Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просила стягнути з останнього на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно та додаткові витрати у розмірі 1262,50 гривень щомісячно, а всього 6262,50 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до дня закінчення навчання - до 30 червня 2023 року; стягнути з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно та додаткові витрати у розмірі 493 гривень щомісячно, а всього 5493 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 10 листопада 2001 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З 02 липня 2019 року відповідач покинув сім`ю, з сім`єю не проживає, звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, діти проживають з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач не спілкується з дітьми, не цікавиться їх справами. Разом з тим, відповідач з понеділка по п`ятницю на банківський рахунок доньки перераховує грошові кошти у розмірі 100 гривень на проїзд до місця навчання та повернення додому, харчування, а з 04 листопада 2019 року виявив бажання возити сина до школи. На даний час [PERSON] виповнилось 17 років і вона навчається на першому курсі денного відділення факультету «Міжнародних економічних відносин» Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, термін навчання - до 30 червня 2023 року. При цьому, донька навчається за контрактом і вартість навчання на рік становить 18800 гривень. Син [PERSON] навчається у школі за програмою «Інтелект України», вартість навчання за якою становить 2340 гривень на рік. Крім того, обоє дітей перебувають на обліку у лікаря у зв`язку з наявністю хронічних хвороб, потребують медичного обстеження два рази на рік, періодично проходять курс лікування, який призначається лікарем індивідуально. Так, зазвичай курс лікування на доньку коштує приблизно 10000 гривень на рік, для сина - приблизно 8000 гривень. Також дітям необхідно щорічно замінювати окуляри, на що витрачається приблизно 1500 гривень, та купувати ліки. Відповідач працює водієм, займається виготовленням меблів, однак офіційно не працевлаштований, має достатній рівень доходу, інших дітей не має, є здоровою працездатною особою, а тому може матеріально утримувати своїх дітей. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання двох дітей аліменти у розмірі 10000 гривень, по 5000 гривень на кожну дитину, а також додаткові витрати у розмірі 1262,50 гривень щомісячно до доньку (( 18800 +10000+1500)/2/12) та 493 гривні щомісячно на сина ((2340+8000+1500)/2/12). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 14 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому він визнав позовні вимоги частково, та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання двох дітей у розмірі по 2218 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також не заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат у розмірі 1500 гривень. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. Так, відповідач у відзиві на позов пояснив, що дійсно перебував у шлюбі з позивачем з 10 листопада 2001 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач, виконуючи свій обов`язок передбачений ст. 180 СК України, у добровільному порядку з моменту припинення шлюбних відносин з позивачем протягом всього часу постійно та регулярно приймав участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей як шляхом перерахування коштів на їх рахунки, так і шляхом придбання необхідних речей для них, зокрема: одягу, взуття, інших речей, а також оплачував їх навчання. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, однак зазначає, що сума, яку позивач просить з нього стягнути у розмірі 5000 гривень на кожну дитину щомісячно, для нього є непомірною, а тому, з огляду на відсутність у нього стабільного доходу, він згоден сплачувати аліменти на кожну дитину у розмірі по 2218 гривень, що на цей час відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, виходячи з вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». При визначенні розміру аліментів, відповідач просить врахувати, що він офіційно ніде не працевлаштований, не має постійного, стабільного доходу, проте є працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні інших осіб, ту обставину, що він у добровільному порядку та регулярно приймає участь в утриманні своїх дітей шляхом перерахування грошових коштів на їх рахунки, що частково підтвердила позивач в своєму позові, купує необхідні речі, сплачує кошти за їх навчання, сплачує послуги за користування інтернетом за місцем проживання та витрати, пов`язані з користуванням мобільними телефонами, приймає участь в організації та оплаті їх дозвілля (кінотеатр, кафе, тощо). Крім того, просив врахувати ту обставину, що позивач разом з дітьми зарєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] у будинку, що належить батьку відповідачу - [PERSON] , при цьому позивач ніякої участі в оплаті комунальних послуг не приймає, всі витрати по сплаті комунальних послуг за будинок несуть батьки відповідача, що, на думку останнього, також повинно вважатися участю в утриманні дітей і бути враховано при визначенні розміру аліментів. Також відповідач просив врахувати ту обставину, що з листопада 2019 року (з моменту подання позивачем позову) до цього часу на утримання дітей в якості аліментів ним було витрачено суму у розмірі 5130 гривень, яка складається з: грошових переказів на картку, витрат на послуги Інтернет, оплати мобільного зв`язку, та яку відповідач просить зарахувати при стягненні аліментів на утримання дітей з 07 листопада 2019 року. Відповідач категорично заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] до закінчення її навчання, а саме до 30 червня 2023 року, оскільки для цього відсутні правові підстави, [PERSON] на даний час є неповнолітньою, а тому відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, остагнній зазначив наступне. В своєму позові позивач визначає додатковими витратами: витрати на навчання дітей у звичайних учбових закладах (доньки - в університеті, сина - в ліцеї), витрати на лікування дітей (на доньку - 10000 гривень. Сина - 8000 гривень) та витрати на придбання дітям окулярів по 1500 гривень на кожного. Вважає, що витрати на навчання не вважаються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, є звичайними витратами, пов`язаними з розвитком дітей, а тому не можуть стягуватися як додаткові. Крім того, позивач самостійно сплачує витрати на навчання дітей, Договір про надання освітніх послуг укладений саме з ним. Щодо витрат на лікування дітей - позивачем не надано належних, беззаперечних та достатніх доказів на несення нею витрат у зазначеному розмірі. До позову позивачем долучені лише медичні довідки щодо наявності у дітей хронічних захворювань, будь-яких інших медичних довідок на підтвердження проходження лікування, висновків лікарів та їх рекомендації щодо призначеного лікування, доказів щодо вартості призначених ліків, які необхідно придбавати дітям, або які вже були придбані позивачем, останньою не надано. Відповідач постійно спілкується зі своїми дітьми і йому відомо, що вони за останній рік не проходили будь-яких медичних обстежень. Разом з тим, не зважаючи на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності щорічної заміни окулярів дітям та їх вартості, відповідач не заперечує проти стягнення з нього половини вартості окулярів у розмірі 1500 гривень, оскільки достовірно обізнаний про розлади зору у дітей, а також про необхідність заміни окулярів. Позивач у судовому засіданні, яке відбулось 28 лютого 2020 року, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що додаткові витрати складаються з витрат на лікування, а саме: обстеження, аналізи, придбання ліків, витрат на навчання та витрат на придбання окулярів. Відповідач перераховує на рахунок доньки по 100 гривень кожен день за домовленістю з останньою, також сплачує послуги за інтернет, та мобільний зв`язок, на даний час відвозить сина до школи. Вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти у заявленому неї розмірі та додаткові витрати, оскільки його дохід складає в середньому 20000 гривень щомісячно, який він отримує збираючи під замовлення меблі та працюючи неофіційно в службі таксі. Розмір її доходу становить 4200 гривень щомісячно та складається із заробітної плати, яку вона отримує, працюючи продавцем в магазині. Всі комунальні послуги за будинок сплачує батько відповідача. Крім того, позивач надала письмові пояснення, в яких зазначила, що з моменту припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачем у липні 2019 році, останній дійсно частково приймав участь в утриманні дітей, зокрема: сплачував витрати за послуги Інтернет за місцем проживання дітей у розмірі 180 гривень в місяць, послуги мобільного зв`язку для сина та доньки, перераховував кошти на картку доньки [PERSON] , сума яких з 04 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року склала 4370 гривень, тобто фактично по 64,30 гривень на день, які остання витрачала на проїзд до університету та власні потреби, при цьому ані позивач, ані донька не знали, що такі переказі здійснювалися відповідачем в рахунок аліментних зобов`язань. Враховуючи викладене, позивач заперечувала проти врахування таких коштів в якості сплачених аліментів під час постановлення рішення. Дійсно відповідачем був здійснений перерахунок коштів у розмірі 9400 гривень за навчання доньки, однак цю суму було відкладено зі спільного бюджету сторін, коли вони проживали однією родиною. При цьому позивач звертає увагу на те, що річна оплата за навчання доньки складає 18800 гривень, а за навчання сина в ліцеї - 2340 гривень, яку позивач з вересня 2019 року по березень 2020 року сплачує самостійно, а тому вважає твердження відповідача щодо несення ним витрат на навчання дітей намаганням останнього зменшити частину своєї фінансової відповідальності в утриманні дітей. Позивач просить стягнути з відповідача половину витрат на навчання доньки, що складає 9400 гривень на рік (783 гривні на місяць) до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2023 року і половину витрат на навчання сина, а саме 1170 гривень на рік (98 гривень на місяць) до досягнення останнім повноліття. Також у додаткові витрати позивач просить додати половину вартості на придбання окулярів для обох дітей у розмірі 1500 гривень. Що стосується витрат на лікування дітей, вона просить ухвалити рішення про 50-відсотке покриття всіх витрат на лікування і обстеження дітей відповідачем після їх фактичного понесення. Позивач зазначила, що відповідач має змогу сплачувати аліменти та додаткові витрати у заявленому нею розмірі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулось 28 лютого 2020 року підтримав пояснення позивача, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що додаткові витрати вони просять стягувати наперед щомісячними платежами, що відповідає вимогам ст. 185 СК України. Відповідач у судовому засіданні, яке відбулось 28 лютого 2020 року, визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей по 2218 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття, проти стягнення з нього додаткових витрат заперечував, значивши, що він не має постійної роботи, а отже і регулярного стабільного доходу, на даний час він не займається виготовленням меблів, працює неофіційно в таксі, його середньомісячний дохід складає приблизно 7000-9000 гривень. З моменту припинення шлюбних стосунків, він надає матеріальну допомогу своїм дітям, доньці перераховує кожний день по 100 гривень, також надає грошові кошти останній особисто, сплачує послуги за Інтернет, за мобільний зв`язок обом дітям, з листопада 2019 року по теперішній час сплатив на утримання дітей 9960 гривень, вважає ці кошти такими, що сплачені в рахунок аліментних зобов`язань, однак про це з позивачем він не домовлявся. Договір про сплату послуг за навчання [PERSON] укладений з ним, а тому він і сплачує такі послуги самостійно та має намір сплачувати такі послуги у подальшому до закінчення навчання донькою. З приводу вимог позивача про стягнення додаткових витрат на придбання окулярів зазначив, що він не заперечує приймати участь у несенні витрат на придбання окулярів , однак після фактичного їх придбання та за призначенням. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у судовому засіданні підтримала пояснення відповідача. У судове засідання, призначене на 26 березня 2020 року для виступу у судових дебатах сторони не з`явились, надали суду заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 10 листопада 2001 року в смт. Бабаї Харківського району Харківської області, актовий запис №35, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10 листопада 2001 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області 19 червня 2002 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 428046, видане Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області 26 лютого 2007 року). Зі змісту довідки Виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №1216 від 28 жовтня 2019 року вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS] належить на підставі свідоцва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. за реєстровим №909/2004, [PERSON] . Відповідачем надані квитанції про сплату комунальних послуг, наданих за вказаною адресою. Як вбачається зі змісту договору про надання освітніх послуг №2019.06.051.130.6.01.019 від 05 серпня 2019 року, укладеного між Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця та [PERSON] та довідки Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця №1833/26 від 29 жовтня 2019 року, [PERSON] навчається на денній формі навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця на факультеті «Міжнародні економічні відносини», термін навчання з 2019 по 2023 роки. Зі змісту п. 5 вказаного договору, вбачається, що розмір плати за надання освітньої послуги за весь строк навчання становить 75200 гривень. Порядок розрахунків за Договором встановлюється щосеместрово, способом 100% попередньої оплати за наступними строками їх внесення замовником: оплата за перший семестр поточного навчального року здійснюється до 10 вересня поточного року і становить 9400 гривень без ПДВ, оплата за другий семестр поточного навчального року здійснюється до 10 березня поточного року і становить 9400 гривень, а всього 18800 гривень без ПДВ за один навчальний рік. [PERSON] навчається в Покотилівському ліцеї «Промінь» у 7-Б класі за науково-педагогічним проектом «Інтелект України», оплата здійснюється за кошти батьків в сумі 260 гривень щомісячно, що підтверджується довідкою Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області №01-34/277 від 05 листопада 2019 року. Позивачем надані квитанції та видаткові накладні на підтвердження понесення нею витрат на придбання навчальних посібників. Як вбачається зі змісту довідки Амбулаторії загальної практики -сімейної медицини м.Мерефи Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради "Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» від 30 жовтня 2019 року, [PERSON] , 2002 року народження, знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом «Диспластичний остеохондроз поперекового відділу хребта. Задні протрузії дисків L4-L5, L5-Si. Множинні кила Шморля. Міопія середнього ступеня. Диспластична кардіопатія. Хронічний пієлонефрит сечосольовий діатез. ДЖВП». Дитина потребує педіатричного обстеження та профілактичного лікування. Як вбачається зі змісту довідки Амбулаторії загальної практики -сімейної медицини м.Мерефи Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради "Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» від 30 жовтня 2019 року, [PERSON] , 2007 року народження, знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом «Хронічна церебро-васкулярна недостатність на тлі функціональної нестабільності шийного відділу хребта. Системна недиференційована дисплазія сполучної тканини (аномальна хорда у л,ш серця), хронічна нефропатія. Міопія середньої важкості, спазм акомодації». Дитина потребує педіатричного обстеження та профілактичного лікування не менше двох разів на рік. Відповідачем надана виписка по його картковому рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», зі змісту якої вбачається, що відповідач здійснював періодичні грошові перекази на рахунок [PERSON] у період часу з 02 вересня 2019 року по 08 січня 2020 року, а також квитанції про здійснення таких переказів на рахунок [PERSON] , у період часу з 15 січня 2020 року по 25 лютого 2020 року. Судом встановлено, що відповідачем 07 серпня 2019 здійснена оплата за навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця [PERSON] у розмірі 9400 гривень. Також відповідачем надані квитанції на підтвердження оплати ним послуг мобільного зв`язку за номерами телефонів [NUMBER] та [NUMBER] (у період часу з 28 вересня 2019 року по 30 рудня 2019 року та з 17 січня 2020 року по 24 лютого 2020 року), які використовуються його дітьми. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що офіційно не працевлаштований, а тому не має регулярного, стабільного доходу. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Матеріали справи також не містять відомостей щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу. Зазначені обставини підтверджені позивачем у судовому засіданні Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом під час розгляду справи, неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось відповідачем в ході судового розгляду. Судом встановлено, що відповідач приймає участь в утриманні неповнолітніх дітей, про що останнім надані достатні докази, зокрема шляхом переказу грошових коштів на рахунок доньки [PERSON] , оплати послуг Інтернету та мобільного зв`язку, якими користуються неповнолітні діти, що фактично не заперечується позивачем. Суд також враховує ту обставину, що саме на відповідача покладений обов`язок щодо оплати навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця [PERSON] , оскільки саме він є стороною договору про надання освітніх послуг №2019.06.051.130.6.01.019 від 05 серпня 2019 року, укладеного з Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця. Так, відповідачем надана квитанція про сплату ним коштів у розмірі 9400 гривень 11 серпня 2019 рок за 1 семестр 2019 року за надання освітніх послуг [PERSON] , що підтверджує виконання ним умов договору. В судовому засіданні відповідач пояснив, що і надалі має намір сплачувати витрати на навчання доньки [PERSON] . Разом з тим, стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Оскільки судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по їх утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин. В ході судового розгляду з пояснень відповідача встановлено, що він не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, при цьому, у своєму відзиві він заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 5000 гривень на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий розмір аліментного зобов`язання для нього буде надмірним, при цьому згодний сплачувати аліменти у розмірі по 2218 гривень на кожну дитину щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 5000 гривень на кожну дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дітей, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень відповідача у судовому засіданні, його дохід складається з мінливих неофіційних заробітків і становить в середньому 7000-9000 гривень щомісячно. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 10000 гривень щомісячно (по 5000 гривень на кожну дитину) може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, позивач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, має рівний з батьком обов`язок утримувати дітей відповідно до вимог ст. 141 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд також враховує матеріальний стан позивача. Так, позивач отримує щомісячний дохід у розмірі 4200 гривень, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач разом з дітьми проживає в будинку, який належить батьку відповідача - [PERSON] . З пояснень сторін судом встановлено, що саме він сплачує комунальні послуги за весь будинок, а отже суд враховує, що витрати по сплаті комунальних послуг позивач не несе. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по вихованню та забезпеченню дітей лежить здебільшого на ній, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2300 гривень на кожну дитину щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі 2218 гривень на кожну дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. При цьому, суд не вбачає підстав для зарахування в якості аліментних зобов`язань сплачених відповідачем сум шляхом періодичних грошових переказів на картку доньки [PERSON] , на підтвердження чого ним надані квитанції та виписка по картковому рахунку, та сплати послуг Інтернет та мобільного зв`язку, оскільки, виходячи з положень частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Разом з тим, в ході судового розгляду позивач заперечувала проти наявності між нею та відповідачем домовленості щодо сплати вказаних коштів в якості аліментних зобов`язань відповідача. Відповідачем в ході судового розгляду також не надано будь-яких доказів щодо наявності між ним та позивачем домовленості з приводу виконання ним обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 07 листопада 2019 року. При цьому, суд стягує з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 180,183 СК України. На час звернення позивача з даним позовом (07 листопада 2019 року) і на сьогоднішній день [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою особою, а отже, при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд керується Главою 15 СК України, яка регулює правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, шо не позбавляє позивача можливості, після досягнення донькою повноліття звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в порядку Глави 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Суд роз`яснює позивачеві, що у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей, суд зазначає наступне. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченогостаттею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини. Відповідно до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути додаткові витрати на неповнолітніх дітей наперед у вигляді щомісячних платежів, на доньку у розмірі 1262,50 гривень, на сина - у розмірі 1500 гривень. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на розвиток здібностей дитини, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином. Якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК України. Так, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей пов`язані з їх навчанням, доньки - у вищому навчальному закладі, сина - в ліцеї за науково-педагогічним проектом «Інтелект України». Разом з тим, зазначені позивачем витрати на навчання доньки у вищому навчальному закладі не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей доньки (творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц. Навчання дитини у вищому навчальному закладі є загальним розвитком дитини. Судом не встановлено, що витрати позивача в цій частині зумовлені особливими обставинами, а витрати на навчання такими, що зумовлені розвитком її здібностей. Крім того, як вже зазначалося вище, саме на відповідача покладений обов`язок щодо оплати навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця [PERSON] , оскільки саме він є стороною договору про надання освітніх послуг №2019.06.051.130.6.01.019 від 05 серпня 2019 року, укладеного з Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця, при цьому відповідач в судовому засіданні пояснив, що має намір і в подальшому оплачувати послуги за навчання доньки. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на навчання сина в ліцеї за програмою «Інтелект України», суд також відмовляє у задоволенні вимог в цій частині, оскільки позивач просить стягувати такі витрати до повноліття [PERSON] , при цьому надає в обґрунтування вимог в цій частині лише довідку Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області №01-34/277 від 05 листопада 2019 року, зі змісту якої не вбачається терміну навчання [PERSON] за вказаною програмою. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. З матеріалів справи неможливо встановити термін навчання [PERSON] за вказаною програмою, стягнення таких витрат до повноліття [PERSON] суперечитиме вимогам СК України, а отже, з метою непорушення прав відповідача суд відмовляє у задоволенні вимог в цій частині у зв`язку з їх недоведеністю. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на навчання сина [PERSON] . У своїй позовній заяві позивач вказувала на те, що додаткові витрати на дітей викликані також придбанням ліків, необхідністю проведення медичного обстеження, лікування у зв`язку з наявністю хронічних хвороб. Так, дійсно позивачем надані достатні докази щодо наявності у дітей ряду захворювань, що не заперечувалось відповідачем по справі. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження несення витрат на медичне обстеження, лікування, придбання ліків для дітей у зв`язку із такими захворюваннями. Позивач просила ухвалити рішення в цій частині про 50-відсоткове покриття всіх витрат на лікування і обстеження дітей відповідачем після їх фактичного понесення, що не відповідає вимогам ст. 185 СК України, в розумінні якої додаткові витрати - це фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд не приймає до уваги в якості доказів несення витрат на лікування дітей надані позивачем чеки на придбання ліків, оскільки як пояснила позивач у судовому засіданні такі ліки були придбані на лікування бронхіту у дітей, що не входить до додаткових витрат на лікування дітей, які мають періодичний характер. З аналогічних підстав суд відмовляє і у стягненні додаткових витрат на придбання окулярів. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, він не заперечує сплачувати половину вартості на придбання окулярів для дітей, враховуючи наявність у них вад зору, однак згоден нести такі витрати за фактом їх придбання, виходячи з фактичної вартості окулярів. Позивачем в ході судового розгляду не надано жодних доказів на підтвердження вартості окулярів, а також на підтвердження необхідної періодичності їх заміни, а тому встановити дійсну вартість окулярів суд не має можливості. З цього приводу, суд також звертає увагу позивача на те, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на лікування, обстеження, придбання ліків та окулярів для дітей. Отже, виходячи із вищевказаних правових положень, саме на позивача покладений обов`язок зазначити, які фактичні витрати на утримання дітей, викликані особливими обставинами вона здійснила, або, які витрати у майбутньому необхідно їй буде понести, при цьому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.Таких доказів позивач в ході судового розгляду не надала, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині суд не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial