Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначив, що 08.08.2015 року о 12 годині 20 хвилин, відповідач [PERSON] в Криворізькому районі Дніпропетровській області на ґрунтовій дорозі «с. Недайвода - с. Красна Балка», керуючи транспортним засобом марки ВАЗ- 21051, державний реєстраційний номер 288-15АЕ, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожньої обстановки, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та у разі виникнення небезпеки для руху, де останній не вжив заходів для зменшення швидкості ж до зупинки транспортного засобу і здійснив зіткнення з рухаючись в зустрічному напрямку автомобілем марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3(а); 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП у ДТП, що сталася 08.08.2015 року в Криворізькому районі на ґрунтовій дорозі «с. Недайвода - с. Красна Балка», внаслідок якої автомобіль позивача, транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Транспортний засіб марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер ХТА21010020202344 належить позивачу, на праві приватної власності, про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ЯАА № 765783. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д48/11/15 від 26.11.2015 року сума матеріального збитку, завданого з точки зору володільця пошкодженого автомобіля марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер 77261АА, ідентифікаційний номер ХТА21010020202344, в цінах на дату 19.11.2015 року складає 11 448,45 грн. (Одинадцять тисяч чотириста сорок вісім гривень сорок п'ять копійок).(копія висновку додається). Одночасно до суми відшкодування, позивачем здійснено витрати на експертні послуги, які склали 1000,00 грн. (копія платіжної квитанції № 005875 додається). Сума загального відшкодування матеріальних збитків складає: 11 448,45 грн. (сума збитків, визначених експертизою) + 1000,00 грн. (вартість проведення експертизи) + 59 грн. (вартість кур'єрського відправлення ) = 12 507,45 грн. Відповідача, [PERSON], визнано винним у скоєному ним ДТП. Неправомірними діями відповідача мені, позивачу, та моїй сім'ї заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10000 грн. (десять тисяч гривень). Дружина позивача - [PERSON], [INFO], в 1997 році перенесла тяжке захворювання легень (туберкульоз) і тому з квітня по жовтень місяць кожного року вона проживає на дачі в кооперативі «Козацьке» поряд з с. Іскрівка Кіровоградської обл., якою позивач, володію на правах особистої власності. У вказаному кооперативі немає питної води і немає можливості купити продукти харчування, тому два рази в тиждень позивач привозив дружині на дачу необхідну воду та продукти. Для вказаних цілей сім'єю позивача був придбаний автомобіль марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Громадським або іншим транспортом до дачі добратися неможливо. Тому після того як автомобіль позивача став непридатним для користування після ДТП можливості добиратися до дачі стало неможливо. Також моя дружина, [PERSON], вже 45 років страждає на сахарний діабет і позивач в будь-який момент, коли дружині ставало погано, міг швидко забрати її з будь-якої точки міста чи з дачі і привезти в міську лікарню для надання необхідної допомоги. В день, коли сталося ДТП, 08.08.2015 року, позивач з дружиною поверталися з міста, куди відвозили сусідку з приступом гіпертонії. В момент, коли автомобіль відповідача ударив в автомобіль позивача, дружина, що сиділа на передньому сидінні пасажира, вдарилася головою об дзеркало, отримала гематому. Такий удар для дружини позивача міг обернутися повною втратою зору, оскільки два роки назад їй був поставлений діагноз «відшарування сітківки обох очей» (копія довідки клініки «Новий зір» додається). Крім вказаних вище обставин позивач вважає, що моральна шкода йому та його сім'ї була завдана цинічною поведінкою відповідача. Позивач, зі свої сторони здійснив всі необхідні дії аби уникнути зіткнення виконав. Після зіткнення з відповідачем у позивача з дружиною був шоковий стан, вони довгий час не могли прийти до тями, а тому не зразу вийшли з машини. Відповідач натомість, щоб поцікавитись нашим станом здоров'я, можливо необхідно було надати термінову медичну допомогу, натомість [PERSON] від'їхав від місця зіткнення і почав розглядати механічні пошкодження власного автомобіля. Пізніше на запитання позивача чому він допустив зіткнення зі стоячим автомобілем, відповідач іронічно відповів, що це не його вина, а винна трава на дорозі. Після скоєного ДТП 08.08.2015 року [PERSON] почав ухилятися від розмови про відшкодування шкоди на ремонт мого пошкодженого автомобіля, хоча позивач пояснив необхідність термінового ремонту. 19.11.2015 року судовим експертом [PERSON] було оцінено матеріальні збитки, завдані відповідачем в результаті ДТП автомобілю марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Про дату та час проведення експертизи відповідача було повідомлено належним чином, про що свідчить квитанція кур'єрської служби доставки, підписана [PERSON] (копія квитанції додається). Проте на момент проведення експертизи відповідач знаходився у відрядженні, на його прохання під час проведення експертного огляду 19.11.2015 року був присутній представник відповідача Після проведення експертизи на прохання відповідача зустрілися, проте з розмови стало ясно, що відповідач не збирається найближчим часом ремонтувати мою машину. Відповідач не збирається відшкодовувати завдані ним матеріальні збитки, щоб він міг повернути свій пошкоджений автомобіль у придатний для нормального використання стан. Після ДТП, позивачеві, та його близьким довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивач через втрату автомобіля, не міг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з переїздом, що спричинило зменшення ефективності праці. Крім того, раніше до ДТП, позивач з родиною на вихідних постійно із сім'єю виїжджали на дачу на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла Відсутність можливості всієї родиною позивача повернутися до нормального комфортного життя без автомобіля спричинила виникнення пригніченого етану, внаслідок чого почав до всього нервово відноситися. У зв'язку з ДТП і в результаті неможливості експлуатації автомобіля, для забезпечення нормальної життєдіяльності дружини, позивач змушений був винаймати інший транспорт, просити інших людей або ходити пішки 7 км. з автобусної зупинки в с. Недайвода, щоб добиратися до дачі. Розмір заподіяної, позивачеві, відповідачем моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести мені і моїй родині, та витрати, пов'язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що сталося зі мною та членами моєї родини. Розмір душевних страждань, позивача, і страждань родини, позивач оцінює в 10 000 гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачу, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних і фізичних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, зазначив обставини, що викладенні у позовній заяві. В суді відповідач представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову, враховуючи обставини, що викладенні у запереченнях проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено позивачу право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Позивач у попередніх судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач та представник відповідача на пропозицію суду, щодо призначення судової експертизи по визначенню вартості пошкодження, в результати дорожньо транспортної пригоди, суду пояснили, що не мають бажання заявляти клопотання про призначення судово товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. В судовому засіданні, що позивач [PERSON] є власником легкового автомобілю марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу ААА 554977 від 01.10.2003 року. Постановою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, що було змінено постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року [PERSON], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього і адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок. В постанові Криворізького районного суду від 19 серпня 2015 року, зазначено, що 08.08.2015 року о 12 годині 20 хвилин, відповідач [PERSON] в Криворізькому районі Дніпропетровській області на ґрунтовій дорозі «с. Недайвода - с. Красна Балка», керуючи транспортним засобом марки ВАЗ- 21051, державний реєстраційний номер 288-15АЕ, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожньої обстановки, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та у разі виникнення небезпеки для руху, де останній не вжив заходів для зменшення швидкості ж до зупинки транспортного засобу і здійснив зіткнення з рухаючись в зустрічному напрямку автомобілем марки ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3(а); 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Статтею 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Згідно ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~ Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та розясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, розмір заподіяної шкоди після відновлювального ремонту за встановлених обставин перебуває в межах ліміту полісу страхування 50000,00 грн., заподіючвачем шкоди, а так само відповідачем власником транспортного засобу страховика про згоду на відшкодування не повідомлялося, тому така виплата підлягає відшкодуванню страховиком відповідно до умов договору страхування та ст.21, п.22.1 ст. 22 вказаного Закону. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. [PERSON] відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення, підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не пізніш як через пятнадцять днів з дня їх прийняття. Верховним Судом України в Постанові від 20 січня 2016 року по справі 6-2808цс15, що опубліковано на офіційному веб-сайті Верховного Суду України встановлено наступну правову позицію, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана, зокрема, фізичній неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 17 Постанови пленуму Верховного суду України за 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово - експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Оскільки сторони по справі не наполягали на проведенні експертизи по справі, висновки експерта, надані [PERSON] не викликають у суду щодо достовірності, судовий експерт [PERSON] входить до Державного реєстру атестованих судових експертів, що підтверджується інформацією з реєстру атестованих експертів, що розмішана на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, свідоцтво експерта номер продовжено до: 22-05-2018 року, суд вважає належним та допустимим доказом висновок експертного автотоварознавчого дослідження №Д48/11/15 від 26 листопада 2015 року. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 11448 гривень підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтують на закону та враховуючи ту обставину, що сторони по справі не бажали проведення судової експертизи, щодо визначення вартості пошкодження майна. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються за законні підлягають частковому задоволенню, враховуючи принцип розумності та справедливості. Відповідно до частини 3 статті 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial