Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

05.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій зазначив, що 25 жовтня 2015 року, близько 22 години, відповідач [PERSON], керуючи мотоциклом «Ява-350» по проїзній частині в напрямку міста Києва, виїхав за межі проїзної частини автомобільної дороги і здійснив на нього наїзд в районі будинку № 63 по вулиці Київський шлях в місті Борисполі. Вироком від 02.02.2017, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.05.2017, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн., в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік (справа № 359/5459/16-к). Внаслідок цієї ДТП, згідно висновку експерта, він отримав легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, та знаходився спочатку на стаціонарному лікуванні в Бориспільській ЦРЛ, потім пройшов дві госпіталізації в ортопедо-травматологічному центрі Київської обласної клінічної лікарні. Госпіталізація № 1 - з 25.11.2015 по 03.12.2015, госпіталізація № 2 - з 26.09.2016 по 03.10.2016. Під час кожної госпіталізації був прооперований: 27.11.2015 і 27.09.2016. На лікування було витрачено 9473 грн. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на лікування йому не надавав, відшкодувати в добровільному порядку заподіяний матеріальний збиток і моральну шкоду відмовляється. Загальний розмір відшкодування за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року, з урахуванням вимог ч.1 та ч.2 ст.1195 ЦК України становить 20018 грн. Позивач також зазначає, що внаслідок ДТП і, як результат, ушкодження його здоров'я, він позбавлений можливості нормально проживати, зазнав значних душевних страждань, стресу. В результаті отриманих травм у нього був порушений звичний устрій життя. Крім того, він тривалий час знаходиться на утриманні у своєї сім'ї - матері та сестри, чим ставить себе та своїх рідних у скрутне матеріальне становище. Він не може реалізувати себе в повному обсязі у професійній сфері. З огляду на вище вказане, з урахуванням отриманих фізичних та душевних страждань, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі - 9473,00 грн., шкоду, задану його здоровю - 20018,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, зазначив, що позивач таким чином намагається лише покращити своє матеріальне становище, належні докази на підтвердження матеріальної шкоди не надав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, та просив у їх задоволенні відмовити, так як останні не обґрунтовані та не підтверджуються наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог частини 3 вказаної статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вироком судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2017 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області від 29.05.2017 року вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2017 року залишено без змін (а.с.32-37). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.6 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень позивач змушений був витратити грошові кошти на лікування, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.4-11). Даний факт також підтверджується копією виписки із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого № 11084; копією виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 17091/2257; копією листа комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» № 37 від 28.12.2016 року, відповідно до якого потерпілий [PERSON] був двічі госпіталізований в період з 25.11.2015 р. по 03.12.2015 р. та з 26.09.2016 р. по 03.10.2016 р., та останньому було проведено дві операції (а.с.12-14). Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки, понесені ним у звязку з лікуванням загальною сумою 9473,00 грн. Вказана вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а саме на суму, яка підтверджується копіями квитанцій, наданими самим позивачем, які містяться в матеріалах справи, а саме 9450,37 грн. Частинами 1 та 2 статті 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Специфіка шкоди, яка завдана здоров'ю, полягає у майнових втратах, яких фізична особа зазнала, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких витрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 20018,00 грн. не отриманих доходів внаслідок тимчасової непрацездатності суперечать\~ст.1195 ЦК України, на яку він посилається в обґрунтування, так як дана стаття\~ЦК України\~передбачає відшкодування втраченого заробітку при втраті чи зменшенні професійної чи загальної працездатності, що визначається МСЕК або судово-медичною експертизою, а не при тимчасовій непрацездатності. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що він був позбавлений можливості нормально проживати, зазнав значних душевних страждань, стресу. В результаті отриманих травм у нього був порушений звичний устрій життя. Зважаючи на характер та обсяг його душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, тривалість лікування та відновлення здоровя (з усвідомленням того, що повноцінного відновлення вже не буде), враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також небажання відповідача добровільно надати йому хоч будь-яку допомогу у лікуванні, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 120 000 грн. - по 10 000 грн. за кожен з 12-ти місяців, протягом яких він не мав можливості жити повноцінним життям з вини відповідача. Згідно зі ст.23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.3 ч.2, ч.3 ст.23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 5\~постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~роз'яснено судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та\~\~вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим\~\~підтверджується\~\~факт\~\~заподіяння\~\~позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір належного позивачу відшкодування завданої моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 40000,00 гривень, що на думку суду, є достатнім відшкодуванням понесених позивачем немайнових втрат. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial