Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

22.02.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України», третя особа: Криворізька міська профспілкова організація працівників державних установ, про поновлення на роботі та стягнення сум. В подальшому позов було уточнено позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення сум пред'явлено [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України». В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 05.05.2015, на підставі наказу № 116 від 28.04.2015, вона була прийнята на роботу ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаду завідувача територіально відокремленим безбалансовим відділенням III-Б типу № 10003/0448 ТВБВ 1-А типу № 10003/0448. 02.11.2016, відповідно до наказу № 303 від 02.11.2016 на виконання постанови правління АТ «Ощадбанк» №785 від 02.09.2015 «Про затвердження Типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк» та переліку основних завдань та функцій структурних підрозділів регіонального управління АТ «Ощадбанк» у новій редакції у зв'язку з реорганізацією переведена на посаду завідувача територіально відокремленого безбалансового відділення IV типу №10003/0348. 10.02.2016 відповідно до наказу № 335/к від 10.02.2016 її звільнено у зв'язку з втратою довіри за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою такого формулювання стали наступні події: на початку 2016 року при зверненні однієї з клієнток банку було встановлено зняття з її рахунку невідомою особою 2230 грн. Перевіркою було встановлено, що вказані гроші, користуючись своїми службовими можливостями, зняла та привласнила касир банку [PERSON] Після свого зізнання вказана касир повернула гроші на рахунок вкладниці, та не вкладниця, ні банк не звертались до правоохоронних органів з цього питання. Через декілька днів перевіркою знову було встановлено незаконне зняття грошей з рахунків вкладників банку у розмірі 9000 грн. Гроші було знято при тих же обставинах та видаткові документи заповнено тією ж рукою, що і у першому випадку. Позивача з цього приводу викликали до відповідача у м. Дніпропетровськ та пояснили, що на їх думку це вона вкрала вищезазначені кошти, оскільки операція завізована її електронним ключем та здійснена під її паролем. Позивач пояснила, що відповідно до «Правил експлуатації та зберігання носіїв ключової інформації» вона повинна вставити ключ доступу у комп'ютер на початку робочого дня, витягти його наприкінці робочого дня, та не має виймати ключ доступу у час, коли не знаходиться на робочому місці. Крім того, про таке вона доповідала керівництву, її стіл не оздоблений навіть ключем, і тому вона виходячи зі свого робочого місця не має можливості зберегти свої паролі, оскільки сховати їх може лише серед наявних документів, або у ящику стола, який не замикається. Знаючи це, касир [PERSON], у час її відсутності могла скористатись доступом до системи через її пароль без її відома. Крім того, вона не має доступу до грошових коштів та не має фізичної змоги зняти гроші з рахунку, оскільки вона не касир. Таку операцію може зробити лише особа, яка приймає грошові кошти у продовж робочого дня, тобто лише касир. З приводу вищезазначених обставин ніякі розслідування не проводились, її винні дії з цього приводу ніяким чином не доводились. Вважає, що до кола осіб, які обслуговують матеріальні цінності, можна віднести тих осіб, які одержують їх під звіт, які є матеріально відповідальними особами (перелік таких осіб установлено законодавством), які здійснюють транспортування (переміщення вручну) товарних цінностей. Водночас не можуть бути працівниками, на яких у відповідних випадках поширюється чинність пункту 2 статті 41 КЗпП України, сторожі, охоронці, стрілки та інші працівники, що здійснюють функції охорони та обліку. Вважає, що її посада не передбачає ознак безпосереднього обслуговування товарних чи грошових цінностей, тому вона не може бути звільнена за пунктом 2 статті 41 КЗпП України. Відповідно той факт, що її було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України, є не тільки грубим порушенням трудового законодавства, а й установлених моральних засад. Тому, фактично [PERSON] позбавлена можливості з вини публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» оформитись на іншу роботу, крім цього діями відповідача було вщент знівечена її репутація, яку вона роками напрацьовувала. Вважає своє звільнення незаконним, а відповідно до ст. 235 КЗпП України, просить при винесенні рішення одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В зв'язку з тим, що формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для працевлаштування [PERSON] на іншу роботу, вона змушена звертатись до суду щодо захисту своїх законних прав, і має право на виплату середнього заробітку, який під час роботи становив 195 грн. 50 коп. в день, починаючи з 10 лютого 2016 року до дати винесення рішення. Відповідно