 501462,98 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов»язань зі своєчасного повернення кредиту, 172917,49 грн - сума пені за прострочення виконання зобов»язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків з наступного розрахунку: сума пені за основним боргом складає 62905,40 дол.США, що в еквіваленті з урахуванням курсу Національного банку України на який посилався позивач при зверненні до суду - 7,9717 грн. складе 501462,98 грн.: 13.09.2010 - 11.10.2010 - 4070,21 12.10.2010 - 10.11.2010 - 4402,08 11.11.2010 - 12.12.2010 - 4899,84 13.12.2010 - 10.01.2011 - 4625,62 11.01.2011 - 10.02.2011 - 5142,53 11.02.2011 - 10.03.2011 - 4823,62 11.03.2011 - 11.04.2011 - 5716,99 12.04.2011 - 10.05.2011 - 5366,16 11.05.2011 - 13.06.2011 - 6508,42 14.06.2011 - 11.07.2011 - 5538,62 12.07.2011 - 10.08.2011 - 6125,76 11.08.2011 - 06.09.2011 - 5685,55 Сума пені за прострочення виконання зобов»язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків складає 21691,42 дол.США, що в еквіваленті з урахуванням курсу Національного банку України на який посилався позивач при зверненні до суду - 7,9717 грн. складе 172917,49 грн.: 13.09.2010 - 11.10.2010 - 1399,04 12.10.2010 - 10.11.2010 - 1611,38 11.11.2010 - 05.12.2010 - 1484,12 06.12.2010 - 12.12.2010 - 325,95 13.12.2010 - 10.01.2011 - 1509,01 11.01.2011 - 24.01.2011 - 807,62 25.01.2011 - 10.02.2011 - 817,48 11.02.2011 - 10.03.2011 - 1504,69 11.03.2011 - 11.04.2011 - 1883,01 12.04.2011 - 10.05.2011 - 1870,38 11.05.2011 - 30.05.2011 - 1399,32 31.05.2011 - 13.06.2011 - 867,52 14.06.2011 - 11.07.2011 - 1893,30 12.07.2011 - 10.08.2011 - 2192,63 11.08.2011 - 06.09.2011 - 2125,97 Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статтей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Виходячи з викладеного, розмір основного боргу, який складається з заборгованості за кредитом в сумі 228669,25 грн. та заборгованості за процентами в сумі 9362,60 грн. і складає 238031,85 грн. Під час розгляду справи в суді першої інстанції 4 грудня 2012 року відповідач заявляла клопотання про зменшення розміру неустойки (арк..спр.78), оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків, а в неї тяжке матеріальне становище та двоє малолітніх дітей, до клопотання додана довідка про доходи [PERSON] (арк..спр.92), за якою за період з червня 2012 року по листопад 2012 року вона отримувала по 1350 грн. щомісячно. На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що належить зменшити розмір неустойки до розміру основного зобов»язання - 238031 грн. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення. На підставі частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (арк..спр.7) та судовий збір в сумі 1700 грн., тобто в максимальному розмірі. Апеляційний суд задовольнив позовні вимоги частково в загальній сумі 476062,85 грн., але відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року ставка судового збору за позовну заяву майнового характеру складає 1% відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто з даної суми повинен бути сплачений максимальний судовий збір в сумі 3654 грн., оскільки згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VIІ мінімальна заробітна плата з 01 січня 2014 року, встановлена в розмірі 1218 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial