Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить суд стягнути з останнього на свою користь майнову шкоду (збитки), завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 152 КК України, в розмірі 22000,00 грн. також процесуальні витрати в сумі 8323,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 250\~000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і шість місяців. Вирок набрав законної сили 05.08.2018 року. Внаслідок злочинних дій [PERSON] позивач змушена була понести матеріальні витрати у розмірі 22000,00 грн., які складаються із витрат на правову допомогу адвоката. Крім того, нею було понесено фінансові витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження у сумі 8323, 56 грн. Також вважає, що діями відповідача їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одуження та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Тому, завдану позивачу відповідачем моральну шкоду вона оцінює у розмірі 250\~000,00 грн. і вважає, що саме така сума є достатньою для компенсації моральної шкоди. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомити сторони, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання 29 березня 2021 року повторно не з`явився, надіслав на електронну адресу суду клопотання вх. № 17648/21 від 29.03.2021 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою, проте підтверджуючих документів суду не надав. Слід зазначити, що раніше відповідачем та його представником подавалися клопотання про відкладення судових засідань, у зв`язку з карантином, призначених на 11 березня 2020 року та 04 листопада 2020 року у зв`язку з хворобою його представника, про що підтверджуючих документів суду надано не було. Суд звертає увагу на те, що на минуле засідання, 01 березня 2021 року відповідачем подавалося також клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з хворобою та його перебуванням на амбулаторному лікуванні, проте підтверджуючих документів суду не надав. Враховуючи, що відповідач не надав суду підтверджуючих документів, свого перебування на лікарняному ні на 01 .03.2021 року, ні на 29.03.2021 року, суд визнав, що відповідач не з`явився в судове засідання на 29 березня 2021 року без поважних причин. Відповідно до ст. 275 ЦПК України \~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до\~\~ст.\~121\~ЦПК\~України\~суд має\~встановлювати\~розумні\~строки для\~вчинення\~процесуальних\~дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. За п. 2 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо належним чином повідомлений учасник справи або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Таким чином, суд вважає повторну неявку відповідача зловживанням процесуальними правами, яка спрямована на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, а відтак відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. В результаті такої поведінки відповідача, порушується право сторони на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, які гарантовані чинним національним та міжнародним законодавством. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Стаття 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і шість місяців. Вирок набрав законної сили 05.08.2018 року. Вказаним вироком встановлено, що 13 квітня 2015 року приблизно о 00.30 год., неповнолітній [PERSON] перебуваючи в лісовому масиві Малуського лісництва ДП «Березнівський лісгосп», зокрема в 59 кварталі 7 обходу, розташованого поблизу с. Тишиця Березнівського району Рівненської області, діючи умисно, застосовуючи фізичне насильство до [PERSON] , з метою подолання очікуваного та здійснюваного з її боку фізичного опору, всупереч волі останньої, вступив з потерпілою у природній статевий акт. чим порушив її право на статеву свободу, при цьому спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому передпліччі, лівому ліктьовому суглобі, лівому плечі, правому плечовому суглобі, лівій кисті, обох стегнах, саден па правій молочній залозі, в ділянці крила правої клубової кістки, в поперековій ділянці з переходом па сідниці, садна з крововиливом на лівому стегні, які, як кожне окремо так і в сукупності відноситься до легких тілесних ушкоджень, розриву дівочої пліви, який відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Відповідно до вимог ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 1\~ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2\~ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У вказаному кримінальному провадженні позивач, [PERSON] , визнана потерпілою, цивільний позов в межах кримінального провадження за заявою останньої був залишений без розгляду. Відповідно до ч. 7\~ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~принцип, в силу того, що за заявою позивача цивільний позов був залишений без розгляду в кримінальному провадженні, то позивач має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, відтак [PERSON] правомірно звернулася до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду. Позивач звернулася до суду з приводу повернення їй майнових витрат, понесених під час кримінального провадження, в основу яких поклала витрати на правову допомогу адвоката та витрати, пов`язані з її прибуттям до місця досудового розслідування та суду у тому самому кримінальному провадженні. Згідно з частиною першою\~статті 118 КПК України\~процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Відповідно до частини першої\~статті 126 КПК України\~суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої\~статті 368 КПК України). Згідно з частиною другою\~статті 126 КПК України\~сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Отже, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами\~КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Стороні, на користь якої ухвалено рішення за правилами цивільного судочинства, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина перша\~статті 88 ЦПК України). Отже, за правилами цивільного судочинства можуть стягуватися судові витрати, які сторона понесла у зв`язку з розглядом її цивільної справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Отже,\~витрати, пов`язані із наданням правової допомоги\~(оплата послуг адвоката) та витрат, повязаних із явкою до суду та слідчого\~не є тотожними реальним збиткам\~(грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, постанова № 462/6473/16-ц від 21.11.2018 року. Суд вважає роз`яснити позивачу, що витрати, пов`язані із наданням правової допомоги адвокатом у кримінальному провадженні, а також витрати пов`язані із явкою до слідчого та суду є процесуальними витратами, а не шкодою чи збитками у розумінні статей 22 та 1166 ЦК України та не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як збитки, оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли, виключно за правилами, встановленими\~главою 8 КПК України. Водночас суд вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, витрат пов`язаних із явкою до слідчого та суду виключно обвинувальним вироком, а тому відмовляє позивачу в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та до суду у період з 2015 року по 2018 рік. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч. ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 9\~Постанови Пленуму\~«Про судову\~практику у\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року за\~№ 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Судом встановлено, що позивач зазнала душевних страждань, які проявлялися у частому безсонні, постійних тривожних станах та панічних нападах, проявилась насторога до незнайомих людей, відчуття страху та неспокою, внаслідок вчинених відповідачем злочинних дій. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, діями відповідача - позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання: побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому Законом. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ту обставину, що протиправні діяння відповідача були спрямовані щодо малолітньої особи, яка в силу свого малолітнього віку є більш вразливою щодо сприйняття подій, що мали місце. При таких обставинах та враховуючи характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань малолітній особі, а також ступеня вини відповідача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково в сумі 150 000,00 грн., що буде відповідати розумності та справедливості. При подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог\~Закону України " Про судовий збір". На підставі ч. 1 ст.\~4,\~12,\~13, ч. 6. ст.\~82,\~141,\~263-265,\~268,\~274 ЦПК України,

Outcome: partial