Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та пені, стягнення додаткових витрат, визначення місця проживання дитини. Зазначала, що 30.04.11 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають дитину - [PERSON] . 21.02.19 між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину та участь у її вихованні. Відповідно до зазначеного договору встановлено обов`язок відповідача сплачувати аліменти у розмірі 25% щомісяця від усіх видів заробітку (доходу). На момент укладення договору відповідач повідомив її, що працює в АТ "СЕБ КОРПОРАТИВНИЙ БАНК" на посаді начальника комплайнс відділу та його заробітна плата складає 55 000 грн., і саме з цієї суми буде здійснюватися виплата аліментів на дитину. Відповідач за умовами договору мав сплачувати 13 750 грн. (55 000 грн. х 25%). Разом з тим, умови договору відповідач не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 59 250 грн. На день написання позову пеня складає 189 310 грн., а ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України до сплати підлягає пеня у розмірі 59 250 грн. Крім того, відповідно до договору передбачено, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, оздоровленням). Пунктом 7 договору передбачено, що з метою відпочинку та оздоровлення дитини відповідач проводитиме час з дитиною на морі не менше ніж 21 день щороку за рахунок відповідача. З моменту укладення договору по дату подання позову нею понесені додаткові витрати на загальну суму у розмірі 128 039,94 грн., а тому компенсації з відповідача підлягає сума у розмірі 64 019,97 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 59 250 грн. заборгованості по сплаті аліментів, 59 250 грн. пені, 64 019,97 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Крім того, посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягненню дитиною повноліття. До того ж, з метою забезпечення інтересів дитини просила визначити місце проживання дитини з нею. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 21.07.20 роз`єднано кілька поєднаних в одному провадженні вимог та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на те, що він не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 25% його заробітку (доходу). Він виконує свій обов`язок щодо утримання дитини та сплачує на картковий рахунок позивача грошові кошти за фактом отримання доходу у вигляді заробітної плати. У зв`язку з систематичним невиконанням позивачем умов договору щодо надання йому можливості спілкуватися з дитиною, він 15.04.20 подав письмову заяву нотаріусу про припинення договору. Позивачем не надано доказів щодо розміру заборгованості на утримання дитини та пені. Позивачем не надані також докази, що понесені нею додаткові витрати на дитину, пов`язані з особливими обставинами. Посилаючись на зазначенні обставини, відповідач просив встановити розмір аліментів - 1/4 частини його заробітку (доходу), в решті, в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. У подальшому позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої остання просила стягнути з відповідача на її користь 132 591,09 грн. додаткових витрат на утримання дитини. У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, відповідач заперечуючи проти позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину вказав на те, що позивачем не доведено наявність особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 132 591,09 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментах та пені, стягнення додаткових витрат заперечила, просила відмовити у задоволенні позову в цій частині в повному обсязі, в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи на підставі ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 20), який було розірвано (а.с. 22). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-24). Між [PERSON] та [PERSON] 21.02.19 було укладено договір про сплату аліментів на дитину та участь у її вихованні (далі - договір) (а.с. 25-26). Відповідно до п. 3 договору за домовленістю батьків даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 25% щомісяця від усіх видів заробітку (доходу). Крім сплати суми аліментів, зазначених в п. 2 даного договору, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, оздоровленням). Пунктом 8 договору передбачено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1 (одного) відсотка від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання. З наданих до позовної заяви квитанцій вбачається те, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини на користь позивача близько 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.19 по 07.04.20 (а.с. 27-55). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Обґрунтовуючи позов в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 59 250 грн. за період з 20.02.19 по 20.03.20 позивачка вказувала на те, що відповідач за умовами договору мав сплачувати 13 750 грн. (55 000 грн. х 25%). Згідно з ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Умовами договору не передбачено розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а доказів того, що дохід відповідача складав 55 000 грн., у зв`язку з чим, він повинен був сплачувати аліменти у розмірі 13 750 грн. позивачем суду не надано. З позовною заявою позивач звернулася до суду 27.04.20, згідно з квитанціями (а.с. 27-55) відповідач сплачував аліменти на утримання дитини на користь позивача, починаючи з 17.02.19 по 07.04.20. Таким чином, доказів того, що заборгованість позивача по сплаті аліментів за період з 20.02.19 по 20.03.20 складає суму у розмірі 59 250 грн. позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Не підлягає стягненню з відповідача і пеня у розмірі 59 250 грн., оскільки доказів того, що за період з 20.02.19 по 20.03.20 у відповідача згідно умов договору утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 59 250 грн. позивачем суду не надано. Обґрунтовуючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 132 591,09 грн., позивачка вказувала на те, що відповідно до договору батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, оздоровленням), пунктом 7 договору передбачено, що з метою відпочинку та оздоровлення дитини відповідач проводитиме час з дитиною на морі не менше ніж 21 день щороку за рахунок відповідача, з моменту укладення договору по дату подання позову нею понесені додаткові витрати, у часті у яких відповідач не приймає. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Ураховуючи те, що умовами договору передбачена участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, оздоровленням), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 11 863 грн. 50 коп. додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з навчанням дитини англійською мовою (а.с. 56-66, 174-176, 178-181, 183). У задоволенні решти вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити, оскільки вони не пов`язані з особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини, її хворобою та її оздоровленням. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, представник відповідача не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.04.20 і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial