Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] .. Вимоги позову обґрунтувала тим, що 03 березня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 21030203 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів. Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується у строки, встановлені цим договором, за завданням замовника виконати комплекс робіт із виготовлення та встановлення в приміщенні замовника меблів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Відповідно до п. 3.2. Договору термін виконання робіт - 20.04.2021 року - 25.04.2021 року. Відповідно до п. 4.2. Договору роботи оплачуються такими частинами: І - 86760,00 грн. в момент укладання договору, II - 20000,00 грн. у день доставки виготовлених деталей та готових виробів, III - 10000,00 в день приймання-передачі результатів виконаних робіт. На виконання п. 4.2 Договору [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] 86760 грн., що підтверджується розпискою, проте в порушення п. 3.2. Договору роботи виконавцем виконані не були, а грошові кошти повернуті не були. Позивач зазначає, що вказані дії відповідача є неправомірними, порушують її права та законні інтереси. Відповідно до п. 6.3. Договору у разі порушення виконавцем остаточного терміну виконання робіт більш ніж на два дні з причин, не вказаних в п. 3.3 Договору, виконавець повертає замовнику грошові кошти у розмірі 0,1 % від вартості Договору за кожен день затримки. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов договору, ФОП [PERSON] повинна виплатити [PERSON] неустойку в розмірі 0,1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, яка становить (116760,00 грн. х 0,1% = 116,76 грн./день) за період починаючи з 28.04.2021 року по 02.07.2021 року, що становить 66 днів, у загальному розмірі 7706,16 грн. (116,76 грн. х 66 днів = 7706,76 грн.). Посилаючись на норми ст.ст. 865, 872 ЦК України, ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач зазначила, що ФОП [PERSON] порушила умови договору та приписи чинного законодавства. З метою досудового врегулювання ситуації, яка виникла, представник позивача звернувся до відповідача з вимогою-претензією, в якій повідомив, що ситуація може бути врегульована шляхом повного погашення боргу, що виник, а також повідомив, що у випадку незадоволення претензії та непогашення боргу - [PERSON] буде змушена звертатися до суду з позовом про стягнення коштів, пені, 3 % річних за користування чужими коштами, інфляційних втрат. Відповідно, своєю претензією позивач вимагала від відповідача: 1.Погасити борг, який виник перед [PERSON] за договором № 21030203 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів, укладеним 03 березня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 86760,00 грн., а також сплатити неустойку - 7706,16 грн; 2. Повідомити письмово\~або зв`язатися\~за телефоном\~з представником\~ [PERSON] - адвокатом Пазюком Є.С для вирішення питання про погашення боргу. Також [PERSON] повідомила про розірвання договору № 21030203 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів, укладеного 03 березня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з невиконанням виконавцем умов договору - з 02.07.2021 року. Вимога-претензія була направлена відповідачу рекомендованим листом за трек- номером 0813800968659. Дане відправлення не було отримано відповідачем. Окрім того, позивач подала до Подільського УП ГУНП в м. Києві заяву про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, поскільки отримання коштів відповідачем та невиконання робіт є системним, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі 333/5081/19 від 13 січня 2020 року. Заява про вчинення злочину була направлена до органу поліції рекомендованим листом № 0813800966362 Внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились в непоставці товару, які, як зазначає позивач необхідні були для покращення житлових умов його сім`ї, позивачу завдано маральної шкоди, яка виразилась в порушенні звичайного способу його життя, спричинило дискомфорт, душевні переживання та страждання. Позивач вимушений був звертатись за правовою допомогою, у подальшому - до суду за захистом порушених прав, доводити свою правоту в суді, витрачати свій час на це. У зв`язку з чим, позивач просить суд Стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на її користь суму збитків у розмірі 86760 грн., неустойку в розмірі 7706 грн. 16 коп., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 27.08.2021 р. провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати у спрощеному провадженні. 21.10.2021 року на адресу суду відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву відповідно до якого остання зазначила, що \~ \~ \~ \~дійсно між нею з позивачкою 03.03.2021р. був укладений договір №21030203 за яким позивачка передала їй авансову оплату у розмірі 86760,00 грн. З певних об`єктивних причин відповідачу не вдалось виконати передбачені договором роботи у повному обсязі і у встановлений строк. [PERSON] було виконано лише ряд робіт, а саме: знято заміри, передано позивачу столешницю (компакт плита) загальною вартістю 13996,80 грн. Факт передачі столешниці підтверджується зокрема перепискою в Вайбері, а також копією рахунку. Після того, як на початку червня (08.06.2021р.) з`явилась можливість завершити виконання робіт у червні 2021 року, відповідач запропонувала позивачці це зробити, але протягом майже місяця не отримувала від неї відповіді. 23 червня 2021 року позивачка в месенджері Вайбер повідомила про свою відмову від договору але не направила на адресу відповідача жодного офіційного листа з цього приводу та не погоджувалась на підписання угоди про його розірвання. Отже, виникла ситуація при якій позивачка з одного боку звертається до суду з вимогами про стягнення з неї коштів, а з іншого - відмовляється юридично оформити припинення договору. Не зважаючи на це, [PERSON] 10.09.2021р. перерахувала позивачці 5 000 грн. В позовній заяві ставиться питання про стягнення збитків, нібито завданих невиконанням умов договору. З цього приводу відповідач зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 872 ЦК України, на які сама позивачка посилається в позовній заяві, замовник - споживач має право відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків. Отже право на відшкодування збитків виникає у замовника-споживача тільки у випадку відмови від договору. Законодавством не передбачено форми односторонньої відмови від договору. Однак, системний аналіз ст.ст.206-208, 866 ЦК України та того факту, що договір, з приводу виконання якого виник спір, укладений в простій письмовій формі, то можна стверджувати, що і відмова від договору повинна бути виражена в письмовій формі. Таким чином, оскільки в даному разі позивачка юридично не відмовилась від укладеного між ними договору, то відповідно відсутній юридичний факт, який міг би призводите до виникнення права на відшкодування збитків. Тобто, у позивачки право на відшкодування збитків не виникло, а отже, позовна заява є безпідставною і не може підлягати до задоволення. З приводу вимог про відшкодування збитків відповідач зазначає, що аналіз тексту позовної заяви, з урахуванням вищевикладеного стосовно відмови позивачки від припинення дії договору, вказує, що в даному випадку у позивачки відсутні як втрати або пошкодження майна, так і упущена вигода. Оскільки договір юридично продовжує діяти, то здійснена позивачкою авансова оплата не може вважатись втратами. Така оплата юридично може стати втратами тільки після вчинення юридичного факту - розірвання чи відмова від договору, як це доводилось вище. Отже, в даному разі у позивачки відсутні збитки, а звідси, позовна заява є безпідставною і не може підлягати до задоволення. А тим більше, що є безпідставною також заявлена позивачкою сума до стягнення у розмірі 86760,00 грн., оскільки, як було вказано вище їй була передана столешниця вартістю 13996,80 грн. та здійснено часткове повернення авансової оплати у розмірі 5000 грн. Отже залишок сплаченого позивачкою авансу, який залишається у моєму розпорядженні становить суму у розмірі 67763,20 грн. [PERSON] ставить питання також про стягнення з відповідача передбачених п. 6.3. Договору санкцій. З цього приводу [PERSON] зазначає, що оскільки ці вимоги позивачки грунтуються на умовах договору, то це опосередковано підтверджує, що договір продовжує діяти і позивачка від нього не відмовилась. По-друге, оскільки передбачені договором санкції можуть розцінюватись як неустойка, то відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений судом в разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки в даному випадку відсутні збитки, як це доводилось вище, то відповідно це дає право і підстави для зменшення розміру неустойки. Тому, якщо суд все ж таки дійде висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, то враховуючи об`єктивні причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по договору, намагання здійснити досудове врегулювання питань з позивачкою, просить суд зменшити їх розмір, або відмовити у позові в цій частині. Щодо заявленої до відшкодування суми моральної шкоди. Вважає, що в даному разі відсутні підстави для стягнення такої шкоди через відсутність завданої позивачці самої шкоди. Статтею 23 ЦК України чітко передбачено, що входить до категорії моральної шкоди. В позові позивачка не наводить конкретних доводів в чому саме полягає завдана моральна шкода, якими фактами підтверджується факт завдання їй моральної шкоди, а також не обґрунтовує розмір такої шкоди. В позові містяться лише посилання на норми законодавства без зазначення конкретних фактів щодо моральної шкоди. В ній не наводяться передбачені ст. 23 ЦК України категорії. Та ж обставина, що норми законодавства передбачають відшкодування моральної шкоди взагалі, не означає її наявності в конкретних правовідносинах. Тим більше, що відповідно до п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода відшкодовується, якщо вона завдана недоліками продукції. Отже, оскільки в даному разі недоліків продукції немає, оскільки немає самої продукції, то законодавчі підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні. Більш того, відповідач зазначає що відсутня її вина, а отже відсутній необхідний елемент для відшкодування моральної шкоди, передбачений ст. 1167 ЦК України. Тому просить у стягненні моральної шкоди також відмовити повністю. Відповідач також вважає, що не можуть бути задоволені вимоги позивачки про стягнення з неї судових витрат по справі. По-перше, в порушення вимог ч.1 ст.134 ЦПК України в позовній заяві, яка є першою заявою по суті спору, не вказаний попередній розрахунок таких витрат. По-друге, як вже вказувалось вище, в даному разі судова справа була ініційована позивачкою фактично безпідставно. Ніякої необхідності звернення до суду не було, оскільки вона ніколи не заперечувала проти повернення невідпрацьованої авансової оплати по договору. Ніяких вимог-претензій, копії яких були додані до позовної заяви відповідач від позивачки не отримувала. Надані роздруківки з сайту Укрпошти підтверджують, що якісь відправлення були отримані в відділенні 01001 в м. Києві. Але ж вона зареєстрована у м. Запоріжжі, в договорі на підставі якого виник спір вказана адреса її місця проживання у м. Гостомель, Київської області. Тобто, ніякого відношення до поштового відділення 01001 в м. Києві вона не має. Отже, надані документи не підтверджують факту направлення відповідачу якихось претензій. Тому, відповідно до ч.2 ст 134, ч. 9 ст. 141 ЦПК України просить відмовити в задоволенні вимог про стягнення з неї судових витрат. 21.10.2021 року, разом із відзивом на позовну заяву, відповідачем ФОП [PERSON] було надано клопотання про врегулювання спору за участі судді і затвердження мирової угоди та клопотання про поновлення строку подання цього відзиву. Ухвалою суду від 27.10.2021 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про проведення врегулювання спору за участю судді відмовлено. Поновлено відповідачу [PERSON] пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з?явилась, її інтереси представляв адвокат Пазюк Є.С. який вимоги позову підтримав, з підстав викладених в ньому, просив суд задовольнити позов. Також додатково зазначив, що його клієнтка не отримувала столешницю загальною вартістю 13996,80 грн. тому відсутні підстави для відрахування вказаної суми з основної вимоги та підтвердив перерахування [PERSON] коштів у розмірі 5000 грн. на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав викладених у відзиві, зазначила, що невиконання умов договору відбулось не з її вини, а через запровадження карантину. Вона намагалась врегулювати спір, проте інша сторона не підтримала умови запропоновані нею. Також зазначила, що вона перерахувала [PERSON] 5000 грн. та віддала столешницю вартістю 13996,80 грн. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 03.03.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір №21030203 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів. Відповідно до умов цього Договору Виконавець зобов`язується у строки, встановлені и Договором, за завданням Замовника виконати комплекс робіт із виготовлення та гановлення в приміщенні Замовника меблів (далі за текстом - "Роботи"), а Замовник бов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи. Перелік Робіт: Кухня. Виконавець виконує Роботи із власних матеріалів і власними засобами. Детальний перелік матеріалів для виконання Робіт надається у Додатку 1 до Договору (а.с. 9, 13). Відповідно до п. 3.1. Договору №21030203 від 03.03.2021 року датою початку виконання робіт виконавцем за цим Договором є день, наступний за датою виплати Замовником виконавцю попередньої оплати, передбачено п. 4.2.1 цього Договору. Розділом 4 Договору №№21030203 від 03.03.2021 року передбачено, що загальна вартість Робіт, передбачених цим Договором, становить 116 760, 00 (Сто шістнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень. Вартість Робіт включає всі витрати і винагороду Виконавця, у тому числі оплату всіх робіт, послуг та інших дій, які Виконавцю доведеться здійснити для належного виконання своїх зобов`язань за Договором, у т.ч. витрати на перевезення та доставку матеріалів або готових виробів, роботи сторонніх організацій, необхідних для виконання Договору. Додатково Замовник сплачує вартість підйому не габаритних деталей (40 грн. за кожен поверх за один занос) при наявності не габаритних деталей, що неможливо перевозити ліфтом. Загальна вартість Робіт може змінюватись за письмовою або електронною згодою Сторін у випадку заміни матеріалів, додаткової фурнітури тощо. Роботи Виконавця оплачуються такими частинами: I - 86 760,00 грн. в момент укладання Договору; II - 20 000,00 грн. у день доставки виготовлених деталей та готових виробів: III - 10 000,00 грн. в день приймання-передачі результату виконаних Робіт. Оплата здійснюється шляхом вручення Замовником Виконавцю готівкових грошових коштів в національній валюті України або переведення грошових коштів безготівковим шляхом на картковий рахунок Виконавця. За бажанням Замовника, Виконавець може внести зміни до проекту на будь-якій його стадії, якщо це не призведе до погіршення та/або неможливості завершення всього комплексу Робіт. В такому випадку Виконавець має право вимагати оплати додаткових робіт та зміни термінів їх виконання. Розмір оплати додаткових робіт Виконавець визначає на підставі обсягу та складності змін, терміновості виконання додаткових робіт. [PERSON] відповідно до умов отримала грошові кошти у розмірі 86760 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 14). Відповідно до умов Договору термін виконання робіт до 20-25.04.2021 року. Відповідачем [PERSON] не виконанні умови Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Посилання відповідача [PERSON] на обставини, які вплинули невиконання умов Договору судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до розділу 8 Договру встановлено настання форс-мажорних обставин, які тягнуть за собою збільшення строків виконання сторонами зобов`язань за договором. До цих обставин не належить запровадження карантину на території країни. Виходячи з наведеного, в судовому засідання підтверджено факт невиконання відповідачем умов договору. Крім того у судовому засіданні підтверджено перерахування грошових коштів ФОП [PERSON] у розмірі 5000 гривень [PERSON] , відповідно до платіжного доручення P24A1511749179C4282 від 10.09.2021 року, про що підтверджено і представником позивача [PERSON] . Посилання відповідача [PERSON] щодо того, що остання віддала позивачу столешницю вартістю 13996,80 грн. не знайшли свого підтвердження. Представником позивача було зазначено про те, що [PERSON] погодилась забрати столешницю, проте її не віддали позивачу. В матеріалах справи також відсутні будь-які підтвердження про отримання позивачем [PERSON] столешниці вартістю 13996,80 грн. в матеріалах справи наявні лише документи про її вартість, а саме заявка № 26-0071070 від 09.03.2021 року. Таким чином, з урахуванням частково повернутої суми сума боргу відповідача перед позивачем становить 81760 грн. (86760 5000). Крім того, відповідно до п. 6.3 Договору сторони визначили, що в разі порушення виконавцем остаточного терміну виконання робіт більше ніж на 2 дні, він повертає замовнику грошові кошти в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день (згідно п.4.1 загальна вартість договору становить 116760 грн.) За період починаючи з 28.04.2021 року по 02.07.2021 року, кількість днів прострочення становить 66 днів. Неустойка в розмірі 0,1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, становить 116,76 грн./день (116760,00 грн. х 0,1% ). Отже загальна сума неустойки становить у загальному розмірі 7706,16 грн. (116,76 грн. х 66 днів = 7706,76 грн.) Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон про захист прав споживачів (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на дату укладення Договору) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Так, пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Вказана справа стосується спірних правовідносин, які виникли з договору про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів, укладеного 03.03.2021 року, тобто за умови дії норм матеріального права, а саме статті 4 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції. Виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення відповідачем [PERSON] умов договору про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів від 03.03.2021 року, суд враховував, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК України\~і\~статей 4\~та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди на суму 2000 гривень, в іншій частині позивні вимоги є надмірними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 1044,70 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial