Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON], позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON], відповідач), в якому, посилаючись на ст.ст.181-184 СК України, просила стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 5000 грн., щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, посилаючись на ст. 84 СК України просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 3333 грн., щомісяця до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на дитину відповідного віку (до 6 років), починаючи з дня пред'явлення позову. В обґрунтування позову позивач вказала, що з 25.06.2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем - [PERSON], про що зроблений актовий запис № 43. [INFO] від шлюбу народився [PERSON], який проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Позивач неодноразово усно зверталась до відповідача з проханням змінити своє ставлення до дитини та надавати матеріальну допомогу, але всі її прохання залишалися поза увагою, що і стало приводом звернення до суду. Ухвалою суду від 04.04.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісяця на утримання сина визнає та погоджується платити. В іншій частині позов заперечує, вказує, що ніде не працює, здійснює догляд за особою похилого віку (старше 80 років), у зв'язку з чим отримує допомогу від держави. Посилання позивача щодо його роботи таксистом, спростовує, вказує, що це не підтверджується жодними доказами. Також вказує, що передає грошові кошти та продукти харчування сину регулярно. У встановлений судом строк позивач подала заперечення на відзив, у якому спростовує обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов. Заперечень відповідача щодо відповіді на відзив у встановлений судом строк суду не подано. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 25.06.2016 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Макарівським районним відділом РАЦС, про що зроблений актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від вказаного шлюбу народився [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]). Дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні (довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.2018 року № 458 видана Макарівською селищною радою). Бідь-яких доказів на підтвердження обставин щодо участі відповідача в утриманні дитини останнім суду не надано. Як вбачається із довідки Управління соцзахисту населення Макарівської РДА від 12.02.2018 року № 03-18/673 позивач перебуває на обліку в управлінні соцзахисту населення та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн., щомісяця. Як вбачається із довідки Управління праці та соцзахисту Баранівської РДА Житомирської області від 18.04.2018 року № 150 відповідач перебуває на обліку в управлінні соцзахисту населення як особа, яка здійснює догляд за особою старше 80 років, та з 19.06.2014 року по даний час отримує відповідну допомогу. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами ст.ст. 180-183, 191 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як встановлено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного між сторонами, народився [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні, а відповідач не бере участі в утриманні дитини. Розмір заявлених до стягнення аліментів, на думку суду, є завищеним, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачеві розмірі суду не надано. При цьому відповідач також не надав доказів на підтвердження усіх обставин, передбачених ст. 182 СК України, а тому з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати помісячно аліменти у розмірі 1626 грн., тобто у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року N 2246-VIII. Поряд з тим, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання позивача, як іншого з подружжя, суд керується наступним. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так позивач у порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів та не просила суд їх витребувати, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, а тому у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial