Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Центральний друкований орган Міністерства оборони України «Народна армія» (далі - ЦДО МОУ «Народна армія») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої установі працівником під час виконання покладених обов»язків. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 листопада 2007 року [PERSON] прийнята на посаду провідного бухгалтера відділу фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія», а 13 червня 2008 року [PERSON] призначений на посаду начальника фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія». З 26 вересня по 10 жовтня 2016 року в ЦДО МОУ «Народна армія» відбулась перевірка Центральним об»єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, за результатами якого органом пенсійного фонду винесено рішення № 94 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 20 679 грн. 15 коп. На підставі цього рішення ЦДО МОУ «Народна армія» проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що [PERSON], працюючи у 2010 році т.в.о. начальника фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія», та поданий нею місячний звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб й суми нарахованих внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України у травні 2010 року спричинило збитків на суму 11 442 грн. 55 коп., та [PERSON], який працював начальником фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія» з 13 червня 2008 року та подавав невірні індивідуальні відомості про застраховану особу за 2008 рік - 83 грн. 54 коп., за 2009 рік - 8 514 грн. 95 коп., всього спричинивши державі збитків на суму 8 598 грн. 49 коп. Вважає, що відповідачі не належним чином виконували покладені на них посадові обов»язки, за наслідками якого на позивача накладено штраф, та сплачений ним 28 жовтня 2016 року, що є завданою ними шкодою, й підлягає відшкодуванню пропорційно до завданих кожним із відповідачів збитків: [PERSON] - 11 442 грн. 55 коп. та [PERSON] - 8 598 грн. 49 коп., всього - 20 041 грн. 04 коп. В судовому засіданні представник позивача Зінчук К.М., діюча на підставі довіреності від 16 жовтня 2018 року (а.с.60), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на гарантії роботодавця, визначені законом, на відшкодування працівником шкоди, завданої установі під час виконання покладених обов»язків на підставі ст. 130, 134 КЗпП України. Відповідачі [PERSON], [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, вважаючи позов необґрунтованим та безпідставним. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави. Трудові права працівника гарантовані Конституцією України та законами, іншими підзаконними актами. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року [PERSON] прийнята на посаду провідного бухгалтера відділу фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія», звільнена наказом № 20 від 04 лютого 2013 року (а.с.18). 13 червня 2008 року [PERSON] призначений на посаду начальника фінансово-економічної служби ЦДО МОУ «Народна армія», звільнений наказом № 129 від 27 травня 2010 року (а.с.19). Рішенням № 94 від 10 жовтня 2016 року Центрального об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за наслідками донарахованих 11 585 грн. 14 коп. страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування на підставі п.4 ч.9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» органом пенсійного фонду до ЦДО МОУ «Народна армія» застосовано штрафні санкції у розмірі 20 679 грн. 15 коп. (а.с.9). Дане рішення підлягає оскарженню, проте не було предметом оскарження у зв»язку із визнанням ЦДО МОУ «Народна армія» вини за фактом не нарахованих страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування. 18 жовтня 2016 року згідно наказу ЦДО МОУ «Народна армія» призначено службове розслідування за результатами вказаної перевірки (а.с.10). Згідно акту службового розслідування щодо порушення вимог законодавства у сфері загальнообов»язкового державного пенсійного страхування встановлено, що за січень 2009 року, квітень 2009 року, червень 2009 року, липень 2009 року та грудень 2009 року подані індивідуальні відомості про застраховану особу за 2009 рік у 2010 році начальником фінансово-економічної служби [PERSON] (розмір штрафних санкцій складає за 2009 рік 8 514 грн. 95 коп.), за квітень 2010 року поданий місячний звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України у травні 2010 року, який подано т.в.о. начальника фінансово-економічної служби [PERSON] (розмір штрафних санкцій складає за 2010 рік 11 442 грн. 55 коп. (а.с.11-15). Згідно платіжної квитнації ЦДО МОУ «Народна армія», визнавши порушення вимог законодавства у сфері загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, сплатив 20 679 грн. 15 коп. штрафних санкцій. Суд вважає, що сплата ЦДО МОУ «Народна армія» вказаних грошових коштів є виконанням вказаною особою вимог законодавства у сфері загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, тобто тих коштів, яких ЦДО МОУ «Народна армія» мала була сплатити на користь держави у якості внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України за вказаний період, на який він не був сплачений вчасно, й тому підстав вважати, що відповідачами завдана шкода установі немає, й правових підстав для застосування положення ст.ст. 130, 134 КЗпП України немає. Так, відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Окрім того, звертаючись до суду з вимогою до відповідача про повну майнову відповідальність, позивач не надав доказів про те, до спірних правовідносин підлягають застосування випадки повної матеріальної відповідальності, передбачені ст. 134 КЗпП України про те, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до п.1, 6 ч.1 статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, або відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Статтею 134 визначені випадки повної матеріальної відповідальності. Так, відповідно до вказаної норми відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Зважаючи на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення ст.ст. 130, 134 КЗпП України суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 130, 134 КЗпП України,

Outcome: dismissed