Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

30 травня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем [PERSON] проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з 15 січня 2017 року по 01 грудня 2017 року. Від спільного проживання позивачка 17 квітня 2018 року народила сина [PERSON] Відповідач по справі є його батьком, однак він відмовився визнати своє батьківство. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України. Факт батьківства відповідача підтверджується наступними доказами: фотоматеріалами, показаннями позивачки. На даний час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний це робити. Відповідач працює, на його утриманні інших осіб немає. З урахуванням викладеного позивачка просить визнати, що [PERSON], уродженець та житель с. Микуличин, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, є батьком [PERSON], та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов визнали частково. Щодо визнання батьківства пояснив, що в цій частині позов визнає в повному обсязі, проводити судово-медичну генетичну експертизу немає необхідності. Підтвердив в судовому засіданні, що він дійсно є батьком [PERSON] [INFO]. Щодо стягнення з нього аліментів, позов визнав частково в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку. Пояснив, що він неофіційно працює, прибутку не має, тому згоден платити аліменти в мінімальному розмірі визначеному законом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 17 квітня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ №357231 (а.с. 8) виданим виконкомом Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 24 квітня 2018 року, батьками якого значаться: матір'ю [PERSON], батьком [PERSON]. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до ст.\~125\~Сімейного кодексу\~України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз'яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. На підтвердження спільного проживання з відповідачем позивачка надала фотознімки (а.с. 46-49) на яких вона знаходиться разом із відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні себе батьком дитини, сина [PERSON] [INFO]. На підтвердження визнання позову в цій частині надав суду письмову заяву. У суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин визнання [PERSON]\~батьківства та\~ добровільності визнання батьком дитини. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини: долучені до матеріалів цивільної справи фотоматеріали про спільне проживання позивачки та відповідача, та визнання батьківства самим відповідачем. Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], то такі підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу. Одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно довідки №711 від 18 травня 2018 року (а.с. 9) малолітній син [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 22 травня 2018 року (а.с. 11). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріали справи, а саме, що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи нікому іншому аліменти не виплачує. При цьому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, розмір аліментів у 1/3 частці доходу відповідача позивачкою не доведено. . Отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому відсутні підстави допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми аліментів, як того просить позивачка. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 125-128, 134, 180, 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~відносно батьківства,\~материнства і\~стягнення аліментів" та

Outcome: partial