Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та [PERSON] , які є рідними братом та сестрою, отримали в спадщину після смерті свого батька [PERSON] за заповітом житловий будинок [ADDRESS] . Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які отримані кожним із співвласників, 3/5 частки зазначеного будинку отримала позивач, 2/5 частки - [PERSON] . Земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.2015 року серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2017 року, успадкувала 2/5 частки у праві власності на будинок [ADDRESS] . Проте останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право спільної сумісної власності на належну спадкодавцю земельну ділянку в зв`язку із тим, що між співвласниками частки в праві спільної сумісної власності не визначені, договір про їх визначення не укладався. Оскільки частка позивача в справі спільної сумісної власності не визначена і визначити її за згодою сторін неможливо, внаслідок смерті співвласника, а його спадкоємець - відповідач [PERSON] не може отримати документ, що засвідчує її право власності, позивач позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном, що є об`єктом спільної сумісної власності. За таких обставин [PERSON] просила визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становила 2/5, визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частки зазначеної земельної ділянки, визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частки цієї земельної ділянки (а.с. 3-7). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2019 року прийнято справу до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання на 10.04.2019 року (а.с. 28). Відповідач відзив на позов не надала. Разом із тим у підготовчому засіданні 10.04.2019 року остання позов визнала, вказуючи, що бажає оформити своє право на спадщину після померлого батька, який був співвласником земельної ділянки по [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду по суті (а.с. 34). У судове засідання позивач не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак суд враховує її клопотання, що викладене у прохальній частині позовної заяви щодо розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла її заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами глави 26 книги ІІІ ЦК України та Земельного кодексу України щодо права спільної власності на майно. Судом установлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2014 року [PERSON] є власником 3/5 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Власником 2/5 частки вказаного житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2014 року був [PERSON] (а.с. 8, 9). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 12.03.2015 року, позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] (а.с. 12, 13 ). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи. Спадкоємцем майна померлого є його дочка - відповідач [PERSON] (а.с.14, 15). [PERSON] 06.09.2017 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Право власності на вказане спадкове майно зареєстроване за [PERSON] 06.09.2017 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г., номер запису про право власності 22200927 (а.с. 16, 17). Постановою приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г від 06.09.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право спільної сумісної власності на земельну ділянку, що залишилася після смерті [PERSON] в зв`язку із тим, що між співвласниками частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, договір між співвласниками про визначення часток на земельну ділянку не укладався. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частинами 4, 5 ст.89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на розмір часток сторін у праві власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , які визначалися, виходячи з волі попереднього власника. Вказане визнається відповідачем по справі. Суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення розміру частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] в розмірі, що зазначений у позовних вимогах, а саме 2/5, підлягає задоволенню. Відповідно частка позивача [PERSON] -становитиме 3/5. При цьому, суд враховує, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 3/5 частки земельної ділянки по [ADDRESS] , то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги зважаючи на наступне. Суд зазначає, що визначення часток в праві спільної власності не потребує додаткового визнання права на власності на цю частку, адже жодні права особи в зв`язку з визначенням частки не є порушеними. Визначення часток у праві спільної сумісної власності (зміна форми власності із спільної на часткову) по суті є визначенням «впливу» в праві на відповідний об`єкт нерухомості кожного із співвласників, шляхом визначення часток. Проте в цілому момент виникнення права власності не змінюється, особа була і залишається співвласником земельної ділянки. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Отже визначення часток у праві спільної власності відображається шляхом внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 38 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, записи про яку містяться у зазначеному Реєстрі. При цьому, як вказувалося, внесення цих змін не потребує ще і визнання в судовому порядку права власності на частку в майні. Щодо посилання позивача на положення ст.392 ЦК України, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Натомість, в даному випадку жодних і з цих умов не існує, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо позовної вимога [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 2/5 частки земельної ділянки по [ADDRESS] , то суд звертає увагу, що останньою безпосередньо така вимога до суду не заявлялась, вона не є позивачем в цій справі, повноваження на представництво інтересів [PERSON] з даного питання позивачу не надавалися. В той же час, відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В даному ж випадку [PERSON] , не маючи відповідних повноважень, звертається в цією вимогою в інтересах іншої особи, для захисту, як вона вважає, порушеного права цієї особи, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. При цьому, суд звертає увагу, що така вимога є й передчасною, адже визначивши частку в праві спільної власності на майно, особа (спадкоємець) не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно (частку в праві власності) в позасудовому порядку, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати, підтверджені документально, пропорційно задоволеним вимогам, а саме 768,40 грн. судового збору На підставі викладеного,

Outcome: partial