Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] 01 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в обґрунтування вимог в позові посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2015 року. За час шлюбу у них народились діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач або її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.20) [PERSON], зареєстрованим чи зняти з реєстрації по місті Одесі та Одеській області не значиться. Частиною 9 ст. 74 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. У зв'язку з чим, виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснювався через оголошення у пресі «Урядовий кур'єр», а також за адресою зазначеною позивачем у позові: [ADDRESS]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №344. За час перебування сторін у вказаному шлюбі, у них [INFO] народився син [PERSON], [INFO] народилась дочка [PERSON] (а.с.9-10). Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2015 року (справа №520/13555/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 липня 2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №344 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 17.11.2015 року. На цей час відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів у спростування вказаних обставин до суду не надано. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка зобов'язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову. Позивачем не надано доказів того, що матеріальний стан відповідача [PERSON] дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 4000 гривень щомісячно на двох дітей, тобто на кожного по 2000 гривень, як заявлено позивачем у позовних вимогах. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, та законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 01.09.2016 року та до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial