Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

03 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (ПАТ «Криворіжгаз») про визнання права на забезпечення та встановлення споживачу в квартирі індивідуального газового лічильнику в порядку захисту прав споживача. 10 липня 2019 року [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила: звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви; зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» за рахунок ПАТ « Криворіжгаз» відповідно до вимог ч.1 ст.6 ЗУ « Про забезпечення комерційного обліку природного газу» обладнати квартиру [PERSON] [ADDRESS] індивідуальним лічильником газу строком до 01.01.2021 року; відновити становище позивача, яке існувало до встановлення загально будинкового лічильнику природного газу відповідно до «Порядку споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 у розмірі 5,4 м3 з дня встановлення загально будинкового лічильнику вузла обліку газу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 04.04.2017 року мешканці будинку [ADDRESS] в особі мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] звернулись до ПАТ «Криворіжгаз» з вимогою встановлення індивідуальних лічильників газу за адресою будинок [ADDRESS] . Згідно відповіді від 27.04.2017 року за № Кд 3.2 - ЛВ-7687-0417 відповідач відмовив у встановленні індивідуальних лічильників, у тому числі посилаючись на основні проблемні питання запровадження індивідуального обліку у абонентів (населення) тільки з газовою плитою, а саме: висока загальна вартість встановлення індивідуального обліку; великі терміни встановлення індивідуального обліку - більше 10 років, також зазначили, що фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку за кошти Товариства планом не передбачено. Правову позицію працівників ПАТ « Криворіжгаз» позивач вважає неправомірною, оскільки було відмовлено у забезпеченні та встановленні індивідуальними газовими лічильниками за рахунок ПАТ « Криворіжгаз». У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою від 06 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 07 серпня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому вони просять відмовити у задоволені позовної заяви [PERSON] , зазначили, що вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні, та такі, що суперечать вимогам ст.6 6 ЗУ « про забезпечення комерційного обліку природного газу». Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 214/2435/17. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року поновлено провадження у справі за клопотанням представника позивача. 26 березня 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним. Ухвалою суду від 28.03.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 13 серпня 2019 року від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просив відмовити в позові у повному обсязі, зазначивши, що ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ « Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 № 547 та в подальшому Постановою НКРЕКП №2347 від 22.12.2016. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з розподілу природного газу, які публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» надає за адресою: [ADDRESS] . 04.04.2017 року мешканці будинку [ADDRESS] в особі мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] звернулись до ПАТ «Криворіжгаз» з вимогою встановлення індивідуальних лічильників газу за адресою будинок [ADDRESS] . Згідно відповіді від 27.04.2017 року за № Кд 3.2 - ЛВ-7687-0417 відповідач відмовив у встановленні індивідуальних лічильників. Відповідно до копії договору 16317495 від 15.03.2010 року, між [PERSON] та ВАТ «Криворіжгаз» було укладено договір про постачання природного газу для побутових потреб за адресою : [ADDRESS] . Так, у відповідності до Кодексу газорозподільних систем оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). Відносини між споживачами та оператором газорозподільних систем регулюються укладеним між ними Типовим договором, затвердженим постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203 передбачено загальні правила обліку і оплати за спожиті послуги та встановлено норми споживання природного газу населенням. Частиною 2 ст.32 Закону встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Тобто, згідно вимог даного Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками , або за встановленими нормами споживання. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (зі змінами закону від 21.12.17, які набрали законної сили 20.01.2018), передбачені права споживача на встановлення безоплатного газового лічильника до 01 січня 2021 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є постачальником. Встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим НКРКП, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27.01.2016 р. №46. У пункті 1 ч.5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (Постанова №2494 від 30.09.2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) зазначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. При цьому балансоутримувач не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Пунктом 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КБУ від 16.05.2002 р. №620 передбачено, що власник будинку, особа, відповідальна за експлуатацію будинку, балансоутримувач будинку, тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених в квартирі за їх наявності, а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Згідно з п.2 ч. 1 розділу VI цього ж Кодексу доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. Для побутових споживачів форма Типового договору постачання природного газу затверджена постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. В загальних положеннях цього Типового договору визначено, що споживач - це фізична особа, об`єкт якої фізично підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Згідно з Додатком 1 до Типового договору має складатися заява- приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, і в ній же визначаються персоніфіковані дані споживача, зокрема вид об`єкта (приватний будинок, квартира, комунальна квартира, літня кухня тощо) та адреса об`єкта. Згідно з п. 5 ч. З розділу VI того же Кодексу ГРС, для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом сформовану заяву-приєднання до умов договору з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта. У пункті 2 тієї ж частини зазначається, що на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних про об`єми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем до Оператора ГТС. Згідно з п.1 тієї ж частини, Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами. За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Відповідно до вимог цього Закону, із змінами згідно Закону України «Про внесення змін до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 20.01.2018 р., визначений порядок встановлення лічильників газу споживачам. У разі не встановлення населенню лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідачами порушено вимоги Кодексу газорозподільних систем, зокрема, пунктом 3 глави 4 «Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення)» розділу IX вказаного кодексу передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Побутовий споживач - це споживач, який споживає газ у своєму помешканні і квартирі). Загальнобудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами а також юридичними особами та суб`єктами господарської діяльності, розташованими в будинку. Тому лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача. Вказаний нормативний акт НКРЕ, окрім того, що надає газорозподільним підприємствам право встановлювати загальнобудинкові лічильники, містить також пряму вказівку на застосування норм споживання до побутових споживачів, помешкання яких не обладнані лічильником. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №214/2435/17 провадження № 14-347цс18 зазначено наступне. Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII,-тільки для приготування їжі-з 01 січня 2021 року). За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугвід 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індиві- дуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами. Тобто, діями АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» споживач, у якого немає квартирного лічильника і якому відповідачі, як суб`єкти, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані за законом встановити такий лічильник безкоштовно, поставлений у нерівні умови в порівнянні з іншими споживачами, які мають квартирні лічильники газу. Оскільки встановлення лічильника в окремому помешканні передбачено законодавчо, відповідачі зобов`язані за власні кошти встановити такі лічильники у квартирі позивачі в передбачені законом строки. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовних вимог стосовно про відновлення становища позивача, яке існувало до встановлення загально будинкового лічильнику природного газу відповідно до «Порядку споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 у розмірі 5,4 м3 з дня встановлення загально будинкового лічильнику вузла обліку газу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, обраний позивачем спосіб захисту з відновлення становища, яке існувало до встановлення загально будинкового лічильника шляхом покладання на відповідача обов`язку поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до постанови КМУ від 23.03.2016 року № 203 у розмірі 5,4 м 2 з дня встановлення загально будинкового лічильника газу, не передбачений ч.1 ст.16 ЦК України. Тому, суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення. За умовами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.6 ст.141 ЦПК України). Згідно п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. (з наступними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви, яка містить дві і більше позовних вимог сплачується судовий збір за кожну позовну вимогу, а саме за позовну вимогу немайнового характеру сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768,40 гривень. Оскільки в даній категорії справ позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial