Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з договором позики від 13 лютого 2014 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошову суму, що підлягає поверненню строком до 13 березня 2014 року у розмірі, еквівалентному 6811,69 доларів США, яку останній зобовязався повернути 13 березня 2014 року. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 13 лютого 2014 року, згідно якого [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру за адресою: Луганська область, м. Кадіївка (Стаханов), [ADDRESS]. Позивач зазначив, що згідно норм ст. 39 Закону України «Про іпотеку» він має право на реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Під час судового розгляду позивач змінив заявлені вимоги. Просив, вважати п. 3 позовних вимог викладеним в такій редакції: «У рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 50000 гривень за договором іпотеки від 13.02.2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: Луганська область, м. Кадіївка (Стаханов), [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 97100 гривень, або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки». В пункті 2 позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на його користь частину боргу за договором іпотеки від 13.02.2014 в розмірі 50000 гривень. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином за двома відомими суду поштовими адресами, а також шляхом розміщення оголошення про виклик у пресі, причин неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією нотаріально посвідченого в м. Луганську Договору іпотеки від 13.02.2014 року, [PERSON] передав в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Кадіївка (Стаханов), [ADDRESS], [PERSON] як забезпечення виконання зобовязань за позикою, наданою 13 лютого 2014 року в сумі еквівалентній 6811 доларів США 69 центів (58240 грн. за курсом НБУ), яку іпотекодавець зобовязався повернути 13 березня 2014 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 17748631, сформованої за запитом суду від 28.03.2017 року, наявний запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру № 1 у будинку № 5 на вулиці Ливарна (стара назва «Літейна») у місті Кадіївка (Стаханов) Луганської області. Згідно п. 1.1 договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю як забезпечення виконання зобовязань за позикою, наданою 13 лютого 2014 року Іпотекожержателем Іпотекодавцю в сумі, еквівалентній 6811,69 доларам США 69 центам, що за курсом Національного банку України становить 58240,00 гривень, які Іпотекодавець отримав у повному обсязі до підписання цього договору, строком на один місяць, тобто до 13 березня 2014 року, належну Іпотекодавцю квартиру № 1 у будинку № 5, розташованому на вулиці Ливарна (стара назва «Літейна») у місті Кадіївка (Стаханов) Луганської області, надалі за текстом «Предмет іпотеки», загальною площею 54, 9 кв. м., житловою площею 37, 8 кв. м. Зазначена квартира складається з: коридору 1, комори 2, комори 3, кухні 4, житлової кімнати 5 пл. 8,9 кв. м., житлової кімнати 6 пл. 12,6 кв. м., житлової кімнати 7 пл. 16, 3 кв. м. Пунктом 1.2. вказаного договору сторони за договором іпотеки визначили заставну вартість «Предмету іпотеки» в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Згідно звіту про оцінку квартири, виданого субєктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] 11 лютого 2014 року, ринкова вартість зазначеної квартири становить 97100 (девяносто сім тисяч сто) гривень 00 коп. У відповідності до п. 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобов'язання у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим договором строк суми позики. Пунктами 4.4., 4.5 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути борг в розмірі 50000 гривень за договором позики від 13.02.2014 року, а також у рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 50000 гривень за договором іпотеки від 13.02.2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: Луганська область, м. Кадіївка (Стаханов), [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 97100 гривень, або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки. Суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] на час звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості виконав свої зобов'язання перед позивачем з приводу повернення суми позики. Як розяснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). На думку суду, розмір заборгованості, який просить стягнути позивач (50000 грн.), є співмірним із вартістю іпотечного майна, яка визначена у договорі за результатами оцінки (97100 грн.), тобто розмір заборгованості складає більше половини вартості іпотечного майна. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вирішуючи питання, щодо ціни предмету іпотеки, суд виходить з того, що, ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-IV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Ціна об'єкту іпотеки зазначена у договорі іпотеки, тому суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена в п.1.2. договору іпотеки в сумі 97100 грн. згідно звіту про оцінку квартири. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки, також знаходиться на території де проводиться антитерористична операція. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року, Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Кадіївка (Стаханов). В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Кадіївка (Стаханов). Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених у статті 9 Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в рішенні Апеляційного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року по справі 417/1714/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Стосовно одночасної вимоги про звернення стягнення на суму боргу за тим же самим договором позики, за невиконання якого судом звертається стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. В абз. 2 п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Зазначену проблему розглядав також Верховний суд України у своєму Листі від 01 лютого 2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», де вказано, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Таким чином, належить відмовити у задоволенні вимог про звернення стягнення на суму боргу за тим же самим договором позики, за невиконання якого судом звертається стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою суду від 27.02.2017 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. З урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо ставки судового збору по вимозі заставодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. в розмірі мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою позову із вимогою майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial