Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

07 жовтня 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 04.04.2008 року був укладений кредитний договір №692Т, відповідно умов якого банк надав позичальнику 15000грн., на строк до 04.04.2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 262,50грн. на місяць. У випадку несплати або несвоєчасної сплати трьох поспіль місячних платежів застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних. Крім того за прострочення сплати передбачених кредитним договором коштів застосовується пеня у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань між банком та [PERSON] 04.04.2008 року був укладений договір поруки №692Т/П за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком у тому ж розмірі зобов'язань що й позичальник. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань, банк у травні 2009 року звернувся з позовом до суду та рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки від 11.12.2009 року з відповідачів солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 15077,45грн., яка за виконавчим провадженням була стягнута 17.10.2012 року. Внаслідок зазначеного банк вважає, що має право нарахувати комісійну винагороду, проценти та пеню за весь час користування кредитом з 15.05.2009 року по 17.10.2012 року, а саме проценти у сумі 11787,75 грн., комісію у сумі 10762,50грн., пеню у сумі 82247,71грн., що дорівнює загальній сумі 104797,96грн. Заочним рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 24 січня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 4 квітня 2008 року, проценти за користування кредитом у сумі 11787 грн. 75 коп., комісію за надання кредиту у сумі 10762 грн. 50 коп., пеню за прострочення виплат по кредитному договору у сумі 3000 грн., судовий збір у сумі 255,50грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати заочне рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 24 січня 2014 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що вирішуючи питання про зменшення пені, суд повинен врахувати як інтереси Позичальника, так і інтереси кредитора. При ухваленні оскаржуваного рішення суд врахував інтереси відповідача, однак не звернув уваги на інтереси банку. Адже, надаючи кредит, банк розраховує на своєчасне повернення кредитних коштів, сплату комісійної винагороди та відсотків за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, у банка виникають збитки, які негативно відображаються на його господарській діяльності та унеможливлюють виконання банком власних зобов'язань перед вкладниками. Також зазначив, що банк пред'явив вимогу до поручителя в межах строку, встановленого договором поруки та визначеним нормами діючого цивільного законодавства. Проте, суд на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у відношенні [PERSON] Представник позивача Литвиненко Ю.П. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердження чого є докази, які мають місце на аркушах справи 137-139. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, осіб присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 4 квітня 2008 року укладено кредитний договір №692Т, відповідно до умов якого банком надано [PERSON] кредит у сумі 15000 грн. на строк до 4 квітня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 262,50 грн. на місяць. У випадку несплати або несвоєчасної сплати трьох поспіль місячних платежів застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних. За прострочення сплати передбачених кредитним договором коштів застосовується пеня у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. (а.с. 17-19). На підставі кредитного договору на платіжну карту [PERSON] банком перераховано 15000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №554/13344 від 04.04.2008 року, чеком №0285 від 04.04.2008 року та розпискою [PERSON] про отримання платіжної картки (а.с. 15-16). Рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки від 11.12.2009 року з [PERSON] та [PERSON], як поручителя, стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 15077,45грн. Рішення набрало чинності та було виконано 17.10.2012 року, внаслідок чого позивач набув право на відсотки за користування кредитом у сумі 11787,75грн за період з 13.04.2009 року по 16.10.2012 року, по сплаті комісії за надання кредиту за період з 09.04.2008 року по 30.09.2012 року у сумі 10762,50грн., по сплаті пені за прострочення виплат по кредитному договору за період з 20.09.2012 року по 20.09.2013 року у сумі 82247,71грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та тривалого виконання рішення суду про дострокове погашення боргу, позивач має право на стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам у сумі 11787,75грн та комісії у сумі 10762,50грн. Нарахована позивачем пеня підлягає зменшенню до 3000грн., внаслідок її надмірності, порівняно із сумою спричинених банку збитків та з урахуванням матеріального стану відповідача. Відносно позовних вимог до поручителя [PERSON], щодо солідарного стягнення боргу судом першої інстанції було відмовлено. Суд дійшов висновку, що порука припинена, оскільки позивач в 2009 році звертався до суду з вимогами про дострокове повернення кредиту. За результатами звернення було ухвалене рішення про солідарне стягнення боргу, яке набуло чинності та було виконано боржниками. Оскільки банк скористався своїм правом заявити вимогу про дострокове повернення кредиту, строком виконання зобов'язання за кредитним договором є дата набрання рішенням суду від 11.12.2009 року законної сили. Порука вважається припиненою, так як протягом трьох років після вказаної дати банк не пред'явив до поручителя будь яких вимог. Проте, в повному обсязі із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п.5.1 Договору поруки №692Т/П від 04.04.2008 року, укладеного між банком та [PERSON], порука припиняється з припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя. Кредитний договір між банком та позичальником був укладений 04.04.2008 року. Згідно з п.3.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався повністю повернути отримані кредитні кошти до 04.04.2011 року. Таким чином, згідно з положеннями договору поруки банк має право пред'явити вимоги до поручителя до 04.04.2014 року.(а.с.17-23) Висновок суду першої інстанції, що строком виконання зобов'язання є дата набрання рішенням суду від 11.12.2009 року законної сили не ґрунтується на законі, оскільки у відповідності до положень ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Посилання судом першої інстанції на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України в якості обґрунтування відмови в задоволенні позову, щодо солідарного стягнення з [PERSON] боргу не відповідають обставинам справи. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явленням вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Проте, кредитний договір укладено 04 квітня 2008 року строком на 36 місяців, тобто до 04 квітня 2011 року. Оскільки банк скористався своїм правом на звернення до суду, звернувшись із вказаним позовом у 2009 році, а строк виконання кредитного зобов'язання встановлено до 04 квітня 2011 року, немає підстав вважати, що договір поруки припинився, а як наслідок відсутні підстави для звільнення поручителя від виконання зобов'язань. У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки(пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення. (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань") Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для зменшення неустойки(пені) внаслідок її надмірності, та погоджується з її розміром 3000грн., оскільки відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі отримує невелику заробітну платню, орендує житло, утримує малолітнього сина [INFO]. Довід апеляційної скарги, стосовно того, що з відповідачів повинна бути стягнута неустойка(пеня) в розмірі 82247,71грн., оскільки позивачу спричинені збитки неспроможний. Даний висновок витікає з того, що сума обчисленої позивачем неустойки в 5,5 рази(82247,71грн.. : 15077,45грн.) перевищує суму заборгованості по кредитному договору. У відповідності до ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на зазначене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо солідарного стягнення з поручителя боргу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованості по кредитному договору № 692 Т від 4 квітня 2008 року по процентам за користування кредитом у сумі 11 787 грн. 75 коп., комісії за надання кредиту у сумі 10762 грн. 50 коп., пені у сумі 3 000 грн. за прострочення виплат по кредитному договору. У відповідності до положень ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З огляду на зазначене з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору по 176,40грн.(235,2грн. + 117,6грн.) з кожного.

Outcome: partial