Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія», в якій просив суд відновити його на роботі у відповідача на посаді, яка б не була йому протипоказана за станом здоровя та стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2018 року до дня поновлення на роботі, в попередньому розмірі в сумі мінімальної заробітної плати за 2018 рік 3\~723 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач 14.02.2013 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду токаря 6 розряду до цеху централізованого ремонту згідно наказу за №35-К. 26.12.2016 року переведений слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду цеху централізованого ремонту згідно наказу за №181-К. На підставі наказу за №30-К позивача 26.02.2018 року перевели робітником з благоустрою господарського відділу, а 13.03.2018 року, відповідно до наказу за №37-К він був звільнений у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Підставою звільнення позивача, як вважав роботодацевь, було виявлення невідповідності виконуваній роботи за станом здоровя, що перешкоджає продовженню цієї роботи. Звільнення відповідач мотивував тим, що згідно довідки МСЕК від 23.01.2018 року позивачу протипоказана фізична праця на посаді робітника з благоустрою. При цьому позивач вважає, що звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ допускається лише тоді, коли неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Іншу роботу позивачу запропоновано не було, а відтак [PERSON] вважає, що наказ про його звільнення винесено з грубим порушенням законодавства про працю. При цьому позивач зазначає, що після його звільнення відповідачем, він став на облік до Чугуївського міськрайонного центру зайнятості для пошуку роботи, йому було запропоновано роботу у ТОВ «ЮТЕРМ УКРАЇНА» слюсарем-ремонтником та направлено на медичний огляд. Згідно висновку попереднього медичного огляду від 30.03.2018 року він придатний для роботи за професією слюсар-ремонтник. Позивач вважає, що у звязку з його незаконним звільненням, ним була втрачена робота та основний заробіток, що істотно порушило рівень життя його сімї, а відтак він й звернувся до суду з цими вимогами. Представник відповідача надав суду письмове заперечення, відповідно до якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що твердження позивача не дає жодних підстав вважати його звільнення незаконним. Так позивач в позові зазначив не достовірну інформацію, а саме - позивач був переведений на посаду слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду на підставі наказу за №181-К 27.12.2016 року, потім він був переведений з посади слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду на посаду робітника з благоустрою на підставі наказу за №30-К від 26.02.2018 року. Зазначені позивачем дати переведення на посаду робітника з благоустрою та дата звільнення є ідентичними, але це не так. Крім того відповідачем було запропоновано позивачу альтернативну посаду. Довідка МСЕК була видана [PERSON] 23.01.2018 року та після обговорення керівництвом відповідача з останнім, з додержанням вимог ст. 170 КЗпПУ, прийняте рішення про переведення позивача на посаду робітника з благоустрою наказом за №30-К від 26.02.2018 року. У звязку з таким переведенням, відповідачем позивачу було видано направлення на обовязковий медичний огляд працівника 22.02.2018 року. У висновку медичної комісії від 06.03.2018 року було зазначено, що [PERSON] непридатний до праці на посаді робочого ДК 003.2005. Так, в силу протипоказання фізичної праці довідкою МСЕК від 23.01.2018 року та наявності висновку медичної комісії про непридатність позивача навіть до менш тяжкої праці, відповідач прийняв рішення про звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ, оскільки альтернативних менш шкідливих посад на підприємстві не було. Відповідач вважає, що звільнення [PERSON] було проведено з додержанням всіх норм, включаючи й узгодження з первинною профспілковою організацією. Крім того при звільненні позивача були виконані розрахунки вихідної допомоги, що склали 6\~851, 75 грн., сума була розрахована відповідно до Постанови КМУ за №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року. Процесуальні дії у справі: ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.09.2018 року позов [PERSON] був прийнятий до розгляду за правилами спрощеного провадження, розгляд справи був призначений на 23.10.2018 року. 23.10.2018 року за клопотання позивача та представника відповідача, ухвалою суду розгляд справи був відкладений на 06.11.2018 року. 06.11.2018 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 21.11.2018 року. 06.11.2018 року позивач надав суду уточнений позов та відповідь на відзив відповідача. Згідно зазначених документів позивач остаточно просив суд визнати наказ відповідача за №37-к від 13.03.2018 року незаконним; відновити [PERSON] на роботі у філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на посаді, яку він займав до звільнення; стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2018 року до дня поновлення на роботі у попередньому розмірі 21072 грн. та допустити негайне виконання рішення. Представник позивача та позивач [PERSON] під час розгляду справи в суді дали пояснення відповідно до обставин, викладених в уточненому позові. Додали, що звільнення позивача було незаконним, іншої роботи, як того вимагає чинне законодавство, позивачу запропоновано не було. Крім того зазначене звільнення відбулося без згоди профспілкового органу незважаючи на те, що відповідач зтверджує інше. Так, з копії наказу про припинення з позивачем трудового договору від 13.03.2018 року за №37-к дійсно є запис про те, що звільнення узгоджене з профспілковою організацією (номер та дата постанови профкому 11-6-1 від 13.03.2018 року), але в той же час позивач впевнений, що цей запис був зроблений пізніше, оскільки ним отриманий такий же наказ 13.03.2018 року, в якому посилання на рішення профкому відсутне. Також у витягу із протоколу засідання профспілкового комітету від 13.03.2018 року відсутня інформація скільки членів комітету були присутні на засіданні, хто був головою та секретарем. Представник позивача та позивач під час розгляду справи уточнили розмір середньої зарплатні за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2018 року по 21.11.2018 рік та просили стягнути з відповідача 28\~644 грн. Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, дав пояснення відповідно до відзиву на позовну заяву, зазначив, що при звільненні позивача були дотримані всі вимоги чинного законодавства. Що стосується посилання [PERSON] на відсутність в наказі про припинення з позивачем трудового договору від 13.03.2018 року за №37-к запису про те, що звільнення узгоджене з профспілковою організацією (номер та дата постанови профкому 11-6-1 від 13.03.2018 року), зазначив, що під час звільнення позивач вимагав надати йому наказ негайно і скоріш за все помилково до копії наказу, що була видана позивачу не внесена ця інформація. Представник третьої особи первинної профспілкової організації [PERSON] запевнив суд в тому, що 13.03.2018 року відбулося засідання профспілкового комітету на якому розглядалося подання директора філії, датоване цим же днем. Під час засідання було прийняте одноголосне рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади робітника з благоустрою господарського відділу у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя. При цьому не заперечував того, що позивач на засідання профспілкового комітету не викликався та навіть не був повідомлений. Згідно зі ст.\~55\~Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). У ст.\~2\~ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 43\~Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Під час розгляду цієї справи судом встановлені наступні фактичні обставини: Так, згідно відомостей з трудової книжки серії БТ-1 №3635643, заповненої 01.04.2004 року на імя [PERSON], останній: - 14.02.2013 року був прийнятий на роботу до відповідача токарем 6 розряду до цеху централізованого ремонту згідно наказу за №35-К від 13.02.2013 року; - 26.12.2016 року переведений слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду цеху централізованого ремонту згідно наказу за №181-К від 27.12.2016 року (що також підтверджується копіями заяви [PERSON] від 23.12.2016 року та наказу про переведення на іншу роботу від 27.12.2016 року за №181-К); - на підставі наказу за №30-К від 26.02.2018 року позивач 26.02.2018 року переведений робітником з благоустрою господарського відділу (що також підтверджується заявою позивача від 22.02.2018 року та копією наказу про переведення на іншу роботу від 26.02.2018 року за №30-К); - 13.03.2018 року, відповідно до наказу за №37-К від 13.03.2018 року позивача було звільнено у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі і виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, передбачено ст. 40 ч. 1 п. 2 КЗпПУ. Як роз'яснено п. 21 Постанови ПВСУ за №9 від 06.11.1999 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Копія наказу за №37-К від 13.03.2018 року свідчить про звільнення [PERSON] робітника з благоустрою, 13.03.2018 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя на підставі висновку МСЕК, датованого 23.01.2018 року. В той же час судом було встановлено та не оспорюється учасниками процесу те, що позивач, працюючи у відповідача слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду цеху централізованого ремонту, 23.01.2018 року отримав довідку до акту огляду медико-соціальною комісією, якою йому була встановлена 2 група інвалідності (захворювання з ураженням внутрішніх органів) та протипоказана фізична праця. Після чого за його згодою [PERSON] був переведений відповідачем на посаду робітника з благоустрою господарського відділу (професія ДК 003:2005) та після проходежня медичного огляду, на підставі висноівку медичної комісії від 06.03.2018 року, яким визнаний непридатним до роботи за професією за ДК 003:2005, був звільнений відповідачем за ст. 40 п. 2 КЗпПУ. Статтею 170\~КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про охорону праці», працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я. Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року за №2695-XII - працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Крім того, невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я. Зазначене документальне підтвердження відповідно до вказаних вище норм законів, та наказів МОЗ України, надає в своєму висновку ЛКК за результатами медогляду, особа направляється на додатковий медогляд в разі якщо лікарі визначили таку необхідність, чи за бажанням (заявою) особи, та на МСЕК в разі вирішення питання щодо стійкої втрати працездатності (встановлення, зміна відсотків), щодо інвалідності, щодо профзахворювання. Копія довідки до акту розгляду медико-соціальною експертною комісією від 23.01.2018 року за №443802 вказує на те, що [PERSON] з 15.01.2018 року присвоєна 2 група інвалідності у звязку з загальним захворювання з ураженням внутрішніх органів, інвалідність встановлена до 01.02.2019 року, протипоказана фізична праця. Позивач, будучі переведеним за його згодою відповідачем на посаду робітника з благоустрою господарського відділу (професія ДК 003:2005), відповідно до вимог діючого законодавства, проходив періодичний медичний огляд, організований відповідно та в порядку норм чинного закону роботодавцем позивача, про що свідчать копії направлення на обовязковий медичний огляд працівника від 22.02.2018 року, листа проходження профілактичного медичного огляду та висновку медичної комісії, датованих 06.03.2018 року, які вказують на те, що позивач не придатний до роботи за професією ДК 003:2005 робочий. Таким чином за результатами періодичного медогляду, який позивач проходив в березні 2018 році, тобто вже після переведення його з посади слюсаря на посаду робітника з благоустрію, 06.03.2018 року медичним закладом було видано довідку з висновком комісії про непридатність позивача до роботи за професією за ДК 003:2005 робочий. Стаття 43 КЗпПУ зазначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених в тому числі і п. 2 ст. 40 КЗпПУ, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Повідомлення голови профкому на імя директора філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» та витяг з протоколу засідання профспілкового комітету за № п-6-1 від 13.03.2018 року свідчать про те, що подання директора філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» від 13.03.2018 року за №04-01/290 було розглянуто профспілковим комітетом філії в цей же день та прийняте рішення про надання згоди на звільнення робітника з благоустрою господарського відділу [PERSON] на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи. Позивач, представник відповідача та представник первинної профспілкової організації голова профкому [PERSON] не оспорювали того факту, що подання відповідача розглядалось за відсутності [PERSON], про його розгляд останній не повідомлсявся, жодних заяв не писав. При цьому слід зауважити, що ст. 40 КЗпПУ надає суду право поновити працівника на роботі тільки у разі його звільнення без законної підстави. Порушення порядку звільнення саме по собі в цій статті взагалі не визнається підставою для звільнення. Але в той же час слід звернути увагу на те, що у ст. 240-1 цього кодексу міститься непряме зазначення на те, що працівник підлягає поновленню на роботі не тільки в разі, якщо він звільняється без законної підстави, але й тоді, коли він звільнений «з порушенням встановленого порядку». На підставі наведеного судом було встановлено, що при звільненні позивача с посади робітника з благоустрою господарського відділу відповідача 13.03.2018 року йому не було запропоновано переведення на іншу роботу у відповідності з висновком медичної комісії від 06.03.2018 року тимчасово або без обмеження строку, відповідачем не було розглянуто питання у разі потреби встановлення позивачу скороченого робочого дня та організації проведення його навчання з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Крім того, був порушений порядок розгляду виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, подання відповідача, оскільки позивач про його розгляд повідомлений не був. Представником відповідача не були спростовані достатніми та належними доказами доводи позивача в цій частині. Посилання представника відповідача на те, що позивач вже був переведений на іншу роботу раніше, суддом не приймаються до уваги, оскільки предметом розгляду цієї справи є саме законність звільнення позивача 13.03.2018 року з посади робітника благоустрою у звязку з його невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. В справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Отже, надання належних доказів на підтвердження своєї позиції - це обовязок відповідача. Оскільки відповідачем не було доведено законності звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення [PERSON] на підставі наказу від 13.03.2018 року за №37-К є незаконним, а відтак вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування підлягають задоволенню. Стаття 235 КЗпПУ зазначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Оскільки позивача було незаконно звільнено 13.03.2018 року з займаної посади, то він підлягає поновленню з 14.03.2018 року на попередній роботі на посаді робітника з благоустрою господарського відділу філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія». Враховуючи, що позивач незаконно звільнений і поновлений на роботі, то він має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при цьому не більш як за один рік, однак якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Справа розглядалась з 18.04.2018 року по 21.11.2018 рік, тобто 7 місяців 3 дні, а відтак суд згідно зі ст.\~235\~КЗпП України виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто по день винесення рішення. Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до довідок про заробітну плату позивача, наданих відповідачем (а.с.84-91), середня заробітна плата позивача за день складає 140 грн. 16 коп., а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.03.2018 року по день винесення рішення, тобто по 21.11.2018 рік (140,16 грн.* 175 кількість робочих днів=24\~528 грн.) Також суд враховує вимоги п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за №13 від 24 грудня 1999 року, а саме - задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У звязку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 528 грн., з утриманням при їх виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Згідно з ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У звязку з цим, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», і позовні вимоги немайнового характеру щодо незаконного звільнення та поновлення на роботі, за які сплаті підлягав на час звернення до суду судовий збір у розмірі 704, 80 грн. та позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за які сплаті підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн., - задоволені, то стягненню відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1\~409,60 грн. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Позивач звертаючись до суду з уточненим позовом акцентував увагу суду на тому, що йому при його звільненні не була виплачена вихідна допомога, але в той же час жодних вимог з цього приводу [PERSON] до відповідача заявлено не було, під час розгляду справи в суді не заперечував того факту, що отримав від відповідача при звільненні 6\~851,75 грн. Таким чином суд позбавлений можливості вирішити вказані обставини тому, що це не є предметом зазначеного спору. Не бере суд до уваги й твердження позивача про те, що з копії картки працівника, що підлягає попередньому медичному огляду, датованої 30.03.2018 року, тобто вже після його звільнення, слідує, що він визнаний придатним для роботи за професією слюсар ремонтник, оскільки це не зазначено позивачем як причина незаконного звільнення та як підстава позову. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення уточнених вимог позивача.

Outcome: partial