Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

08.10.2019 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визнання права власності до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г і приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. 07.11.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 18.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 14.01.2020 року. 14.01.2020 року в підготовчому судовому засіданні розгляд справи відкладений до 19.02.2020 року в зв`язку з постановленням ухвали про витребування доказів. 06.02.2020 року відповідачем подана зустрічна позовна заява. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2020 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду із первісною позовною заявою. 19.02.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 17.03.2020 року 17.03.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 30.04.2020 року в зв`язку із задоволенням клопотання про витребування доказів. 30.04.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 29.07.2020 року в зв`язку із залученням до участі в розгляді справи третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] . 27.05.2020 року надійшла заява про збільшення позовних вимог за первісною позовною заявою 29.07.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням представника позивача за первісною позовною заявою до 16.09.2020 року. 16.09.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 29.10.2020 року. 29.10.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 10.11.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 10.11.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог за уточненою первісною позовною заявою позивач просить встановити факт, що квартира за адресою: [ADDRESS] та незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , придбаного в період шлюбу та належать [PERSON] і [PERSON] по Ѕ частині зазначеного майна. Визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] ,. на Ѕ частину спадкового майна, яке складається із -Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] -Ѕ частини незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 64% готовності за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , на житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1500 кв. м., по фактичному користуванню. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на наступне: [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька він звернувся до державного нотаріуса Першої кам`янської нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка складається в тому числі з наступного майна: -квартири за адресою: [ADDRESS] ; -незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 64% готовності за адресою: [ADDRESS] ; -житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] . 14.06.2018 року державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з тим, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому з наступних причин: 21.02.2014 року із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , звернувся відповідач [PERSON] , який також є сином померлого. 29 квітня 2014 року із заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частину у спільному майні придбаному в період шлюбу звернулась дружина померлого (мати позивача) [PERSON] , але отримати зазначене свідоцтво не встигла, померла [INFO] За час шлюбу який тривав з 24 червня 1988 року по 17 січня 2012 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] придбали наступне майно: -квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, згідно якого Верхньодніпровське МП «Конкурент», по технічній інвентаризації посвідчив, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 34.7 кв.м., зареєстрована за [PERSON] ,. на праві особистої власності на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради № 123 від 27.05.1981 року і довідки про погашення позики, зареєстровано в реєстрову книгу № 2 за реєстром під №\~168 від 24 лютого 1993 року; -незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу серії ВСТ № 739535 від 08 червня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № 653. За час набуття у власність цього майна діяли положення ст. 22 Кодексу про шлюб і сім`ю та ст. 60 СК України, згідно яких вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому при визнанні за позивачем і відповідачем права на спадкове майно після смерті [PERSON] ,. необхідно враховувати, що спір стосується лише Ѕ частини спадкового майна. Згідно довідки виданої 03.10.2019 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашовою Г.В., [PERSON] , прийняв спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] . Стосовно житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , останній був придбаний в період шлюбу батьків позивача 11.10.2002 року, але оформлений був договором дарування серії ВАВ № 125128, а тому не відноситься до спільного сумісного майна подружжя, яке було набуте в період шлюбу, відповідно на дане спадкове майно позивач має право на його спадкування в цілому так як відповідач на нього не претендує. Згідно постанови державного нотаріуса від 14.06.2018 року вбачається, що 04.02.2016 року до державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] , діюча від імені [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину майна, належного померлому [PERSON] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] і на незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] Цього ж дня державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з неможливістю видати свідоцтво саме на Ѕ частку спадкового майна. [PERSON] , є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] . Крім нього спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , вони не мають можливості, так як нотаріус самостійно не може визначити частки від майна, які сторони мають успадкувати, що й стало підставою звернення до суду . Відповідач [PERSON] , звернувся із зустрічною позовною заявою згідно якої просить встановити факт родинних стосунків між ним та померлим [INFO] [PERSON] , встановивши, що вони є сином та батьком. Визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] і на Ѕ частину незавершеного будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: [INFO] помер його батько [PERSON] 21 лютого 2014 року він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім нього до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 07.05.2014 року звернувся [PERSON] . На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: -квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, згідно якого Верхньодніпровське МП «Конкурент», по технічній інвентаризації посвідчив, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 34.7 кв.м., зареєстрована за [PERSON] ,. на праві особистої власності на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради № 123 від 27.05.1981 року і довідки про погашення позики, зареєстровано в реєстрову книгу № 2 за реєстром під №\~168 від 24 лютого 1993 року; -незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] , Договір купівлі-продажу серії ВСТ № 739535 від 08 червня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № 653. -Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору дарування від 11 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Зезуль Л.Я., реєстровий № 1727. 04.02.2016 року та 25.08.2016 року він звертався через довірену особу до державної нотаріальної контори Верхньодніпровського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , та отримав постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача за первісною позовною заявою позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що її довіритель не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з не визначеністю часток його батьків в спадковому майні. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою визнала частково, не заперечує проти встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та позивачем за зустрічною позовною заявою. Право власності на спадкове майно просить визнати за відповідачем із врахуванням частки дружини померлого у спадковому майні. Представник відповідача позовні вимоги за зустрічною позовною заявою визнав частково, не заперечує проти права позивача за первісною позовною заявою на спадкування майна, що залишилось після смерті його батька. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав в повному обсязі. При цьому пояснив, що кооперативна квартира не є спільною сумісною власністю спадкодавця і його другої дружини [PERSON] , оскільки за рішенням суду було проведено поділ паю на кооперативну квартиру між спадкодавцем і його першою дружиною. В подальшому з метою покращення житлових умов спадкодавцю була виділена інша кооперативна квартира, яка звільнилась , та проведене зарахування за цією квартирою сплачених внесків [PERSON] . Ці події відбулись до укладення шлюбу з другою дружиною [PERSON] , матір`ю позивача за первісною позовною заявою. Доказів того, що [PERSON] ,. була членом ЖСК № 4 не надано, відповідно квартира є приватним майном спадкодавця і розділяється між двома його синами в рівних частинах. Незвершений будівництвом будинок також не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право власності на нього виникнути взагалі не може. Проти задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем за первісним позовом права власності на будинок в с. Перше Травня він не заперечує, так як його довіритель не претендує на дане спадкове майно. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г., і приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Письмових пояснень суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, з`ясувавши зміст позовної заяви, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На день смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із наступного нерухомого майна: -квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, згідно якого Верхньодніпровське МП «Конкурент», по технічній інвентаризації посвідчив, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 34.7 кв.м., зареєстрована за [PERSON] ,. на праві особистої власності на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради № 123 від 27.05.1981 року і довідки про погашення позики, зареєстровано в реєстрову книгу № 2 за реєстром під №\~168 від 24 лютого 1993 року; -незавершеного будівництвом житлового будинку (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] , Договір купівлі-продажу серії ВСТ № 739535 від 08 червня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № 653. -Житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору дарування від 11 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Зезуль Л.Я., реєстровий № 1727. Позивачі за первісною і зустрічною позовною заявою є синами померлого [PERSON] ,. від першого та другого шлюбу і відповідно спадкоємцями першої черги. При цьому позивач [PERSON] має розбіжності у написанні прізвища з спадкодавцем, тому виникає необхідність у встановленні факту родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] , та спадкоємцем [PERSON] . \~ Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення. - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Представник позивача за первісною позовною заявою визнає факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] ,. та спадкоємцем [PERSON] , а саме, що [PERSON] ,. є сином померлого [INFO] [PERSON] ,. тому відповідно до положень ст. 82 ЦПК України даний факт не підлягає доказуванню. Крім того прізвища « [PERSON] » і « [PERSON] » є співзвучними. Мають однакове змістове навантаження. По батькові позивача [PERSON] , є « [PERSON] », що відповідає власному імені спадкодавця. Крім того свідоцтво про народження [PERSON] , заповнене російською мовою, де прізвище народженого російською мовою зазначене « [PERSON] », а не « [PERSON] », що має відповідати запису прізвища українською мовою « [PERSON] », відповідно суд приходить до висновку, що запис прізвища позивача за зустрічною позовною заявою « [PERSON] » є неправильним його перекладом з російської на українською мову. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити вимоги за зустрічною позовною заявою щодо встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] , та спадкоємцем [PERSON] , визнавши їх батьком та сином. З встановленням вищевказаного факту родинних відносин судом встановлено, що [PERSON] ,. і [PERSON] , є синами спадкодавця [PERSON] , та відповідно спадкоємцями першої черги. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 72/2014, відкритої після смерті [PERSON] ,. 21 лютого 2014 року встановлено, що спадкоємець [PERSON] , подав заяву до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , [INFO] . Спадкоємець [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,, [INFO] . Тобто обидва спадкоємці вчинили дії, що свідчать про прийняття ними спадщини у встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємці, [PERSON] , і [PERSON] , своєчасно подали заяви про прийняття спадщини після померлого батька таким чином виразили свою волю на прийняття спадщини після померлого батька. Постановами державних нотаріусів Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 04.02.2016 року, від 25 серпня 2016 і від 14.06.2018 року спадкоємцям [PERSON] , і [PERSON] ,. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON] , виходячи з того, що 29 квітня 2014 року із заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу звернулась колишня дружина померлого [PERSON] , яка надала всі документи, які підтверджують факт шлюбу та придбання майна в період шлюбу. Тому нотаріус із посиланням на ст. 71 ЗУ «про нотаріат», згідно якої у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого із подружжя, з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна, а також відсутності відомостей по об`єкту спадкового мана в КП «Верхньодніпровське БТІ» відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину. В матеріалах спадкової справи № 72/2014, відкритої після смерті [PERSON] ,. 21 лютого 2014 року міститься заява [PERSON] від 29 квітня 2014 року. Згідно якої остання просила видати їй свідоцтво про право власності на Ѕ частину майна в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу на підставі ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» Свідоцтв чи рішень суду щодо виділу частки [PERSON] , в спільному сумісному майні подружжя [PERSON] на час розгляду справи немає, що є однією із підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину. Вирішуючи питання чиє спадкове майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , і [PERSON] , суд виходить з наступного. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] ,. відноситься: квартира за адресою: [ADDRESS] , незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] і житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до\~ч.1.2\~ ст.\~ \~22\~ КпШС\~України,\~який \~був чинним\~ на\~ час\~придбання спадкової\~ квартири\~ і\~житлового будинку\~в с.\~Перше Травня,\~ встановлено,\~що Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містяться в ст.. 60 СК України, чинного на час придбання іншого майна Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до п 1, 2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати зазначене в позовній заяві майно спільною сумісною власністю подружжя, зазначивши, що дане майно придбане в період шлюбу. Вирішуючи питання чи є квартира за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , і [PERSON] , зареєстрували шлюб 24.06.1988 року і розірвали шлюб 17.01.2012 року. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного народного суду від 18 серпня 1986 року вирішено розділити пай у Верхньодніпровському ЖБК № 4 на ім`я [PERSON] , виділивши [PERSON] , із спільного паєнакопичення 5881.68 крб., пай в сумі 1992.84 крб. Розділити квартиру [ADDRESS] , виділити [PERSON] , кімнату № 6 площею 10.1 кв. м, вартістю 1641 крб. 20 коп., залишивши кухню, коридор, ванну кімнату, санвузол, кладову у спільному користуванні та зобов`язати правління ЖБК № 4 відкрити на [PERSON] , окремий особовий рахунок на його долю в кооперативній квартирі, що підтверджується рішенням суду. В подальшому відповідно до протоколу № 37 від 15.03.1987 року загальних зборів ЖБК № 4 було вирішено надати [PERSON] , звільнену квартиру [ADDRESS] . Таким чином квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] , як членові ЖБК № 4 до укладення шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 384 ЦК України - Будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до\~ ч.1\~ ст.\~15\~ ЗУ\~«Про власність»\~- Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З вищевикладеного встановлено, що квартира [ADDRESS] спочатку була власністю ЖБК № 4. Відповідно до довідки від 26.03.2015 року встановлено, що [PERSON] пай в розмірі 5372 крб. 52 коп. рахунок № [NUMBER] ЖБК № 4 виплачений повністю за кватиру, що знаходиться в [ADDRESS] Доказів того, що [PERSON] , була членом ЖБК № 4 після укладанню шлюбу із [PERSON] , суду не надано. Крім того дана квартира була виділена [PERSON] ,. до укладання шлюбу з [PERSON] , до паєнакопичення за зазначену квартиру зараховані кошти, відповідно до Верхньодніпровського районного народного суду від 18 серпня 1986 року, що були внесені за попередню квартиру, тобто особисті кошти спадкодавця. Ті грошові кошти, які були внесені на виплату паєнакопичення після укладення шлюбу спадкодавця з [PERSON] , не стали підставою виникнення у [PERSON] , права власності на кооперативну квартиру, оскільки як зазначалось вище [PERSON] , відсутні докази, що [PERSON] ,. була членом ЖБК № 4. Відповідно [PERSON] ,. мала право лише частину коштів. Які були виплачені за спадкову кооперативну квартиру після укладення шлюбу. Але доказів. в якій саме сумі така виплата була здійснена суду не надано. Згідно довідки від 26.03.2015 року встановлено, що [PERSON] ,. виплатив повністю пайові внески за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення, Верхньодніпровського МП «Конкурент», квартира [ADDRESS] , загальною площею 34.7 кв.м., зареєстрована за [PERSON] , на праві особистої власності на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради № 123 від 27.05.1981 року і довідки про погашення позики, зареєстрована в реєстрову книгу № 2 за реєстром під №\~168 від 24 лютого 1993 року . Таким чином зазначена квартира є особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] , і підлягає розподілу між спадкоємцями [PERSON] , і [PERSON] , в рівних частинах, тобто по Ѕ частині. Спадковий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: по [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору дарування від 11 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Зезуль Л.Я., реєстровий № 1727, також є приватною особистою власністю померлого [PERSON] ,. оскільки хоч і придбаний в період шлюбу, але отриманий в дар. Так як спадкоємець [PERSON] , не претендує на спадщину у вигляді зазначеного будинку, він повністю переходить у спадок спадкоємцеві [PERSON] . Тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо виникнення права спільної сумісної власності у подружжя [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] , набутий за договором купівлі-продажу серії ВСТ № 739535 від 08 червня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під № 653, суд виходить з наступного. 30 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 454/1678/16-ц, провадження № 61-13096св18 (ЄДРСРУ № 79805820) вказав, що у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що\~об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва)\~- це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. \~За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Крім того, як вбачається з наданих суду доказів незавершений будівництвом житловий будинок (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] був не побудований подружжям [PERSON] в період шлюбу, а набутий подружжям [PERSON] за договором купівлі - продажу, тобто за оплатним правочином. Відповідно у подружжя [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на даний будинок, який хоч і не завершений будівництвом, але є цілісним об`єктом, який був набутий за оплатним правочином. Відповідно і померлому [PERSON] , і [PERSON] належить Ѕ частка у даному спадковому майні. [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , заведена спадкова справа № 20/2016. Спадкоємцями [PERSON] , є позивач за первісною позовною заявою [PERSON] ,.. якому рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року визначений додатковий строк на прийняття спадщини і [PERSON] ,. який своєчасно звернувся із позовною заявою про прийняття спадщини. Таким чином спадкоємцями Ѕ частки незавершеного будівництвом житлового будинку (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , є [PERSON] ,. і [PERSON] . А спадкоємцями Ѕ частки незавершеного будівництвом житлового будинку (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , є [PERSON] і [PERSON] . Таким чином у спадкоємців [PERSON] , і [PERSON] , виникає право на успадкування 3/4 частини незавершеного будівництвом житлового будинку (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] і право на ј частину зазначеного домоволодіння виникає у [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе в порядку поділу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , і [PERSON] , визнати за спадкоємцями [PERSON] , і [PERSON] , право власності на 3/8 частини незавершеного будівництвом житлового будинку (64% готовності) за адресою: [ADDRESS] за кожним. Інші, 2/8 або ј частина зазначеного домоволодіння залишається відкритою для успадкування [PERSON] . Відповідно до ч.2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивачам за первісною і зустрічною позовною заявою відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, суд приходить до висновку про наявність у позивачів права на захист своїх прав в судовому порядку та про задоволення позовних вимог за первісною і зустрічною позовною заявою, шляхом визнання за кожним із спадкоємців права власності на спадкове майно відповідно до часток зазначених вище. Відповідно до ст. 141, ЦПК України понесені позивачами за первісною і зустрічною позовною заявою суд вважає за можливе взаємозарахувати, оскільки судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог як за первісною так і за зустрічною позовною заявою.

Outcome: partial