Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

05 березня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 17.07.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з неї заборгованість в розмірі 126321,82 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 6534,49 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 17.07.2012 року по 29.06.2018 року - 119787,33 грн., а також судові витрати. Ухвалою від 11 березня 2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 27 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. 17 квітня 2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 05 травня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження до 25 червня 2019 року. 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем подано відзив на позов, в якому вона просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 25.07.2016 року по 29.06.2018 року, посилаючись на п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг. Однак судовому засіданні відповідач повідомила, що змінила свою думку та не підтримує позицію, викладену у відзиві. Крім того, відповідачем подано до суду заяву по суті справи, в якій вона просила відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, так як в анкеті-заяві позичальника вказано, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання кредиту, однак вказані Умови не містять її підпису. Будь-яких доказів, що саме із цими Умовами вона була ознайомлена, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає, тому застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17.07.2012 року, останній платіж нею було здійснено 14.11.2015 року, з 26.11.2015 року у відповідача виникло прострочення заборгованості, а з позовом позивач звернувся лише 22.02.2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а Умови надання споживчого кредиту, пунктом 5.5 яких нібито встановлено позовну давність 50 років, не містить підпису відповідача. Тому, на думку відповідача, вона взагалі не була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, у зв`язку з чим такі Умови не можна вважати частиною договору. Крім того, правила надання банківських послуг викладено російською мовою, яка є незрозумілою для неї мовою, так як вона є українкою і володіє українською мовою. При цьому, позивачем не було дотримано умови обов`язковості застосування державної мови в публічних сферах суспільного життя, що визначено роз`ясненням Конституційного Суду від 99-го року, та, як наслідок, не було доведено до відома відповідача Умови і Правила надання кредиту, а тому відповідач не уклала у простій письмовій формі договір з банком, а отже і кредитні відносини не виникли. Крім того, в анкеті-заяві стоїть невідомо чий підпис, так як немає розшифрування (прізвище, ім`я, по батькові), тому позивач повинен довести, що цей підпис належить саме відповідачеві. При цьому відповідач просила вирішити питання щодо незаконного нарахування відсотків, штрафів, пені, а також встановити законність договору та кредитних відносин за недотриманням банком обов`язкових умов при підписанні договору позичальника. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просив задовольнити позов в повному обсязі. Щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування, то позивачем до позовної заяви долучена копія анкети-заяви на двох сторінках від 17.07.2012 року, з якої чітко вбачаються персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, а також особистим підписом засвідчила: «Я згоден(на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Крім того, вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Так як відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача на Умовах, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згідна з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Між сторонами було укладено договір приєднання (ст.634 ЦК України). Так, відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Правилами, Тарифами є договором про надання банківських послуг. Випискою з особового рахунку відповідача підтверджується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, частково сплачувала кошти на погашення заборгованості. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків лише недійсний правочин. Погашення кредиту за умовами договору здійснюється шляхом здійснення щомісячних обов`язкових платежів, які повинні бути внесені до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідачем було допущено прострочку. Так як відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а відповідач має заборгованість за кредитом, то розрахунок процентів позивачем здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.44/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, відмовилась від поданого нею першого відзиву, наполягаючи на її доводах в заяві по суті справи від 10.06.2019 року та пояснила, що в Приватбанку їй запропонували оформити кредитну картку, дали щось підписати, вона погодилась, підписала та отримала картку та нею користувалась. При оформленні картки Умови їй ніхто не роз`яснював та з цими Умовами вона зовсім не погоджується. На даний час картки у неї немає, так як вона ввела неправильний пін-код і банкомат забрав її картку. Банк їй не надсилав рахунки на сплату заборгованості, а також вона перебувала в скрутному матеріальному становищі, тому і перестала платити. Вона вважає, що позивач навмисно звернувся до суду з цим позовом лише зараз, щоб нарахувати їй більше відсотків - 126 тисяч грн., які, для неї, на даний час, сплатити нереально. При цьому, на її думку, позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, тому вона просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 липня 2012 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 17.07.2012 року, за яким отримала кредит в сумі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.5-7, 8, 9, 10-33, 34, 50, 51/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.44/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн., 03 вересня 2013 року розмір кредитного ліміту збільшено до 5600 грн., а 13 листопада 2013 року - до 6600 грн. /а.с.51/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.28/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що до стягнення з відповідача станом на 31 січня 2019 року належить заборгованість в сумі 126321,82 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 6534,49 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 17.07.2012 року по 29.06.2018 року - 119787,33 грн. /а.с.5-7/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, так як відповідач не виконала зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.31/. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил - до 25 числа поточного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснювала платежі по погашенню заборгованості до листопада 2014 року. Платіж, який вона повинна була здійснити до 25 грудня 2014 року, нею не здійснено. Таким чином, починаючи з 26 грудня 2014 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 грудня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 липня 2015 року включно, а далі з 24 липня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки, які позивач просить стягнути з відповідача по 29 червня 2018 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 липня 2015 року по 29 червня 2018 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 23 липня 2015 року включно в сумі 4002,40 грн. (а.с.5-7), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 24 липня 2015 року по 29 червня 2018 року в сумі 115784,93 грн. позивачу слід відмовити. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 10536,89 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 6534,49 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 4002,40 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Посилання відповідача на пропуск строків позовної давності є помилковими, виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. П.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років /а.с.22/. Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача, відповідач регулярно здійснювала платежі на погашення заборгованості до листопада 2014 року. Так, 28 листопада 2014 року було здійснено платіж на погашення заборгованості шляхом поповнення готівки в сумі 700 грн. в терміналі самообслуговування в смт Окни Одеської області, тобто вчинено дію, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу. Після цього, через рік після вказаної операції - 14 листопада 2015 року, на рахунок відповідача зарахована решта від здійсненої операції в сумі 25 грн. /а.с.52-55/. Надходження зазначених коштів на рахунок відповідача підтверджується і наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.5-7/. Таким чином, оскільки кредитним договором збільшено строк позовної давності до 50 років і вказаний строк з дати останнього платежу до моменту звернення до суду з позовом (згідно відмітки на поштовому конверті - 25.02.2019 р.) не пропущено, то підстав для застосування строку позовної давності немає. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тому посилання відповідача на те, що вона не має можливості погасити заборгованість за кредитом судом не приймаються до уваги. Думка відповідача щодо того, що кредитний договір між нею та позивачем не можна вважати укладеним, оскільки Умови та Правила викладені не українською, а російською мовою, є помилковою з огляду на таке. Так, ч.ч.1, 2 ст.10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/99 від 14.12.1999 року, на яке посилається відповідач, визначено офіційне тлумачення ч.1 ст.10 Конституції України, а саме: «Положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України). Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України.». На момент укладення кредитного договору, у 2012 році позивач (ПАТ КБ «Приватбанк») не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до ч.3 ст.10 Конституції України, в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Таким чином, на момент укладення кредитного договору, будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо недійсності договору через відсутність її підпису на Умовах та Правилах надання банківських послух та не ознайомлення її з цими Умовами, оскільки факт укладання кредитного договору відповідачем у встановленому законом порядку не оспорено, а відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, відповідач підписала анкету-заяву, що підтвердила в судовому засіданні. При цьому у вказаній анкеті-заяві, крім іншого, зазначено: «Я згоден(на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився(лась) і згоден(на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Більше того, відповідач прийняла умови договору, так як користувалася наданими їй на кредитну картку кредитними коштами та до певного часу належним чином виконувала умови договору. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач умисно довго не подавав позов до суду з метою збільшення розміру її заборгованості, а також не надсилав їй рахунки щодо погашення заборгованості, так як надсилання відповідачу рахунків по заборгованості, як і звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом є правом, а не обов`язком позивача, натомість отримання виписок про стан карткових рахунків та проведених операцій по рахункам є обов`язком відповідача (п.2.1.1.5.3 Умов та правил надання банківських послуг). Також помилковими є посилання відповідача на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки позов заявлено за договором про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, складовою частиною якого є Умови та Правила надання банківських послуг, а договір про надання споживчого кредиту фізичним особам передбачає надання споживчого кредиту на придбання конкретного майна.

Outcome: partial