Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

04.11.2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог, зазначає, що 07 лютого 2011 р. між нею та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено договір позики, у відповідності до якого, Позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 317828 грн. на умовах її повернення до 07.09.2011 року включно. Договір було посвідчено приватним нотаріусом. В зв'язку із неповерненням позики у встановлений строк 12.05.2014 року [PERSON] отримала виконавчий напис нотаріуса, за яким борг було стягнуто в примусовому порядку У зв'язку із несвоєчасним поверненням заборгованості відповідачем, наявні підстави для стягнення з [PERSON] суми інфляції, тьрох процентів річних, пені і моральної шкоди. Також просить поновити пропущений строк звернення до суду, так як він був пропущений з поважних причин. 16.01.2017 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просить стягнути з відповідача витрати від інфляції за порушення строків розрахунку за договором позики від 07.02.2011 р. згідно розрахунку №1 за період з вересня 2011 року по листопад 2014 рік - 56083,14 грн., три проценти річних від простроченої суми за 1167 днів прострочення за період з 08.09.2011 по 06.05.2014 включно - 29753,34 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір . Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляд справи була повідомлена у встановленому порядку, про причину неявки суду не повідомила. Представник позивача у судовому засідання на позовних вимогах з урахуванням заяви від 16.01.2017 наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача у судове засідання з'явився, подав письмові заперечення, в яких позов визнав частково та просить у задоволенні вимог щодо стягнення 12095,89 грн. трьох процентів річних відмовити, оскільки пропущено строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, згідно договору позики від 07.02.2011 року [PERSON] передала відповідачу у кошти у розмірі 317828 грн. зі строком повернення до 07 вересня 2011 р. (а.с.8). Через порушення строків повернення боргу, згідно виконавчого напису нотаріуса від 12.05.2014 р. з відповідача стягнуто 317 828 грн. на користь позивача, а.с. 9. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження державного виконавця від 08.12.2014 р., а.с.16, підтверджується той факт, що з [PERSON] 24.07.2014, 19.11.2014 та 21.11.2014 стягнута заборгованість за виконавчим написом нотаріуса у повному обсязі, що не заперечувалось представниками сторін. У відповідності до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525,526,530,629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України, встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За таких обставин і з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, суд вважає встановленим, що відповідач своїх зобов'язань за договором позики вчасно не виконав, тому у позивача виникло право на стягнення з [PERSON] витрат від інфляції та 3% річних . Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Визнання боржником боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності у листопаді 2014 року у звязку з погашенням відповідачем боргу суд до уваги не приймає, оскільки такі дії вчинено на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса і не свідчать про визнання боргу. Отже, з урахуванням дати звернення позивача до суду 14.12.2015, позов необхідно задовольнити частково і стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 07.02.2011 року по витратам від інфляції у розмірі 56083,14 грн., три проценти річних за період з 14.12.2012 по 20.11.2014 в розмірі 17657,45 грн., що розраховується за формулою "сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочення / 365 / 100 " та становить зокрема з 14.12.2012 по 23.07.2014 р. ( 586 днів) = 15307,99 грн., з 24.07.2014 по 18.11.2014 (117 днів) = 2349,27 грн., з 19.11.2014 по 20.11.2014 (1 день) = 0,19 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial