Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14 листопада 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання родини, чим ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище. Оскільки згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами немає, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином трирічного віку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві. Додатково зазначив, що сума аліментів у 600 грн. щомісяця визначалася позивачем виходячи із половини прожиткового мінімуму встановленого на час розгляду справи, але на його думку і ця сума занадто мала зважаючи на рівень росту цін. Відповідач проти задоволення позову заперечував частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі по 500 грн., щомісяця в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2010 року (а.с. 3). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 5, 6). Сторони по справі спільно не проживають більше двох місяців, за цей час відповідач матеріальної допомоги на утримання сім'ї не надає, чим ставить їх в скрутне матеріальне становище. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-184, 191 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 4 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91) держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Відповідач позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі по 500 грн. щомісяця на утримання сина в іншій частині позовних вимог просив відмовити. На підтвердження своїх заперечень надав до суду докази, а саме: довідку про отримання допомоги по догляду за дитиною №1557 від 27.08.2014 року (а.с. 20), характеристику (а.с. 22), довідку від 19.08.2014 року №835 проте, що згідно трудової книжки він ніде не працює з 2009 року (а.с. 21). Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи половина прожиткового мінімуму для дитини віком (до 6 років) складає не 600 грн., як стверджує представник позивача, а 529,50 грн. тому на думку суду в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, при ухиленні від цього обов'язку, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно із ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. В даному випадку норми закону передбачають право дружини або колишньої дружини, з якою проживає малолітня дитина, на утримання від чоловіка або колишнього чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років, і з моменту пред'явлення позову. Малолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем, яка працює, доглядає сина, який перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу не надає, домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами немає. З огляду на викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стягнення аліментів слід проводити з 12 серпня 2014 року, а саме з моменту подачі позову. В силу ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів, оскільки позивач при подачі позову до суду по закону була звільнена від сплати судового збору. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - відсутність у платника аліментів інших дітей; - інші обставини, що мають істотне значення, і приходить до висновку, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 530 гривень, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином трьох років.

Outcome: partial