до діючого КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, яке провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Своїми діями відповідач наніс моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яку [PERSON] зазнала в результаті неправомірних дій не людської поведінки відповідача. Факт звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України дуже пригнічує її, тому що вона, вважає себе людиною чесною і порядною, змушена приховувати своє становище від близьких і знайомих, її звичний устрій життя значно змінився. Хвилювання не полишають її ні на хвилину, що призводить до нервувань щодо того чи зможе вона поновити порушене право і в подальшому працевлаштуватись. Тому її психологічне становище дуже погіршилось. Розмір моральної шкоди, завданої правопорушенням, оцінює в сумі 6000 гривень. Тому, на підставі вищевикладеного, вважає звільнення незаконним, і просить суд, позов задовольнити, поновити її на роботі на ПАТ «Державний Ощадний Банк України», на раніше займаній посаді; скасувати у трудовій книжці [NUMBER], що належить [PERSON], запис № 39 від 10.02.2016 про звільнення [PERSON] з займаної посади на підставі ч. 2 ст. 41 КЗпП України; стягнути на її користь з відповідача, ПАТ «Державний «Ощадний Банк України», заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня вступу рішення суду в силу; стягнути на її користь з відповідача, ПАТ «Державний Ощадний Банк України», суму моральної шкоди у розмірі 60000 грн.; стягнути на її користь з відповідача, ПАТ «Державний Ощадний Банк України» суму понесених витрат у зв'язку із наданням правової допомоги; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в позові, надала суду письмові заперечення та зазначила, що дійсно з 05.05.2015 наказом № 165/к від 28.04.2015 позивачку, за її заявою, було прийнято на роботу в АТ «Ощадбанк» на посаду завідувача ТВБВ № 10003/0448, ТВБВ № 10003/0348. Відповідно до наказу № 3055/К від 02.11.2015 «Про виконання постанови правління АТ «Ощадбанк» № 785 від 02.09.2015 «Про затвердження типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк» та Переліку основних завдань та функцій структурних підрозділів регіонального управління АТ «Ощадбанк» у новій редакції, у зв'язку із реорганізацією, переведена на посаду завідувач ТВБВ №10003/0348. 02.07.2015 між відповідачем та позивачем укладено Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність (надалі-Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність). 02.11.2015 позивачка ознайомлена із Посадовою інструкцією старшого завідувача ТВБВ IV типу № 10003/0348 АТ «Ощадбанк», затвердженою начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Посадова інструкція). 10.02.2016 [PERSON] звільнено у зв'язку із втратою довір'я за грубе порушення правил операційно-касової роботи згідно з наказом №335/к від 10.02.2016 (п.2 ст. 41 КЗпП України). Відповідно до службової записки начальника відділу ревізій та контролю [PERSON] від 10.02.2016 «Щодо виявлення фактів привласнення коштів вкладників на ТВБВ № 10003/0348» 08.02.2016 при підготовці до документальної перевірки ТВБВ № 0348 при перевірці первинних документів послід контролю вкладних операцій було виявлено зняття коштів з рахунку вкладника [PERSON], а саме: підпис на видаткових касових документах не відповідав підпису вкладника на договорі банківського рахунку, укладеному з клієнтом та підпису на прибутковому касовому документі, оформленому при відкритті вкладу. Руху коштів за даним рахунком за даними АБС «БАРС» не було з 2011 року. При проведенні зустрічної перевірки з вкладником [PERSON], вкладник письмово не підтвердила зняття коштів з власного рахунку 06.11.2015 - в сумі 1200,00 грн., 07.12.2015 - в сумі 4000 грн., 14.12.2015 - в сумі 4100 грн., на загальну суму 9300 грн. (підтвердження від 09.02.2016). Всі зазначені операції були ініційовані та підтверджені в АБС «БАРС» електронним цифровим підписом завідуючої ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] з використанням особистого (таємного) ключа [PERSON] Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 10.02.2016 зазначені проводки нею не здійснювались, а доступ до її паролів та особистого електронного ключа мали інші касири відділення без її відома, тобто вона письмово підтвердила компрометацію особистого електронного ключа. Відповідно до Правил роботи із засобами криптографічного захисту, затверджених наказом по філії № 1841 від 05.08.2015, за зберігання та використання особистого електронного ключа у робочий час та під час перерви відповідальність несе власник особистого електронного ключа. Висновком службового розслідування від 15.03.2016 підтверджено факт незаконного зняття коштів з рахунку вкладника Банку в ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] на загальну суму 9300 грн., діями по привласненню коштів з вкладного рахунку [PERSON] сприяли порушення та неналежне виконання завідуючою ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] посадової інструкції в частині здійснення належного контролю за діяльністю відділення та порушення розділу II Правил роботи із засобами криптографічного захисту, в частині умисної компрометації [PERSON] особистого електронного ключа. Операції зняття коштів з власного рахунку [PERSON] були ініційовані та підтверджені в АБС «БАРС» електронним цифровим підписом завідуючої ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] з використанням особистого (таємного) ключа [PERSON], що підтверджується цим користувачем. В діях [PERSON] вбачається привласнення коштів за вкладним рахунком клієнта Банку або надання можливості здійснення привласнення коштів іншим особам, що стало можливим внаслідок умисної компрометації нею особистого електронного ключа, чим була заподіяна шкода Банку на загальну суму 9300 грн. 17.02.2016 за вихідним № 16/3-38 до Жовтневого відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області направлено заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, за якою 23.02.2016 у відношенні до [PERSON] відкрите кримінальне провадження № 12016040730000533 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України. Станом на сьогоднішній день слідство завершується та справа готується до передачі в суд. Відповідно до посадової інструкції завідувача ТВБВ № 10003/0348 від 05.05.2015 [PERSON]: забезпечує збереження грошових коштів, цінностей та майна ТВБВ. Несе відповідальність за забезпечення повної схоронності готівки у ТВБВ (п. 2.22); здійснює контроль за станом захисту інформації у ТВБВ (п.2.4); контролює виконання працівниками ТВБВ посадових інструкцій (п. 2.29); попереджає та запобігає виникненню операційних ризиків (п.2.30); організовує належний контроль за проведенням всіх операцій в АБС, що здійснюються в ТВБВ (п.2.31); організовує контроль за перевіркою первинних документів (п.2.32). Таким чином, в діях [PERSON] вбачається неналежне виконання вимог посадової інструкції. Згідно з п.4.1.2 Посадової інструкції [PERSON] несе відповідальність за невиконання та неналежне виконання функцій та обов'язків, встановлених посадовою інструкцією та згідно з п. 4.1.5 несе відповідальність за недотримання працівниками ТВБВ вимог чинного законодавства та нормативних документів Банку при виконанні банківських та інших операцій. Враховуючи, підтвердження фактів порушення позивачкою посадових обов'язків, внутрішніх нормативних документів Банку та чинного законодавства, що призвело до неправомірного привласнення коштів за вкладними операціями фізичних осіб (клієнтів Банку) в ТВБВ № 100003/0348 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та матеріальних збитків роботодавця - Банку на загальну суму 9300 грн., що об'єктивно призвело до втрати довір'я з боку до позивача з боку відповідача. Крім того вважають, що позивачка не надала документів, які підтверджують, що вона виховує й утримує дитину сама, тому не має статусу одинокої матері. Оскільки звільнення було правомірним, тому позивачка не має права на відшкодування й моральної шкоди відповідно. 10.02.2016 згідно наказу № 335/к трудовий договір з позивачкою було припинено, у зв'язку із втратою довір'я, за грубе порушення правил операційно - касової роботи. Позивач [PERSON] суду пояснила, що в судових засіданнях відповідач не довів, що вона взагалі мала доступ до грошових коштів, крім того, відповідач підтвердив, що, хоча «Ощадбанк» звернувся із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, що викрали гроші із рахунків клієнтів банку більше ніж рік назад, вона викликалась до райвідділку та дала пояснення, але, на цей час поліція нікому не пред'явила підозру, жодним вироком чи рішенням суду не встановлена вина позивача. Також відповідач підтвердив, що відділення, де працювала позивач не обладнано сейфом чи хоча б столом з ключем для зберігання флеш-носіїв, стіл позивачки стояв поряд із столами касирів, які, через таке розташування, мали змогу побачити які саме паролі вводила позивачка. Отже, твердження, що саме вона привласнила кошти є нічим не підтвердженим висновком відповідача. Вона не могла бути звільнена з роботи за ч. 2 ст. 41 КЗпП України, оскільки за своїми службовими повноваженнями не мала доступу до готівкових коштів, а диспозиція ч. 2 ст. 40 КЗпП передбачає можливість звільнення лише осіб, що безпосередньо мають доступ до готівкових коштів; не існує документа, що б підтверджував вину позивачки, за яку вона взагалі могла б бути звільнена з ініціативи власника. Крім того, оскільки вона є розлученою, має на утриманні неповнолітню дитину, якою не опікується батько, то в розумінні чинного законодавства, а саме Закону України «Про відпустки» то вона визначена як одинока матір, тому взагалі не може бути звільнена за ініціативою роботодавця. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 28.04.2015 наказом № 1165/к позивачку, за її заявою, було прийнято на роботу з 05.05.2015 до ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаду завідувача територіально відокремленим безбалансовим відділенням III- Б типу № 10003/0448, ТВБВ № 10003/0348 (а.с. 46). Відповідно до наказу № 3055/к від 02.11.2015 «Про виконання постанови правління АТ «Ощадбанк» № 785 від 02.09.2915 «Про затвердження Типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк» та Переліку основних завдань та функцій структурних підрозділів регіонального управління АТ «Ощадбанк» у новій редакції, у зв'язку із реорганізацією, переведена на посаду завідувач ТВБВ IV типу №10003/0348 (а.с. 47). 02.07.2015 між відповідачем та позивачем укладено Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність (надалі-Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність) (а.с. 127). 02.11.2015 позивачка ознайомлена із Посадовою інструкцією завідувача територіального відокремленого безбалансового відділення IV типу №10003/0348, затвердженої начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Посадова інструкція) (а.с. 125-126). 10.02.2016 на підставі наказу № 335/к [PERSON] була звільнена, у зв'язку з втратою довір'я, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 45). Підставою для звільнення слугували: службова записка начальника відділу ревізій та контролю [PERSON] від 10.0.22016 №13-12/18 (а.с. 49), пояснювальна записка [PERSON] від 10.02.2016 (а.с. 50), посадова інструкція працівника (а.с. 125-126), заява клієнта (а.с. 51). Згідно висновків службового розслідування від 16.03.2016 в ТВБВ №10003/0348 діями по привласненню коштів з вкладного рахунку [PERSON] сприяли порушення та неналежне виконання завідуючою ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] посадової інструкції в частині здійснення належного контролю за діяльністю відділення та порушення розділу II Правил роботи із засобами криптографічного захисту, в частині умисної компрометації [PERSON] особистого електронного ключа. Операції зняття коштів з власного рахунку [PERSON] були ініційовані та підтверджені в АБС «БАРС» електронним цифровим підписом завідуючої ТВБВ № 10003/0348 [PERSON] з використанням особистого (таємного) ключа [PERSON], що підтверджується цим користувачем. В діях [PERSON] вбачається привласнення коштів за вкладним рахунком клієнта Банку або надання можливості здійснення привласнення коштів іншим особам, що стало можливим внаслідок умисної компрометації нею особистого електронного ключа, чим була заподіяна шкода Банку на загальну суму 9300 грн. (а.с. 128-130). Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 3 ст. 41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, a y випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Таким чином роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. Для розірвання трудового договору по пункту 2 частини 1 статті 41 КзпП України потрібно наявність наступних умов: 1) працівник безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.д.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого їм органа. Так, згідно висновку службового розслідування за фактом незаконного зняття коштів з рахунку [PERSON] на загальну суму 9 300 в ТВБВ № 10003-0348 м. Кривий Ріг філії - Дніпропетровське обласне управління від 16 березня 2016 року: 1). Службове розслідування визнати закінченим. 2). Факт незаконного зняття коштів з рахунку [PERSON] на загальну суму 9300 грн. в ТВБВ № 10003-0348 визнати таким, що підтвердився. 3) Діям по привласненню коштів сприяли порушення та неналежне виконання завідуючою ТВБВ № 10003-0348 [PERSON] посадової інструкції в частині здійснення належного контролю за діяльністю відділення та порушення розділу ІІ Правил Роботи із засобами криптографічного захисту в частині умисної компрометації [PERSON] особистого електронного ключа. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 05.05.2015 по 10.02.2016, тобто за весь час роботи в ТВБВ порушень трудової дисципліни не допускала, добросовісно виконувала свої функціональні обов'язки, посадової інструкції не порушувала. Згідно Посадової інструкції позивач забезпечує збереження грошових коштів, цінностей та майна ТВБВ. Несе відповідальність за забезпечення повної схоронності готівки у ТВБВ (п. 2.22); здійснює контроль за станом захисту інформації у ТВБВ (п.2.4); контролює виконання працівниками ТВБВ посадових інструкцій (п. 2.29); попереджає та запобігає виникненню операційних ризиків (п.2.30); організовує належний контроль за проведенням всіх операцій в АБС, що здійснюються в ТВБВ (п.2.31); організовує контроль за перевіркою первинних документів (п.2.32). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо передчасного звільнення [PERSON], за порушення, яке нібито вона допустила, згідно до посадової інструкції та за невиконання своїх обов'язків відповідно до чинного законодавства України, тому що в першу чергу вона повинна була бути притягнута до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, якщо зазначене порушення було доведене належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виявлених при перевірці порушень відповідачем 17.02.2016 за вихідним № 16/3-38 до Жовтневого відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області направлено заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. 23.02.2016 слідчим Жовтневого відділення поліції КВП ГУНП у відношенні вказаних фактів зареєстровано кримінальне провадження № 12016040030000533 за ч.1 ст. 191 КК України. Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт. Представником відповідача не надано жодного доказу про передачу грошових коштів саме [PERSON] під звіт. Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з втратою довіри підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов'язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Але, як вбачається з матеріалів справи, та зазначалося вище на протязі всієї роботи в відповідача [PERSON] добросовісно виконувала свої трудові обов'язки, до дисциплінарної відповідальності жодного разу не притягувалася, тому висновки щодо втрати довіри повинні бути засновані на конкретних фактах. Кримінальне провадження щодо притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України у відношенні [PERSON] знаходяться на досудовому розслідуванні і факт причетності останньої до вчиненого злочину не доведений. Крім того висновок службового розслідування має дату 15.03.2016, що є значно пізніше ніж дата наказу про звільнення - 10.02.2016, та відповідно суд не може брати його до уваги, як належний доказ на підтвердження привласнення [PERSON] коштів за вкладним рахунком клієнта банку або надання можливості здійснення привласнення коштів іншими особами. Крім того, посилання відповідача на підписаний з позивачем типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.07.2015 суд вважає недоцільним. Так, судом встановлено, що даний договір підписаний з працівником філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» завідувач територіально відокремленого без балансового відділення ІІІ-Б типу № 10003/0348 [PERSON] Як в той час, звільнення останньої відбулося з посади завідувач ТВБВ IV типу №10003/0348, та перебуваючи саме на цій посаді типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність [PERSON] не підписувала. Відповідачем не було встановлено факту вчинення будь якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень з боку позивачки [PERSON] Таким чином, суд вважає, що у відповідача немає підстав для звільнення [PERSON] за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому вона має бути поновлена на роботі. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення [PERSON] є формальним та не відповідає вимогам закону тому підлягає скасуванню. До того ж статтею 43 Конституції України кожному громадянину гарантується захист від незаконного звільнення. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться із середньої заробітної плати. Згідно абзацу 3 п.2 Порядку - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу 3 п.3 Порядку - усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Так, період за грудень 2015 по січень 2016 року складає 31 робочий день, з урахуванням відпустки. Відповідно до довідки про доходи (а.с. 74) сумарна заробітна плата позивача грудень 2015 по січень 2016 року складає 6060 грн. 36 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата за вказаний період складає 6060 грн. 36 коп. :31 день=195 грн. 50 коп. Так, за змістом ч.ч. 1, 2, 7 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведененого на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Так, на момент ухвалення рішення вимушений прогул складає 260 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складає - 195 грн. 50 коп. х260= 50830 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 гривень, суд звертає увагу, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В роз'ясненнях, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, таку моральну шкоду позивачу повинен відшкодувати власник або уповноважений ним орган, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України. Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні [PERSON] внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, які пов'язані з переживанням втрати роботи, зусиллями затраченими на доведення обставин незаконності її звільнення, тривалість фізичних та душевних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача, яким було прийнято незаконний наказ, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 гривень. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, зважаючи на те, що згідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 1102,40 (551,20+551,20) гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень, оскільки останні підтвердженні відповідними документами (а.с. 139). На підставі викладеного,

Outcome: partial