Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

\~ \~ 20 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 12 жовтня 2016 року на підставі наказу № 308-о голови Державного агентства рибного господарства України він був призначений на посаду старшого інспектора відділу, портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавству флоту рибної промисловості зі встановленням окладу згідно штатного розпису. 28 серпня 2017 року на підставі наказу № 151-о, першого заступника Голови Державного агентства рибного господарства України він був звільнений з вказаної посади у перший робочий день після тимчасової непрацездатності, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. Наказ про його звільнення був прийнятий на підставі службового листа заступника Голови Державного агентства рибного господарства України [PERSON] від 23.08.2017 року. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки воно відбулось з порушень норм Кодексу законів про працю України, а тому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від 28.08.2017р. № 151-0 «Про звільнення [PERSON]М.», в частині його звільнення з посади старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, через позбавлення посадової особи повноважень, визнати протиправним та скасувати службовий лист заступника голови Держрибагенства [PERSON] від 23.08.2017 р., прийнятий стосовно [PERSON] та поновити його на посаді старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості (а.с.2-8). В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, наголошуючи зокрема на те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм Кодексу законів про працю України. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до Положення про Державне агентство рибного господарства України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895 Держрибагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Згідно з пунктом 1.1 Положення про Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості Держрибагентства, затвердженого Головою Держрибагентства 26.12.2016, Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості (далі - Управління) є структурним підрозділом Держрибагентства. 12 жовтня 2016 року на підставі наказу № 308-о голови Державного агентства рибного господарства України [PERSON] був призначений на посаду старшого інспектора відділу, портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавству флоту рибної промисловості зі встановленням окладу згідно штатного розпису (а.с 11). 28 серпня 2017 року на підставі наказу № 151-о, першого заступника Голови Державного агентства рибного господарства України [PERSON] був звільнений з посади старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості у перший робочий день після тимчасової непрацездатності, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (а.с. 72). Як вбачається з вказаного наказу про звільнення позивача з займаної посади, він був виданий на підставі службового листа заступника Голови Державного агентства рибного господарства України [PERSON] від 23.08.2017 року (а.с.61-62). Досліджуючи питання щодо правомірності такого звільнення позивача з займаної посади, суд керується натупними нормами права. Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України, визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення, а також, сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до п. 5 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Як вбачається з наказу першого заступника Голови Державного агентства рибного господарства України від 28 серпня 2017 року № 151-о, позивач був звільнений з посади саме на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. З огляду на те, що позивачем та відповідачем під час розгляду справи по різному розумілась вищевказана норма права, суд погоджується з позивачем про теологічне (цільове) тлумачення підстав застосування цієї норми закону, оскільки саме по собі телеологічне тлумачення взагалі та у теорії праві призначене для встановлення цілей відповідно до об'єкта дослідження та дає відповідь на питання "для чого" в контексті доцільності та з огляду на предмет тлумачення. Так частину 1 статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII. [PERSON] набрав чинності 01 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. В пояснювальній записці до проекту вищевказаного Закону було вказано, що прийняття проекту Закону України «Про внесення до деяких законодавчих актів України (щодо захисту прав інвесторів)» дозволить більш чітко врегулювати питання, щодо процедур припинення повноважень (звільнення) та матеріальної відповідальності посадових осіб юридичної особи. Як наслідок, більш захищеними стануть інтереси як самої юридичної особи, так і її акціонерів (учасників), більш зрозумілими і врегульованими правовідносини у цьому сегменті ринку. Таким чином, пункт 5 ст. 41 КЗпП України поширюється лише на посадових осіб господарських товариств (підприємств, акціонерних товариств, тощо), які є спеціальними суб'єктами щодо яких може бути застосована вказана норма. За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування для звільнення позивача з займаної посади такої підстави, як п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у звязку з припиненням повноважень посадової особи, яка знаходиться на державній службі, суперечить зазначеній вище нормі трудового законодавства, та не могла бути застосована до займаної ним посади при вирішенні питання про його звільнення. Доводи представника відповідача про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII не визначено коло осіб, до яких він може або не може застосовуватися, тому звільнення позивача є правомірним, суд відноситься критично, з огляду на те, що хоча викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, але ж Держрибагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, отже не є\~\~ господарським товариством, а старший інспектор відділу, портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавству флоту рибної промисловості (яким був позивач), не є посадовою особою у розумінні п. 5 ч. 1\~ст.41 КЗпП України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення позивача є неправомірним. Крім того, досліджуючи питання щодо наявності обєктивних підстав для звільнення позивача з займаної посади, суд звернув увагу і на те, що наказ про звільнення позивача був прийнятий на підставі службового листа заступника Голови Державного агентства рибного господарства України [PERSON] від 23.08.2017 року, відповідно до якого зазначено факти надходження до Держрибагенства України скарг на дії старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості [PERSON], що як зазначено підриває авторитет відомства. Проте, в службовому листі не зазначено результати розгляду зазначених скарг, відповідно до яких факти викладені в скаргах не знаходили свого підтвердження, про що свідчать відповіді на них (а.с.19-27). Таким чином, зазначений службовий лист, на думку суду, не може бути єдиною підставою для прийняття наказу про звільнення позивача, оскільки викладені в ньому обставини про систематичність надходження скарг на [PERSON] не свідчать ще про те, що ці скарги є обґрунтованими та за результатами їх розгляду слід вживати таких заходів дисциплінарного стягнення до позивача, як його звільнення. Також сама по собі і наявність ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2017 по справі № 200/14195/17 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 42017042640000093 від 16.08.2017, відповідно до якої за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України здійснюється досудове розслідування також не може слугувати підставою для безумовного звільнення [PERSON] з займаної посади на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, оскільки вина останнього за відповідним вироком суду по цьому кримінальному провадженні на час винесення наказу - не була встановлена і досі рішення по цій справі не прийнято. Серед наведеного вище, в судовому засіданні також було встановлено, що у період з 23 серпня 2017 року по 22 вересня 2017 року позивач проходив курс стаціонарного лікування, на підтвердження чого відповідач отримав у подальшому відповідні медичні документи про непрацездатність [PERSON], про що представник відповідача не заперечував в судовому засіданні. Статтею 40 Кодексу законів про працю України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також, у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (стаття 40 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, також у інших випадках, зокрема припинення повноважень посадових осіб. Розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також, вимог статті 43 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також, у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також, у період перебування у відпустці (ч. 3 ст.40 КЗпП) стосуються, як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Враховуючи той факт, що наказ про звільнення позивача із займаної посади винесено 28 серпня 2017 року, тобто вже після оформлення лікарняного та у період тимчасової непрацездатності позивача, тому суд приходить до висновку про незаконність такого наказу, незважаючи на його відкладальну умову про звільнення [PERSON] у перший робочий день після тимчасової непрацездатності. З огляду на фактично встановлені в судовому засіданні обставини справи, з врахуванням наведених вище норм права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу Державного агентства рибного господарства України від 28.08.2017 року № 151-О «Про звільнення [PERSON]М.» Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування службового листа заступника голови Держрибагенства [PERSON] від 23.08.2017 р., який був підставою для видачі наказу про звільнення позивача, оскільки саме по собі визнання незаконним та скасування наказу Державного агентства рибного господарства України від 28.08.2017 року № 151-О «Про звільнення [PERSON]М.», тягне за особою і неправомірність підстав видання такого наказу. Крім того, відповідно до пункту 1.3 Положення про Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості Держрибагентства, діяльність Управління спрямовується, координується та контролюється Головою Держрибагентства та його заступниками відповідно до функціонального розподілу, затвердженого наказом Держрибагентства. Голова Держрибагентства розподіляє обовязки між своїми заступниками, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про державну службу», підпункту 13 пункту 12 Положення про Державне агентство рибного господарства України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895. Згідно з пунктом 2 Розподілу функціональних обовязків та повноважень між Головою Держрибагентства, його першим заступником та заступником, затвердженого наказом Держрибагентства від 06.09.2016 № 294 (із змінами) (далі - Розподіл) заступник Голови Держрибагентства координує роботу з реалізації державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства. Відповідно до пункту 16 Розподілу, заступник Голови організовує та контролює своєчасне виконання підпорядкованими структурними підрозділами та територіальними органами вимог Конституції України та законів України, Указів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінагрополітики та Держрибагентства, доручень Міністра та Голови, а також планів організації підготовки проектів актів, необхідних для забезпечення реалізації нормативно-правових актів (а.с.63-71). Заступник Голови Держрибагентства здійснює інші повноваження відповідно до Конституції та законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінагрополітики та Держрибагентства, доручень Міністра та Голови, інших актів законодавства. Згідно з частиною пятою статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» заступники керівника центрального органу виконавчої влади здійснюють повноваження відповідно до затвердженого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов'язків, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності керівника центрального органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов'язки виконує один із заступників відповідно до встановленого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов'язків. Таким чином, доводи позивача про те, що його звільнення прийнято на підставі службового листа службової особи, яка не мала повноважень щодо перевірки його діяльності на посаді старшого інспектора є безпідставними, про що додатково свідчить та обставина, що будь які конкретні висновки та результати цих перевірок сам службовий лист не містить, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення його на посаді старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості, з огляду на те, що фактично позивач на сьогоднішній день займає цю посаду, а на час ухвалення рішення сторони підтвердили, що трудова книжка з записом про його звільнення йому не видавалась і такий запис досі внесено до неї не було, а тому вимога про поновлення позивача на посаді, без фактичного звільнення його з цієї посади у передбаченій законодавством процедурі є передчасною. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд роз'яснював сторонам про їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а тому розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове їх задоволенні у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: partial