Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

29.01.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Василівського районного суду з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № б/н від 24.12.2014 року в розмірі 51760,56 грн. та судовий збір (а.с.203-204). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.12.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15834,61 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов»язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, станом на 19.01.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.12.2014 року в загальному розмірі 51760,56 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 14465,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1302,20 грн., заборгованості за пенею в сумі 3168,88 грн.; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в розмірі - 32824,09 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] наявну заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2014 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, проте до позову додано письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують, про що також зазначено у п.3 змісту уточненої позовної заяви в редакції від 21.06.2017 року, поданої представником ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (а.с.36, 203-204, 210). Представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє в інтересах відповідача [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, проте надано заяву, в якій представник просить розглянути справу за її відсутністю та без участі її довірителя [PERSON], заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги визнають частково за обґрунтуваннями, викладеними у наданих письмових поясненнях, відповідно до яких проти стягнення заборгованості по процентам та тілу кредиту не заперечують, позовні вимоги щодо стягнення штрафу, просять зменшити його розмір до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких розмір штрафу передбачений в сумі 500 грн. та 5 % від суми невиконаного зобовязання (а.с.214-215). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.11, 27 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяглії згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що 24.12.2014 року між позичальником [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладена Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.6). Відповідно до п.2.1 укладеної між сторонами Генеральної угоди від 24.12.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надає позичальнику [PERSON] строковий кредит в сумі 15834 гривні 61 копійку на строк 12 місяців, з 04.06.2015 року по 30.06.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби в сумі 15834.61 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,833 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в заяві, умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1393,11 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, а також іншим витратам у відповідності з Умовами та Правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2015 року (п.2.1. Генеральної угоди). При оформленні угоди позичальник [PERSON]А підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між позичальником та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в укладеній Генеральній угоді від 24.12.2014 року (а.с.6 зворот) (а.с.7-30). Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно ст.212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав, сторони домовились, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, що починається з 32 дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 32824,09 грн. Як зазначено у п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов'язань по поверненню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день затримки. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за порушення зобовязань за кредитним договором, станом на 19.01.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.12.2014 року у загальному розмірі 51760,56 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 14465,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1302,20 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3168,88 грн.; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 32824,09 грн. (а.с.4). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] оспорений, надані письмові заперечення на позов (а.с.165-166). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23.01.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання угоди від 24.12.2014 року недійсною відмовлено. Дане рішення сторонами не оскаржено та набрало законної сили - 03.02.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.198-199). Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України. зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з положень ст.546,549,551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищезазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15. Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені та штрафу передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача 32824,09 грн. штрафу підлягає задоволенню частково, відповідно до положень визначених п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно положень ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України). Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки (штрафу) за умови, що його розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Враховуючи, що відповідач працює сторожем у ПАТ «Укрзалізниця», отримує мінімальну заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 2380,00 грн., страждає рядом хронічних захворювань, що підтверджується відповідною медичною документацією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.75-77), будь-якої соціальної допомоги не отримує, а також те що саме на кредитора покладено обов'язок доводити реальний розмір збитків, чого ним не було зроблено, тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення суму штрафу до 1446,82 грн., який до того ж передбачений положеннями п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.26), відповідно до яких, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована сума) + 5% від суми позову, що становить 946,82 грн. ((14465,39 грн. тіла кредиту + 1302,20 грн. заборгованості по відсоткам + 3168,88 грн. пені) *5/100 = 946,82 грн.)). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позичальник [PERSON] у повному обсязі не виконав свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 24.12.2014 року, та приймаючи до уваги, що відповідач до теперішнього часу у добровільному порядку не сплатив позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими зобов'язаннями згідно з умовами договору та Умовами та Правилами надання банківських послуг, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 20383,29 грн., яка виникла станом на 19 січня 2016 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 14465,39 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1302,20 грн., заборгованості за пенею 3168,88 грн. та траф (фіксована частина) 500,00 гри., штраф (процентна складова) 946,82 грн., підлягають задоволенню та стягненню в судовому порядку з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 20383,29 грн. Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1).

Outcome: partial