Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Позивач зазначає, що окрім неї в належному їй на праві власності будинку зареєстрований, але з травня 2019 року, не проживає її колишній чоловік, [PERSON] .. Оскільки, факт реєстрації колишнього чоловіка в будинку порушує її законні права на користування та розпорядження будинком, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . Відповідно до\~ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у даній справі закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подали заяви, в яких просили суд розглядати справу без їх участі, позов підтримали, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечували. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, шляхом розміщення оголошення про його виклик в судове засідання на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи судом вчасно та належним чином, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу жилого будинку від 25 травня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 791. Згідно наявної в матеріалах справи копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , який належить позивачу на праві приватної власності, з 21 жовтня 2003 року в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] .. Як вбачається із Довідки виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області № 638 від 20 травня 2020 року та Акту № 760 про обстеження матеріально-побутових умов від 19 червня 2020 року, в будинку [ADDRESS] зареєстрований гр. [PERSON] , [INFO] , проте за даною адресою з 21 травня 2019 року не проживає, особистих речей та майна в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved