Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б / н від 29 вересня 2009 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, а також відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначене підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 186 934, 79 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 2 756, 30 грн, заборгованість за відсотками - 182 787, 93 грн, пеня - 1 390, 56 грн. Однак, позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 139 795, 22 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 756, 30 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29 вересня 2009 року по 30 вересня 2019 року - 137 038, 92 грн. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2020 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 29 вересня 2009 року [PERSON] підписала заяву у АТ КБ «ПриватБанк». У заяві зазначено прізвище відповідача, її анкетні дані, що [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», з бажаним кредитним лімітом 2 000, 00 грн. Також зазначено, що відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Крім того, [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Вказана Довідка містить інформацію про базову відсоткова ставка на місяць - 2,5% проценти, розмір щомісячних платежів 7 процентів від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідальність за порушення зобов`язання: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставку за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 проценту від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше та розмір штрафів при порушенні термінів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн. + 5 процентів від суми позову. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 186 934, 79 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 2 756, 30 грн, заборгованість за відсотками - 182 787, 93 грн, пеня - 1 390, 56 грн. Між тим, позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 139 795, 22 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 756, 30 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29 вересня 2009 року по 30 вересня 2019 року - 137 038, 92 грн. Матеріали справи містять виписку по рахунку за період з 29 вересня 2009 року по 29 лютого 2020 року, з якої вбачається, що останнє надходження готівки від [PERSON] здійснено 27 листопада 2017 року. Строк дії картки встановлено до 11/16. У відповідності до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] встановлений кредитний ліміт декілька разів збільшувався та зменшувався. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Натомість, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просило у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, розмір яких узгоджено сторонами у довідці про умови кредитування. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті та доказів протилежного відповідачем суду не надано, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Отже, суд про приходить до висновку про доведеність вимог позивача щодо виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносин на підставі договору від 29 вересня 2009 року, який був підписаний позичальником, погоджений ним, й не спростований іншими доказами та стягнення з [PERSON] на користь банку фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту) у розмірі 2 756, 30 грн. Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованих банком за період з 29 вересня 2009 року по 30 вересня 2019 року. В силу вимог частини другої статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, у цьому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що відповідачу була надана кредитна картка, яка в подальшому перевипущена зі строком дії до 11/ 2016 року, а тому проценти за користування кредитними коштами поза межами вказаного періоду не можуть бути стягнуті з [PERSON] . За наданим банком розрахунком розмір заборгованості [PERSON] за процентами за кредитним договором від 29 вересня 2009 року станом на 30 листопада 2016 року складає 19 327, 19 грн. Між тим відповідно до вказаного розрахунку відповідачем на погашення заборгованості за відсотками було сплачено: 21 грудня 2016 року - 445, 00 грн, 19 січня 2017 року - 2 300, 00 грн, 24 лютого 2017 року - 900, 00 грн, 13 березня 2017 року - 5 900, 00 грн, 25 липня 2017 року - 1 100, 00 грн, 27 листопада 2017 року - 1 100, 00 грн, що разом становить 11 745, 00 грн. З урахування зазначеного, з [PERSON] підлягає стягнення заборгованість за відсотками за період з 29 вересня 2009 року по 30 листопада 2016 року та з урахуванням сплачених відсотків, що становлять 7 582, 19 грн, тобто 19 327, 19 грн - 11 745, 00 грн = 7 582, 19 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2009 року у загальному розмірі 10 338, 49 грн, тобто 2 756 30 грн (тіло кредиту) + 7 582, 19 грн (заборгованість за відсотками) = 10 338, 49 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial