Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] в особі законного представника [PERSON] в особі представника адвоката Петрова Г.М. до звернувся до суду із позовом до Запорізької обласної прокуратури, треті особи Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування вимог зазначав, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 19.04.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. була зведена спадкова справа № 21/2019.16.03.2021 року законний представник (опікун) [PERSON] звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Однак, у проведенні державної реєстрації квартири йому було відмовлено, у зв`язку із арештом нерухомого майна, який було накладено державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. від 02.09.2009 р. № 432-09. У зв`язку із цим, начальник відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернувся до Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя із запитом про надання роз`яснення щодо вжиття заходів для зняття обтяження з даної квартири. На вказаний запит Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя листом від 14.05.2021 р. № 52-1396вих.21 було надано відповідь та зазначено, що питання щодо зняття арешту з даної квартири повинно вирішуватися у судовому порядку. 28.05.2021 р. адвокат Петров Г.М. звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із адвокатським запитом про надання копії постанови від 02.09.2009 р. Зй 432-09, винесеної прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В., на підставі якої було накладено арешт на спірну квартиру. Листом від 03.06.2021 р. № 01-19/02/1711 Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на даний адвокатський запит було повідомлено, що в Департаменті відсутня вказана копія постанови та для її отримання необхідно звертатися до Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя.На адвокатський запит адвоката Петрова Г.М. від 28.05.2021 р. про надання інформації про підстави винесення прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. постанови від 02.09.2009 р. № 432-09 про арешт нерухомого майна [PERSON] та про надання копії вказаної постанови, Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя листом від 04.06.2021 р. № 52-832-21 було надано відповідь та зазначено, що встановити номер кримінального провадження за яким винесено зазначену постанову, а отже і встановити місцезнаходження та надати її копію - неможливо, а також було роз`яснено, що надання копій документів, отриманих під час кримінального провадження можливо лише особам які мають відповідний процесуальний статус у кримінальному провадженні Отже, наявність арешту на квартиру, що успадковується порушують права позивачки, тому вона просила Скасувати (припинити) обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. від 02.09.2009 р. № 432-09, зареєстрованого 05.10.2009 р. Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження: 9119523. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57200033 від 22.03.2021, державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Абрамової Ірини Володимирівни, номер запису про обтяження: 41090855. Звільнити з-під арешту нерухоме майно-квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом виключення відомостей (скасування записів) про обтяження вказаної квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 1959760 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер запису про обтяження: 41090855. Ухвалою від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 20.07.2021 року від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідно до ст. 79-ґ Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України, із зазначенням строків зберігання документів (далі - Перелік), затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 23.12.2013 № 116 (діяв до 08.01.2019), строк зберігання наглядових проваджень за цивільними та господарськими справами встановлено 5 років після виконання рішення суду, закінчення листування за провадженням. Згідно зі ст. 79- ґ Переліку наглядові провадження за зверненнями зберігаються 5 років після закінчення листування (останнього звернення).Крім цього, ст. 79-ї Переліку установлено, що строк зберігання наглядових проваджень за кримінальними провадженнями становить від 3 до 10 років відповідно до ст.ст. 30, 31 Переліку та залежно від ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення.Строк зберігання книг обліку заведених наглядових проваджень (за зверненнями, скаргами громадян, юридичних осіб, кримінальними провадженнями та позовами прокурора) відповідно до ст. 15 Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 08.01.2019 № 2, встановлено 10 років. Згідно з даними програмного комплексу «Єдина система статистики та аналізу роботи органів прокуратури України» (діяв з січня 2012 року по січень 2018 року) інформація про кримінальні справи або провадження, у яких виносилась постанова прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 02.09.2009 № 432-09 та наглядові провадження, відсутня.Крім того, згідно з Актом приймання-передачі справ, документів прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя до прокуратури Запорізької області від 15.12.2015 № 12/1-22вн/дск-15 кримінальні справи або провадження, у яких виносилась постанова прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 02.09.2009 № 432-09, наглядові провадження до обласної прокуратури не передавалися.На підставі вищевикладеного, вбачається, що навіть за наявності перелічених матеріалів, у яких могла б виноситись зазначена постанова прокурора, строк зберігання останніх сплинув. Поряд з цим, у зв`язку з ліквідацією прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя у 2015 році, акти про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, вищевказаної прокуратури також знищені. Водночас, за результатами опрацювання відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено відсутність даних, які б свідчили про наявність розпочатих кримінальних проваджень за обставинами, зазначеними у позові щодо накладеного арешту на нерухоме майно.Враховуючи вищевикладене, Запорізька обласна прокуратура не заперечує проти скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. від 02.09.2009 № 432-09. У судовому засідання законний представник позивача та його представник позов підтримали і просять задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури у судову засіданні пояснив, що у зв`язку з ліквідацією прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя у 2015 році, акти про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, вищевказаної прокуратури також знищені. Водночас, за результатами опрацювання відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено відсутність даних, які б свідчили про наявність розпочатих кримінальних проваджень за обставинами, зазначеними у позові щодо накладеного арешту на нерухоме майно, тобто наразі відсутні підстави для перебування майна позивача під арештом. Представник третьої особи, як начальник відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради позовну заяву підтримав в повному обсязі та просить задовольнити, оскільки наявність цього арешту перешкоджає неповнолітній дитині оформити право власності на успадковану після смерті матері квартиру. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про таке. [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] . Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району №383р від 13.05.2016 року призначено [PERSON] , 1956 р.н. опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку належить [PERSON] згідно свідоцтва про право на житло № [NUMBER] від 17.09.2003 року виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією . 19.04.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. була зведена спадкова справа № 21/2019. 16.03.2021 року законний представник (опікун) [PERSON] звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Однак, у проведенні державної реєстрації квартири йому було відмовлено, у зв`язку із арештом нерухомого майна, який було накладено державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, на підставі постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. від 02.09.2009 р. № 432-09. У зв`язку із цим, начальник відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернувся до Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя із запитом про надання роз`яснення щодо вжиття заходів для зняття обтяження з даної квартири. На вказаний запит Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя листом від 14.05.2021 р. № 52-1396вих.21 було надано відповідь та зазначено, що питання щодо зняття арешту з даної квартири повинно вирішуватися у судовому порядку. 28.05.2021 р. адвокат Петров Г.М. звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із адвокатським запитом про надання копії постанови від 02.09.2009 р. Зй 432-09, винесеної прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В., на підставі якої було накладено арешт на спірну квартиру. Листом від 03.06.2021 р. № 01-19/02/1711 Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на даний адвокатський запит було повідомлено, що в Департаменті відсутня вказана копія постанови та для її отримання необхідно звертатися до Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя На адвокатський запит адвоката Петрова Г.М. від 28.05.2021 р. про надання інформації про підстави винесення прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Науменко В.В. постанови від 02.09.2009 р. № 432-09 про арешт нерухомого майна [PERSON] та про надання копії вказаної постанови, Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя листом від 04.06.2021 р. № 52-832-21 було надано відповідь та зазначено, що встановити номер кримінального провадження за яким винесено зазначену постанову, а отже і встановити місцезнаходження та надати її копію - неможливо, а також було роз`яснено, що надання копій документів, отриманих під час кримінального провадження можливо лише особам які мають відповідний процесуальний статус у кримінальному провадженні. З огляду на вказані обставини наявність арешту на квартиру, що успадковується порушують права позивачки. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно- та їх обтяжень», обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Із прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 404 КПК України в редакції 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, якщо у виправданого або у, особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу, передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після накладення арешту, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права. Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення справи до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком. Судовий розгляд справи, в межах якої на майно накладено арешт, закінчено ухваленням судового рішення та у зв`язку із смертю особи відносно якої було винесено вирок, арештоване майно перейшло у спадок позивачу. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У постанові Верховний Суду від 30.06.2020 р., справа № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19 зазначено: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства» (п. 42 Постанови). Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 (справа № 372/2904/17-ц), випливає, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на не правомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26 цс 13. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Поняття «охоронюваний законом інтерес» розуміється як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином, з урахування того, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на не правомірне обмеження права позивача як іпотеко держателя нерухомого майна на звернення стягнення. У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги №№ 19620/05, 41487/05, 17613/08 и 19316/08) від 05.03.2019, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (право на мирне володіння майном). Оскільки, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а крім того право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, зважаючи на те, що вказаний арешт перешкоджає [PERSON] в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадкового майна, з урахуванням тих обставин, що відповідач не заперечує проти позову, а також встановленням відсутності даних, які б свідчили про наявність розпочатих кримінальних проваджень за обставинами, зазначеними в позові щодо накладеного арешту на майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні і обґрунтовані. Таким чином, обтяження у виді арешту на нерухоме майно- квартиру за адресою: [ADDRESS] , підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в обраний позивачем спосіб.

Outcome: approved