Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, в якому, посилався на те, що з 15 липня 1983 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами було набуте певне майно. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У звязку з вищевикладеним, враховуючи уточнені позовні вимоги, позивач просить суд: Визнати 60/200 домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сташкова, буд. 68 спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. В порядку поділу майна подружжя: Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 30/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сташкова, буд. 68. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], яка знаходиться в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ.Б-25, ВІ-1 ВІІ-1, в-1, загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на автотранспортний засіб HONDA ACCORD, державні номери АЕ1984 ЕЕ, 2008 року випуску, білого кольору. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача надала заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав у ньому викладених. Представник відповідача надала заяву про можливість розгляду справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову в частині, що стосується домоволодіння, оскільки воно набуте відповідачем на підставі договору дарування. Вирішення інших частин позовних вимог просила розглянути на розсуд суду. Оцінивши надані і добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що з 15 липня 1983 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-АИ № 493013 (а.с. 14). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15). Відповідно до договору дарування домоволодіння від 04 грудня 2003 року 60/200 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходяться у м. Дніпропетровську, вул. Сташкова, буд. 68 отримала в дар [PERSON] (а.с. 17-18). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2011 року [PERSON] було придбано квартиру № 167, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Глинки у м. Дніпропетровську (а.с. 20) з вбудованими нежитловими приміщеннями літ.Б-25, ВІ-1 ВІІ-1, в-1, загальною площею 150,9 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м. (а.с. 48). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2011 року [PERSON] було придбано квартиру № 166, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Глинки у м. Дніпропетровську (а.с. 20) з вбудованими нежитловими приміщеннями літ.Б-25, ВІ-1 ВІІ-1, в-1, загальною площею 110,5 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м. (а.с. 52). Також під час шлюбу сторонами був придбаний транспортний засіб, а саме: HONDA ACCORD, державні номери АЕ1984 ЕЕ, 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 19). 21 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 44). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Майно набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мають рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Якщо між подружжям не досягнуто домовленості про спосіб розподілу спільного майна, то за їх позовом, чи позовом одного з них суд може постановити рішення про розподіл майна в натурі, якщо це можливо без шкоди його господарському призначенню. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, нажите подружжям в період шлюбу, належить чоловіку і дружині на правах спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч.2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог стосовно поділу майна подружжя а саме: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на автотранспортний засіб HONDA ACCORD, державні номери АЕ1984 ЕЕ, 2008 року випуску, білого кольору. Щодо вимог про визнання 60/200 домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сташкова, буд. 68 спільною сумісною власністю подружжя, то вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно\~ст. 57 СК України\~\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:\~\~1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;\~\~2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;\~\~3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;\~\~4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";\~\~5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до положень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до матеріалів справи позивач посилається на те, що дійсно 60/200 частини спірного домоволодіння було передано відповідачеві на підставі договору дарування, проте за час шлюбу з відповідачем цінність даного домоволодіння була збільшена, проте доказів, які підтверджують вказаний факт позивачем не було надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що 60/200 частини домоволодіння по вул. Сташкова, № 68 у м. Дніпропетровську були отримані відповідачем в результаті укладеного договору дарування від 04 грудня 2003 року, в зв'язку з чим на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 57 СК України\~є особистою приватною власністю [PERSON] У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial