Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

10.06.2008 року [PERSON] звернувся до ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» стосовно надання йому кредиту. В анкетні-заяві, заповненій ним власноруч, він зазначив, що має намір отримати кредит в іноземній валюті доларах США в межах суми від 44\~000 до 55\~000, строком на 120 місяців за процентною ставкою за користування ним на рівні 14,95% річних з погашенням кредиту ануїтетними платежами (т.1 а.с.35-37). За результатами розгляду поданої ним заявки, банком погоджено надання кредиту. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України,\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника ;виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Так, 03.07.2008 року між ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (т.1 а.с.72-100) як кредитором та [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір №087-2008-2272 від 03.07.2008 року, за умовами п.1 якого кредитор зобовязався надати позичальникові грошові кошти в сумі 38\~840 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ до національної валюти України на день видачі кредиту становить 188\~354,58 грн., на умовах повернення зі сплатою останнім процентів за користування ним за ставкою 14,95% річних в порядку та на умовах, в строки, визначені договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов договору (т.1 а.с.30-32). Кредит надається позичальникові шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3 договору (п.2.3 договору). Відповідно до п.1.2 кредитного договору, строк кредитування встановлено з дати надання кредитором кредиту позичальникові по 01.07.2018 року включно, що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту. Як визначено п.1.3 договору, кредит надано позичальникові за цільовим призначенням на споживчі потреби. Судом погоджено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється у валюті кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних платежів («щомісячний платіж» в розмінні платежу, який складається із частини погашення основної суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом за попередній платіжний період) (п.п.1.5, 2.4 договору). Додатковою угодою №1 від 05.02.2009 року до кредитного договору (т.1 а.с.28-29) за погодженням сторін Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним додаток №2 до договору викладено в новій редакції, з якої слідує, що сторони змінили розмір ануїтетних платежів, визначивши, що в період з 01.02.2009 року по 01.02.2010 року позичальник погашає кредит ануїтетними платежами по 470,49 доларів США, 01.03.2010 року, 01.03.2011 року, 01.03.2012 року, 01.03.2013 року, 01.03.2014 року, 01.03.2015 року, 01.03.2016 року, 01.03.2017 року, 01.03.2018 року по 774,87 доларів США, а починаючи з 01.04.2010 року та до 01.07.2018 року за виключенням вищезазначених періодів по 659,85 доларів США. Інші умови договору залишено без змін. Додатковою угодою №б/н від 01.08.2010 року до кредитного договору, п.п.1.1, 1.1.1, 1.1.2 договору викладено в новій редакції та доповнено п.1.3. Зі змісту додаткової угоди слідує, що в період з 01.08.2010 року по 26.08.2010 року позичальник сплачує проценти за користування кредитом за ставкою 7,65 % річних, в період з 27.08.2010 року по 31.07.2011 року 14,95% річних. Інші умови договору залишено без змін і діють вони в частині, що не суперечить додатковій угоді (т.1 а.с.26-27). Додатковою угодою №б/н від 27.08.2010 року кредитний договір викладено в новій редакції, зокрема, зазначено розміри процентної ставки за користування кредитом відповідно до додаткової угоди від 01.08.2010 року та встановлено, що в період 01.08.2011 року по 31.07.2016 року позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом за ставкою 16,71% річних, а починаючи з 01.08.2016 року 14,65% річних. Графік платежів як додаток №2 до договору викладено в новій редакції зі зміною розміру щомісячних ануїтетних платежів (т.1 а.с.17-25). Забезпеченням виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №087-2008-2272 від 03.07.2008 року виступає порука [PERSON] за договором поруки №б/н від 27.10.2010 року (т.1 а.с.157-159). Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною у ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №92 від 07.12.2007 року (т.1 а.с.70) та дозволом №92-1 від 07.12.2007 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua, що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та № 6-1680цс15. З огляду на зазначене, неспроможними є доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо неможливості надання ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» кредиту в іноземній валюті, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами, підтвердженими доказами, а тому на переконання суду не існує правових підстав ставити під сумнів право ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснювати діяльність в рамках кредитно-договірних зобовязань із [PERSON] в іноземній валюті, у тому числі ставити за умову виконання зобовязань в валюті надання кредиту. Згідно ст.ст.525, 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Як встановлено в ході судового розгляду, що також підтверджується випискою по рахунку позичальника [PERSON] за №26202000221303, відкритого для розміщення коштів в валюті долари США та меморіальним ордером №0872902USD000041 (т.1 а.с.16, 71), 04.07.2008 року о 14.42 год. [PERSON] отримав кредит в повному обсязі в сумі 38 840 доларів США шляхом видачі готівки, що є свідченням виконання банком взятих на себе зобовязань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. [PERSON] свої зобовязання по поверненню кредиту спочатку належним чином виконував, однак починаючи з 01.07.2010 року почав допускати прострочки по погашенню кредиту (графа №25 розрахунку, т.1 а.с.8), а з 01.01.2011 року по процентам за користування кредитом (графа №31, т.1 а.с.8), в результаті чого станом на 23.03.2015 року утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту 4268,36 доларів США, по процентам за користування кредитом 3972,77 доларів США, та по підвищеним процентам, нарахованим на прострочку відповідно до умов договору 312,79 доларів США. Всього [PERSON] станом на 23.03.2015 року сплачено та зараховано банком по тілу кредиту 13\~950,24 доларів США, по процентам за користування кредитом 27\~210,16 доларів США, по підвищеним процентам 839,86 доларів США. Крім того, як слідує з розрахунку заборгованості станом на 27.04.2016 року (наданого в підтвердженнях збільшених вимог) (т.1 а.с.136-140) погашення кредиту [PERSON] припинив здійснювати з 01.07.2015 року - за тілом кредиту, та з 01.07.2015 року по процента за користування кредитом. Всього [PERSON] станом на 27.04.2016 року сплачено та зараховано банком по тілу кредиту 14\~182,28 доларів США, по процентам за користування кредитом 27\~467,41 доларів США, по підвищеним процентам 866,84 доларів США. В результаті цього станом на 27.04.2016 року розмір простроченої заборгованості по кредиту склав 9\~534,05 доларів США, по процентам 6\~966,34 доларів США, по підвищеним процентам 2139,42 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 15\~123,67 доларів США. Аналізом дійсних обставин справи, розрахунку заборгованості, не спростованого відповідачами та їх представниками будь-якими належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заборгованості за кредитним договором №087-2008-2272 від 03.07.2008 року станом на 27.04.2016 року яка складається із: простроченої заборгованості по кредиту 9534,05 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту 15\~123,67 доларів США, процентів 6\~966,34 доларів США, підвищених процентів 2\~139,42 доларів США. Як передбачено ч.1\~ст.611 ЦК України,\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України,\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Право банку достроково вимагати дострокове повернення кредиту передбачено п.5.2.5 кредитного договору (т.1 а.с.31-зворот) у випадку, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяці. В такому випадку банк направляє позичальникові вимогу про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умови за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважається термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальникові такої вимоги. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі. У зв'язку з порушенням боржником [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, допущення прострочки понад 2 місяці, що мало місце з 01.07.2014 року по 01.10.2014 року (т.1 а.с.10 графи №73-75 розрахунку), банк, відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, пред'явивши позов до суду до нього та поручителя. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів 07.10.2014 року (т.1 а.с.13), кредитор ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» змінив строк виконання основного зобов'язання, який вважається таким, що настав для позичальника [PERSON], що зумовило для нього виникнення обов'язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі протягом 31 календарного дня з дня направлення вимоги, тобто до 07.11.2014 року. Заперечуючи проти первісного позову, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] посилались на недійсність укладеного кредитного договору як такого, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», укладений шляхом введення банком позичальника в\~оману,\~навязуванням кредиту\~в іноземній\~валюті,\~на вкрай\~невигідних для\~позичальника умовах\~зі створенням\~істотного дисбалансу\~договірних прав\~та обовязків\~на шкоду\~[PERSON], про що заявили зустрічний позов. Надаючи оцінку предявленим відповідачем [PERSON] вимогам за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов'язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, яка кореспондується з абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості як складових елементах конституційного принципу верховенства права. Згідно\~зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Оскільки з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що укладений між сторонами договір за своїм характером є договором споживчого кредиту, що також визначено п.1.3 договору (т.1 а.с.30), він повинен також відповідати вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~якою встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;\~3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору;\~\~7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного\~\~кредитного договору №087-2008-2272 від 03.07.2008 року вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком і обопільно погоджених умовах, про що свідчить підписання ним договору без будь-яких зауважень чи заперечень. Доводи представника позивача про те, що кредитний договір № №087-2008-2272 від 03.07.2008 року укладено з порушенням вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді щодо умов укладення кредиту, його сукупної вартості, порядку повернення кредиту ануїтетами платежами, їх суть, не проведено належну переддоговірну роботу із [PERSON] як споживачем, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Так, в п.8.5 кредитного договору (т.1 а.с.32-зворот), підписаного [PERSON], чітко зазначено, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»), та позичальник не має зауважень, претензій щодо наданої інформації, яка є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасно. До того ж з Переліком та вартістю послуг, що надаються кредитом, який є додатком №1 до кредитного договору, Графіком погашення кредиту ануїтетними платежами додатком №2 до кредитного договору (у т.ч. в зміненій редакції) [PERSON] також був ознайомлений під підпис (т.1 а.с.33, 34). Таким чином, при укладенні оспорюваного кредитного договору з боку ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виконано вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Враховуючи, що вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди, суд приходить до висновку про дійсність укладення між сторонами кредитного договору із погодженням всіх його істотних умов, з дотриманням вимог законодавства України, у тому числі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому доводи представника [PERSON] про недійсність договору є неспроможними. Поміж іншим, однією з підстав, на які посилалась представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в обґрунтування предявлених нею вимог, остання зазначила, що оспорюваний кредитний договір було вчинено під впливом обману з боку ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», яке не надало належної інформації як споживачеві з приводу особливостей укладення кредитного договору в іноземній валюті, можливих ризиків укладення, що стало наслідком підписання [PERSON] договору, який містить умови, що не відповідають її внутрішній волі і переконанням, призводить до дисбалансу в порушення його прав та інтересів як споживача. Однак, суд критично оцінює позицію представника щодо укладення кредитного договору під впливом обману, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, ст.230 ЦК України\~закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.п.19, 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, яка кореспондується з абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості як складових елементах конституційного принципу верховенства права. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно\~зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону\~ України «Про захист прав споживачів»\~встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року та №6-330цс16 від 08.06.2016 року, кредитор управі пропонувати умови, які не суперечать закону та без виконання яких не вважає за можливе надання кредиту, позичальник, який ініціював укладання договору, добровільно на такі умови і виправдані у спірних правовідносинах певні обмеження, повязані із користуванням своїм майном, погодився і виконував їх тривалий час. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно ознак порушення умовами договору принципу добросовісності, створення ними істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та заподіяння цими умовами шкоди споживачеві. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Посилання представника [PERSON] [PERSON] на те, що представники банку умисно навязали [PERSON] оформлення кредиту в іноземній валюті суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються попередньо поданою ним заявкою на оформлення кредиту, в якій він на власний розсуд, добровільно та свідомо визначив, що бажає отримати кредит саме в іноземній валюті доларах США (т.1 а.с.35-37), що не суперечить положенням ст.ст.6, 627, 638 ЦК України, будучи належним чином обізнаним та повідомленим про наявність ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, які він як позичальник несе сам (що визначено в п.8.5 кредитного договору), суд приходить до висновку про відсутність дій з боку відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», які б свідчили про введення позивача в оману при укладенні оспорюваного кредитного договору. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та його представником також не надано жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір містить положення, які були б несправедливими для [PERSON] чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. За даних обставин, всі наведені представником [PERSON] твердження з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту інтересів позичальника від наслідків, можливість настання яких залежить лише від добросовісної поведінки позичальника при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань. З огляду на встановлені судом обставини та проаналізовані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог представника [PERSON] [PERSON] за зустрічним позовом про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору. Разом з тим, не визнаючи позовні вимоги, представник відповідача [PERSON] [PERSON] предявила зустрічний позов до ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про визнання поруки припиненою у звязку з предявленням банком до [PERSON] вимог за сплином 6-місячного строку. Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем за первісним позовом вимог про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, а також зустрічних вимог представника [PERSON] щодо визнання поруки припиненою, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України,\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлен\-ня спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, га\-рантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст.ст.554, 559 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, яка кореспондується з положеннями 1.4 договору поруки №б/н від 27.08.2010 року (а.с.157-зворот), у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідно до п.1.2 договору поруки, підписанням цього договору поручитель [PERSON] засвідчила, що їй добре відомі усі умови основного договору вона погоджується з ними, у тому числі з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами (т.1 а.с.157). Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку, встановленого у договорі поруки) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У постанові від 13.06.2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження №14-145цс18)\~\~[PERSON] Верховного Суду вказала наступне. З огляду на положення другого речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Отже строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням. Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки\~№б/н від 27.08.2010 року не містить конкретного строку дії, а саме: договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою. Порука за цим договором не припиняється смертю боржника, оскільки зобовязання боржника не є нерозривно повязаними з його особою і у звязку з цим може бути виконане іншою особою, зокрема, правонаступником спадкоємця (п.4 договору т.1 а.с.158). 07.10.2014 року ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про необхідність дострокового погашення кредитної заборгованості, у т.ч. простроченої, в сумі 27\~691,47 доларів США протягом 60 днів з моменту отримання вимоги, та\~\~повідомлено про наслідки не усунення останнім порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту на 61-й день з моменту отримання вимоги. Аналогічна вимога направлена 07.10.2014 року [PERSON] як солідарному перед банком боржнику, яку він отримав 25.10.2014 року (т.1 а.с.12, 13). Однак, предявивши поручителеві [PERSON] 07.10.2014 року вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №087-2008-2272 від 03.07.2008 року, яку нею особисто отримано 25.10.2014 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (т.1 а.с.14, 15), кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України хоча і не змінив строк виконання основного зобовязання, однак визначив строк предявлення вимоги до попередніх щомісячних платежів до поручителя, в той час як до суду звернувся з позовом до [PERSON] в рамках уточненого позову, направленого на адресу суду поштовою кореспонденцією 23.08.2016 року згідно з відтиском поштового штемпелю на конверті (т.1 а.с.154-155, 160), тобто з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України строку, у звязку з чим вимоги про стягнення з поручителя заборгованості солідарно з позичальником за період до 23.02.2016 року задоволенню не підлягають. Обставин, які б свідчили про збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди поручителя та її відома, а відтак свідчили про припинення поруки в ході судового розгляду не встановлено. За даних підстав суд приходить до переконання про часткове задоволення вимог представника [PERSON] [PERSON] за зустрічним позовом із визнанням припиненою поруку [PERSON] за договором поруки №б/н від 27.08.2010 року, укладеним між нею та ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», однак лише в частині щомісячних платежів до 23.02.2016 року за кредитним договором № 087-2008-2272 від 03.07.2008 року. Таким чином, первісний уточнений позов ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підлягає частковому задоволенню в частині розподілу солідарного обовязку відповідачів за окремими періодами, з урахуванням меж строку дії зобовязань поручителя, із задоволенням в повному обсязі майнових вимог про стягнення заборгованості в силу їх обґрунтованості та доведеності. Так, заборгованість за період з 23.02.2016 року по 23.08.2016 року підлягає стягненню із [PERSON] та [PERSON] в межах 6-місячного терміну, що передував даті звернення до суду із зустрічним позовом до поручителя, однак у відповідності до визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності в межах заявлених вимог, тобто в загальному розмірі 15\~807,72 доларів США, з урахуванням розрахунку станом на 27.04.2016 року (т.1 а.с.136-140), виходячи з наступного: 1)прострочена заборгованість по кредиту: 9534,05 - 9075,18 = 458,87 доларів США; 2)заборгованість по процентам: 6783,82 - 6566,83 = 216,99 доларів США; 3)заборгованість по простроченим процентам: 2139,42 2131,23 = 8,19 доларів США; 4)сума дострокового стягнення кредиту 15\~123,67 доларів США (перерахунку не підлягає, оскільки не обмежена щомісячними платежами а визначена вимогою достроковості повернення). \~ \~ \~ \~Інша частина заборгованості за кредитним договором, заявлена ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», підлягає стягненню лише із [PERSON] за виключенням заборгованості, нарахованої після 23.02.2016 року до 23.08.2016 року, що відповідно складає 17 955,66 доларів США, виходячи з наступного розрахунку: 1)прострочена заборгованість по кредиту: 9534,05 - 458,87= 9075,18 доларів США; 2)заборгованість по процентам: 6966,34 - 216,99 = 6749,35 доларів США; 3)заборгованість по простроченим процентам: 2139,42 - 8,19 = 2131,23 доларів США. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Оскільки умовами кредитного договору та Графіком погашення кредиту визначено, що погашення кредиту здійснюється позичальником шляхом внесення щомісячних платежів в іноземній валюті доларах США, в яких надано кредит, що відповідає ст.533 ЦК України, та з огляду за наявність у Банка генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме вона надавалась за договором, і позивач за первісним позовом просить стягнути суму у валюті. Доцільності у визначенні еквіваленту розміру заборгованості у гривні суд не вбачає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом представника [PERSON] та його звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] та її звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим вважає за необхідне стягнути з ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн. пропорційно частині задоволених вимог [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за первісним уточненим позовом, суд виходить з наступного. Як слідує з платіжного доручення №1780/6 від 03.04.2015 року (т.1 а.с.1), за подання до суду ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» позову до [PERSON] сплачено судовий збір 03.04.2015 року в сумі 3654 грн. максимальному розмірі станом на момент предявлення позову. В подальшому позивач за первісним позовом збільшив позовні вимоги до 33\~763,48 доларів США, однак судовий збір не доплатив. За даних обставин, шляхом зарахування сплаченого банком судового збору 3654 грн. та врахування недоплаченої суми, не надання позивачем розрахунку судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] в дохід держави 1274,88 грн. судового збору, а з [PERSON] 4150,14 пропорційно частині задоволених відносно кожного майнових вимог (53% солідарно та 47% окремо із [PERSON]С.).

Outcome: partial