Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21 квітня 2017 року. Від спільного проживання 7 жовтня 2005 року в них народився син [PERSON], 17 грудня 2006 року син [PERSON], та 15 вересня 2014 року син [PERSON]. 11 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час (з березня 2016 року по травень 2017 року) в сумі 10000 грн. за кожен місяць та стягувати в подальшому в розмірі 50 % від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягення сином [PERSON] повноліття, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не ухилявся від обов'язку утримувати своїх дітей. Крім того, позивач не вживала заходів щодо одержання аліментів від нього. Також просить суд врахувати стан здоров'я відповідача, а також те, що у нього перебувають на утриманні батьки похилого віку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На даний час офіційно працевлаштований. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до повноліття сина [PERSON], а потім на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття сина [PERSON] та, в подальшому на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідного до вимог ст. 185 ч. 1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А тому, позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про стягнення понесених нею додаткових витрат. Відповідно до вимог ст. 194 ч. 1 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Як з'ясовано судом позивач не вживала заходів щодо звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що в решті вимог позову необхідно відмовити.

Outcome: partial