Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 11.01.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з червня 2002 року по 07.05.2019 без реєстрації шлюбу; визнати домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати за відповідачем в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що позивач та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали відносини притаманні подружжю, вони спільно відпочивали, разом обробляли город біля будинку в якому проживали, тобто проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , з червня 2002 року до моменту смерті [PERSON] , тобто до 07.05.2019. [PERSON] у вересні 2007 року набув права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Набуття права власності на вказаний будинок визнавалось у судовому порядку, тобто право власності набуте на підставі ухвали Шполянського районного суду від 11.09.2007 та в подальшому після ухвалення судом вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] сплачували спільні кошти [PERSON] та [PERSON] за вказаний будинок в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а в загальному вісім тисяч доларів США. Крім того, спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво прибудови до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літню кухню «Д», та на підставі рішення Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 і рішення Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 [PERSON] набув права власності на добудовані господарські споруди. Відповідач надав до суду відзив, в якому вказав, що він не визнає позовні вимоги у повному обсязі, та вважає доводи, викладені в позовній заяві позивачем, необґрунтованими та надуманими, а інформація, що наведена в позові не відповідає дійсності. На думку відповідача, вимога позивача до відповідача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] не тільки не вказує про порушення відповідачем прав та /чи законних інтересів позивача, а й не містить жодних доказів такому порушенню, невизнанню, або оспоренню з боку відповідача. В даній позовній вимозі відсутній спір про право. Щодо позовних вимог позивача про визнання домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку, то на переконання відповідача, у позивача на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою, відсутні правові підстави звертатись до суду з позовом про визнання вказаного домоволодіння, спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вищевказаного будинку, оскільки наявні в матеріалах справи докази не містять підтвердження, що між сторонами наявний будь який спір, щодо вищевказаного домоволодіння. Крім того, судом, в порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством, не винесено рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , а отже [PERSON] , на момент звернення до суду, не була членом сім`ї [PERSON] . Враховуючи викладе, відповідач повністю заперечує щодо задоволення позову в цій частині, оскільки, дані вимоги є передчасними та незаконними. Крім того відповідач вказав, що батько відповідача - [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з ії матір`ю [PERSON] з 25.07.1981. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] , який належав їм на праві спільної власності. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 02.10.1992 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний та поділено майно нажите в період шлюбу. Визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] . Спірне домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності належало бабусі відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на спірне домоволодіння, спадкоємцями 1 черги по закону були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 визнано мирову угоду по цивільній справі № 2-593/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спадкового майна. Відповідно до мирової угоди за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та [PERSON] зобов`язаний сплатити в день підписання мирової угоди грошову компенсацію, погоджену сторонами, за належну [PERSON] 1/3 частину домоволодіння в сумі 4 000 доларів США та [PERSON] 1/3 частину домоволодіння в сумі 18 357,78 грн.. В день підписання мирової угоди, а саме 11.09.2007 в приміщені суду [PERSON] передав гроші в сумі 4000,00 доларів США, що еквівалентно 20000,00 грн [PERSON] та 4000,00 доларів США, що еквівалентно 20000,00 грн [PERSON] , яка за довіреністю представляла інтереси доньки [PERSON] . Гроші в сумі 8000,00 доларів США, що еквівалентно 40000,00 грн належали особисто [PERSON] , оскільки він в 2007 році продав належну йому 1\\2 частину будинку [ADDRESS] [PERSON] за 8 000 доларів США. Також [PERSON] в той період працював на Шполянському цукровому заводі та отримував заробітну плату. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав в спірному домоволодінні однією сім`єю з матір`ю [PERSON] до її смерті в 2006 році. Позивач ніколи не проживала зі [PERSON] однією сім`єю, не вела з ним спільного господарства та не мала спільного бюджету. Вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, має на праві власності будинок [ADDRESS] , в ньому зареєстрована і проживає. Твердження позивача про те, що вона в подальшому після ухвали суду від 11.09.2007 разом зі [PERSON] сплачувала спільні кошти [PERSON] та [PERSON] не відповідають дійсності як і твердження позивача про те, що вона спільними зусиллями зі [PERSON] здійснили прибудови до господарчих приміщень під літерою «б», гараж « В» та літню кухню «Д». Ці будівлі, гараж, літня кухня були побудовані спільними зусиллями братів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для своїх батьків ще в період 1998 - 2000 років. Тому тільки після смерті матері, прийняття спадщини [INFO] [PERSON] зареєстрував право власності на спірний будинок і зібрав усі необхідні документи на самочинно збудовані споруди, та 31.01.2008, через 3 місяці зареєстрував право власності на самочинно збудовані прибудови господарське приміщення під літерою «б», гараж «В», та літню кухню «Д». Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що [PERSON] у вересні 2007 року набув права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Набуття права власності на вказаний будинок відбувалось у судовому порядку, тобто право власності набуте на підставі ухвали Шполянського районного суду від 11.09.2007 , та в подальшому після ухвалення судом вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] сплачували спільні кошти [PERSON] та [PERSON] за вказаний будинок в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а в загальному вісім тисяч доларів США. Крім того, спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво прибудови до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літню кухню «Д», та на підставі рішення Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 і рішення Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 [PERSON] набув права власності на добудовані господарські споруди. [PERSON] не перебувала у іншому шлюбі під час спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача з`явилися, позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні до змісту позову та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував та надав пояснення аналогічні до змісту відзивів. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 10.02.2020 відкрито провадження по справі. Суддя Шполянського районного суду Черкаської області своєю ухвалою від 07.10.2020 витребував з архіву Шполянського районного суду Черкаської області цивільну справу №2-593/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спадкового майна; від приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінного Анатолія Васильовича копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; від Шполянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відомості про перебування в шлюбі [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Олександрівка, Кустанайського району, Кустанайської області, Республіки Казахстан, мешканки [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 15.02.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] в період з 2002 року по 2019 рік. Шполянський районний суд Черкаської області своєю ухвалою від 05.11.2020 закрив провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2019, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 209 (том 1 а.с. 9, 88, том 2, а.с. 8). За даними акту голови вуличного комітету вулиці Олександра Кондратюка [PERSON] від 04.01.2020 зі слів свідків встановлено факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з червня 2002 року по [INFO] , [PERSON] та [PERSON] сплачували спільні кошти [PERSON] та [PERSON] за будинок [ADDRESS] , в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а в загальному вісім тисяч доларів США (том 1 а.с. 10-11, 89-90). Згідно зі свідченнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2002 по 07.05.2019, [PERSON] та [PERSON] сплачували спільні кошти [PERSON] та [PERSON] за будинок [ADDRESS] , в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а в загальному вісім тисяч доларів США (том 1, а.с. 12-30, 91-105). Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007, яка набрала законної сили 18.09.2007, у справі №2-593/07 за [PERSON] в результаті поділу спадкового майна було визнано право власності на будинок [ADDRESS] (том 1 а.с. 31, 106). Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 було вирішено затвердити мирову угоду сторін про поділ спадкового майна, за умовами якої: - за позивачем [PERSON] визнається право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлої [INFO] ; - позивач [PERSON] сплачує в день підписання даної мирової угоди грошову компенсацію, погоджену сторонами, за належну відповідачеві [PERSON] 1/3 частину вказаного будинковолодіння в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн. та грошову компенсацію, погоджену сторонами, за належну відповідачці [PERSON] 1/3 частину вказаного будинковолодіння в сумі 18357,78 грн., розмір якої складається з суми 4000 доларів США, яка еквівалентна 20 000 грн. за мінусом 1642,22 грн. суми, яку [PERSON] повинна сплатити [PERSON] , відповідно до рішення Шполянського районного суду від 12 червня 2007 року; - з моменту визнання мирової угоди і набрання законної сили ухвали суду про закриття провадження у справі відповідачі [PERSON] та [PERSON] втрачають право власності на 1/3 частину вказаного будинковолодіння, належної кожному з них і з цього часу право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , визнається за [PERSON] , з обов`язковою державною реєстрацією; - позивач [PERSON] в день підписання даної мирової угоди зобов`язується оформити у відділі Державної виконавчої служби у Шполянському районі необхідні документи щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення Шполянського районного суду від 12.06.2007 року . За даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 17.10.2007, № витягу 16308420, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 (том 1 а.с. 32, 107). [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 25.11.2010 Шполянською міською радою (том 1 а.с. 33, 108). За змістом висновку №425 від 25.10.2007 по обстеженню самочинно побудованих споруд в [ADDRESS] , наданим Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, за адресою: [ADDRESS] було виконано обстеження та контрольні заміри самочинно побудованих споруд за адресою: [ADDRESS] і встановлено: самочинно збудовані: прибудова до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літня кухня - «Д». Будівлі належать [PERSON] Технічний стан будівель: гараж та літня кухня 0 (стіни - цегляні; фундаменти - бетонні; покрівля - шифер), прибудова - (стіни та фундаменти - цегляні, покрівля - залізо). Зазначено, що будівельні, санітарні та протипожежні норми витримані (том 1 а.с. 34, 109). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 17.10.2007, № витягу 16308420, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 25.11.2010 (том 1 а.с. 35, 110). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 за [PERSON] визнано право власності на самочинну добудову до господарського приміщення, гараж та літню кухню у власному будинковолодінні по [ADDRESS] (том 1 а.с. 36, 111). За даними рішення Виконавчого комітету Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] з врахуванням добудованих споруд (том 1 а.с. 37, 112). За змістом довідки Шполянського відділку КП ЧООБТІ №407 від 17.10.2019 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Шполянською міською радою 25.11.2010 будинок в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] (том 1 а.с. 38, 113). Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку СПД [PERSON] загальна оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 19.12.2019 складає 207980,00 грн. (том 1 а.с. 39-41, 114-117). Фотографії, на яких зображена [PERSON] з померлим [PERSON] в різні період часу з 2002 по 2019 рік (том 1 а.с. 42-44, 118-120). За змістом підтвердження [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по 2019 рік проживала в цивільному шлюбі. До дня смерті [PERSON] доглянула [PERSON] та здійснила поховання (том 1 а.с. 45, 121). Відповідно до повідомлення Шполянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 16.10.2020 №1374/22.23-04.3 було підтверджено факт шлюбу [PERSON] , [INFO] , відповідно до актового запису про шлюб № 131 від 10.09.1983, складеного Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ (а.с. том 2 а.с. 1). За змістом заяви [PERSON] до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 11.10.2019 № 242 остання повідомила, що [INFO] помер [PERSON] , цією заявою вона виявила бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] (том 2 а.с. 5). За даними заяви [PERSON] до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 06.11.2019 № 274 остання повідомила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , цією заявою вона виявила бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] . Заява засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Вказана заява надійшла до адресата 13.11.2019 о 10 год. 00 хв., про що вказує позначка на заяві (том 2 а.с. 6, 7). [PERSON] помер [INFO] , що відтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2019, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (том 2 а.с. 8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 11.10.2019 № 384 [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] з 2007 року і по день своєї смерті [INFO] . На час смерті [INFO] [PERSON] у будинковолодінні по [ADDRESS] проживала без реєстрації з 2002 року [PERSON] (том 2 а.с. 9). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), № інформаційної довідки 57886913, за параметрами запиту: [PERSON] , дата смерті - [INFO] , за вказаними ключовими словами інформація відсутня (том 2 а.с. 10). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), № інформаційної довідки 57886935, за параметрами запиту: [PERSON] , за вказаними ключовими словами інформація відсутня (том 2 а.с. 10, зворотна сторінка). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 57887013, приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В. 11.10.2019 була заведена спадкова справа за № 64879352, номер у нотаріуса 95/2019, після смерті [PERSON] (том 2 а.с .11). Відповідно до заяви [PERSON] до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 16.04.2020 № 535 остання повідомила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . На день його смерті залишилася спадщина, зокрема на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яку вона прийняла шляхом подання заяви від 06.11.2019. [PERSON] вказала, що інших спадкоємців, крім неї, передбачених законом чи заповітом немає. Просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Заява засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Вказана заява надійшла до адресата 29.04.2020 об 11 год. 50 хв., про що вказує позначка на заяві (том 2 а.с. 17). Згідно з листом-роз`ясненням приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 28.04.2020 № 20/02/14 [PERSON] , він зазначив, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в установлений законодавством України термін подала [PERSON] , яка проживала з ним в одному будинку, та [PERSON] [PERSON] повідомила, що питання вирішення спору щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] , розглядається в Шполянському районному суді Черкаської області, але з причини карантину судові засідання перенесено на невідомий термін. До вирішення справи по суті судом, нотаріус не вправі видавати свідоцтво про право на спадщину (том 2 а.с. 18). Відповідно до ухвали Шполянського райнарсуда Черкаської області від 07.06.1991, яка набрала законної сили 18.06.1991, у справі № 2-56/1991 було затверджено мирову угоду, якою вирішено серед іншого визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] та право власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] (том 2 а.с. 25). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.07.1981 в м. Шпола, актовий запис № 90 було розірвано, що підтверджується рішенням Шполянського райнарсуда Черкаської області від 27.02.1991 у справі № 2-55/1991 (том 2 а.с. 26). Відповідно до показань свідка [PERSON] вона знала покійного [PERSON] з 1989, оскільки була дружиною його двоюрідного брата, вони підтримували дружні стосунки, спілкувалися дуже тісно. [PERSON] проживала з 2002 року з покійним в [ADDRESS] , проживали як чоловік та дружина з 2002 року по час його смерті [PERSON] , вели господарство: тримали кури, свині, обробляли земельну ділянку, добудовували садибу. У позивача та покійного були сімейні відносини, на всі святкування приходили разом, позивач виконував обов`язки дружини по дому, бюджет був спільним. Померлий часто хворів, позивач його лікував, [PERSON] перебував у лікарні не раз та помер через інсульт. Свідок стверджує, що один раз у 2-3 дні він бував вдома у позивача та [PERSON] , але відповідача ніколи не бачив, однак позивачу відомо про його існування. У будинку по [ADDRESS] , проживали батьки [PERSON] та будували його, після цього будинок добудовували позивач з померлим. з червня 2002 року позивач почав проживати в будинку померлого разом з ним. Позивач до того як проживав з померлим жив по [ADDRESS] . Наразі там проживає син позивача. Позивач з [PERSON] відкладали кошти щоб погасити суму перед дочкою брата за спірний будинок. Показання свідка [PERSON] , аналогічні до показань свідка [PERSON] , доповнивши показаннями про те що коли мати [PERSON] померла, він почав домовлятися з братом щодо поділу будинку. [PERSON] вирішив залишитись у будинку, сплативши суму за будинок іншим спадкоємцям. Щоб сплатити кошти за будинок, позивач з померлим позичали кошти на виплату. Особисто свідок позичив позивачу 6000,00 гривень, за які позивач розрахувався. Позивач з [PERSON] робили ремонт будинку, міняли вікна, робили баню на подвір`ї, також зробили огорожу біля будинку. Позивач з померлим [PERSON] позичали кошти у 2007 році, віддавали кошти поступово частинами. Позивач з померлим не зареєстрували шлюб, оскільки жили мирно, померлий говорив, що як піде на пенсію то справлять весілля. Свідок [PERSON] показала, що з 2002 року позивач з померлим проживали разом у свекрухи, вели спільне господарство, робили прибудови. Відносини між позивачем і померлим були як у подружжя з 2002 року по день смерті [PERSON] , проживали в одній хаті, працювали разом по господарству, робили ремонти, в чому їм допомагав син позивача і брат. [PERSON] часто хворів, за ним доглядав позивач. Відповідача свідок біля батька ніколи не бачив. Свідок позичав позивачу кошти в розмірі 4000,00 грн для викупу будинку [PERSON] . Згідно з показаннями свідка [PERSON] , брата позивача, його сестра проживала з [PERSON] з 2002 по 2019 рік, вони разом проживали, займалися побутом, будували добудови, обробляли городи. У 2007 році [PERSON] мав сплатити кошти за будинок своїм родичам, сестра у свідка позичала 3000,00 гривень. Позивач з померлим робили ремонт у будинку, проживали разом 17 років, [PERSON] виплатив кошти за будинок, гроші були спільні. Відповідно до показань свідка [PERSON] , рідного сина позивача, його мати проживала з [PERSON] з червня 2002 року однією сім`єю, вели господарство, коли у свідка виходило він приходив їм допомагати. його мати з померлим проживали по [ADDRESS] , вели спільне господарство, бюджет був спільний. Десь у 2007 році [PERSON] набув права власності на будинок, в якому вони проживали, [PERSON] виплачував кошти своїм родичам за будинок, позичали кошти в людей. Позивач з [PERSON] добудовували прибудову до гаража і до сараю. Будинок по [ADDRESS] належить на 1/4 свідку, інше позивачу. Згідно з показаннями свідка [PERSON] у 2019 році помер [PERSON] рідний брат покійного чоловіка свідка. [PERSON] проживав у будинку батьків з 2006 року. Як померла мати [PERSON] , дочка свідка подала позов про поділ спадкового майна і в залі суду [PERSON] сплатив кошти за частину будинку. В судовому засіданні також дослідженні матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спадкового майна №2-593\\07. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з пунктом 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004. Таким чином, норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Вказана позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі 546/912/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 06.04.2020 у справі 641/7033/18. Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, а саме: дані довідки виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 11.10.2019 № 384, фотокартки, показання свідків та позивача про те, що позивач з померлим проживали разом 17 років, вели спільне господарство, мали спільні витрати на домашнє господарство, мали взаємні права та обов`язки, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак цей факт має бути встановлений саме з 01.01.2004, тобто з дня набрання чинності СК України. Щодо позовних вимог позивача про визнання домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю то суд вважає, що вказаний спосіб захисту свого цивільного права та інтересу позивач обрав правильно, оскільки відповідно до висновку , викладеного в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 482/2163/17 «…встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У справі, що переглядається, вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачем висунута з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання як такого, що є спільним майном сторін.». Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Водночас тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України в постановах від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, від 19.06.2019 у справі 621/302/15-ц. На підставі досліджених доказів по справі судом було встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності належало матері померлого [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на спірне домоволодіння, спадкоємцями 1 черги по закону були: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно [PERSON] успадкував 1/3 частину вказаного будинковолодіння. Надалі згідно з ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 було вирішено затвердити мирову угоду сторін, за умовами якої за [PERSON] визнавалося право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , а інші спадкоємці отримують грошову компенсацію, погоджену сторонами, яку сплатив [PERSON] . Отже, 1/3 частину домоволодіння по [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, так як набута в порядку спадкування Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як зазначив Верховий Суд України у постанові по справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, однак щодо яких встановлено факт спільного проживання, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Позивачем було зазначено, що він та померлий [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , з червня 2002 року, до моменту смерті [PERSON] - [INFO] , а також вели спільний побут, спільне господарство та мали відносини притаманні подружжю, спільно відпочивали, разом обробляли город біля будинку, в якому проживали. [PERSON] у вересні 2007 року набув права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали Шполянського районного суду від 11.09.2007 та в подальшому під час ухвалення судом вказаного рішення [PERSON] сплачував їх спільні з позивачем кошти [PERSON] та [PERSON] в рахунок компенсації за частину будинку в сумі по чотири тисячі доларів кожному. Щодо сплати компенсації за частину будинку за спільні кошти позивача та [PERSON] також підтвердили допитані в суді свідки в показаннях щодо надання певних сум коштів у позику. Крім того, спільними зусиллями позивач та [PERSON] здійснили будівництво прибудови до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літню кухню «Д», та на підставі рішення Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 і рішення Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 [PERSON] набув права власності на добудовані господарські споруди. Твердження відповідача про те, що будинок за адресою: [ADDRESS] був придбаний за особисті кошти померлого [PERSON] не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи. Також суд критично оцінює твердження відповідача, що кошти для виплати компенсацій за частину будинку були отримані [PERSON] за договором купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладеного 30.10.2007 між [PERSON] та [PERSON] , реєстровий номер 2528, так як договір купівлі - продажу укладений в кінці жовтня 2007 року, а компенсація була виплачена у вересні 2007 року. Так само не знайшло свого підтвердження припущення відповідача про те, що [PERSON] під час фактичного проживання з [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, так як в судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що позивач [PERSON] з 1987 року була вдовою, атому дана обставина не потребує доказуванню на підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України. Крім того, доводи відповідача про те, що позивач ніколи не проживав з [PERSON] однією сім`єю, не вів з ним спільного господарства та не мав спільного бюджету також спростовуються довідкою виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 11.10.2019 № 384, відповідно до якої [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] з 2007 року і по день своєї смерті [INFO] . На час смерті [INFO] [PERSON] у будинковолодінні по [ADDRESS] проживала без реєстрації з 2002 року [PERSON] (том 2 а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оскільки позивач надав докази на підтвердження того, що власником спірного будинку був її співмешканець [PERSON] , а суд дійшов до висновку про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] в період з 01.01.2004 по 07.05.2019, та право власності на вказаний будинок померлий набув під час проживання з [PERSON] , водночас відповідач не надав належних доказів для спростування презумпції спільності права власності на спірний будинок, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання 2/3 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин суд доходить до висновку, що все домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , не є спільною сумісною власністю позивача та померлого [PERSON] , зокрема 1/3 частина цього будинку є особистою приватною власністю [PERSON] отриманою в порядку спадкування, а інша 2\\3 частини є спільною сумісною власністю позивача та померлого [PERSON] . З приводу позовних вимог щодо визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] - суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідності до пункту 4.15 пункту 4 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Вимогами статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, яка повинна була бути винесена нотаріусом протягом трьох робочих днів відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та Закону України «Про нотаріат», а тому вказані позовні вимоги є необґрунтованими. Отже, оскільки 2\\3 частини будинку за адресою: [ADDRESS] є спадковим майном спадкодавця [PERSON] , нотаріус не виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, дані обставини не позбавляє спадкоємців [PERSON] отримати свідоцтва на право на спадщину у нотаріуса. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до пп.2 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вимогами пп.1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року становить 2102 гривні. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови ПВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Так, позивачем було заявлено чотири позовні вимоги, зокрема, встановити факт проживання однією сім`єю - немайнова вимога, та три майнові вимоги - визнати домоволодіння спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку будинку. В квитанціях №№ 24, 25 від 10.01.2020 вказано, що судовий збір сплачений позивачем у розмірі 840,80 грн. та 1040,00 грн., тобто на загальну суму 1880,80 грн. Отже, за вимогу немайнового характеру позивач сплатив судовий збір в належному розмірі відповідно до вимог законодавства. З приводу позовних вимог майнового характеру, суд роз`яснює, що оскільки позивачем надано до суду докази того, що вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом складає 207980,00 грн., то ціна позову в даній справі має складатися з: 207980,00 грн. - за вимогу про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, тобто сума судового збору в розмірі 1 % за дану вимогу становить 2079,80 грн, 103990,00 грн. 1\\2 від вартості будинку - за вимогу щодо визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку будинку, тобто сума судового збору в розмірі 1 % за дану вимогу становить 1039,90 грн, 103990,00 грн. 1\\2 від вартості будинку - за вимогу щодо визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частку будинку, тобто сума судового збору в розмірі 1 % за дану вимогу становить 1039,90 грн, Отже ціна позову в даній справі становить 415 960,00 грн., а сума судового збору за майнові вимоги становить 4159,60 грн., відповідно загальна сума судового збору як за немайнову вимогу так і за майнові вимоги становить 5000,40 грн. Таким чином [PERSON] при подачі позову до державного бюджету не доплачено судовий збір в розмірі 3119,60 грн. (5000,40 -1880,80). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позов задовольняється частково з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2920,60 грн (2079,80 грн. за майнові вимоги та 840,80 грн. за немайнову вимогу) пропорційно до задоволених вимог, з них 1880,80 грн. на користь позивача та 1039,80 грн. на користь держави. Також, оскільки, як встановив суд, [PERSON] при подачі позову до державного бюджету було не доплачено судовий збір в розмірі 2079,80 грн, тому позивачу необхідно сплатити на користь держави судовий збір в розмірі 2079,80 грн.

Outcome: partial