Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2008 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на праві власності його бабусі [PERSON] належало домоволодіння [ADDRESS], однак [INFO] року вона померла. З моменту свого народження до смерті бабусі він мешкав в зазначеному домоволодінні весь цей час та користувався зазначеним будинком разом із своїм батьком [PERSON], який є спадкоємцем померлої та відмовляється від спадщини на його користь. Крім того, ще за життя його бабусі у домоволодінні були побудовані самовільні будівлі. Просив визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] з самовільними будівлями після померлої бабусі. Також, до суду з позовом в квітні 2009 звернулась [PERSON] та з урахуванням уточнень, просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 24 березня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], діючої за себе і [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що 24.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння. Вказане домоволодіння належало її бабусі [PERSON], котра померла [INFO] року. Після її смерті в будинку проживав її батько [PERSON], котрий фактично вступив у спадщину, однак не на будинок в цілому, а на його 1/2 частину, оскільки на іншу половину претендував його брат [PERSON] Про те, що крім нього є інші спадкоємці [PERSON], подаючи позов до суду, знав, але приховав, оскільки [PERSON] проживала у даному будинку все дитинство, а після від'їзду постійно підтримувала зв'язок з батьком та допомагала матеріально. Вважає, що [PERSON], котрий є сином [PERSON], має право на половину домоволодіння, тому не мав права укладати з [PERSON] оспорюваний правочин. Оскільки її батько помер, а вона є його єдиною спадкоємицею, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року. Ухвалою суду від 10.02.2010 року позови [PERSON] та [PERSON] об'єднанні в одне провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з урахуванням уточнень, проти позову [PERSON] заперечували. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував, просив в ньому відмовити. Представник виконкому Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради в судове засідання надала заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП "ДМБТІ" ДОР, Орган опіки та піклування виконкому Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] побудовано в 1959 році [PERSON] та її чоловіком [PERSON] Земля під будинком, відповідно до рішення виконкому № 331 від 23.03.1954 року та договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 18.09.1954 року знаходиться у безстроковому користуванні. У 1977 році будинок введено в експлуатацію, а після смерті чоловіка [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на своє ім'я від 07.07.1977 року на весь будинок. [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли і права на спірне домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями померлої є її сини [PERSON] та [PERSON], які залишились проживати в [ADDRESS]. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність 01.01.2004 року, та діяв на момент виникнення права на спадкування, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст.548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст.550 цього Кодексу, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Згідно ст. 552 ЦК УРСР спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з'явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). 07.03.2003 року [PERSON] звернувся до Сьомої Дніпропетровської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, в якій зазначив, що крім нього є інший спадкоємець за законом - [PERSON]. [PERSON] заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері не подавав, однак суд вважає встановленим, що на момент відкриття спадщини разом з померлою проживав її син [PERSON], що підтверджується довідкою квартального комітету, крім того, він фактично вступив у володіння 1/2 частиною спадщини, оскільки після смерті матері спору між ним та [PERSON] з цього приводу не було, фактично домоволодіння ними було поділено на дві частини і нині, покійний ніс тягар утримання майна, проживав в домоволодінні, а тому в силу ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину, шляхом вступу у фактичне володіння нею, а прийнята спадщина, згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, з дня смерті [PERSON], померлої [INFO] року, її синам [PERSON] та [PERSON] належав будинок [ADDRESS] на праві спільної власності у частках по 1/2. [INFO] року [PERSON] помер, не отримавши свідоцтво про право власності на частину вказаного спадкового житлового будинку. Позивач [PERSON], як єдина дочка та спадкоємець [PERSON] за законом першої черги, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 12.09.2008 року, тобто протягом встановлено ст.1270 ЦК України строку, отримала відмову 05.11.2008 року у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не мала правовстановлюючих документів на домоволодіння. Враховуючи те, що [PERSON] фактично прийняв вказаний будинок у спадщину від матері [PERSON], то його дочка [PERSON], як спадкоємиця першої черги вправі успадкувати за законом після смерті [PERSON] ? частину вказаного домоволодіння. Судом також встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом ні [PERSON], ні [PERSON] не видавалось, оскільки відповідно до технічного паспорту на спірне домоволодіння наявне самочинне будівництво станом на 11.04.2003 року. Статтею 67 Конституції України визначено обов'язок особи сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. За ч.2 ст.4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають в тому числі з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Однак, в обхід встановленого порядку набуття та відчуження власності в Україні, ухиляючись від сплати держаних зборів, [PERSON] вчинено за свідомим волевиявленням правочин про відмову від спадщини в порушення вимог ст.553 ЦК УРСР, що потягло передачу майна у володіння [PERSON] в обхід положень ст.227 та ст.244 ЦК УРСР. Згідно з ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно, такі дії [PERSON] та [PERSON], спрямовані на відчуження майна на користь останнього та на створення "про людське око" видимості підстав для переходу права власності, в силу ст.228 ЦК України є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок цивільного обороту нерухомого майна. Не дивлячись на нікчемність правочину щодо відступлення права на спадщину, позивач [PERSON] скористався проведеною ним державною реєстрацією набуття права власності на об'єкт нерухомості для продажу його за договором купівлі-продажу від 24.03.2009 року [PERSON] та [PERSON] Так, 24 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла за себе та як законний представник малолітнього сина [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. за реєстраційним № 1276. 22.07.2010 року право власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» Дніпропетровської облради за [PERSON] та [PERSON] Вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті померлої бабусі [PERSON] не підлягають задоволенню в силу положень ст.553 ЦК УРСР, яка встановлює обов'язок спадкоємця за законом подати заяву про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. чого [PERSON] здійснено не було. В частині позовних вимог [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним. Відповідно до абз.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, оскаржити укладений правочин купівлі-продажу спірного домоволодіння мають право лише сторони правочину, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з вимогами про визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним до суду не звертались. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 глави 16 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, оскільки такі вимоги пред'являються в порядку захисту речового права за правилами глави 29 ЦК України. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ст. 658 ЦК України покупець набуває право власності, якщо продавець товару не є його власником, лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Крім того, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2008 року, яким визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом скасовано судом. Таким чином, оскільки правочин, на підставі якого [PERSON] продав спірне домоволодіння є нікчемний, в силу наведеного вище, [PERSON], яка діяла за себе та як представник свого малолітнього сина [PERSON], як покупець за договором купівлі-продажу домоволодіння від 24.03.2009 року, придбала у власність домоволодіння продавця, який не був його власником, а державна реєстрація за [PERSON] безспірно вказує на визнання [PERSON] та [PERSON] добросовісними набувачами. Відповідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тому, оскільки відповідач [PERSON] свідомо передав у володіння спадкове майно, яке є предметом спору, на момент передачі інший спадкоємець ще не об'явився, бо як встановлено, не оформив права на спадщину та не висував вимог до [PERSON] з приводу визначення його частки у спадщині, то ані [PERSON], ані [PERSON] не вправі вимагати повернення спірного домоволодіння в порядку п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. [PERSON] отримав у володіння домоволодіння [ADDRESS], яке складається: з житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, житлової прибудови АІІ-1, прибудови а-1, житлового будинку Б-1, сараю В, уборної Л, погріба Д, сараю Ж, сараю З, сараю К, погріба під К, сараю М; споруди: ворота, колодязь, колонка, огорожа, тротуари, доріжки та майданчики, трубопровід, хвіртки, цоколь, яма вигрібна, з підтвердженням прав власності, що в дійсності не виникало, у зв'язку з виконанням рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2008 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Виконкому Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування, яке скасоване за нововиявленими обставинами з призначенням нового розгляду вимог [PERSON] Згідно з ч.ч.2, 3 ст.380 ЦПК України, з огляду на відчуження [PERSON] присудженого йому майна, повернути відповідачеві майно в натурі неможливо, а тому за судовим рішенням передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації. Разом з тим, в межах судового розгляду за ст.11 ЦПК України, судом не встановлена дійсність будь-якої угоди, яка могла б бути підставою для набуття права власності позивачем [PERSON], він не закликаний до спадкування після [PERSON], за відсутності на те об'єктивних обставин ([PERSON] є відповідачем по справі, акт цивільного стану щодо його смерті не видавався). Звідси, домоволодіння, набуте у власність [PERSON] та [PERSON] не може бути витребуване від них в натурі, як в порядку повороту виконання рішення суду, так і за позовом про витребування майна (віндикація), а [PERSON] вправі отримати грошову компенсацію від [PERSON] Оскільки судом встановлено, що на час об'явлення спадкоємця співвласника спадкового майна у володінні іншого співвласника [PERSON] в натурі спадкове майно не збереглось, то третя особа з самостійними вимогами [PERSON] відповідно до ст.550 ЦК УРСР, ст.ст. 1278, 1280 ЦК України набула право вимоги грошової компенсації, пропорційно своїй частці в колишньому спадковому майні, що відчужено і не може бути витребувано. Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги, що у володінні [PERSON] спірне домоволодіння [ADDRESS] не перебуває, вона не є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 24 березня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючої за себе і [PERSON], то в задоволенні її позовних вимог про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння слід відмовити в повному обсязі за відсутності фактичних підстав. Відповідач [PERSON] до суду з заявою про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2008 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Виконкому Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування не звертався, вимог про присудження йому грошової компенсації за відчужене спадкове домоволодіння, витребування якого неможливе в натурі, не висував, тому з огляду на положення ст.11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішити це питання цим судовим рішенням. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі не відшкодовувати. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що ухвалою суду від 22 квітня 2011 року за заявою представника позивача [PERSON] прийнято заходи забезпечення позову, в якому відмовлено, суд вважає за доцільне вжиті заходи скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed