Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення фактів батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 05 липня 2021 року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] повернуто заявниці. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] . В заяві [PERSON] вказувала, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входять: - житловий будинок по [ADDRESS] , Ѕ частку якого [PERSON] заповів своєму онуку - [PERSON] ; - належні йому компенсаційні виплати, які [PERSON] в рівних частках заповів своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] . Заявниця, як спадкоємець частини майна за заповітом та частини - в якості спадкоємця першої черги за законом, прийнявши спадщину, звернулася до нотаріальної контори з приводу її оформлення. Проте в посвідченні спадкових прав після смерті батька заявниці було відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів наявності родинних відносин між нею та спадкодавцем (в свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько стоїть прочерк). Внаслідок цього заявниця позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право на спадкування після смерті батька, а тому [PERSON] просила в судовому порядку встановити факт, що [PERSON] є її батьком. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] заяву про встановлення факту батьківства підтримали. Заінтересована особа - [PERSON] та представник заінтересованої особи - Вознесенського міськрайонного відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяви в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечують. Оскільки матеріали містять достатньо відомостей про обставини справи, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі заінтересованої особи - [PERSON] та представника заінтересованої особи - Вознесенського міськрайонного відділу ДРАЦС. Заслухавши пояснення заявниці [PERSON] , її представника [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, якою спадкодавець розпорядився наступним чином: - Ѕ частку житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] заповів [PERSON] ; - належні йому компенсаційні виплати [PERSON] в рівних частках заповів [PERSON] та [PERSON] . Заявниця, як спадкоємець частини майна за заповітом та частини - в якості спадкоємця першої черги за законом, прийнявши спадщину, звернулася до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори з приводу її оформлення. Проте в посвідченні спадкових прав після смерті батька заявниці було відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів наявності родинних відносин між нею та спадкодавцем (в свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько стоїть прочерк). Внаслідок цього заявниця позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право на спадкування після смерті батька. Правовідносини, що виникли, на час їх виникнення були врегульовані Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР», а тому саме цей нормативний акт з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) підлягає застосуванню. Зокрема, відповідно до п. 7 Указу у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановлення її місця проживання батьківство може бути встановлено за заявою батька. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або батька дитини або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Встановлення батьківства у відношенні осіб, які досягли повноліття, допускається тільки з їх згоди. Аналогічні роз`яснення надав Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Зокрема, згідно п. 15 постанови Пленуму суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Факт батьківства знайшов своє повне підтвердження: - показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , згідно яких заявниця та спадкодавець дійсно були близькими родичами, а саме [PERSON] - донькою [PERSON] , називали один одного донькою та батьком, тривалий час (з моменту народження заявниці до одруження останньої) мешкали за однією адресою, після цього підтримували постійний контакт між собою, заявниця доглядала за [PERSON] та піклувалася про останнього, після смерті поховала його власними силами та за власні кошти; - копією будинкової книги для реєстрації громадян в житловому будинку по [ADDRESS] , згідно якої [PERSON] та [PERSON] тривалий час були зареєстровані та мешкали за однією адресою (а.с. 20-21); - копією заповіту від 24 січня 2002 року, згідно якого [PERSON] заповів частину належного йому майна (майнових прав) [PERSON] (а.с. 17); - наявністю у заявниці особистих документів спадкодавця; - іншими доказами в сукупності (а.с. 18). Судом встановлено, що на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін (доповнень в частині особи батька) до актового запису та свідоцтва про народження заявниці. З матеріалів справи не вбачається наявність спору про право. Враховуючи встановлені судом обставини, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved