Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

11 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 22 вересня 2011 року між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А та додаткова угода №1 до кредитного договору від 22 вересня 2011 року. Згідно з умовами кредитного договору, банк відкрив невідновлювальну кредитну лінію та видав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 291 900 гривен з розрахунку 17,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 22 вересня 2011 року по 21 вересня 2016 року з метою придбання транспортного засобу. 22 вересня 2011 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 69.3ДС/006/К09/2011-А. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги, у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором № 69.3ДС/006/К09/2011-А від 22 вересня 2011 року. Оскільки відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує належним чином, заборгованість за кредитним договором станом на 26 серпня 2014 року складає 266 971,27 гривень з яких: 209 195 гривень - кредитна заборгованість; 57 776,27 гривень - заборгованість за відсотками. Позивач звернувшись до суду просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором та пропорційно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 669,71 гривень. 17 червня 2015 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у суді першої інстанції з розглядалось питання про необхідність проведення почеркознавчої експертизи кредитного договору та договору поруки, у звязку з сумнівом у дійсності підпису відповідачів. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в рішенні зазначив, що позивачем не виконувались ухвали суду про витребування документів для проведення експертизи. На підставі чого він зазначив, що позивачем не надано суду беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Але, 03 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України ввів до банку тимчасову адміністрацію, що змінило внутрішню діяльність банку, перестало функціонувати правління банку, а банк очолює Уповноважений фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому питання надання оригіналів кредитного договору та договору поруки має іншу процедуру. У суду першої інстанції не виникало питання про надання позивачем додаткових доказів. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявилися, але відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідачів просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача [PERSON] та представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з вимог ст.ст.11, 60, 57 ЦПК України та зазначив, про недоведеність позовних вимог. А саме, на підтвердження позовних вимог позивачем відповідно до ухвали суду про витребування документів не надано оригіналів кредитного договору та договору поруки, а лише їх копії. Суду не надані інші докази по справі: письмові звернення відповідача про отримання кредиту, меморіальні ордери, банківські виписки з рахунку на якому відбувається облік нарахованих та погашених відсотків, тіла кредиту, а також інші документи, які підтверджують факт подальшого схвалення кредитного договору з боку відповідачів. Позивачем не надано суду беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. З матеріалів справи вбачається наступне. 22 вересня 2011 року між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А та додаткова угода №1 до кредитного договору від 22 вересня 2011 року. Згідно з умовами кредитного договору, банк відкрив невідновлювальну кредитну лінію та видав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 291 900 гривен з розрахунку 17,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 22 вересня 2011 року по 21 вересня 2016 року з метою придбання транспортного засобу, шляхом внесення щомісячних платежів у встановлені строки та розмірах згідно з графіком погашення кредиту (а.с.5-14 Т.1). Виконання зобов'язань за кредитними договорами забезпечено порукою відповідача [PERSON]. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 22 вересня 2011 року, 22 вересня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 69.3ДС/006/К09/2011-А (а.с.15-17 Т.1). 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором № 69.3ДС/006/К09/2011-А від 22 вересня 2011 року (а.с.28 -34 Т.1). 25 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» надіслав [PERSON], [PERSON] досудову вимогу з повідомленням про те, що 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором. Крім цього зазначив, що відповідачі у порушенні взятих на себе зобовязань не виконують умови кредитного договору у звязку з чим, станом на 20 травня 2014 року виникла заборгованість у сумі 257 085, 80 гривень (а.с.24-27 Т.1). Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 26 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А від 22 вересня 2011 року укладеного між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] станом 26 серпня 2014 року складає 266 971, 27 грн.: тіло кредиту 209 195 грн., відсотки 57 776 грн.(а.с.18 Т.1). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідачів [PERSON] заявляв клопотання про витребування доказів за кредитним договором, зокрема оригіналів кредитного договору та договору поруки для проведення почеркознавчої експертизи, оскільки останні не підписували оспорювани документи. Проте, позивачами дані документи для проведення експертизи суду не були надані. У судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням як представника позивача, так і представника відповідачів про витребування певних доказів апеляційним судом була постановлена ухвала про витребування документів. Представником позивача були надані оригінали кредитного договору та договору поруки, які були укладені між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON], [PERSON] Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Апеляційним судом відповідно до вимог ст.ст. 10, 213, 303, 315 ЦПК України, для зясування фактичних обставин по справі, що мають значення для правильного вирішення справи було розяснено представнику відповідачів [PERSON] за наявністю оригіналів кредитного договору та договору поруки, щодо призначення та проведення почеркознавчої експертизи. Але, представник відповідачів не скористався своїм правом на призначення почеркознавчої експертизи, а пояснив, що оспорювані договори відповідачами не підписувалися та такі докази не були надані позивачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так під час ухвалення рішення. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Договір є укладеним з моменту передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України) і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Тому, апеляційний суд, приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не спростували доводи, що кредитний договір та договір поруки вони не підписували і кредитні кошти не отримували. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 12 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2011 року між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А. Відповідно до п.1.7 зазначеного кредитного договору забезпечення виконання зобовязань за цим договором є застава транспортного засобу МАZDA CX-9, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить майновому поручителю [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу видано ВРЕВ м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецької області 21 вересня 2011 року, згідно з договору застави від 22 вересня 2011 року (а.с.6 Т.1). Згідно п. 3.2 та п.3.3 кредитного договору та графіку погашення кредитної заборгованості [PERSON] зобовязаний був щомісячно до 10 го числа включно кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом та проценти (а.с.5-13 Т.1) 20 січня 2012 року ПАТ «Кредитпромбанк» на адресу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були надіслані листи попередження про порушення строків повернення кредитної заборгованості станом на 18 січня 2012 року, яка складає 9 661,74 грн.(а.с.134-136 Т.1). 25 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» надіслав [PERSON], [PERSON] досудову вимогу з повідомленням про те, що 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором. Крім цього зазначив, що відповідачі у порушенні взятих на себе зобовязань не виконують умови кредитного договору у звязку з чим, станом на 20 травня 2014 року виникла заборгованість у сумі 257 085, 80 гривень (а.с.24-27 Т.1). На забезпечення виконання вимог кредитного договору між банком та [PERSON] укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням вимог укладеного кредитного договору станом на 26 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 266 971,27 гривень з яких: 209 195 гривень - кредитна заборгованість; 57 776,27 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. 25 листопада 2015 року представником позивача на адресу апеляційного суду були надіслані додаткові пояснення та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 22 вересня 2011 року, з якого вбачається. У звязку з невиконання відповідачами своїх зобовязань за кредитним договором, позивачем відповідно до узгоджених сторонами умов договору проведено розрахунок заборгованості за період з 21 травня 2013 року по 24 листопада 2015 року. З розрахунку надісланого позивачем вбачається, що розрахунок заборгованості наданий від дати взяття на баланс по клієнту Кредитпромбанк з [PERSON] із зазначенням всіх нарахувань штрафів, пені, відсотків: - сума заборгованості за кредитом за період з 21 травня 2013 року (20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги) по 24 листопада 2015 року складає 209 195 гривень; - сума заборгованості за відсотками за період з 25 листопада 2014 року по 24 листопада 2015 року складає 101 353,05 гривень; - пеня за період з 25 листопада 2014 року по 24 листопада 2015 року складає 75 286,90 гривень; - сума зі ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту за період з 25 листопада 2014 року по 24 листопада 2015 року складає 3 934,65 гривень; - сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту за період з 25 листопада 2014 року по 24 листопада 2015 року складає 2481,85 гривень (а.с.33-37 Т.2). Але, звертаючись до суду 11 вересня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» з позовними вимогами про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] просив стягнути заборгованість за кредитними договором станом на 26 серпня 2014 року у сумі 266 971,27 гривень, яка складається лише з: заборгованості за кредитом у розмірі 209 195 гривень, заборгованості за відсотками 57 776,27 гривень. Частиною 1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Тому, з наданого розрахунку вбачається, що позивачем не підтверджена сума заборгованості за відсотками та період виникнення такої заборгованості, оскільки: - у позовній заяві зазначається заборгованість за відсотками станом на 26 серпня 2014 року у сумі 57 776, 27 гривень, - з розрахунку заборгованості за кредитним договором наданого позивачем сума заборгованості за відсотками за період з 25 листопада 2014 року по 24 листопада 2015 року складає 101 353,05 гривень. Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 26 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А від 22 вересня 2011 року укладеного між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] станом 26 серпня 2014 року складає 266 971, 27 грн.: тіло кредиту 209 195 грн., відсотки 57 776 грн.(а.с.18 Т.1). Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за відсотками суттєво відрізняються один від одного. Вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позивачем в рамках розгляду даної справи не надано належного розрахунку суми заборгованості за відсотками, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити. Крім цього, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. 22 вересня 2011 року між відкритим акціонерним банком «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8В_69.3ДС/006/К09/2011-А та додаткова угода №1 до кредитного договору від 22 вересня 2011 року про надання кредитних коштів у розмірі 291 900 гривен на строк з 22 вересня 2011 року по 21 вересня 2016 року з метою придбання транспортного засобу. З розрахунку надісланого позивачем вбачається, що розрахунок заборгованості за тілом кредиту наданий за період з 21 травня 2013 року (20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги) по 24 листопада 2015 року та складає 209 195 гривень. З розрахунку заборгованості не вбачається внесення відповідачем [PERSON] за даний період часу щомісячних платежів на погашення заборгованості. У позовній заяві зазначається заборгованість за тілом кредиту станом на 26 серпня 2014 року у сумі 209 195 гривень. Отже, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав та заборгованість за тілом кредиту станом на 26 серпня 2014 року складає 209 195 гривень, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту з нього підлягає задоволенню. Що стосується солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 21 травня 2013 року по 24 листопада 2015 року вбачається, що згідно графіку погашення заборгованості відсутні щомісячні платежі, а тому виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14), а саме. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Ненадання позивачем даних щодо останнього щомісячного платежу по кредитному договору, позбавляє апеляційний суд можливості вирішити щодо відповідальності поручителя, а за таких обставин позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Виходячи з встановлених обставин наданих сторонами доказів та вимог закону позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 209 195 гривень підлягають задоволенню лише зі [PERSON]. Тобто, у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення зі [PERSON] заборгованості за тілом кредиту слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 266 971 гривню 27 копійок. Позовні вимоги задоволені у розмір 209 195 гривень, що складає 78,35 % ( (209 195 х 100) : 266971,27 = 78,35%). Розмір судового збору на час ухвалення рішення суду складає 3137 гривень 92 копійки. За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 669 гривен 71 копійку. 78.35% від сплаченого судового збору - 2091 гривня 72 копійки, які повинні бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача. А решта сума судового збору 1046 гривень 20 копійок, відповідно до розрахунку (3137, 92- 2091,72= 1046,20) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial