Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

22.04.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 20.07.2012 р. у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 761; після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу Денисова. - стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 329492. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам, а також те що відповідач зобовязаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження сімї неможливо. В судове засідання відповідач не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Майнового спору між сторонами немає. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] неможливе, й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Також судом враховується той факт, що один із членів сімї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Приймаючи до уваги згоду позивача на розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають сторону наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На цих підставах суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити й розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем. Крім того, позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обовязком батьків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході судових засідань, позивачкою не надано доказів того, що дитина потребує на місяць грошових коштів у розмірі 2000 гривень. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач на теперішній час постійного доходу не має, інших дітей та сім'ї не має, має задовільний стан здоров'я, а також вимоги Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", а також принцип рівності щодо дитини у батьків, суд прийшов до висновку встановити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600,00 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, необхідність оплати на користь держави судових витрат покласти на відповідача [PERSON]О в розмірі 243, 60 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial