Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

23.06.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих внаслідок злочинних дій відповідачки. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві [PERSON] зазначила, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 25.11.2014 року, який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.03.2015 року залишено без змін, [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. І ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 11 900 гривень. Під час досудового слідства була проведена судово-медична експертиза, якою встановлено, що внаслідок злочину у позивачки виявлені наступні тілесні ушкодження: садно на лівому вусі, синець та садно на правому лучезап'ясному суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наведені висновки судово-медичної експертизи узгоджуються з її поясненнями, поясненнями свідків та спричинені вони були [PERSON] Позивачка вказує, що у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями в неї піднявся тиск і вона змушена була звернутися до лікарні. З 13 лютого 2014 року по 21.02. 2014 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Балаклійській ЦРБ з діагнозом «дисциркулятона гіпертонічна енцефалопатія 1-2 ступеню» та витрачені значні кошти на лікування, а саме 681,25 грн. Крім того, витрати здійснювалися на харчування, перебування в лікарні та оплату квитків близьким під час відвідувань. Крім того вважає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що під час нападу їй було завдано тілесних ушкоджень. Вона зазнала фізичного болю, отримала нервовий стрес та довгий час після того відчувала страх, підвищену нервозність, знаходилась у сильному душевному хвилюванні. Під час перебування в районній лікарні вона не мала змоги повноцінно спілкуватися з неповнолітніми дітьми, мамою, які хвилювалися за неї. Всі ці події порушили плани родини на новорічні та різдвяні свята. Моральну шкоду оцінює у 3000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надала суду заяву, в якій свої вимоги підтримала повністю посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що вона дійсно була засуджена вироком Балаклійського районного суду від 25.11.2014 року, однак не вважає його законним та обгрунтованим. Вважає, що позивачка не надала належних доказів завданої їй матеріальної та моральної шкоди, тому просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення відповідачки, врахувавши заяву позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 13 лютого 2014 року близько 12-05 годин, знаходячись в громадському місці - приміщенні Андріївської ЗОШ №2, розташованої по вул. Шевченко, 1, сел.Андріївка Балаклійського району Харківської області, діючи з хуліганських спонукань, умисно та протиправно, грубо порушуючи громадський порядок, що виразилось у тимчасовому припиненні нормальної діяльності школи протягом 15 хвилин, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, а також протиставити себе іншим громадянам, діючи з особистою зухвалістю, супроводжувану заподіянням тілесних ушкоджень та висловлюванням нецензурною лайкою, перебуваючи в кабінеті №4 школи, в присутності малолітньої [PERSON], 2007 року народження, безпідставно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдала вчителю початкових класів [PERSON] декілька ударів в область обличчя та голови та інші частини тіла. Вказаними діями [PERSON] спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому вусі, синця та садна на правому лучезап'ястному суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без розладу здоров'я. Вищевказані противоправні дії [PERSON] були припинені після втручання працівників школи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Продовжуючи свої хуліганські дії, [PERSON], залишивши кабінет школи і знаходячись в коридорі школи, продовжувала висловлюватися нецензурною лайкою на адресу [PERSON], на зауваження присутніх не реагувала і припинила свої хуліганські дії лише після того, як [PERSON] втекла від неї та зачинилася в приміщені кабінету школи, тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України. Згідно вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 25.11.2014 року [PERSON] визнано винною у скоєнні зазначеного злочину та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 11900 грн. (а.с.11,14 зв.). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.03.2015 року вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 25.11.2014 року залишено без змін (а.с.14,12,13). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідачки [PERSON] у скоєнні злочину за ч.1 ст.296 КК України є доведеною. Позивачка [PERSON] просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду, завдану їй внаслідок злочинних дій останньої в сумі 681,25 грн. Як доказ [PERSON] надає копію листка непрацездатності, серії АГА №382164, з якого вбачається, що вона з 13.12.2014 року по 21.12.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ БРР «БЦКРЛ» з діагнозом: «дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія І-ІІ ступеню» (а.с.10) та товарний чек на придбання ліків на суму 681,25 грн. від 13.02.2014 року (а.с.10). Відповідно до ч.1. та ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України «Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди позивачці, суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки не вбачає причинного зв»язку між отриманими [PERSON] тілесними ушкодженнями, зафіксованими у вироці суду від 25.11.2014 року та зазначеним у наданому листку непрацездатності діагнозом. Крім того, суду не надано доказів в підтвердження того, що вказані в товарному чеку ліки, дійсно призначались лікарем для лікування тілесних ушкоджень, отриманих [PERSON] в період вказаний у вироці суду. Вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Таким чином, незаконними діями відповідачки [PERSON] позивачці було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю від нанесених тілесних ушкоджень, в душевних стражданнях від протиправних дій відповідачки, в приниженні звання вчителя в приміщенні школи, в порушенні звичайного ритму її життя. Враховуючи характер та спосіб заподіяної шкоди, матеріальний стан відповідачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 грн.

Outcome: partial