Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

13 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом та з урахуванням заявлених позовних вимог в новій редакції від 01.02.2017 р. та заяви про збільшення позовних вимог до Державної казначейської служби України просив суд постановити рішення, про стягнення з Державної казначейської служби України у відшкодування матеріальної шкоди 112500 грн. та у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. 20.03.2017 р. суддею Святошинського районного суду м.Києва Войтенко Ю.В. відкрито провадження по даній справі. 17.05.2017 р. відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва по справі призначено судово-психологічну експертизу. Відповідно до розпорядження від 01.08.2017 р. №1194 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана до розгляду судді П'ятничук І.В. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва П'ятничук І.В. від 11.06.2018 р. поновлено провадження по даній справі та справа призначена до розгляду. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду від 18.12.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 27.02.2019 р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в яких просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь у відшкодування моральної шкоди 5633550 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Як вбачається з матеріалів справи, вказана заява відповідно до п. 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України повинна бути подана позивачем до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, однак в судовому засіданні встановлено, що дана заява подана позивачем не в визначені строки а тому не є можливим її прийняття до розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 09 березня 2010 року старшим слідчим в ОВС прокуратури м. Києва Григорівим В.Б., відносно [PERSON], який на той час працював заступником начальника міського відділу - начальником кримінальної міліції Бориспільського МВ (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільського району) ГУМВС України в Київській області, [PERSON] начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Бориспільського МВ (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільського району) ГУМВС України в Київській області, було порушено кримінальну справу №50-5761 за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307 КК України, по матеріалам дослідної перевірки, яку проводили співробітники ГУБКОЗ СБУ. 01.04.2010 р. наказом ГУМВС України в Київській області №242 вказаних осіб та старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Бориспільського МВ (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільського району) ГУМВС України в Київській області [PERSON] звільнено з ОВС за ст.64 п.Є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. 19.04.2010 р. наказом ГУМВС України в Київській області № 229 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ з 21 квітня 2010 року. 25.06.2010 р. слідчим Григорівим В.Б. відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №50-5761 за ч.3 ст.364, ч.2 ст.307 КК України, в подальшому 30.07.2010 р. вказаним слідчим відносно позивача бло порушено кримінальну справу за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.28, ч.2 ст.368, ч.2 ст.28. ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України, за якими пред'явлено обвинувачення. В подальшому 16.09.2010 р. Григорівим В.Б. [PERSON] був затриманий в порядку ст. 115 КПК України. 17.09.2010 р. Голосіївським районним судом м.Києва [PERSON] обрано міру запобіжного заходу, тримання під вартою. В подальшому міра запобіжного заходу продовжувалась як Голосіївським районним судом м.Києва так і Апеляційним судом м.Києва.10.05.2011 р. справа відносно [PERSON] передана для розгляду до Деснянського районного суду м.Києва. Після повернення справи для додаткового розслідування, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у кримінальній справі №1/754/22301/13-к, його визнано невинним в пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України та виправданим за недоведеності участі у вчиненні злочинів. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року залишено без змін. З вищевказаного вбачається, що з 09 березня 2010 року розпочався процес притягнення позивача до кримінальної відповідальності, який тривав до 04 листопада 2015 року до ухвалення Апеляційним судом м.Києва остаточного судового рішення. Також вказував, що протягом часу його перебування в слідчому ізоляторі, його родичі передавали продуктові та промислові товари, а також інші необхідні речі, на які були витрачені кошти в сумі 112 500 грн. Моральна шкода, яку він зазнав, виявилася у завданні шкоди його психологічному та фізичному здоров'ю, під вартою він перебував 3 роки 6 місяців та 5 днів, більше одного року на підписці про невиїзд. Крім того, внаслідок душевного хвилювання за його здоров'я, честь і гідність, у нього захворів свекор, який невдовзі помер, хвора мати перенесла операцію. Посилаючись на вказані обставини просив заявлені вимоги задовольнити. Позивач та представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки уповноваженого представника відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 06 грудня 2018 р. клопотання прокуратури м.Києва щодо вступу до участі в справі на стороні відповідача Державної казначейської служби України у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди і моральної шкоди завданої незаконним діями органів досудового слідства і прокуратури задоволено. В судовому засіданні представник прокуратури м.Києва проти задоволення заявлених позових вимог заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Судом встановлено, що згідно Витягу з наказу Головного управління МВС України в Київській області № 229 о/с від 19 квітня 2010 року, капітана міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.64, п»Є» з 21кітня 2010 р. 25.06.2010 р. слідчим Григорівим В.Б. відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №50-5761 за ч.3 ст.364, ч.2 ст.307 КК України, в подальшому 30.07.2010 р. вказаним слідчим відносно позивача бло порушено кримінальну справу за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.28, ч.2 ст.368, ч.2 ст.28. ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України, за якими пред'явлено обвинувачення. В подальшому 16.09.2010 р. слідчим Григорівим В.Б. [PERSON] був затриманий в порядку ст. 115 КПК України. 17.09.2010 р. Голосіївським районним судом м.Києва [PERSON] обрано міру запобіжного заходу, тримання під вартою. В подальшому міра запобіжного заходу продовжувалась як Голосіївським районним судом м.Києва так і Апеляційним судом м.Києва. 10.05.2011 р. справа відносно [PERSON] передана для розгляду до Деснянського районного суду м.Києва. Після повернення справи для додаткового розслідування, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у кримінальній справі №1/754/22301/13-к, його визнано невинним в пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України та виправданим за недоведеності участі у вчиненні злочинів. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року залишено без змін. Згідно висновку судового експерта Демяненка В.В. № 1554/17-23 від 17 травня 2018 року, ситуація, яка була пов'язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним взяттям та утриманням під вартою, незаконним проведенням в ході кримінального провадження обшуку та іншими процесуальними діями для [PERSON] була психотравмувальною. [PERSON] у зв'язку з вищевказаною ситуацією, були нанесені страждання (моральна шкода) з психологічної точки зору. Можливий розмір (грошовий еквівалент) компенсації завданої моральної шкоди становить від 675 МЗП від 1350 МЗП розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону. Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров'я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв'язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з'ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. В межах розгляду цивільної справи, за клопотання позивача, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року призначено судово-психологічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку судового експерта Демяненка В.В. № 1554/17-23 від 17 травня 2018 року, ситуація, яка була пов'язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним взяттям та утриманням під вартою, незаконним проведенням в ході кримінального провадження обшуку та іншими процесуальними діями для [PERSON] була психотравмувальною. [PERSON] у зв'язку з вищевказаною ситуацією, були нанесені страждання (моральна шкода) з психологічної точки зору. Можливий розмір (грошовий еквівалент) компенсації завданої моральної шкоди становить від 675 МЗП від 1350 МЗП розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення. Оцінуючи підстави відшкодування моральної шкоди, суд не бере за основу як доказ, висновок судового експерта, оскільки експертом визначено, що виникла ситуація є психотравмуючою для позивача та визначено його психотравмуючий зміст, тобто оцінено ситуацію з позиції психотравми, завданої позивачу, в той час як експерт Демяненко В.В. має вищу освіту за спеціальністю «Психологічні дослідження», що свідчить про неможливість оцінки ситуації з позиції нанесенню будь-яких психотравм, що здійснюється відповідними особами за наявністю відповідної медичної освіти відповідного профілю. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 4137 грн. Початок перебігу строку під слідством позивач рахує з моменту його перебування в Ізоляторі тимчасового тримання м. Києва - з 11 березня 2010 року. Кінцевою датою строку перебування позивача під слідством та судом буде день постановлення апеляційним судом ухвали апеляційного суду м. Києва про залишення виправдувального вироку без змін, яка набирає законної сили з моменту проголошення - 04 листопада 2015 року, а тому на думку суду загальний строк складає повних 69 місяців. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Разом з тим п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з врахуванням обставин викладених у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України. Так, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач під вартою він перебував 3 роки 6 місяців та 5 днів в Ізоляторі тимчасового тримання м. Києва та Київському слідчому ізоляторі, після чого був звільнений з-під варти в залі суду на підписку про невиїзд та 1 рік та 50 днів перебував під підпискою про невиїзд. За час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, позивач [PERSON] зазнав моральних страждань, які виразилися у погіршенні стану його здоров'я, як у фізичному, так і у психологічному розумінні. Крім того, внаслідок душевного хвилювання та переживання за його здоров'я, честь та гідність, особисті права громадянина України. Приймаючи до уваги вищевикладене та з урахуванням часу перебування позивача під слідством і судом, суд прийшов до висновку, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі кратному п»яти мінімальним розмірами заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 1 427 265 грн., яка розраховується за методикою: 5 (п»ять) мінімальних заробітних плати * кількість місяців. При цьому, суд вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди в повній мірі виходить із засад розумності, поміркованості і справедливості, зважаючи на характер та обсяг моральних страждань, понесених позивачем. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 112500 грн. слід зазначити наступне. Вимоги щодо відшкодування позивачу заподіяної матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 112 500,00 грн., які визначені позивачем як витрати, понесені його близькими родичами на придбання продуктів харчування, побутову продукцію, одяг та інші необхідні речі в побуті, які передавались позивачу під час перебування під вартою, суд вважає, що задоволенню не підлягають, оскільки компенсація таких витрат за рахунок держави не передбачена Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким регулюються спірні відносини, інших підстав для відшкодування заподіяної шкоди позивачем не доведено. Виходячи з предмету спору, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, завданої незаконним рішенням та діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, що безпосередньо передбачено ст.ст. 2 та 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного Кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 2 ч. 9 Перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частина 1 ст. 43 Бюджетного Кодексу України передбачає, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України, тобто Державне казначейство України є юридичною особою. Згідно ч. 2 ст. 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Підпункт 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України закріплює здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Проте, Державне казначейство не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державну в бюджетних відносинах. Згідно норм ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Відповідно до п. 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто, Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України, а тому шкода, заподіяна позивачу, підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Враховуючи викладену, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 427 265 грн. в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Також відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 2 вказаної статті Кодексу, інші судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення судово-психолоічної експертизи в розмірі 6547 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial