Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

31 травня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], представника неповнолітньої [PERSON] про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом, третя особа - [PERSON], просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 15/16 частин квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер його рідний син [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно у виді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. На вказане спадкове майно спадкоємцями є позивач - батько, а також донька спадкодавця - [PERSON] Оскільки, 1/2 частину спірної квартири померлий син заповідав позивачу, тому його неповнолітня дочка [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадщині, що складає 1/2 частки спадщини, яка належала б їй у випадку спадкування за законом. Третя особа [PERSON], яка також має право на обов'язкову частку в спадщині як непрацездатна мати, відмовилась від спадщини в передбачений законом строк. Відповідач [PERSON], хоча й прийняла спадщину після померлого [PERSON], однак не має права на спадщину в зв'язку з тим, що між померлим та нею на момент відкриття спадщини шлюб було розірвано. Позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] також не має права на спадщину після смерті батька, оскільки на момент відкриття спадщини вона досягла повноліття. За таких обставин [PERSON] вважає, що йому належить 15/16 частин спадщини, а [PERSON] 1/16 частина. 19 березня 2012 року неповнолітня [PERSON] в особі матері [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, третя особа - [PERSON], в якому просили визнати недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], який посвідчено 27.05.2010 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 762, визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині спірної квартири. 29 квітня 2013 року представник [PERSON] від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернувся з уточненою зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, третя особа - Опікунська рада Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, в якій просив визнати право спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частині спірної квартири за кожною, визнати недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], який посвідчено 27.05.2010 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 762, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування по 1/32 ч. квартири. 16.01.2014 року представник [PERSON] від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернувся з уточненою зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, в якій просив визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири, визнати право власності на 1/8 частини квартири за [PERSON], визнати частково недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], який посвідчено 27.05.2010 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 762, визнати частково недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], який посвідчено Зміївською державною нотаріальною конторою, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] (спадкодавець по заповіту) та [PERSON] знаходились в шлюбі з 1987 року, від цього шлюбу мають двох доньок: [PERSON] та [PERSON]. 21.11.1997 року сім'я [PERSON] продали квартиру в с. Ковшарівка Куп'янського району Харківської області, яка була власністю усіх членів сім'ї. 23.11.1997 року [PERSON] купив у своїх батьків квартиру [ADDRESS], але переоформили вказану квартиру в грудні 2002 року, як передача паю в житловому кооперативі кооперативної квартири [PERSON] своєму сину [PERSON], в зв'язку з чим було видано свідоцтво про право власності на квартиру на його ім'я. 03 вересня 2010 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], а [INFO] він помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивачі прийняли спадщину в передбачений законом строк. Однак, після смерті [PERSON] їм стало відомо, що [PERSON] - мати померлого стала власником 1/2 частини спірної квартири, згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.08.2010 року. На другу половину вказаної квартири [PERSON] 27.05.2010 року склав заповіт на ім'я батька [PERSON] Представник позивачів вказує, що 1/2 ч. спірної квартири, відповідно до вимог ст. 368 ЦК України та ст. 60 Сімейного Кодексу України, до смерті [PERSON] є їх спільною сумісною власністю з [PERSON], а тому вважає, що їй належить 1/4 частина. За таких обставин, [PERSON] 27.05.2010 року не мав права складати заповіт на свого батька [PERSON] на 1/2 частину квартири, так як йому фактично належало 1/4 частина квартири. Крім того, як вказано в позові [PERSON] був тяжко хворою людиною, страждав від онкології печінки, на психічні розлади здоров'я і не зважаючи на те, що судова експертиза не в змозі зробити висновок щодо психічного стану померлого, представник [PERSON] вважає, що на час складання заповіту [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як був в депресивному стані з психічними розладами та після прийняття ліків. Однак, не зважаючи на це, у позивачів є підстави для визнання заповіту незаконним, так як порушені права дружини на спільне майно і дітей спадкодавця, які мають право на спадкування частини майна за законом. В зв'язку з чим та в порядку ст. 1241 ЦК України неповнолітня на час відкриття спадщини [PERSON] має право на 1/8 частину квартири після смерті свого батька. [INFO] померла співвласник квартири [PERSON]. Після її смерті спадкоємцями її 1/2 частини квартири за законом є: її чоловік [PERSON], син - [PERSON], померлий син - [PERSON] Тому, як вказано в позові, в порядку ст. 1266 ЦК України, спадкоємцями мають бути [PERSON] та [PERSON], які подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Померла [PERSON] склала заповіт на 1/2 частину квартири на користь сина [PERSON] Не зважаючи на зміст заповіту та приймаючи до уваги, що на день смерті [PERSON] спадкоємець в порядку статті 1266 ЦК України [PERSON] була неповнолітньою, вона має право не менше, ніж 1/2 частини спадкового майна після смерті своєї бабусі. Як це вказано в позовній заяві, ці вимоги засновані на тому, що її померлий батько [PERSON] був інвалідом 1-ї групи і незалежно від змісту заповіту своєї матері [PERSON], він також мав право на майно в порядку ст. 1241 ЦК України. Представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом - [PERSON] 16.01.2014 року надав заяву про залишення її позовних вимог без розгляду. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві, позов відповідачів не визнав. Відповідачі за первісним позовом, вони ж позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Їх представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні первісний позов [PERSON] визнав частково, наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на обставини, вказані в зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов не визнав. Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала доводи свого довірителя [PERSON], просила його позов задовольнити. Зустрічний позов просила задовольнити частково щодо вимог про визнання права власності на обов'язкову частку в спадщині за [PERSON], в іншій частині позову просила відмовити через недоведеність зявлених [PERSON] та [PERSON] позовних вимог та відсутність належних доказів на підтвердження обставин, що викладені в їх зустрічній позовній заяві. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, даючи встановленому правову оцінку суд дійшов наступного: Як слідує з копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області 05 листопада 2010 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Зі свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER], виданого Скрипаїіською сільською радою Зміївського району Харківської області 02 червня 1962 року, слідує, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно архівних матеріалів КП «Зміївське БТІ» квартира [ADDRESS] належить: в 1/2 частині [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Комсомольської селищної ради 27.01.2010 року; в 1/2 частині [PERSON] на підставі рішення Зміївського районного суду від 13.08.2010 року по справі № 2-2962/2010 року, що підтверджується довідкою КП «Зміївське БТІ» № 1430 від 18.05.2011 року (а.с. 11). Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області 03.09.2010 року, актовий запис № 183 підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 03.09.2010 року (а.с. 12). Як слідує із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області 27 травня 2010 року, реєстр. № 762, [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON], станом на [INFO] цей заповіт не змінено, не скасовано (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 18.03.1960 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 44, виданий повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області 16.06.2010 року (а.с. 14). Зі свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER], актовий запис № 125, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області 14.01.2011 року слідує, що вона народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48). Згідно довідки ЖБК «Енергетик» № 85 від 11.11.2010 року в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 49). [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Комсомольською селищною радою Готвальдівського району Харківської області 05 грудня 1987 року, актовий запис 176 (а.с. 113). Батьками [PERSON], яка народилась [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, серія [NUMBER], виданого Комсомольською селищною радою 22 липня 1988 року, актовий запис № 200 (а.с. 114). Як слідує із спадкової справи Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 713/2010 після померлого [PERSON], яку досліджено у судовому засіданні, з заявою про прийняття спадщини після померлого звернулися його батько - [PERSON] спадкоємець за заповітом, його донька - [PERSON], [INFO], колишня дружина - [PERSON]. Мати померлого [PERSON], як непрацездатна за віком, відмовилася від прийняття обов'язкової частки в спадщині. [PERSON] померла [INFO], про свідчить актовий запис Виконкому Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про смерть № 161 від 26.09.2012 року та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 00011602336 від 10.01.2013 року (а.с. 291-292). Як слідує із заповіту, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори 20.12.2010 року реєстр. № 1256, [PERSON] все своє майно заповідала сину [PERSON] (а.с. 320-321). Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.09.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27198081 від 02.09.2010 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину спірної квартири (а.с. 311-315). Відповідно до листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори № 446/01-66 від 04.04.2013 року після померлої [PERSON] до нотаріальної контори надійшли заяви: - 19 березня 2013 року про прийняття спадщини згідно заповіту від сина померлої [PERSON] та про відмову від спадщини згідно ст. 1241 ЦК України від чоловіка померлої [PERSON]; - 29 березня 2013 року до нотаріальної контори поштою надійшли заяви про прийняття спадщини від онучки померлої [PERSON], та від [PERSON], діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON] (а.с. 189). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено вимогами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], що становить загальну спадкову масу, яка підлягає розподілу між спадкоємцями. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав батькові [PERSON], тобто спадкування за законом було змінено заповітом. Як встановлено на час відкриття спадщини коло спадкоємців за законом було наступним: батько - [PERSON], мати - [PERSON], його доньки [PERSON] та [PERSON], тобто кожний з них отримав би по 1/4 частині з 1/2 частини спірної квартири. Враховуючи, що спадкодавцем [PERSON] на випадок смерті був визначений спадкоємець за заповітом, право на обов'язкову частку в спадщині набули особи, на яких розповсюджується дія норми ст. 1241 ЦК України, відповідно до якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З огляду на зазначене, право на обов'язкову частку в спадщині виникло у доньки померлого - [PERSON], яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою та у непрацездатної матері [PERSON] Розмір частки кожного з обов'язкових спадкоємців становить половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, тобто 1/2 ч. з 1/4 ч. від 1/2 частини спірної квартири, тобто по 1/8 ч. від 1/2 частини квартири, але [PERSON] відмовилась від прийняття обов'язкової частки в спадщині. Таким чином, за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину з 1/2 частини спірної квартири, а за [PERSON] - на 7/8 ч. з 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом. За таких обставин, первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], [PERSON] в частині позовних вимог про визнання права власності на спадщину після смерті [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на 1/4 частину квартири та визнання частково недійсним заповіту [PERSON], то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Однак, представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом не надав доказів про те, що 1/2 частина спірної квартири є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Так, твердження представника [PERSON] про те, що оскільки [PERSON] набув право власності на спірну квартиру у період шлюбу з [PERSON] шляхом передачі паю в житловому кооперативі, то дане майно є їх спільною сумісною власністю, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Сімейним законодавством визначено, що спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте ним в період шлюбу. Відповідно до п. 31 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985 року № 186 «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз»яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю, враховуючи таке, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Як встановлено та слідує із матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконкому Комсомольської селищної ради Зміївського району, ЖБК «Енергетик» про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на 1/2 ч. квартири, яку досліджено в судовому засіданні, [PERSON] був членом ЖБК «Енергетик» з 1972 року. Ним було сплачено перший внесок в сумі 617 руб. 21.04.1972 року, а останній - 10.01.1987 року в сумі 1483 руб. 30.01.1974 року [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано ордер № 24981 на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Комсомольської селищної ради від 09.10.1996 року № 456 було оформлено право власності на власників кооперативних квартир в будинку [ADDRESS]. В списку пайщиків ЖБК «Енергетик» власником квартири № 31 значиться [PERSON] Рішенням загальних зборів ЖБК «Енергоетик» - протокол № 44 від 23.11.1997 року, затверджений рішенням виконкому Комсомольське селищної ради від 24.12.2002 року № 429 було передано пай на квартиру [ADDRESS] від [PERSON] до [PERSON], [PERSON] виконкомом Комсомольської селищної ради 29.01.2003 року було видано свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру. З огляду на викладене вбачається, що пай в ЖБК на спірну квартиру було внесено батьками [PERSON], а не ним та його дружиною [PERSON] Також в ході розгляду справи не підтверджений доказами той факт, що при передачі спірної квартири [PERSON] його батьком, останньому були сплачені будь-які грошові кошти подружжям [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, дане майно є особистою власністю [PERSON], а не їх з [PERSON] спільною сумісною власністю. Крім того, твердження [PERSON], що на момент складання заповіту [PERSON] був тяжко хворою людиною, страждав від онкології печінки та психічними розладами здоров'я, тому не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як був у депресивному стані с психічними розладами та після прийняття ліків, також не доведені. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», викладених у п. 18 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Однак, як слідує з висновку Акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 04.11.2013 року № 859 встановити психічний стан померлого [PERSON] не виявилося можливим за відсутністю в досліджуваний період часу відомостей про характер та вираження порушень розумової та емоціально-вольової сфер, збереженості критики і прогностичних здібностей [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/4 ч. квартири після смерті бабусі [PERSON] та визнання частково недійсним заповіт [PERSON] також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України [PERSON] не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. А перелік осіб, визначених вказаною статтею, згідно роз'яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Outcome: partial