Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] (далі-«Позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі -«Відповіда») про визнання батьківства та стягення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. З червня 2013 року мала близькі стосунки з відповідачем, проте шлюб у встановленому законодавством порядку вони не реєстрували. [INFO] у неї народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00013850725 від 08.05.2014 року за № 00116882364. Позивач просила визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач направив на адресу суду відзив на позов у якому зазначив, що протягом двох місяців мав близькі стосунки з позивачкою, знав про її вагітність і мав намір з нею одружитись, однак з ініціативи самої позивачки їхні стосунки були розірвані і вона заявила, що він ніякого відношення до її майбутньої дитини не має. Тому він не впевнений, що є батьком народженого [INFO] сина [PERSON] у позивачки [PERSON] . Оскільки він має сумнів в своєму батьківсті стосовно [PERSON] , то не заперечує проти проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18.03.2019 р. за клопотанням позивача призначена судово-генетична експертиза на вирішення якої було поставлено питання: чи є [PERSON] батьком [PERSON] , який народився [INFO] . Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 20.06.2019 року провадження у даній справі відновлено. Відповідно до висновку експерта за № 103-105-2019 Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи молекулярно - генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%., тобто, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з червня 2013 року по листопад 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони проживали разом у її квартирі і вели сімейне життя без реєстрації шлюбу, в період сумісного проживання була зачата дитина. В грудні 2013 року їх стосунки погіршились і відповідач залишив її. [INFO] у неї народився син - [PERSON] . Відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Просила визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та Стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, пояснив, що визнає себе біологічним батьком відносно [PERSON] , [INFO] , також пояснив, що згідний сплачувати аліменти на його утримання, але у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, поскільки на даний час він одружений і має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і він має не великі доходи. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 4). Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00013850725 від 08.05.2014 року за № 00116882364 (а.с. 8). [PERSON] є батьком дитини, що підтверджується висновком експерта за №103-105-2019 Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи де зазначено, що молекулярно - генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%., тобто, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с. 75-78). Відповідно до cт. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 cт. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 cт. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до cт. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою BP N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, діючої на Україні з 27.02.91 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя,, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працездатний, на утриманні має ще одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , має мінливий дохід, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.3 п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору позивачка звільнена. В порядку ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 409,60 грн. стягується з відповідача. Відповідно до ст.139 ЦПК України судові витрати по справі на оплату експертизи в розмірі 3310,35 грн. також стягуються з відповідача на користь позивачки (а.с.86). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial