Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» - про повернення депозитного вкладу та відсотків, стягнення відсотків за банківським вкладом за прострочений строк повернення грошових коштів, стягнення 3% річних та суму індексу інфляції за невчасне виконання грошового зобов'язання, відшкодування моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що 03. 06. 2014 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу №2630/49/187606 терміном дії 61 день, на суму 200 000 грн., з відсотковою ставкою 21% та щомісячною виплатою відсотків. Позивач зазначає, що 03. 08. 2014 року закінчувався строк дії договору, банк не виплачував нараховані відсотки по депозиту, і не виконував ніяких платежів і переводів грошей клієнтів, в зв'язку з чим позивач вирішила забрати свої гроші з банку. 06. 08. 2014 року позивач написала заяву у відділення банку ПАТ «МКБ» з проханням виплатити внесені нею на депозит кошти і нараховані відсотки за весь термін, однак на своє звернення позивач отримала усну відмову від начальника відділення банку № 49, відмова вмотивована відсутністю грошових коштів. 14. 08. 2014 року позивач звернулась із заявою щодо повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків до Голови правління банку, однак відповіді на свою заяву не отримала. В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд стягнути з відповідача на свою користь: - суму вкладу за договором в розмірі 200 000 грн.; - відсотки нараховані і невиплачені за договором в розмірі 7019 грн. 17 коп.; - відсотки по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів в розмірі 21% за договором і із розрахунку 60 днів з часу закінчення терміну дії договору в сумі 7146 грн. 42 коп.; - 3% річних в сумі 1004 грн. 49 коп. та суму індексу інфляції в розмірі 1726 грн. 11 коп.; - моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. ПАТ «Міський комерційний банк» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03. 06. 2014 року між відповідачем по справі - ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/49/187606 (а.с. 3-4). Предметом Договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 200 000 гривень на строк 61 день, з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу, з розрахунку 21 % річних. Встановлено, що 03. 06. 2014 року [PERSON] передав відповідачу кошти у сумі 200 000 гривень - сума вкладу, для зарахування на депозитний рахунок, шляхом внесення готівки до каси відповідача, що підтверджується копією квитанції на переказ готівки № 1689 від 03. 06. 2014 року (а.с. 5). Вбачається, що після закінчення строку дії договору, а саме 06. 08. 2014 року позивач написала заяву у відділення банку ПАТ «МКБ» з проханням виплатити внесені нею на депозит кошти і нараховані відсотки за весь термін, однак на своє звернення позивач отримала усну відмову від начальника відділення банку № 49, відмова вмотивована відсутністю грошових коштів. 14. 08. 2014 року позивач звернулась із заявою щодо повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків до Голови правління банку, однак відповіді на свою заяву не отримала. Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Крім того статтею 1060 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином вбачається, що відповідач всупереч волі позивача продовжує користуватися її грошовими коштами. Встановлено, що відповідач не повернув позивачу суму депозитного вкладу у терміни визначений умова договору, чим порушив свої зобов'язання по договору. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, своїми діями відповідач порушив також вимоги ст.ст. 629 та 1060 Цивільного Кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року №516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за N 1256/8577). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що у встановлений в договорі строк відповідач суму вкладу та відсотки позивачу не повернув, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу в розмірі 200 000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 7019 грн. 17 коп. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Вбачається, що сума відсотків по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів в розмірі 21% за договором і із розрахунку 60 днів з часу закінчення терміну дії договору становить 7146 грн. 42 коп. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення відсотків по банківському вкладу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних становить 1004 грн. 49 коп., сума індексу інфляції, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання становить 1726 грн. 11 коп. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вражає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1004 грн. 49 коп. та індекс інфляції в сумі 1726 грн. 11 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне. Позивач обґрунтовує свою вимогу тим, що в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору банківського вкладу, позивачу була завдана моральна шкода, завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань, що пов'язані з діями відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2168 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial