Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

23 квітня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання осорби такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат(а.с. 1-4). Ухвалою судді від 30 квітня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду(а.с.27-28). Ухвалою суду від 14 травня 2020 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області(а.с.24-25). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надав відповідну заяву (а.с.32). \~ \~ \~ \~Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Лиманської міської ради, представник належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.40). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі(а.с.58). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положеньстатті 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 30 серпня 2008 року приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округ Донецької області Трубніковим А.О. за реєстровим № 1454, зареєстрованого КП «БТІ» м. Слов`янськ 03 вересня 2008 року за реєстровим № 5731, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10-14). Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 серпня 2017 року було розірвано (а.с. 18). Згідно довідки\~№ 1163\~від 16\~березня 2020\~року,\~виданої Відділом\~надання адміністративних\~послуг \~виконавчого комітету\~Лиманської міської\~ради,\~у будинку [ADDRESS] окрім позивача\~ [PERSON] \~ також зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16). З серпня 2017 року відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 03квітня 2020 року складено відповідний акт (а.с.19). Вона фактично змінила місце проживання, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості(а.с.20-21). Що стосується прав неповнолітньої особи [PERSON] [INFO] , слід зазначити, що Органом опіки і піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради було надано суду висновок № 14 від 22.05.2020 року "Про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням", в якому зазначено, що 19.05.2020 року службою у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що малолітній [PERSON] з 2017 року у вказаному будинку не проживає, його особисті речі в будинку відсутні. Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради вважає за можливе визнати малолітнього [PERSON] [INFO] , такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням(а.с.44). Відповідно до\~статті 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до\~статті 61 ЖК УРСР\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до\~положень ст.ст.\~71,\~72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 1, 4\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Визнання відповідачем позову не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] стосуються порушеного права відповідачем [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , в частини права користування житловим приміщенням, а тому позовні вимог щодо реєстрації малолітньої [PERSON] [INFO] разом з позивачем [PERSON] залишаються без розгляду. \~ \~ \~ \~Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~При цьому згідно з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. \~ \~ \~ \~Позивачем [PERSON] , при при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80гривень, що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 23.04.2020 (а.с.5). \~ \~ \~ \~З урахуванням часткового задоволення вимог позивача суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 420,40 грн.

Outcome: partial