Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

24 вересня 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану смертю батька [PERSON] в розмірі 525000,00 грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що [INFO] о 06 год. 20 хв. при переході через залізничну колію на станції Чугуїв, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пл. Привокзальна, 1, відбувся наїзд електропоїздом № 6814 сполученням «Гракове-Лосєве», який належить АТ «Українська залізниця» та є джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням машиніста [PERSON] на [PERSON] , [INFO] . Внаслідок отриманих травм [PERSON] загинув на місці пригоди, позивач є рідною дочкою загиблого, втратила близьку людину - свого батька, з яким разом проживала та перебувала у близьких стосунках. Передчасна смерть батька позбавила позивача підтримки, попередній стан [PERSON] ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила батька назавжди, у зв`язку з його смертю переживає надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Крім того, в додаткових поясненнях від 09.02.2021 року представник позивача - адвокат Тарасенко В. Ю. посилалася на висновки комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого, в якій зазначено, що практика призначення справедливої сатисфакції до подібних правовідносин Європейським судом з прав людини відносно середньо унормованої особистості без проведення експертизи моральної шкоди за смерть близької людини є моральна шкода в обсязі 612045 грн. у цінах станом на 01.01.2021 року, рекомендуємо компенсація для суду - 687811,00 грн. у цінах на 01.01.2021 року, у зв`язку з чим сума компенсації, заявлена в позові, є меншою за рекомендовану, просили покласти на відповідача судові витрати в сумі 2025,00 грн. за оплату послуг з проведення експертизи та банківської комісії за проведення платежу по ній; в подальшому сума позовних вимог збільшена до 687811,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року провадження у справі відкрито, справа призначена до слухання в порядку спрощеного позовного провадження. 16.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», в якому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки залізницею не було порушено правил безпеки руху, постраждалий [PERSON] перебігав залізничні колії, коли до потяга залишилося менше ніж 400 м, що поставило життя та здоров`я людини в небезпеку та призвело до нещасного випадку; крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй фізичних чи моральних страждань, в той час як розмір заробітної плати будь-якої посадової особи відповідача не є критерієм оцінки розміру моральної шкоди (а. с. 40-43). Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якому просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на презумпцію вини завдавача шкоди, наявність причинного зв`язку наслідків у виді смерті [PERSON] , відсутності доказів на підтвердження факту наявності непереборної сили та умислу потерпілого; наявність постанови про закриття провадження у справі свідчить лише про відсутність складу злочину, тобто підстав для притягнення осіб до кримінальної відповідальності. 16.11.2020 року на адресу суду надійшли заперечення АТ «Українська залізниця», в яких в повному обсязі підтримана позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву. 26.02.2021 року АТ «Українська залізниця» надані суду заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог від 18.02.2021 року, оскільки висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01.02.2021 року не є висновком експерта та не може виступати в якості доказу, оскільки суперечить вимогам ст. 112 ЦПК України, яка передбачає проведення комплексної експертизи не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямків у межах однієї галузі знань. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року справа призначена до слухання в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 року по справі витребувано докази, а саме: з слідчого відділу Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження № 12016220440000271 від 15.02.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 року прийнято уточнену позовну заяву, підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Тарасенко В. Ю. позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця»-Грабовська В. В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється дочкою загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.04.1986 року Есхарівською селищною Радою Чугуївського району Харківської області (а. с. 12). Як вбачається з копії паспорту [PERSON] її місце реєстрації зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Есхарівської селищної Ради Чугуївського району Харківської області 17.02.2016 року (а. с. 18). Згідно довідці від 23.07.2020 року, виданої Виконавчим комітетом Есхарівської селищної Ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). З висновку експерта № 47-Чт/16 від 22.03.2016 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] стала несумісна із життям сукупна травма тіла внаслідок контакту із транспортним засобом (залізнична травма), що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. При судово - токсикологічному дослідженні крові від трупу [PERSON] етиловий спирт не виявлено (а. с. 19-21). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від березня 2016 року досудовим розслідуванням встановлено, що [INFO] о 06 год. 20 хв. при переході через залізничну колію на станції Чугуїв, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пл. Привокзальна, 1, електропоїздом № 6814 сполученням «Гракове-Лосєве», який належить АТ «Українська залізниця» та є джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням машиніста [PERSON] відбувся наїзд на [PERSON] , [INFO] , який на сигнали та застосоване екстрене гальмування не реагував. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 47-Чт/16 трупа [PERSON] останній тілесні ушкодження, що були несумісні із життям, тупу травму тіла, розчавлення головного мозку, внутрішні розриви (залізнична травма); смерть настала внаслідок порушення [PERSON] п. п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом № 54 МТУ від 19.02.1998 року; кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016220440000271 від 15.02.2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 22). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); а на станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії"; перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від березня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016220440000271 від 15.02.2016 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Суду надано висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого, виконаний фахівцем у галузі психології, юриспруденції та математики [PERSON] (інформація про кваліфікацію психолога, юриста, фахівця в області математики: диплом магістра з відзнакою ХНУ ім. В. Н. Каразіна від 5.07.2004 [NUMBER], за фахом «фізика», кваліфікація «фізика, викладача фізики, математики»; диплом магістра з відзнакою НЮУ ім. Я. Мудрого від 27.06.2015 [NUMBER] за спеціальністю «правознавство» кваліфікація «юрист», диплом спеціаліста ХНПУ ім. Г. С. Сковороди від 30.06.2016 [NUMBER] за спеціальністю «психологія», кваліфікація «психолог»), в якому здійснено розрахунок моральної шкоди від загибелі близької людини та зазначено, що практика призначення справедливої сатисфакції до подібних правовідносин Європейським судом з прав людини відносно середньо унормованої особистості без проведення експертизи моральної шкоди за смерть близької людини є моральна шкода в обсязі 612045 грн. у цінах станом на 01.01.2021 року, рекомендуєма компенсація для суду - 687811,00 грн. у цінах на 01.01.2021 року. (а. с. 98-121). Суд критично ставиться до вищезазначеного висновку та не бере його до уваги, вважаючи, що він є недопустимим доказом на підставі наступного. Як вбачається з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Статтею 7-1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. В силу ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону. (ст. 10 Закону України «Про судову експертизу»). В силу ст. 16 Закону України «Про судову експертизу» метою атестації судового експерта є оцінка професійного рівня фахівців, які залучаються до проведення судових експертиз або беруть участь у розробках теоретичної та методичної бази судової експертизи. Залежно від спеціалізації їм присвоюється кваліфікація судового експерта з правом проведення певного виду експертизи. Метою атестації працівників державної спеціалізованої установи, які залучаються до проведення судових експертиз та/або беруть участь у розробленні теоретичної та науково-методичної бази судової експертизи, є оцінка рівня їх спеціальних знань та відповідність займаній посаді. Залежно від спеціалізації і рівня підготовки працівникам державної спеціалізованої установи присвоюються кваліфікація судового експерта і кваліфікаційний клас. Порядок проведення атестації та присвоєння чи позбавлення кваліфікаційних класів судового експерта визначається міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність. Таким чином, Законом визначені вимоги, що пред`являються до судових експертів, а також умови та порядок набуття статусу судового експерта. Суду не надано жодних доказів на підтвердження факту проходження особою, що склала висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого, - фахівцем у галузі психології, юриспруденції та математики [PERSON] відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, наявності атестації та отримання кваліфікації судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу»; відомості в державному Реєстрі атестованих судових експертів щодо фахівця у галузі психології, юриспруденції та математики [PERSON] як судового експерта відсутні. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 75000 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі батька позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 687811,00 грн., судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 75000 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 749 грн.71 коп. в дохід держави. Підстав для стягнення з відповідача судових витрат за висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого суд не вбачає, у зв`язку з визнанням доказу недопустимим. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial