Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] 29 листопада 2013 року звернулася з позовом до суду до відповідача громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міськради, треті особи [PERSON] та Друга дніпропетровська держнотконтора про встановлення факту належності домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 грудня 2013 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, з метою усунення яких 19 грудня 2013 року позивачем було подано позовну заяву з додатками. Позивач у своєму позові посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері. Вона у встановлений законом строк звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, син померлої [PERSON] в своїй заяві від 3 листопада 2007 року відмовився від спадщини на користь позивача, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у померлої було відсутнє зареєстроване право власності на спірне домоволодіння. Іншим шляхом, крім судового, на теперішній час отримати спадщину позивач не має можливості. Позивач у своєму позові просила встановити факт належності [PERSON], померлій [INFO], домоволодіння [ADDRESS], та визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку, літ. А-1, прибудови, літ. а-1, загальною площею 22,5 м2, житловою площею 6,7 м2, сараю, літ. В, споруди 1, 2 - огорожі, хвіртки. У своїй заяві до суду представник позивача справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Другої дніпропетровської держнотконтори у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду просила справу слухати за відсутності свого представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], була [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 26, 28). Мати [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 1959 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 23). 16 березня 1979 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 23). 8 травня 1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 24). 25 вересня 2007 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 25). 30 квітня 1983 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 29). 9 вересня 1991 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 30). 5 серпня 1994 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 31). 12 лютого 2001 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 32). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 1998 року було визнано дійсною домашню угоду купівлі-продажу від 5 жовтня 1994 року домоволодіння [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 40). Право власності у встановленому порядку в КП «ДМБТІ» за життя [PERSON] зареєстровано не було. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 27). Після її смерті відкрилася спадщина у тому числі на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON], спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1273 ЦК України в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON], встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем протягом строку, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської держнотконтори (а.с. 83). [PERSON] протягом встановленого законом строку відмовився від належної йому частини спадщини на користь [PERSON] (а.с. 87 зворот). Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, була її донька [PERSON] Разом з тим, отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину за законом в нотконторі на спірне домоволодіння позивач не має можливості, оскільки право власності за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 1998 року у встановленому порядку [PERSON] за собою за життя не зареєструвала, тому Другою дніпропетровською держнотконторою постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3962/02-31 до с/с 1458/2007 від 9 жовтня 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З технічного паспорта на домоволодіння, виготовленого КП «ДМБТІ» станом на 11 квітня 2008 року, вбачається, що прибудову, літ. а-1, було побудовано у 2000 році (а.с. 44), тобто після ухвалення рішення суду від 25 лютого 1998 року, а тому даним рішенням питання по визнання права власності на цю прибудову не вирішувалося, документів, які б свідчили про узаконення цієї прибудови чи законного її будування, позивачем суду не надано, тому суд приходить до висновку, що зазначена прибудова була побудована самовільно. На підставі абз. 1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до абз. 1 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку, літ. А-1, загальною площею 11,0 м2, житловою площею 6,7 м2, сараю, літ. В, споруди 1, 2 - огорожі, хвіртки, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], оскільки, хоча право власності за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 1998 року і не було зареєстровано за [PERSON] в КП «ДМБТІ», іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування у судовому порядку, у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину. У задоволенні вимог стосовно визнання права власності в порядку спадкування за законом на прибудову, літ. а-1, позивачу відмовити. На підставі ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позовні вимоги про встановлення факту належності [PERSON], померлій [INFO], домоволодіння [ADDRESS] задоволенню не підлягають оскільки самою [PERSON] за життя це питання не вирішувалося, а на теперішній час ніким визнане рішенням суду право власності за померлою на спірне домоволодіння не оспорюється і під сумнів не ставиться, крім того, законом встановлений порядок переходу права власності на спірне домоволодіння - в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: partial