Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

10.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди, спричиненої злочином. Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 9073,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Золочівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року у кримінальній справі № 622/560/14-к [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом вчинення ДТП, що мало місце 13.06.2013 року, та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн., на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнено від відбування призначеного основного покарання. Так, 13.06.2013 року близько 14:00 год. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, рухався на автомобілі [NUMBER], зі швидкістю понад 100 км/год, по автодорозі сполученням "Харків - Золочів - КПП Олександрівка" в напрямку с. Олександрівка, разом з пасажирами [PERSON] та [PERSON] В результаті порушення Правил дорожнього руху мало місце ДТП, в якому пасажиру [PERSON] завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв'язку з чим він тривалий час лікувався та поніс матеріальні витрати в сумі 9073,00 грн. Окрім того, внаслідок вчинення злочину, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, яку він оцінює у 20 000,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, через канцелярію суду подали заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити, розгляд справи проводити за його відсутності. Дослідивши документи та матеріали справи, письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 05.11.2014 року по кримінальні справі №622/560/14-к відповідача було визнано винним у вчиненні злочину за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн., на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання. Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 05.12.2014 року. Згідно із ч. 4 ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду і ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідачем подано заяву про заперечення проти позовних вимог в повному обсязі в зв'язку з відсутністю обґрунтувань суми матеріальної та моральної шкоди. Між тим, саме заперечення також не містить жодних відповідних належних та допустимих доказів. Так, згідно наданих позивачем квитанцій та накладної № б/н від 26.07.2013 року вбачається, що позивач витратив на придбання лікарських засобів та набору імплантів загалом 9073 грн. Таким чином, [PERSON] зазнав матеріальної шкоди в сумі 9073 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 9073,00 грн. Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом установлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральних страждань, злочин, вчинений відповідачем призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань. Враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, перенесене лікування, очевидним є те, що вчиненим відповідачем злочином позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 2000,00 грн. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, водночас позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а тому його позов належить задовольнити лише частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути 263 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial