Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

21.12.2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою зобовязати забрати огорожу з дороги з таким обґрунтуванням цих вимог. Позивач є власником земельної ділянки, яка обслуговує житловий будинок у смт. Міжгірї по вул. Локоти, 19 (перейменовано на вул. Шанти). Навпроти подвіря його будинку [PERSON] самовільно встановила деревяну огорожу (закріплену на металеві опори) до своєї земельної ділянки на проїздній частині дороги ( загородивши площу 41 кв. м), цим створила перешкоди для безпечного проїзду та можливість аварійного розїзду великогабаритних транспортних засобів. Огорожу встановлено на стічній водоканалізаційній трубі. Самоуправні дії зафіксовані актом [PERSON] селищної ради, однак [PERSON] на це не реагує і добровільно відмовилась усунути перешкоди в користуванні дорогою. Під час судового розгляду за клопотання позивача судом ухвалено залучити в справу до позовних вимог співвідповідачем [PERSON] селищну раду. Позивач позовні вимоги підтримав до обидвох співвідповідачів і додатково обґрунтував таким, що після винесення рішення [PERSON] селищною радою про встановлення ширини дороги між земельними ділянками позивач і [PERSON] розміром 8 м, огорожа не демонтована. Окрім цього, вважає що ширина дороги має бути встановлена не менше 9,5 м. Відповідачка [PERSON] позов заперечувала, а позицію обґрунтовувала тим, що огорожу встановила на земельній ділянці, яка їй надана [PERSON] селищною радою в 1993 році для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 07 га. Для нормального заїзду до цієї земельної ділянки вона за усною домовленістю придбала у сусідки біля 0,01 га земельної ділянки яка прилягає до вулиці Шанти (кол. Локоти) навпроти земельної ділянки і будинку позивача. Придбану ділянку [PERSON] загородила тимчасовою огорожею по лінії огорож інших земельних ділянок по сусідству. [PERSON] просить узяти до уваги, що [PERSON] селищна рада на час установлення нею огорожі не визначила параметри вулиці (ширину) та тротуари. Представник відповідача [PERSON] селищної ради позов до селищної ради заперечив, а позицію обґрунтував тим, що згідно рішення сесії [PERSON] селищної ради між земельними ділянками позивача і співвідповідача [PERSON] визначено ширину дороги по вул. Шанти ( кол. Локоти) 8 м, а тому власники земельних ділянок мають виконати це рішення. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, пояснення і письмовий висновок начальника відділу містобудування та архітектури [PERSON] РДА, суд установив такі обставини. [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЗК №010260, виданого [PERSON] селищною радою 09.02.1998 р. є власником земельної ділянки площею 0, 1050 га по вул. Локоти, 19 ( тепер Шанти), яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку на підставі рішення цієї ж Ради № 69 від 21.11.1991 р. [PERSON] згідно рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 25 від 25.05.1993 р. надано земельну ділянку площею 0,07 га і надано дозвіл на будівництво житлового будинку в смт. Міжгірї, вул. Локоти, 20 з укладенням договору на забудову земельної ділянки і актом відведення цієї ділянки в натурі. Згідно план-схеми забудови (наявних у будівельних паспортах) земельні ділянки надані [PERSON] і [PERSON] розташовані навпроти по вул. Локоти (Шанти) в смт. Міжгірї, тобто вулиця розділяє межі цих ділянок. Згідно генерального плану забудови в смт. Міжгірї по вул. Локоти заплановано вулицю (дорогу) шириною 12 м. З висновку і пояснень начальника відділу містобудування та архітектури [PERSON] РДА видно, що під час забудови житлового кварталу по вул. Локоти було звужено забудовниками проїжджу частину, оскільки селищна рада несвоєчасно вилучала земельні ділянки в попередніх землекористувачів, тому заплановано корегування генерального плану селища, яке проводиться проектною організацією. Актом комісії [PERSON] селищної ради про розгляд заяви [PERSON] встановлено: огородження земельної ділянки [PERSON] з вул.Локоти (тепер. Шанти) площею 0,07 га, яка внесена до єдиної системи координат, здійснюється неправильно, а саме в бік дороги на відстані 1 м -2 м. Відстань між встановленими огорожами ділянок, що є вулицею (дорогою), становить від 7,40 м до 8,11 м (план-схема фото до акту). Згідно рішення [PERSON] селищної ради № 59 від 24.03.2016 р. за заявою [PERSON] визначено розмір (ширину) дороги 8 м між земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд за № 18 та № 19 по вул.І.Шанти (кол. Локоти) і цей розмір (ширини дороги) визначено врахувати при корегуванні генерального плану забудови селища. Оцінивши встановлені обставини, суд дійшов такого висновку. Ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що : - планування територій на місцевому рівні здійснюється органом місцевого самоврядування (ч.1 ст.8); -планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленному законодавством порядку (ч.2 ст.8); - рішення з питань планування та забудови територій приймаються, зокрема селищною радою та їх виконавчим органом у межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (ч.3 ст.8). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування і детальних планів територій, їх планування та внесення змін до них. Згідно ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Рішення про розроблення та зміни до генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що - суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів (ч.2); - виконавчий орган селищної ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону (ч. 3); -право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог цього закону (ч. 4). Ст. 14 Закону «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції, зокрема, виконавчого органу селищної ради у сфері містобудування належать: забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу, а також вирішення й інших питань містобудівної діяльності, визначеної законом. Ст. 20 Закону передбачено, що регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. Ст. 21 Закону встановлено, що визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою і за погодженням уповноважених органів з питань містобудування та архітектури. Ст. 25 Закону передбачено, що відповідальність за порушення містобудівного законодавства, встановлену законом , несуть особи, винні: у недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; - у виконанні будівельних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього. Ст. 26.Закону передбачає: спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Статтею 38 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням норм . Статтею 152 ч. 2 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З обставин справи видно, що [PERSON] встановила огорожу земельної ділянки вздовж вулиці Шанти за межами відведеної їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на відстані, що порушує параметри ширини, визначеної в рішенні [PERSON] селищної ради № 59 від 24.03.2016 р. , яке винесено під час розгляду справи за зверненням позивача. Пояснення [PERSON], що нею встановлено огорожу на земельній ділянці, якою раніше користувалась [PERSON] (площею 0,01 га), яка прилягає до її земельної ділянки від вулиці, оскільки [PERSON] за письмовою розпискою «відпустила» їй цю земельну ділянку, суд відхиляє, бо така розписка не є правоустановчим документом, який дає право користування земельною ділянкою чи встановлює право власності. Окрім цього, розписка не містить кому саме «відпущено» ділянку, будь-яких рішень [PERSON] селищною радою з цього приводу не виносилось. Системний аналіз вищевикладених норм земельного та архітектурно-містобудівного законодавства дає підстави дійти висновку про часткове задоволення позовних вимог. Зокрема, відповідачку [PERSON] слід зобовязати демонтувати встановлену огорожу вглиб своєї земельної ділянки із забезпеченням ширини дороги, яка встановлена рішенням селищної ради (не менше 8м). Оскільки селищна рада є розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться підїздні дороги, вулиці в зоні житлової забудови, а також є органом, який має право надавати земельні ділянки у власність чи в користування для житлової забудови, встановлювати межі цих земельних ділянок під час їх відводу в натурі (на місцевості), а також має право вилучати земельні ділянки для суспільних потреб, зокрема для вулиць, проїздів (проходів) загального користування, суд вважає, що на цього співвідповідача слід покласти зобовязання забезпечити виконання свого рішення з метою захисту прав позивача.Таке відповідає вимогам ст.21 закону "Про автомобільні дороги". Посилання позивача на те, що параметри дороги, визначені в рішенні [PERSON] селищної ради є неправильними, бо для автодороги має бути ширина більшого розміру (9,5 м на думку позивача), суд відхиляє, бо законом «Про автомобільні дороги» до встановлених обставин застосовується в частині вимог розділу ІІІ, оскільки вулиця Локоти (тепер Шанти) в смт. Міжгірї є вулицею з дорогою по території житлової забудови і не має статусу магістральної дороги, а відноситься до дороги і вулиць населеного пункту місцевого значення у віданні органу місцевого самоврядування. [PERSON] селищна рада визначила ширину дороги між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] в межах норм, визначених п.7,27 ДБН 360-92. Третя особа КП «[PERSON] ВУЖКГ» не предявило інтерес у справі, бо за поясненнями представника колекторна труба, на якій встановлена огорожа не знаходиться на балансі підприємства і по цій вулиці підприємство не має абонентів. Судові витрати у виді судового збору підлягають розподілу і стягненню згідно з вимогами, передбаченими ст.. 88 ЦПК України, за ставками, встановленими в законі «Про судовий збір».

Outcome: partial