Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на спадщину недійсним, визнання права власності на ? частину квартири та просить суд: -скасувати свідоцтво про право на спадщину за номером у Спадковому реєстрі 58640805, бланк свідоцтва НАТ 559358, виданого 27.02.2016 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, номер в реєстрі нотаріальних дій378, виданого на імя [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; -скасувати Витяг № 43098206 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 27.02.2016 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, згідно якого зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину за номером у Спадковому реєстрі 58640805, бланк свідоцтва НАТ 559358, виданого 27 лютого 2016 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, номер в реєстрі нотаріальних дій378, виданого на імя [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; -визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за свідоцтвом про право на спадщину на імя [PERSON]. При цьому, [PERSON] посилається на те, що після смерті його матері [PERSON], померлої 03.07.2015 року, він та його брат [PERSON], були єдиними спадкоємцями за законом першої черги. 15 листопада 2015 року [PERSON] взяв у [PERSON] грошову позику в розмірі 40\~000 гривень з зобовязанням повернути кошти до 25.02.2016 року, про що власноручно написав розписку. Будучи спадкоємцем за законом ? частини вищезазначеної квартири [PERSON] зобовязався на випадок неповернення коштів передати ? частину квартири [PERSON] шляхом відмови від прийняття спадщини. На теперішній час заборгованість [PERSON] не погасив, кошти не повернув. Тому, враховуючи взятий на себе [PERSON] обовязок відмовитись від спадкового майна, отримане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким сторони в рівних частках успадкували квартиру, підлягає скасуванню. Та враховуючи, що спадкодавець на день смерті постійно проживала з [PERSON] то останній має право на визнання за ним право власності на ? частину квартири. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням провести судове засідання без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] можуть бути частково задоволені з наступних підстав. Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 422248 видане 08.07.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис 653. Після її смерті відкрилась спадщина на 19/100 часток шестикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 146,4 кв.м., житловою площею 93,5 кв.м. Після смерті матері та до отримання вищезазначеного свідоцтва, 15 листопада 2015 року між сторонами був укладений договір, що вбачається з наданої суду розписки. Відповідно до умов укладеної угоди, відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 40\~000 гривень в рахунок ? частки своєї спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] Також відповідач зобовязався документи на прийняття спадщини матері не подавати, на частину квартири не претендувати. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НАТ № 559358, видане 27.02.2016 року державним нотаріусом [PERSON] (спадкова справа № 324/2015), зареєстроване в реєстрі за № 378, спадкоємцями за законом померлої [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] сторони по справі, які в рівних частках успадкували належне померлій майно у вигляді 19/100 часток шестикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 146,4 кв.м., житловою площею 93,5 кв.м. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк. Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами. Ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, враховуючи наявність свідоцтва про право на спадщину за законом (НАТ № 559358) та державну реєстрацію успадкованого речового права, суд доходить висновку, що сторони належним чином та вчасно звернулись до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини матері, та у встановленому порядку прийняли її. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Разом з тим, позивач не вів суду достатніх та обґрунтованих підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, не надав доказів того, що відповідач не мав права на спадкування. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ст..1267 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст..1274 ЦК України). Згідно з ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (протягом шість місяців з дня відкриття спадщини). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч.2 ст.1275 ЦК України). На момент отримання коштів відповідачем в рахунок своєї відмови від частки спадщини строк на вчинення такої відмови від спадщини не сплив, однак відповідачем не було здійснено. Такі обставини справи свідчать про те, що порядок набуття спадкового майна спадкоємцем не був порушений та в результаті була досягнута основна мета успадкування майна з реєстрацією права власності. Недотримання відповідачем взятого на себе обовязку відмовитись від спадкового майна не є достатньою підставою для визнання частково недійсним результат (свідоцтво) такого спадкування. Беручи до уваги вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. Щодо скасування витягу, варто зазначити, що ця вимога є похідною від першої та чинним законодавством взагалі не передбачена можливість скасування витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, оскільки такий витяг, за своєю природою, не є правостворюючим, відповідно, не породжує, не змінює та не припиняє будь-які права для осіб, а має лише інформаційний характер, містить певні відомості. Відповідно до п. 1.5 Положення про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569, реєстратори вносять відомості до Спадкового реєстру, перевіряють за даними Спадкового реєстру інформацію про наявність або відсутність посвідчених заповітів, спадкових договорів, заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину і видають (виготовляють) відповідні витяги та інформаційні довідки в порядку, встановленому цим Положенням. Проте, достатньо обґрунтованою суд вважає позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним право власності на ? частину спадкового майна [PERSON], яка була успадкована відповідачем, з огляду на наступне. Статтею 627 ЦК України передбачено наступне: відповідно до\~статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~ Вище судом було встановлено, що 15.11.2015 року відповідач отримав від позивача кошти в сумі 40 тисяч гривень в рахунок ? частини спадкового майна, що переходить йому як сину спадкодавця. Тобто, хоча сторонами і були змішані різні за своєю природою правовідносини позики та спадкування, однак, це не є підставою для недотримання відповідачем умов укладеної між ними угоди, адже факт отримання коштів здійснився але мета їх надання/отримання не була досягнута. Саме тому, враховуючи положення законодавства щодо аналогії права та закону, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу позивача про визнання за ним права власності на ? частку спадкового майна, що була прийнята [PERSON], який за двостороннім договором проігнорував взятий на себе обовязок та тим самим порушив майнові права позивача. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобовязання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Стаття 3 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Outcome: partial