Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , у якій просить визначити заходи тимчасового обмеження прав щодо останнього та покласти на нього обов`язки, а саме: -заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею, як з постраждалою особою, за адресою: [ADDRESS] . -обмежити [PERSON] , [INFO] спілкуватися з постраждалими дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з врахуванням рішення про визначення дати, часу та місця зустрічей батька з дітьми, яке буде винесено органом опіки та піклування Коломийської міської ради. В обґрунтування заяви зазначається, що заінтересованою особою неодноразово вчинялось фізичне та домашнє насильство стосовно неї, яке носить систематичний характер. Кожного дня разу погрожує їй фізичною розправою, що призводить до постійних фізичних та психологічних страждань та фактично унеможливлює на даний час проживання з ним в одному будинку, адже таке проживання фактично становить небезпеку для її життя. 20 липня 2019 року близько 20.00 год. в м. Коломия по [ADDRESS] [PERSON] вчинив з заявницею конфлікт під час чого вживав нецензурні слова, голосно кричав, чим вчинив акт психологічного насильства в сім`ї. По даній події були складені всі необхідні документи в Коломийському відділі поліції і 27 вересня 2019 року суддею Коломийського міськрайонного суду Потятйнником Ю.Р. було винесено постанову в справі № 346/4621/19 згідно якої [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.1 73-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дана постанова залишена в силі рішенням Івано-Франківського апеляційного суду. 04 грудня 2019 року заявниця вимушена була звертатися з заявою до Коломийського відділу поліції в зв`язку з тим, що [PERSON] в присутності дітей штовхав її, обзивав нецензурними словами, ображав. Згідно супровідного листа від 26.12.2019р. за вихідним № 19274/108/56-2019 вбачається, що в результаті перевірки заяви було встановлено, що заінтересована особа письмово пояснив, що не вчиняв протиправних дій відносно заявниці і з ним було проведено профілактичну бесіду по недопущенню в майбутньому протиправних дій. 09 грудня 2019 року заявниця виявила, що [PERSON] забрав без її відома її закордонний паспорт та закордонні паспорти їх спільних дітей і не віддавав їх в зв`язку з чим заявниця вимушена була знову звертатися до Коломийського відділу поліції з відповідною заявою. Згідно довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО за № 13274 від 09.12.2019р. вбачається, що не встановлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення і опитаний з даного приводу [PERSON] письмово пояснив, що він дійсно забрав дані документи, оскільки він планує влітку відвезти на відпочинок закордон дітей, а для цього йому необхідні дані паспорти. Так, 27.02.2020 року біля 18.25 год. в [ADDRESS] в житловому будинку [PERSON] двічі вдарив заявницю внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.02.2020 року підтверджено про відкриття кримінального провадження за № 12020090180000193 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 125 КК України. . Виписним епікризом з медичної карти № 2512 стаціонарного хворого підтверджено перебування заявниці на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська центральна районна лікарня Коломийської районної ради» в період з 28.02.2020 року по 04.03.2020 року з діагнозом «Забій грудної клітки і грудини. Вегетосудинна дистонія за змішаним типом. Астенічний синдром». В зв`язку з даною подією, заявниця разом з дітьми вимушена була почати проживати за іншою адресою для уникнення нових можливих конфліктних ситуацій. Заявниця в судовому засіданні підтримала подану заяву у повному обсязі. Просить задовольнити вимоги заяви. Заінтересована особа в судовому засіданні вимоги заяви не визнав. Вказує,що не ображав свою дружину і не бив її. Заявниця не дає йому можливості зустрічатись з дітьми,яких він не бачив з лютого 2020 року. Просить суд постановити рішення,яким зобов`язати заявницю надати йому можливість бачити дітей. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні встановлено, що заявниця та заінтересована особа перебували у зареєстрованому шлюбі. 15 жовтня 2019 року рішенням Коломийського міськрайонного суду зареєстрований шлюб між сторонами було розірвано і малолітніх дітей залишено проживати з заявницею. Як вбачається з матеріалів справи , сторони продовжують спільно проживати в будинку [ADDRESS] . На даний час між сторонами слухається в Коломийському міськрайонному суді судовий спір з приводу поділу майна. Однак, з липня 2019 року по лютий 2020 року ,заінтересована особа [PERSON] неодноразово вчиняв насильницькі дії щодо заявниці,внаслідок чого притягувався до адміністративної відповідальності,а також його було попереджено про недопустимість насильницьких дій щодо заявниці та дітей,та про адміністративну та кримінальну відповідальність. Заінтересована особа висновків для себе не зробив. Так,в матеріалах справи є Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.02.2020 року,яким підтверджено про відкриття кримінального провадження за № 12020090180000193 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 125 КК України. . Виписним епікризом з медичної карти № 2512 стаціонарного хворого підтверджено перебування заявниці на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська центральна районна лікарня Коломийської районної ради» в період з 28.02.2020 року по 04.03.2020 року з діагнозом «Забій грудної клітки і грудини. Вегетосудинна дистонія за змішаним типом. Астенічний синдром». В зв`язку з даною подією, заявниця разом з дітьми вимушена була почати проживати за іншою адресою для уникнення нових можливих конфліктних ситуацій. На даний момент заявниця разом з дітьми проживає у своїх батьків,що не заперечує заінтересована особа. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидіюдомашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша (міститься в першому реченні абз. 1) має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма (в другому реченні того ж абзацу) охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма (сформульована в абз. 2) визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited v. Ukraine», № 19336/04, § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи - [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,правовою позицією Верховного Суду постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) ,та

Outcome: partial