Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею управління освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації, що розташований по [ADDRESS], зобов'язати його знятися з реєстрації та стягнути з нього на її користь збитки в сумі 525 грн., як сплачену за нього частку плати за користування житлом та комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначила, що у вказаній вище кімнаті почала проживати з відповідачем з серпня 1998 року. В травні 2013 року відповідач виселився з кімнати, забравши всі свої речі, та став проживати окремо разом зі своїми батьками в с. Могиляни Острозького району Рівненської області. З цього часу останній перестав приймати участь в проведенні поточних ремонтів кімнати, вносити плату за користування житлом та комунальні послуги, перестав виконувати й інші обов'язки наймача, що почала робити вона одноособово. Вважає, що відповідач втратив інтерес до спірного житла, так як більше півроку без поважних причин не проживає у кімнаті, немає там особистих речей, не отримує за цією адресою кореспонденції, що є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням в порядку ст. 71 ЖК України. Мотивуючи суму майнових збитків, позивачка зазначила, що останні становлять 1/4 частину сплачених нею коштів в сумі 2100 грн. за користування житлом та всі комунальні послуги. Вказані платежі нараховувались на кількість зареєстрованих в кімнаті осіб, в тому числі і на відповідача, тому вважає, що подальша реєстрація [PERSON] істотно порушує її права, в тому числі і майнові, оскільки призводить до подальших додаткових витрат. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений нею позов та додатково пояснила, що з травня 2013 року відповідач залишив спірну кімнату, забравши всі свої речі. Протягом всього часу тричі міняла серцевину замка у вхідних дверях, проте [PERSON] з приводу отримання ключа до неї не звертався, плати за гуртожиток не вносив та будь-якого інтересу до вказаної кімнати не виявляв. Не виявив останній бажання і переукласти договір найму, що змушена була зробити вона 25 листопада 2013 року і стала новим наймачем спірного житла. Аналогічну позицію в судовому засіданні зайняв представник позивачки [PERSON], вказавши на наявність законних підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення судових витрат -сплаченого при зверненні судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 1300 грн., так як відповідач більше, ніж півроку не проживає за місцем своєї реєстрації, про що свідчить відсутність його речей в кімнаті, не цікавиться спірним житлом та не вносить плату за нього. Крім цього зазначив, що сторони вселились в гуртожиток на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ліцею, щороку між Нетішинським професійним ліцеєм та наймачами укладалась угода на проживання в гуртожитку, яка, на його думку, відповідно до цивільного законодавства є договором оренди житлового приміщення і відповідно до його умов [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням. Вважає, що «Примірне положення про гуртожитки», затверджене Постановою Ради міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року є підзаконним нормативним актом, розробленим до ст. 131 ЖК України, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись інші норми Житлового кодексу України, які мають вищу юридичну силу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно з травня 2013 року не проживає у спірній кімнаті, оскільки створив другу сім'ю і знімає квартиру. Проте, вважає, що має право на збереження за собою спірного житла, оскільки іншого немає і йому необхідна реєстрація. Представник третьої особи - Нетішинського професійного ліцею управління освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації Ткачук В.О. в судовому засіданні зазначив, що відповідач не втратив інтересу до житла, оскільки має намір там проживати. Крім цього, вважає, що [PERSON] не є належним позивачем по справі, оскільки не наділена самостійними правами на звернення до суду з вказаним позовом, а тому в позові слід відмовити. Представник Нетішинського МС УДМС України в Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, згідно наявної в матеріалах справи заяви завідувача вказаної установи, останній справу просить слухати у його відсутності та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши доводи сторін, позицію представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, гуртожиток по [ADDRESS] є типовим учнівським гуртожитком та перебуває на балансі Нетішинського професійного ліцею управління освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації. 18.10.1999 року на спільному засіданні адміністрації та профкому ПТУ-23 було прийнято рішення про надання кімнати в гуртожитку училища [ADDRESS] [PERSON] на склад сім'ї - [PERSON] та [PERSON], про що в матеріалах справи наявна виписка з протоколу № 29 від 18.10.1999 року. Сторони по справі та їх діти - [PERSON], [PERSON] згідно даних довідки № 65 від 24.01.2014 року є зареєстрованими у вказаній вище кімнаті та у відповідності до угоди на проживання в гуртожитку № 103-6 від 25.11.2013 року, яка підписана кімнатонаймачем [PERSON], мають право користуватися житловою площею кімнати, санітарно-побутовими та підсобними приміщеннями, місцями загального користування. Разом з цим, розділ другий вказаної угоди, в якому визначені права сторін, не наділяє мешканців гуртожитку правом на звернення до суду з вимогами про втрату права користування житлом іншими особами та зняття їх з реєстраційного обліку. Особа, яка володіє таким правом вимоги - Нетішинський професійний ліцей управління освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації в судовому порядку таких вимог не висувала. Що стосується посилання представника позивача [PERSON] на наявність між наймачем та ліцеєм договору оренди житлового приміщення, що виключає підстави для застосування до спірних правовідносин «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986, то вони, за наявності визначеного особливого статусу спірного житла та укладеної угоди на проживання в гуртожитку, предметом якої відповідно до п. 1.1. є виконання умов проживання в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею, судом до уваги братися не можуть. При цьому, виходячи з положень глави 4 ЖК УРСР, яка регулює питання користування гуртожитками, можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням, на чому наполягає позивачка та її представник, не передбачено. Така можливість закріплена лише в ст. 72 ЖК України, яка до спірних правовідносин не застосовується. Крім цього, за наявності завізованої заяви відповідача від 19.02.2014 року на ім'я директора Нетішинського професійного ліцею від 19.02.2014 року з проханням не нараховувати комунальні послуги на нього та доньку [PERSON] в зв'язку з їх проживанням за іншою адресою, суд не вбачає порушення майнових прав позивачки, які на її думку, створюються реєстрацією відповідача, оскільки за розпорядженням директора ліцею комунальні послуги з 01.03.2014 року на останнього не нараховуються. За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов'язання його знятися з реєстрації слід відмовити як неналежному позивачу. Разом з цим, на думку суду підставною є вимога позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь сплаченої за нього частки плати за користування житлом та комунальні послуги в сумі 525 грн. З даних довідки № 132 від 24.02.2014 року, виданої Нетішинським професійним ліцеєм, вбачається, що в період з травня 2013 року по лютий 2014 року за проживання в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку ліцею, який розташований по [ADDRESS], були нараховані комунальні послуги на чотирьох осіб в сумі 2172 грн. 74 коп., з яких сплачено 2100 грн. У відповідності до наданих [PERSON] квитанцій проплата вказаної суми була здійснена позивачкою, яка в порядку ст. 544 ЦК України, за наявності виконання нею солідарного обов'язку, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на неї. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] про надання позивачці коштів на оплату комунальних послуг, то такі не заслуговують на увагу суду, оскільки з наданих останнім квитанцій про зарахування коштів на платіжну карту [PERSON] не вбачається будь-яке призначення таких перерахувань, в тому числі і за комунальні послуги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, та враховуючи задоволення позову лише в частині вимог майнового характеру, суд, виходячи з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який був сплачений нею при зверненні до суду за вирішення вимог майнового характеру. Крім цього, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, встановлений зазначеною вище нормою закону, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 400 грн. понесених останньою судових витрат на правову допомогу відповідно до представленої угоди про надання правової допомоги, квитанції та акту прийому -передачі юридичних послуг. Розраховуючи дану суму, судом використані дані про мінімальну заробітну плату у відповідному місяці, у якому проводилися судові засідання суду, від якої вирахувано 40 %, документально підтверджені витрати на правову допомогу позивачки в сумі 1200 грн. та співвідношення задоволених позовних вимог до заявлених, що становить 1/3 частину останніх (1200:3). Тому,

Outcome: partial