Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевчненківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна (надалі - третя особа), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом спору є визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни Анатоліївни № 1647 від 02 серпня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь TOB «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0843/0000109 від 15.01.2008 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на додатковій угоді №2 до договору №0843/00000109 від 15 січня 2008 року та додатковій угоді №2 до договору №0843/00000109. Тобто, серед документів, на яких вчинено спірний виконавчий напис відсутня додаткова угода №1, до договору №0843/00000109 від 15 січня 2008 року та безпосередньо основний договір №0843/00000109. 2.Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед кредитором. Боржнику не повідомлено про наявність вимоги, а отже й про суму заборгованості, не зазначено з чого саме складається вказана сума заборгованості. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи та витребувано у Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатову Аліну Анатоліївну належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 1647 від 02 серпня 2019 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року на час розгляду цивільної справи вжито заходів для забезпечення позову. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна, подала до суду пояснення третьої особи з додатками (прошито та пронумеровано на 32 аркушах). У поясненнях третя особа повідомила про те, що при вчиненні виконавчого напису нею повністю дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, зокрема нею до вчинення виконавчої дії була встановлена особа заявника, перевірена його правосуб`єктність та повноваження представника; перевірено відповідність змісту заяви про вчинення виконавчого напису, вимогам закону; перевірено відповідність оригіналу документа, на якому має бути вчинено виконавчий напис, вимогам закону; перевірено умови вчинення виконавчого напису; перевірено належність оригіналу документа, на якому має бути вчинений виконавчий напис до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; перевірено строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Зазначила про те, що заявник надав виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім того, заявник надав документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (реєстру поштового відправлення). В судове засідання, яке відбулось 15 жовтня 2020 року позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява позивача, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Проте, в поясненнях третьої особи, зазначила про розгляд справи без її участі. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Обставини справи, встановлені судом. 15 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір № 0843/00000109, про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки (надалі - договір). Відповідно до п.1.1.1.1., 1.1.2.1., 1.1.3.1. додаткової угоди №2 від 07 квітня 2008 року до договору, укладенням договором позивач приєднався до Правил надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.1.3.2 договору, банк надає держателю карту строком дії на 12 місяців. Відповідно до п.1.1.4.3. договору, банк відкриває держателю кредитну лінію в сумі 34000,00 грн., в межах якої здійснюється кредитування рахунка протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб держателя. Порядок погашення кредиту, розмір комісій, можливої неустойки та порядок їх сплати визначається правилами та тарифами. Термін погашення заборгованості встановлено до 15.06.2009 року. 12 лютого 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору, відповідно до п. 1.1.4.3. банк відкриває держателю кредитну лінію в сумі 34000,00 грн., в межах якої здійснюється кредитування рахунка протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб держателя. Порядок погашення кредиту, розмір комісій, можливої неустойки та порядок їх сплати визначається правилами та тарифами. Відповідно до п.1.1.4.4. додаткової угоди №3, у разі випуску карти на новий строк, користування кредитною лінією продовжується на строк дії випущеної на новий строк карти. Умови випуску карти на новий строк та продовження строку надання кредитної лінії обумовлюється Правилами. Відповідно до п.1.1.4.5. додаткової угоди №3, випуск карти на новий строк та продовження строку користування кредитною лінією не потребує укладення між сторонами додаткових угод до цього договору. Вказані додаткові угоди №2 та №3 є невід`ємними частинами договору. 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис № 1647, про стягнення з [PERSON] на користь TOB «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0843/0000109 від 15.01.2008 року. Як вбачається із вказаного виконавчого напису, правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», на підставі договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року є Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (код ЄДРПОУ: 41264766), правонаступником якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/2 від 29 січня 2019 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». 01 серпня 2008 року відповідач звернувся до третьої особи із заявою про вчинення виконавчого напису, зазначивши в додатках до заяви: Кредитний договір № 0843/00000109 від 15 січня 2008 року; виписку з особового рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; договір факторингу 29-01/19/2 від 29 січня 2019 року; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. Вказаним виконавчим написом стягнуто 142469,65 грн. заборгованості за кредитним договором №0843/00000109 від 15 січня 2008 року та за період з 29.01.2019 по 26.07.2019, яка складається з: 119778,75 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 22690,90 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Оцінка вказаних обставин Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із п.2.1. наданої нотаріусом копії договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне кредиторові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до Договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нараховувати відсотки, комісії, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Однак, з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором 0843/00000109, оскільки договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року передбачав додатку №1-1, яких нотаріусом не надано до його письмових пояснень, разом із копіями документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. Крім цього, нотаріусом не надано також й додатку №1-1 до договору відступлення прав вимоги №29-01/19/2 від 29 січня 2019 року є Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». При цьому суд звертає увагу на те, що в заяві про вчинення виконавчого напису від 01 серпня 2019 року в переліку додатків до заяви відсутнє посилання на договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом спірний виконавчий напис вчинено з порушенням, а саме: без оригіналів нотаріально посвідченого договору, в свою чергу, станом на 02.08.2019 (дату вчинення спірного виконавчого напису) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Надаючи оцінку вказаному аргументу суд враховує, що Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції чинній станом на 20.02.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на 02.08.2019 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, як встановив суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, в заяві про вчинення виконавчого напису від 01.08.2019 р. відповідач просив вчинити виконавчий напис, саме на кредитному договорі №0843/00000109. При цьому, у прошитих та пронумерованих на 32 аркушах копіях нотаріальної справи, відсутня копія кредитного договору №0843/00000109, а наявні лише додатки до нього №2 та №3, а тому суд критично оцінює вказану обставину. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення виконавчого напису визначені п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, одна із двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право, на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак, у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. При цьому повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Щодо оцінки безспірності заборгованості Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог, оскільки позивач не погодився із сумою заборгованості. Боржнику двічі не було повідомлено про зміну кредитора, що позбавило боржника можливості сплатити заборгованість у добровільному порядку. Крім цього боржника не повідомлено про наявність вимоги, а отже й про суму заборгованості, не зазначено з чого саме складається вказана сума заборгованості. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо стягнення 142469,65 грн. заборгованості за кредитним договором № 0843/00000109 від 15 січня 2008 року та за період з 29.01.2019 по 26.07.2019, яка складається з: 119778,75 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 22690,90 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, TOB «Вердикт Капітал» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, на спростування вимог позовної заяви не надано доказів наявності наявного безспірного права, яке існувало у нього станом на 02 серпня 2019 р., за захистом якого він звернувся до приватного нотаріуса. Також позивач посилається на неотримання вимоги. Надаючи оцінку вказаній обставини з урахуванням предмета спору, суд звертає увагу на те, що з письмових пояснень нотаріуса вбачається, що заявник надав нотаріусу виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім того, заявник надав документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (реєстру поштового відправлення). Однак, у прошитих та пронумерованих на 32 аркушах, копіях нотаріальної справи відсутній доказ відправлення позивачу вимоги про сплату боргу. Також, така вимога не вказана у додатку до заяви відповідача про вчинення виконавчого напису. За таких обставин, суд звертає увагу на те, що нотаріусу не було надано ні вказаної вимоги, ні доказів її направлення, що позбавило його можливості перевірити чи стягнення відбувається однієї й тієї ж суми. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості заявник мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: вимога та опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису вбачається, що стягнення здійснюється за період з 29.01.2019 по 26.07.2019, однак, доказів того, що стягнення здійснено саме за зазначений період часу нотаріусу надано не було, як і доказів, у якому розмірі має місце погашення отриманого кредиту та у який період часу. Також суд звертає увагу на те, що договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА укладено 28 січня 2019 року, що за будь-яких умов позбавляло права нараховувати відсотки, комісії, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Водночас матеріалами справи не підтверджено наявності безспірної заборгованості перед стягувачем, що виключає можливість нотаріуса упевнитися в тому, що боржник мав заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, в тому числі й щодо меж позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій, тоді як з наявних матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено поза межами встановлених строків, що є самостійною вимогою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подача заяв по суті справи є правом учасників справи, в процесі реалізації якого кожен із них може подати докази на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved