Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з 15.02.2008 по 21.01.2016 з відповідачем. У період виконання трудових обов'язків роботодавець належним чином не виплачував нараховану заробітну платню, у результаті чого у ПАТ «Азовзагальмаш» з квітня 2015 року по січень 2016 року виникла заборгованість по заробітній платі. Вважає, що невиплата, більш ніж 10 місяців заробітну платню - є грубим порушенням трудових прав. Правопорушення мали систематичний та тривалий характер. Порушення прав тривають досі. Ці обставини викликають моральні страждання, які негативно впливають на образ життя, а саме живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, постійно роздратований, знаходиться в пригніченому стані через те, що не має можливості фінансового забезпечити родину, порушено моральні життєві зв'язки, доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витратив значну кількість коштів на сплату отриманих юридичних послуг у зв'язку зі складання позову. Моральну шкоду оцінює у 500 грн. Позивач у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Представник позивача у судове засідання не з'явився, навад суду письмові пояснення, в яких зазначено, що задоволенню підлягає заборгованість із заробітної плати у розмірі 27789,22 грн., з якої у ході виконання будуть утримані відповідні податки та збори, погоджується з розрахунком відповідача, що компенсація становить 588,54 грн. Зазначає, що розмір середньої заробітної плати становить 407,99 грн. (4079,88(918,79+3161,0) грн.. / 10 (3+7) робочих днів), не заперечує проти стягнення середнього заробітку з 26.02.2016 року і по день ухвалення рішення судом. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення проти позову, у якому позовні вимоги визнає частково - в частині суми заборгованості із заробітної плати 17937,59 грн., просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку, компенсації, моральної шкоди. Виходячи з того, що в день звільнення 21.01.2016 відповідач не працював, тобто повинен був пред'явити відповідну вимогу про розрахунок. Вважає незрозумілою та необґрунтованою вимогу про стягнення компенсації, оскільки позивач не додав до позову жодних доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою про сплату компенсації. Позивач мав довести, що обставини за яких він був вимушений докладати додаткових зусиль до організації свого життя, які виникли внаслідок затримки розрахунку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 15.02.2008 по 21.01.2016 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки № 238/ро-813 від 11.04.2016 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі звільненого працівника ПАТ «Азовзагальмаш» [PERSON]. складає 17937,59 грн. з урахуванням утриманих податків та зборів. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно повідомлення наданого відповідачем, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати складає 588,584 грн., з розрахунку, що сума заробітної плати складає 17937,59 грн., з якою позивач погодився. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У день звільнення 21.01.2016 позивач не працював, що не заперечується сторонами. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалась та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, оскільки мається заборгованість з виплати заробітної плати. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню за період з 26.02.2016 року (день звернення до суду з позовом) по 17.05.2016 року (день ухвалення рішення). Таким чином, в частині стягнення середнього заробітку за період з 22.01.2016 року по 25.02.2016 року слід відмовити. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньої заробітної плати позивача складає 407,99 грн. (918,79 грн. (з/п за листопад 2015 року) + 3161,09 грн. (з/п за грудень 2015 року) /10 робочих днів за ці два місяці). Виходячи з того, що позивач працював за графіком: один робочий та три вихідних дні, то кількість робочих днів за період з 26.02.2016 по 17.05.2016 року складає 20 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26.02.2016 по 17.05.2016 складає - 8159,8 грн. (20 днів х 407,99 грн.). Виходячи з наведеного на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 17937,59 грн., середній заробіток за затримку розрахунку 8159,8 грн., компенсація за затримку виплати заробітної плати у розмірі 588,54 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 500 грн. є завищеним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,60 грн. за вимоги майнового характеру та 551,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 1102,4 грн.

Outcome: partial