Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором оренди б/н від 12 серпня 2016 року в розмірі 4455,84 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 640,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору оренди № б/н від 12 серпня 2016 року відповідач отримав у строкове оплатне користування кіоск, який знаходиться за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 45. Розмір орендної плати згідно договору оренди, складав 1000 гривень на місяць та сплати за землю та використання електричних опор, яка стягується у розмірі, який буде вказано у квитанціях, які надходять на адресу позивача щомісячно, а також за використання електричних опор у розмірі, який буде вказано у квитанціях. Взяті на себе зобовязання за договором оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кіоск в оренду у належному стані та вчасно. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав /а.с. 86, 95-96, 97-98, 118/. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року відповідач отримав у строкове оплатне користування кіоск, який знаходиться за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 45 /а.с. 23/. За умовами договору оренди відповідач повинен сплачувати орендну плату яка складала 1000 гривень на місяць та сплати за землю та використання електричних опор, яка стягується у розмірі, який буде вказано у квитанціях, які надходять на адресу позивача щомісячно, а також за використання електричних опор у розмірі, який буде вказано у квитанціях. Строк оренди складав з 12 серпня 2016 року до 31 грудня 2016 року (а.с. 23). Під час укладання вищевказаного договору, сторони дійшли згоди, що відповідач, відразу після укладання договору передає позивачу орендну плату авансом за два місяці (серпень та вересень) у розмірі 2000 грн. Вищевказана сума була передана відповідачем, відповідно до домовленості щодо наступної сплати 12 листопада 2016 року подальшої орендної плати за Договором, що підтверджується написом, зробленим власноручно позивачем, на зворотному боці Договору - «следующая оплата аренды 12 ноября 2016 года» (а.с. 24). Взяті на себе зобовязання позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кіоск в оренду у належному стані та вчасно. У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання за договором оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року належним чином не виконав. Згідно копій претензій від 27 грудня 2016 року, та від 12 січня 2017 року позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за договором оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року (а.с. 41-44, 60-62). У звязку з невиконанням своїх зобовязань за договором оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року відповідач має заборгованість 4455,84 грн., яка складається з наступного: орендної плати 2500,00 грн., оплати за землю 1775,36 грн., оплати за користування електричними опорами за вересень 2016 року жовтень 2016 року 180,48 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зі свого боку не виконав умови договору оренди № б\\н від 12 серпня 2016 року. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд знаходить позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно квитанції № ПН2490 від 03 лютого 2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved