Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

17 березня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.2-7). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №295» належить багатоквартирний житловий будинок №40 по вул.. Братів Трофімових у м.\~Дніпропетровську. ОК «ЖБК №295» надає послуги із утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, обслуговування ліфта, теплопостачання, водопостачання в жилі та допоміжні приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Братів Трофімових, буд. №40. Головою правління є [PERSON]. ОК «ЖБК №295» здійснює оплату вищевказаних комунальних послуг, а особи, які є власниками квартир, зареєстровані та проживають за даною адресою, зобовязані вносити плату за користування комунальними послугами на розрахунковий рахунок ОК «ЖБК №295». В квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON], за яким за період із січня 2011 року по березень 2015 року утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальних послуг в сумі 1\~743,15 грн., та не сплачені цільові внески в сумі 2\~288,25 грн. На підставі вищевикладеного позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Неодноразово уточнивши свої позовні вимоги позивач просить суд стягнути солідарно із співвідповідачів суму заборгованості в розмірі 5\~161,00 грн. та судові витрати по справі. В період із 14 вересня 2015 року по 01 грудня 2015 року провадження по справі зупинялося до вирішення по суті спору у цивільній справі № 205/7470/14 за позовом [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» про визнання недійсним рішення загальних зборів (том ІІ а.с.53, 60). В судовому засіданні позивач в особі свого представника [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. Просила у задоволенні позову відмовити. Співвідповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі (том ІІ а.с.14). Вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення складений 26\~лютого 2016 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що ОК «Житлово-будівельний кооператив № 295» належить житловий багатоповерховий будинок №40 по вул. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, який здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності (том І а.с.44). Між ОК «ЖБК №295» та комунальними організаціями укладено ряд договорів із надання житлово-комунальних послуг та обслуговування (том І а.с.49-93). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають співвідповідачі [PERSON], яка є членом кооперативу, та [PERSON] (том І а.с.8,9, том ІІ а.с. 74 ). Згідно розрахунку, наданого позивачем (том ІІ а.с. 94) вбачається, що станом на 01.09.2015 року заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі становить 3\~193,53 грн., з яких: 1\~684,92 грн. сума боргу, що виникла в період із 01.01.2011 року по 01.09.2015 року та заборгованість по сплаті цільових внесків в сумі - 1\~967,47 грн. В іншій частині це розрахована позивачем сума індексу інфляції за час прострочення сплати зобовязань - 1\~249,70 грн. та 3% річних у сумі 258,91 грн. (а.с. 95,96). Згідно п.5.5 статуту ОК «ЖБК №295», плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією в будинку кооперативу проводиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно ст.. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п.п.3 п.12.1. статуту ОК «ЖБК №295», члени кооперативу та члени їх сімей зобовязані своєчасно вносити платежі у погашення банківського кредиту і в покриття витрат кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт жилого будинку (будинків) та утримання при домової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267\~ЦК України,\~позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Заява позивача про поновлення строку позовної давності (частина п'ята статті 267\~ЦК України) не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Дана позиція викладена у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальник справ №10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності». Так, судом встановлено, що починаючи із 2011 року по вересень 2015 року по [ADDRESS], була нарахована заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку протягом цього часу відповідачка [PERSON] частково сплачувала як поточну так і заборгованість, що утворилась раніше, про що свідчать квитанції про оплату та виписки по особових рахунках, а також, даний факт не заперечувався самою [PERSON] у судовому засіданні (а.с. 94-96,111-119). Заперечення відповідача щодо необґрунтованості розрахунків нарахованої кооперативом до стягнення плати за надані житлово-комунальні послуги у звязку із відсутністю заборгованості до 01.01.2011, пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає неспроможними, оскільки жодних платіжно-розрахункових документів [PERSON] у підтвердження фактичних проплат за період, що передував даті виникнення заборгованості відповідач для оцінки суду не надав. Як вбачається із наданих позивачем відомостей про нарахування та оплату, впродовж оспорюваного періоду відповідач здійснював оплату за надані послуги, але не у повному розмірі. Крім того, позивач в грудні 2014 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із [PERSON] та [PERSON] (том І а.с.96), який було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року (том І а.с.95), що також свідчить про те, що позивачем не пропущено строків позовної давності щодо стягнення заборгованості. Але, позивачем у свою чергу не надано жодних доказів у підтвердження того, які дії ним вчинялись протягом 2011-2013 років задля стягнення із відповідачів заборгованості за комунальні послуги, що суд бере до уваги при розгляді вимоги щодо нарахування за суму заборгованості індексу інфляції та 3% річних. Так, пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зауважує, що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату комунальних послуг у вигляді нарахування пені, а щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних відсутні жодні посилання, а також те, що між сторонами виникли спірні відносини щодо несвоєчасної оплати житлово-комунальних послуг, які не являються грошовими зобовязаннями, а тому нарахування індексу інфляції та 3% річних є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід солідарно стягнути із [PERSON], [PERSON] на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» заборгованість за житлово-комунальні послуги всього в сумі 3\~646, 89 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги частково задоволені, з відповідачів в рівних частках належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 185,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial