Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання [PERSON]» про скасування наказу № 1125 від 28.11.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та стягнення моральної шкоди у сумі 2000 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач працює слюсарем-інструментальником цеху «НОПС» 6 розряду ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» та є членом Первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» та членом її виборного органу - профспілкового комітету первинної профспілкової організації, що є виборним органом даної первинної профспілкової організації. До складу профспілкового комітету позивач був обраний у відповідності до Статуту НПГУ, про що ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» було повідомлено належним чином повідомленням №1/12 від 17.12.2015 року ППО НПГУ робітників Сєвєродонецького об'єднання «Азот», яке направлено поштовим відправленням з описом вкладення і рекомендованим повідомленням №9341200534870 та отримано 22.12.2015 року. Наказом за № 1125 від 28.11.2016 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за нібито виявлені у нього порушення трудової дисципліни, які стались 21.10.2016 року та 14.11.2016 року. Вказаний наказ, на думку позивача, підлягає скасуванню, оскільки в порушення ст. 252 КЗпП України ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання [PERSON]» не отримало попередньої згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності від виборного органу профспілкового комітету ППО НПГУ робітників Сєвєродонецького об'єднання «Азот» і взагалі за такою згодою не зверталася, а також за порушення від 21.10.2016 року позивач був притягнений до дисциплінарної відповідальності з пропуском строку, передбаченого ст. 148 КЗпП. Вказані дії з боку відповідача є порушенням законних трудових прав позивача та завдали йому моральних страждань, які полягають у тому, що позивачу необхідно витрачати час на захист своїх прав у суді, який він міг би присвятити родині. Крім того, позивач постійно відчуває роздратованість і перебуває у знервованому стані, що також позначається і на його родинних стосунках. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 2000 грн. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, зазначивши, що наказ № 1125 від 28.11.2016 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став для позивача несподіванкою. Подій від 21.10.2016 року та 14.11.2016 року, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не існувало. З приводу даних порушень з позивачем ніхто жодних розмов не вів. На думку представника позивача, акти про виявлення дисциплінарного порушення від 21.10.2016 року та 14.11.2016 року та акти про відмову позивача давати пояснення від 21.10.2016 року та 14.11.2016 року були складені вже після звернення позивача до суду, оскільки на заяву позивача надати копії вказаних актів відповідач не відреагував. Наказ № 1125 від 28.11.2016 року прийнятий з порушенням ст.ст. 148, 252 КЗпП України, а тому підлягає скасуванню. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись при цьому на письмові заперечення, в яких вказано, що відповідно до наказу № 1125 від 28.11.2016 року у зв'язку з переміщенням 21.10.2016 року по території підприємства без дозволу керівника та у зв'язку з запізненням 14.11.2016 року на роботу більш як на 20 хвилин до [PERSON] не застосовувалися заходи матеріального заохочення за листопад 2016 року. Матеріальне заохочення не є обов'язковою виплатою і застосовується роботодавцем за успіхи в роботі. Таким чином, позивач порушив трудову дисципліну, та до нього, як до порушника, заходи заохочення у листопаді не застосовувалися. Такі заходи не являються дисциплінарним стягненням, оскільки відповідно до ст. 147 КЗпП України, видами дисциплінарного стягнення є догана та звільнення. Але на позивача за порушення трудової дисципліни догану не накладали і з роботи не звільняли, а тому стверджувати, що його притягали до дисциплінарної відповідальності немає ніяких законних підстав. Крім того, посилання позивача на порушення ст. 148 КЗпП України, а саме строків притягнення до дисциплінарної відповідальності є також необґрунтованими, оскільки до дисциплінарної відповідальності позивач не притягувався та відповідно до наказу №1125 від 28.11.2016 року, позивач був покараний за порушення трудової дисципліни, яке відбулося не тільки 21.10.2016 року, але і за порушення, що відбулося 14.11.2016 року, коли спізнився на роботу більш як на 20 хвилин. Представник відповідача вважає, що при покаранні позивача за порушення ним трудової дисципліни відповідачем були дотримані всі норми діючого законодавства. Крім того, представник відповідача заперечує проти вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки при застосуванні до позивача заходів покарання за порушення трудової дисципліни, його права не порушувалися, неправомірні дії відносно нього не вчинялися. Позивач не представив ніяких доказів, які б підтверджували факт душевних страждань та наявність причинного зв'язку між шкідливими наслідками і діями відповідача. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю. Представник відповідача в судовому засіданні додатково зазначила, що назва наказу №1125 від 28.11.2016 року «про притягнення до дисциплінарної відповідальності» було зазначено помилково, а фактично цей наказ про неприйняття заходів матеріального заохочення. За порушення трудової дисципліни до позивача були застосовані додаткові заходи покарання, форма та порядок яких співпадає з притягненням до дисциплінарного стягнення. Додаткові заходи покарання передбачені колективним договором. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює слюсарем-інструментальником 6 розряду цеху «НОПС» 6 розряду ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» та є членом Первинної профспілкової організації НПГУ робітників «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» та членом її виборного органу - профспілкового комітету первинної профспілкової організації, що є виборним органом даної первинної профспілкової організації, про що ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання [PERSON]» повідомлений належним чином. Вказане підтверджується копіями повідомлення вих. №1/12 від 17.12.2015 року, опису до цінного листа з рекомендованим повідомленням від 19.12.2015 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме вручення 22.12.2015 року повідомлення вих. №1/12 від 17.12.2015 року. Згідно наказу №1125 від 28.11.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у жовтні-листопаді 2016 року начальником цеху НОПС [PERSON] була проведена перевірка дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку робітниками цеху нейтралізації та очищення промислових стічних вод. У ході перевірки виявлені порушення трудової дисципліни, що виразилися у переміщенні по території підприємства без повідомлення безпосереднього керівника 21.10.2016 року та запізнення на роботу 14.11.2016 року (20 хв.) слюсаря-інструментальника 6 розряду [PERSON], що є порушенням п.3.1 а Правил внутрішнього трудового розпорядку, який передбачає, зокрема, використання всього робочого часу для виробничої праці. Факти порушення підтверджені актами виявлення дисциплінарного порушення від 21.10.2016 року, 14.11.2016 року. По фактам порушення [PERSON] відмовився надавати пояснення у письмовому вигляді. На підставі викладеного, наказано: за порушення п.3.1а Правил внутрішнього трудового розпорядку слюсарю-інструментальнику 6 розряду [PERSON] не застосовувати заходи матеріального заохочення у листопаді 2016 року. Пунктом 3.1. «а» Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання [PERSON]» передбачено, що працівники зобовязані доброякісно, якісно та у строк виконувати свої трудові обовязки; дотримуватися дисциплінку праці, своєчасно та точно виконувати розпорядження адміністрації та безпосереднього керівництва; використовувати весь робочий час для виробничої праці, не допускати дій, що заважають іншим робітникам виконувати їх трудові обовязки. З копії акту виявлення дисциплінарного порушення від 21.10.2016 року вбачається, що ст. табельником цеху НОПС [PERSON] у присутності свідків ст. майстра по ремонту [PERSON] та майстра по ремонту [PERSON] складений даний акт про наступне: 21.10.2016 року системою контролю обліку робочого часу підприємства було зафіксовано пересування по території підприємства [PERSON] - слюсаря-інструментальника 6 розряду цеху НОПС без повідомлення безпосереднього керівника та без пояснення причин пересування. Зайшов до цеху 7:54, вийшов 9:56, зайшов (2 прохідна) 10:08, вийшов 10:44, зайшов до цеху 10:56, вийшов з цеху - ??, зайшов (бухгалтерія 1 прохідна) 11:41 та вийшов 11:54, зайшов до цеху - ??, вийшов з цеху НОПС 16:10. Згідно акту про відмову надавати пояснення від 21.10.2016 року майстром по ремонту [PERSON] у присутності старшого майстра по ремонту [PERSON], механіка цеху [PERSON] складений даний акт про наступне: 21.10.2016 року [PERSON] - слюсарю-інструментальнику 6 розряду цеху НОПС було запропоновано надати пояснення у письмовому вигляді про те, що системою контролю обліку робочого часу підприємства було зафіксовано пересування по території підприємства [PERSON] без повідомлення безпосереднього керівника та без пояснення причин пересування (зайшов до цеху 7:54, вийшов 9:56, зайшов (2 прохідна) 10:08, вийшов 10:44, зайшов до цеху 10:56, вийшов з цеху - ??, зайшов (бухгалтерія 1 прохідна) 11:41 та вийшов 11:54, зайшов до цеху - ??, вийшов з цеху НОПС 16:10), на що він відмовився. З копії акту виявлення дисциплінарного порушення від 14.11.2016 року начальником цеху НОПС [PERSON] у присутності свідків ст. майстра по ремонту [PERSON], майстра по ремонту [PERSON], ст. табельника [PERSON], предцехкому [PERSON] складений даний акт про наступне: 14.11.2016 року [PERSON] слюсар-інструментальник 6 розряду цеху НОПС запізнився на робоче місце до мехмайстерні копр.22 (о 08 год. 20 хв. зайшов у корп.22). Своє запізнення на робоче місце, він пояснив поганим самопочуттям по дорозі на роботу. [PERSON] було запропоновано відвідати лікаря, проте від такого відвідування він відмовився. Будь-яких доказів поважності причини свого запізнення [PERSON] не надав. Згідно акту про відмову надавати пояснення від 14.11.2016 року майстром по ремонту [PERSON] у присутності начальника цеху [PERSON], старшого майстра по ремонту [PERSON] складений даний акт про наступне: 14.11.2016 року [PERSON] - слюсарю-інструментальнику 6 розряду цеху НОПС було запропоновано надати письмове пояснення з питання приходу на робоче місце, до мехмайстерні корп.22 о 08 год. 20 хв. (електронна система контролю зафіксувала перетин КПП [PERSON] о 08 год. 07 хв.), на що він відмовився. Своє запізнення на робоче місце він пояснив поганим самопочуттям по дорозі на роботу. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Зі ст. 142 КЗпП України вбачається, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне стягнення: догана або звільнення. При цьому підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким слід розуміти протиправне, винне невиконання або неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. У відповідності до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно роз'яснення, що містяться в п.22 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що при розгляді справ про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності судам слід з'ясовувати, в чому саме конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Крім того, ч. 2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Так, допитаний у якості свідка в судовому засіданні [PERSON], зазначив, що за його участю у жовтні 2016 року складався акт про відмову у наданні пояснень щодо відсутності позивача на робочому місці, а саме, пересування по території підприємства без повідомлення безпосереднього керівника, зафіксованого системою контролю обліку робочого часу підприємства. Цей акт складався корп.22 у присутності [PERSON] та [PERSON], які спитали у позивача чи надасть він письмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці, на що останній відмовився. Про відмову позивача свідку стало відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] Вказаний акт був підписаний свідком власноручно. Допитаний у якості свідка в судовому засіданні [PERSON], зазначив, що 21.10.2016 року до нього звернувся старший майстер по ремонту [PERSON] з питанням про те, що на даний момент позивач відсутній на робочому місці. Було здійснено перевірку систему контролю обліку робочого часу, яка виявила некоректний рух позивача через прохідну. Вони зібрали комісію та у кінці робочого дня направилися до позивача, у їхній присутності він відмовився надавати будь-які пояснення, тому ними було складено два акти про виявлення дисциплінарного порушення та про відмову від надання письмових пояснень. 14.11.2016 року вранці [PERSON] та [PERSON] доповіли, що на ранкову пятихвилинну нараду не зявився позивач. Свідок у телефонному режимі попросив [PERSON] зясувати коли позивач перетнув прохідну та згідно електронної системи контролю було зафіксовано перетин КПП позивачем о 08 год. 07 хв. На робоче місце позивач прибув приблизно о 08 год. 25 хв. Вони прийшли до позивача на запитання щодо причин запізнення останній пояснив, що спізнився з причини поганого самопочуття. Йому було запропоновано відвідати лікаря, на що позивач відповідав відмовою. Позивач також відмовився надавати письмові пояснення щодо запізнення. Свідок підписував акти від 14.11.2016 року про виявлення дисциплінарного стягнення та про відмову позивача у наданні пояснень. Крім того, свідок зазначає, що він був присутній при відмові позивача надавати письмові пояснення і 21.10.2016 року, і 14.11.2016 року. Допитана в судовому засіданні у якості свідка - [PERSON], зазначила, що про порушення трудової дисципліни вона повинна доповідати начальнику цеху. 14.10.2016 року вона разом з [PERSON] виявили запізнення позивача на робоче місце, який зявився о 8 год. 20 хв. [PERSON] доповів своєму старшому майстру [PERSON], який був на нараді у начальника цеху, про відсутність позивача на робочому місці. Начальник цеху [PERSON], свідок, старший майстер [PERSON], [PERSON] та представник профспілкового комітету [PERSON] прийшли до мехмайстерні зафіксувати подію, на підставі чого було складено акт про виявлення дисциплінарного порушення. Вказаний акт був складений [PERSON] у присутності позивача та нею був підписаний. Позивач пояснив, що спізнився з причини поганого самопочуття та на пропозицію звернутися до лікаря відповів відмовою. В той же день нею було зроблено роздруківку з системи контролю обліку робочого часу підприємства, в результаті чого було зафіксовано, що позивач вийшов з цеху НОПС 16:10. Про вказану подію також було складено акт. Порушення трудової дисципліни позивачем було зафіксовано неодноразово, акти складалися, проте вона не памятає, яка саме подія передувала складенню акту. [PERSON] сам розмовляв з [PERSON] Допитаний у якості свідка в судовому засіданні [PERSON], зазначив, що позивач це його безпосередній підлеглий. 14.11.2016 року позивач спізнився, зявившись на робоче місце о 8 год. 20 хв., пояснивши, що причиною спізнення стало погане самопочуття. На пропозицію звернутися до лікаря, позивач відмовився. Про вказану подію свідок повідомив старшого майстра та начальника цеху, після чого було складено акт виявлення дисциплінарного порушення. Другий акт було складено ввечері 21.10.2016 року про те, що під час робочого процесу позивач був періодично відсутній на робочому місці. Дане порушення трудової дисципліни виявив свідок, після чого доповів про це [PERSON], а той у свою чергу начальнику цеху. Також було перевірено системою контролю обліку робочого часу підприємства виходи та заходи до цеху. На запитання у звязку з чим відбувалися такі переміщення позивача без дозволу керівника, останній відповів, що перебував на території ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання [PERSON]» та чіткі письмові пояснення позивач надавати відмовився. Аналізуючи викладене вбачається, що відповідачем 28.11.2016 року було прийнято наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, що підтверджені актами від 21.10.2016 року та 14.11.2016 року, та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді не застосовування заходів матеріального заохочення у листопаді 2016 року. Посилання відповідача, що вказаний наказ прийнятий не про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а про застосування додаткових заходів покарання, спростовуються назвою самого наказу, матеріалами справ, та дотриманням порядку, передбаченого для застосування дисциплінарного стягнення, у тому числі складанням актів про виявлення дисциплінарного порушення та пропозицією позивачу надати письмові пояснення з приводу вказаних порушень трудової дисципліни. Суд звертає увагу на те, що при допиті свідки надавали пояснення, з яких, через протиріччя, неможливо достовірно встановити перебіг подій 21.10.2016 року та 14.11.2016 року та встановити коли та ким самим були складені акти від вказаних дат, а також чи насправді позивач відмовлявся надавати письмові пояснення. Крім того, суд звертає увагу на те, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивача було притягнено до відповідальності 28.11.2016 року, зокрема за події, які сталися 21.10.2016 року, з пропуском строку, передбаченого ст. 147 КЗпП України. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем в порушення норм ч. 2 ст. 252, ст. 147 КЗпП України було прийнято наказ № 1125 від 28.11.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та останній не довів його правомірності, суд доходить висновку про необхідність його скасування. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial