Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, в якому просить: - визнати, що протиправні дії управління соціального захисту населення Новозаводського районної м. Чернігові ради встановлені у постановах Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.2.2013р., 6.2.2014р. 9.9.2014р. і тривале невиконання судових рішень призвело до матеріальної шкоди у розмірі 15 879 гривень 74 коп.; - визнати, що тривале невиконання судових рішень і відмова виплатити компенсації і інфляційні втрати за несвоєчасне виконання судових рішень Державної казначейської служби України призвело до матеріальної шкоди у розмірі 15 879 гривень 74 коп.; - стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON], адреса реєстрації місця проживанням [INFO], ІПН- [NUMBER] суму у розмірі 15879 гривень 74 коп., що становить: 3 % річних - 987 гривень 04 коп., інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 14892 грн. 07 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у судових рішеннях Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2013 року, 06.02.2014 року та 09.09.2014 року, прийнятих на його користь про зобовязання [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської у м.Чернігові ради зробити перерахунок та здійснити виплату [PERSON] за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Законів України«Про державний бюджет України на 2012 рік», «Про державний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Позивач зазначив, що у звязку із невиконанням рішень суду, які набрали законної сили, у строки передбачені статтями 46, 124 Конституції України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і статті 625 Цивільного Кодексу України», позивач був позбавлений можливості отримати належну йому суму боргу, а відтак вважає, що має право на отримання компенсації і інфляційних втрат за порушення встановленого законом строку перерахування коштів. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Державної казначейської служби України проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити з підстав, вказаних у відзиві. Представник [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради в задоволенні позову просила відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог, що стосуються вимог до [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.09.2014 року постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/8457/14 позов задоволено. Визнано протиправними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі меншому, ніж передбачений абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - чотирьох мінімальних заробітних плат та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та стягнути на користь [PERSON], як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 3 групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням виплаченої суми (а.с. 12-14). 11.11.2014 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року - залишено без змін (а.с.15-16). 22 грудня 2014 року Новозаводським районим судом м.Чернігова видано виконавчий лист № 751/8457/14 на виконання постанови суду від 09.09.2014 року (а.с. 17). 25.12.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 751/8457/14 і наданий строк до виконання до 01.01.2015 року (а.с. 18). 20 березня 2015 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова задоволено заяву про зміну способу виконання постанови суду від 09.09.2014 року. Змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року № 751/8457/14 в частині зобовязання [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити перерахунок та стягнути на користь [PERSON], як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 3 групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням виплаченої суми, а саме - стягнути з [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму грошової допомоги у розмірі 4782 гривні 00 копійок (а.с. 20-22). 29 квітня 2015 року судові рішення і виконавчий лист по справі №751/8457/14 були прийняті Державною казначейською службою України (а.с. 23). 29.11.2017р. ДКС України виплатило кошти 4782,00 грн. на виконання судових рішень і виконавчого листа №751/8457/14 проте не виконало приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині нарахування і виплати компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень. Зі змісту листа від 07.09.2018р. №5-13/1620-14760 вбачається, що ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 335,66 грн., але відмовлено у виплаті з посиланням на відсутність коштів. ДКС України зазначило, що проведення нарахування і виплати інфляційних втрат не передбачено (а.с. 25-26). Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат. Початок розрахунку за період з 25.12.2014 р. (дата відкриття виконавчого провадження) по 29.11.2017 р. (дата виплати коштів) шляхом перемноження заборгованості в розмірі 4782,00 грн. і індексу інфляції за весь період 1.8122686 - 4782,0 = 3884,27 грн.(а.с. 56). Право на отримання інфляційних витрат узгоджується із судовою практикою Європейського Суду з прав людини у справах «[PERSON] проти України» заява №43483, рішення від 14.12.2006 пункти 22, 23, 27, 29, «Карпухан та 19 інші проти України» рішення від 10.03.2010р. «Сєрков проти України» рішення від 07.11.2011 р. 036.02.2014 р. постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/941/14 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі меншому, ніж передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити [PERSON] нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 29-31). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2014 року залишено без змін (а.с. 32-34). 03.09.2014 року Новозаводським районим судом м.Чернігова видано виконавчий лист № 751/941/14 на виконання постанови суду від 06.02.2014 року (а.с. 35). 18.09.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 751/941/14 і наданий строк до виконання до 25.09.2014 р. (а.с. 36). 10 грудня 2015 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова задоволено заяву про зміну способу виконання постанови від 06.02.2014 р. Змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2014 року по справі № 751/941/14 в частині зобовязання [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити [PERSON] нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», з урахуванням раніше проведених виплат, а саме - стягнути з [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму грошової допомоги в розмірі 4782 грн. 00 коп. 22.12.2015 року ухвала від 10 грудня 2015 року набрала законної сили. (а.с. 38-40). 30.12.2015 р. судові рішення і виконавчий лист по справі №751/941/14 були прийняті Державною казначейською службою України (а.с. 41). 31.07.2018р. ДКС України виплатило кошти 4782,00 грн. на виконання судових рішень і виконавчого листа №751/941/14. Згідно листа від 17.10.2018р. №5-13/2314-16933, ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 334,87 грн. але відмовляється виплачувати з посиланням на відсутність коштів, проте ДКС України зазначило, що проведення нарахування і виплати інфляційних втрат не передбачено Законом (а.с. 43-44). Розрахунок інфляційних втрат надано позивачем. Початок розрахунку за період з 18.09.2014 р. дата відкриття виконавчого провадження) по 31.07.2018 р. (дата виплати коштів) шляхом перемноження заборгованості в розмірі 4782,00 грн. і індексу інфляції за весь період 2.0387945 - 4782,0 = 4967,52 грн. Право на отримання інфляційних витрат узгоджується із судовою практикою Європейського Суду з прав людини у справах «[PERSON] проти України» заява №43483, рішення від 14.12.2006 пункти 22, 23, 27, 29, «Карпухан та 19 інші проти України» рішення від 10.03.2010. 13 лютого 2013 року постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/858/13-а позов задоволено частково. Визнано протиправними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі меншому, ніж передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити [PERSON] нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік», з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 45-46). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2013 залишено без змін (а.с. 47). 12 березня 2014 р. Новозаводським районим судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/858/13-а на виконання постанови суду від 13.02.2013 року (а.с. 48). 18.03.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 751/858/13-а і наданий семиденний строк до виконання (а.с. 50). 29 січня 2016 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова задоволено заяву про зміну способу виконання постанови від 13.02.2013 р. Змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2013 року по справі № 751/858/13-а в частині зобовязання [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік на стягнення з [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму щорічної допомоги н оздоровлення, як учасника ліквідації аварії на ЧАЕС за 2012 рік в сумі 4498 грн. 00 коп. 11.02.2016 року ухвала від 29 січня 2016 р. набрала законної сили (а.с. 60-62). 22 лютого 2016р. судові рішення і виконавчій лист по справі №751/858/13-а були прийняті Державною казначейською службою України (а.с. 51). 24 вересня 2018р. ДКС України виплатило кошти 4498,00 грн. на виконання судових рішень і виконавчих листів №751/858/13-а. Згідно листа від 02.11.2018р. №5-13/2718-18025, ДКС України нарахувала компенсацію у розмірі 315,72 грн., але відмовляється виплачувати з посиланням на відсутність коштів, проте ДКС України зазначило, що проведення нарахування і виплати інфляційних втрат не передбачено Законом\~ (а.с. 53-54). Розрахунки інфляційних втрат надані позивачем. Початок розрахунку за період з 18.03.2014 р. (дата відкриття виконавчого провадження) по 24.08.2018 р. (дата виплати коштів) шляхом перемноження заборгованості в розмірі 4498,00 грн. і індексу інфляції за весь період 2.3430217 - 4498,0 = 6040,91 грн.(а.с. 56). Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «[PERSON] проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). В пункті 19 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року, Європейський суд з прав людини вказує, що незважаючи на значний проміжок часу після винесення пілотного рішення у справі [PERSON] від 15 жовтня 2009 року, Українському Уряду поки не вдалося здійснити необхідні загальні заходи, здатні вирішити корінні причини системної проблеми, визначеної Судом, і забезпечити ефективний засіб захисту усіх потерпілих на національному рівні. Відповідно до усталеної практики Суду термін потерпілий означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації, справа Ромашов проти України, заява № 67534/01, рішення від 27.07. 2004 року, див. також справу «Коваль та інші проти України», п.125, рішення від 15.11.2012р. Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «[PERSON] проти України», «Агрокомплекс проти України»). Європейський суд неодноразово висловлював позицію, що відсутність бюджетних коштів (їх розподіл) не може бути виправданням (підставою) для невиконання судових рішень (справи: «[PERSON] проти України», «Кечко проти України», «Півень проти України», «[PERSON] проти України» тощо). Рекомендації і рішення Комітету [PERSON] Європи. У засіданні 5-7 грудня 2017 року Комітет [PERSON] Європи прийняв рішення у справах групи [PERSON], груп Жовнер і Бурмич та інші проти України (заяви No.40450/04, 56848/00, 46852/13) в частині контролю за виконанням судових рішень. У пункті 4 підкреслював, що такий спеціальний механізм повинен передбачати, відповідно до вимог Конвенції, як це передбачено прецедентним правом Суду, адекватне та достатнє відшкодування всім претендентам, які мають дійсні скарги, включаючи виконання рішень національних судів, як і раніше застосовуються, виплати відсотки ставки та відшкодування моральної шкоди та витрат. В статті 8 Конституції України вказано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. За статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15. Відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. В статті 5 вказаного Закону значиться, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету [PERSON] України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845). Відповідно до п. 2 Порядку № 845 безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Суб'єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування. З огляду на Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року\~ № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Державна казначейська служба України є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України. Захист цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до рішення [PERSON] палати Верховного суду від 16 травня 2018 року справа № 686/21962/15-ц встановлено, що згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] суму у розмірі 15879 гривень 74 копійки, що становить: 3 % річних - 987 грн. 04 коп., інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 14892 грн. 07 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити. Що стосується заявленого представником відповідача [PERSON] праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради клопотання щодо застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права з листів, наданих Державною казначейською службою України від 07.09.2018, 17.10.2018 та 02.11.2018 (а.с. 25, 43, 53), а тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Outcome: partial