Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

11 жовтня 2019 року позивач ТОВ "Сучасний факторинг" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача борг в сумі 5010, 04 грн., комісію в сумі 7214. 40 грн., штраф в сумі 2404, 80 грн., інфляційні збитки в сумі 1481, 96 грн., три відсотка річних в сумі 400,80 грн. та 1921 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 19 грудня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №Т0057894 про надання кредиту в розмірі 5010, 04 грн. на купівлю смартфону. Грошові кошти були надані відповідачу строком на 18 місяців на умовах 4,5% щомісячної комісії за управління кредитом з щомісячним платежем 278, 35 грн. Відповідач не здійснив жодного платежу, в зв`язку з чим з нього належить стягнути штраф, передбачений умовами договору, з розрахунку 200, 40 грн. за кожен пропущений платіж, а всього 2404. 80 грн. та комісію за управління кредитом в сумі 7214. 40 грн. за період з 19.01.2017 року по 01.08.2019 року включно. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню збитки від інфляції в сумі 1481,96 грн. та 3% річних в сумі 400,80 грн. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути зазначені кошти в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити (а.с.71). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.68. 70), про причини неявки не повідомив. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 19 грудня 2016 року на підставі анкети-заявки на надання споживчого кредиту між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір №Т0057894 строком на 18 місяців, в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 5010. 04 грн., де вартість товару складає 4099.87 грн., загальна сума страхового платежу -910.17 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік, щомісячною комісією за управління кредитом 4,5%, з кінцевим терміном повернення кредиту 19 червня 2018 року (а.с. 22-24). Умовами договору також передбачено штраф при простроченні сплати чергового платежу в сумі 200,4 грн. Сума отриманого кредиту підлягає погашенню щомісяця згідно з Графіком платежів (а.с. 24). Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що сторони досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в договорі та додатках до нього. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідач навпаки, порушив умови договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення платежів, у зв`язку з чим має заборгованість за вище вказаним договором. З розрахунків заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що відповідач використав кредитні кошти, при цьому на погашення заборгованості не здійснив жодного платежу, що потягло нарахування неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Судом встановлено, що відповідач у передбачені договором строки, борг не повернув, чим порушив умови договору. Належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений висновок суду матеріали справи не містять. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає захистом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних затрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами. При цьому три проценти річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Згідно розрахунку, наданого позивачем, 3% річних за період з 19.01.2017 р. по 01.08.2019 р. складають 400.80 грн., збитки від інфляції за той же період складають 1481.06 грн., комісія за управління кредитом за той же період складає 7214, 40 грн. та штраф складає 2404. 80 грн. З вказаним розрахунком суд погоджується, оскільки розрахунок здійсненний з урахуванням визначених законодавством вимог. Стосовно стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 1481, 96 грн., то суд вважає цю вимогу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) використовується зокрема для підрахунку втрат від інфляції за ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Зазначений поріг був перевищений в березні 2017 року-104.2 %, квітні 2017 року-106,04%, травні 2017 року - 103.2%, листопаді 2017 - 103%, квітні 2018 року - 106.04%, липні 2018 року - 103.1%, травні 2019 року- 103%. Таким чином, збитки від інфляції склали 66,3 грн. Враховуючи викладене, суд вважає доведеною заборгованість відповідача за договором від 19 грудня 2016 року №Т0057894 в загальній сумі 15096.34 грн., яка складається з наступного: Борг 5010, 04 грн., комісія за користування кредитом в сумі 7214. 40 грн., штраф в сумі 2404, 80 грн., три відсотка річних в сумі 400,80 грн., інфляційних збитків в сумі 66,3 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1755,8 грн. (15096.34 грн. х 100 /16512 грн. = 91.4%, 1921 х 91.4% = 1755,8).

Outcome: partial