Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], і просила суд стягнути з відповідача ? частину грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, у розмірі 23256,75 грн. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги і просила збільшити належну їй від спірних грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, частки з 1/2 до 2/3 від всієї суми та стягнути з відповідача на її користь 31773,30 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.06.2008 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають спільного сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. В період шлюбу набуто грошові кошти, а саме 1200 Доларів США та 3450 Євро, що за курсом НБУ становить 46513,50 грн., які були подаровані на весіллі, та які були покладені на депозитний рахунок, відкритому в ПАТ «Альфа Банк» на ім'я відповідача. 07 грудня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Згоди щодо поділу спільно нажитих грошових коштів позивач з відповідачем не дійшли. Зважаючи, що на сьогоднішній день їх син [PERSON] проживає разом з позивачем у місті Донецьку, а відповідно перебуває на її утриманні та вихованні, просить у суду збільшити належну їй від спірних грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, частки з 1/2 до 2/3 від всієї суми. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що спільне майно вже поділено подружжям. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, збільшений розмір частки майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, належної [PERSON] при поділі з [PERSON] спільного нажитого майна подружжя, з 1/4 до 2/3 від всього спірного майна. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 31773, 30 грн., яка складає 2/3 від усієї суми грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині збільшення розміру частки майна та зміні в частині розміру стягнених коштів, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення з наступних підстав. Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про поділ смільних сумісних коштів подружжя. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині збільшення розміру частки спільних коштів подружжя та стягнення 2/3 частин спірних коштів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що малолітній син залишився проживати та проживає з матір'ю, матеріальне забезпечення сина для повноцінного його виховання є недостатнім, відповідач не може в повній мірі забезпечити дитину. Між тим з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду, частка майна дружини (чоловіка) може бути збільшена, якщо з нею (ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син (дочка) за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Рішення суду, в даному випадку, повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. Відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини. Проте будь-які докази, які б підтверджували, що розмір аліментів, які одержує позивач, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та лікування, суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює, платить аліменти, заборгованості не має. За період з 01.12.2011 року по 31.10.2013 року сума сплачених аліментів складає 20476,80 грн. /а.с. 262/. Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позовних вимог про збільшення розміру частки спільних коштів підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині. Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги в частині поділу спільних коштів подружжя підлягають задоволенню частково, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, стягнувши з відповідача на користь позивача ? частину зазначених коштів, в розмірі 23256,75 грн.(46513,50 : 2). Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що суд не звернув уваги на добровільний поділ майна, не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для відмови у позові, оскільки належні та допустимі докази, які б підтверджували добровільний поділ майна, суду не надано. Посилання апелянта на акт опису вивезеного майна позивачем, який складений відповідачем, не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки зазначений акт не є доказом добровільного поділу майна між подружжям. З позовом про поділ майна, відповідач не звертався. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині збільшення розміру частки майна, та змінити в частині стягнення коштів.

Outcome: partial