Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

08 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому остаточно уточнивши позовні вимоги згідно заяви від 07 листопада 2017 року просить: - визнати автомобіль Сhегу Еlаrа, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; - визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на автомобіль Сhегу Еlаrа, державний номерний знак [NUMBER] становить 1/2 частину; - стягнути на користь позивача вартість 1/2 частини автомобіля Сhегу Еlаrа, державний номерний знак [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 23 серпня 2015 року в сумі 56567 грн.; - визнати грошовий вклад в сумі 120000 гривень, внесений 28.07.2015 на номер рахунку 26304614736492 в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» та грошовий вклад в сумі 20320 грн., внесений 22.07.2015 на номер рахунку 26300614734335 в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритий на імя [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; - визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на грошовий вклад в сумі 120000 гривень, внесений 28.07.2015 на номер рахунку 26304614736492 в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритий на імя [PERSON] та на грошовий вклад в сумі 20320 гри., внесений 22.07.2015 на номер рахунку 26300614734335 в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритий на імя [PERSON] становить 1/2 частину та складає 60000 гривень та 10160 грн. відповідно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 23 серпня 2015 року; - визнати за позивачем право на 1/2 частину грошового вкладу на рахунку 26304614736492, відкритому на імя [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 60000 грн. та на 1/2 частину грошового вкладу на рахунку 26300614734335, відкритому на імя [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 10160 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 23 серпня 2015 року; - стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 70160 грн.; - визнати мякі меблі (виробництво Німеччина) вартістю 14000 грн., тумба комплект (Іспанія) вартістю 4300 грн., електро-камін вартістю 6500 грн., телевізор вартістю 8000 грн., музичний центр караоке вартістю 1900 грн., диван вартістю 3500 грн., тумба комплект з дзеркалом вартістю 2500 грн.; компютер вартістю 4000 грн., меблі під компютер 2300 грн., стіл обідній з металу та скла вартістю 3000 грн., холодильник вартістю 10000 грн., плед шерстяний вартістю 300 грн., одіяло пухове вартістю 1000 грн., вбудовані меблі та техніка: кухня вартістю 9000 грн., плита електрична вартістю 1000 грн., духовка електрична вартістю 4000 грн., машина посудомийна вартістю 3000 грн., витяжка вартістю 2700 грн., машина пральна вартістю 5000 грн., шафа-стінка для коридору 2 шт. - вартістю 6000 грн. кожна, шафа-стінка для ванної кімнати вартістю 3000 грн., соковижималка вартістю 300 грн., мясорубка вартістю 3000 грн. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; - визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на мякі меблі (виробництво Німеччина) вартістю 14000 грн., тумба комплект (Іспанія) вартістю 4300 грн., електро-камін вартістю 6500 грн., телевізор вартістю 8000 грн., музичний центр караоке вартістю 1900 грн., диван вартістю 3500 грн., тумба комплект з дзеркалом вартістю 2500 грн.; компютер вартістю 4000 грн., меблі під компютер 2300 грн., стіл обідній з металу та скла вартістю 3000 грн., холодильник вартістю 10000 грн., плед шерстяний вартістю 300 грн., одіяло пухове вартістю 1000 грн., вбудовані меблі та техніка: кухня вартістю 9000 грн., плита електрична вартістю 1000 грн., духовка електрична вартістю 4000 грн., машина посудомийна вартістю 3000 грн., витяжка вартістю 2700 грн., машина пральна вартістю 5000 грн., шафа-стінка для коридору 2 шт. - вартістю 6000 грн. кожна, шафа-стінка для ванної кімнати вартістю 3000 грн., соковижималка вартістю 300 грн., мясорубка вартістю 3000 грн. становить 1/2 частину; - визнати за позивачем право власності на електрокамін вартістю 6500 грн., музичний центр караоке вартістю 1900 грн., диван вартістю 3500 грн., компютер вартістю 4000 грн., меблі під компютер 2300 грн., холодильник вартістю 10000 грн., плед шерстяний вартістю 300 грн., одіяло пухове вартістю 1000 грн., духовка електрична вартістю 4000 грн., машина пральна вартістю 5000 грн., мясорубка вартістю 3000 грн. (на загальну суму 44200 грн.). Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме згоден передати позивачу електрокамін, музичний центр караоке, компютер, меблі під компютер, плед шерстяний, одіяло пухове, мясорубку, проте заперечує щодо визначеної позивачем вартості цього майна. Також відповідач зазначив, що в квартирі відсутні мякі меблі (виробництва Німеччина) та диван, про які позивач вказала у своєму позові, так як його дружина [PERSON] була хвора на рак молочної залози і мякі меблі стали не придатними до використання, а тому після її смерті відповідач їх знищив та купив нові меблі. Також у квартирі відсутні інші зазначені позивачем речі: телевізор Самсунг вартістю 8000 грн., холодильник вартістю 10000 грн. та пральна машина вартістю 5000 грн., а посудомийна машина є в наявності, але в неробочому стані. Крім того, відповідач заперечує проти виділення у власність [PERSON] духовки електричної, так як вона є вбудованою у кухонний гарнітур і позивач, як співвласник квартири має право на користування кухнею в цілому. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 5), яка доводилася дочкою позивачу та дружиною відповідачу. За життя, а саме 26 вересня 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] (а/с 11). Позивач зазначила, що щодо майна, набутого під час шлюбу, але оформленого на імя чоловіка спадкодавця - [PERSON], нотаріусом не були видані свідоцтва про право на спадщину, оскільки частка спадкодавця в цьому майні не визначена та не підтверджена правовстановлюючими документами. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено (а/с 152-153). Судом також встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] було зареєстровано 04 жовтня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 1591, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а/с 7). За інформацією Регіонального сервісного центру в Чернігівській області від 10.01.2017 № 31/25/6-18106, наданої на запит суду, згідно облікових баз даних транспортний засіб Сhегу Еlаrа, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований 12.08.2012 за [PERSON]. З 18.10.2016 по теперішній час даний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] (а/с 139). Відповідач у судовому засіданні пояснив, що продав автомобіль дуже дешево, оскільки він мав поганий технічний стан. Згідно витребуваної судом інформації у Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» від 15 грудня 2016 року, на імя [PERSON] у період з 2005 року по 2010 рік включно обліковувались: поточний рахунок № 262071481635 (дата відкриття 02.04.2008, дата закриття 15.12.2013, рахунок закрито, залишок коштів відсутній), поточний рахунок № 26209232729 (дата відкриття 04.05.2005, дата закриття 15.02.2015, рахунок закрито, залишок коштів відсутній), депозитний рахунок № 263591187476 (дата відкриття 02.04.2008, дата закриття 26.09.2009, рахунок закрито, залишок коштів відсутній), депозитний рахунок № 26359131639 (дата відкриття 04.05.2005, дата закриття 12.05.2007, рахунок закрито, залишок коштів відсутній) (а/с 131). За інформацією Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» від 10 жовтня 2017 року, на імя [PERSON] станом на 23.08.2015 відкриті рахунки відсутні (а/с 180). Відповідно до інформації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», наданої на запит суду, [PERSON] мав депозити в даному банку. Згідно договору від 28.07.2015 сума вкладу становила 120000 грн., від 09.07.2008 1000 грн. Залишок коштів на рахунках за даними договорами станом на 09.10.2017 складає 0 грн. (а/с 183). Проте, станом на 23.08.2015, тобто на день смерті [PERSON] на рахунках, відкритих на імя відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк», був наявний грошовий вклад в сумі 119999,99 грн. та 20320 грн. 03 коп. (а.с.184-197) Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно на день смерті дружини були наявні кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» в указаних вище сумах, які він по закінченню строків депозитних договорів зняв, але відповідач наполягає, що то є його особисті збереження. Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки відповідачем не доведено в судовому засіданні, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти, а також, що вклади в ПАТ КБ Приватбанк, які були в наявності на день смерті [PERSON], були його особистими коштами, а тому суд вважає, що автомобіль та вклади в банку є спільним майно подружжя. [PERSON] за життя склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с.86). Спадкоємцем [PERSON] є її мати [PERSON], якій державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.114). [PERSON] нотаріусом видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на частку у праві спільної сумісної власності на майно, яке набуто подружжям за час шлюбу та на 1/2 частину грошових коштів в ПАТ [PERSON] «Надра» (а.с.121-122). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2017 у справі №750/11886/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено порядок користування квартирою 107 по вулиці Шевченка, 32 в м. Чернігові між співвласниками. Виділено в користування [PERSON] житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою 6 площею 13,8 кв.м. та лоджію площею 1,8 кв.м. У користування [PERSON] виділено житлову кімнату (вітальню), позначену у технічному паспорті цифрою 4 площею 19,6 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор площею 8,0 кв.м., кладову площею 1,8 кв.м., кухню площею 10,5 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., санвузол площею 7,8 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~ Згідно із розясненнями п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки позивач є спадкоємцем покійної дружини відповідача [PERSON], а судом було встановлено, що спірний автомобіль Сhегу Еlаrа, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був придбаний у період шлюбу та є спільним майном подружжя, але його було відчужено відповідачем вже після смерті дружини, суд вважає, що позивач як єдиний спадкоємець має право на грошову компенсацію 1/2 вартості цього автомобіля. \~ \~ \~ \~Відповідно до розяснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу №481, складеного 26 жовтня 2017 року експертом автотоварознавцем [PERSON]М, середня ринкова вартість автомобіля Сhегу Еlаrа, 2008 року випуску, номер кузову LVVDC14В88D054392, станом на дату його відчуження 18.10.2016 складає 113135, 20 грн. (а.с. 207-213). Відповідач в судовому засіданні не погодився з визначеною вартістю автомобіля згідно висновку №481, проте доказів на спростування вказаної вартості суду не наддав. Отже, суд доходить висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості спірного автомобіля, оціненої експертом автотоварознавцем, яка складає 56567 грн. З вказаних вище підстав суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача половини вкладів, що на день смерті спадковадця були наявні на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» в ПАТ КБ «Приватбанк» в заявленій позивачем сумі 70160 грн. (а.с.190-191) У пункті 24 постанови №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову в частині виділення у власність [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 серпня 2015 року, набутого під час шлюбу майна, а саме: електрокаміну, музичного центру караоке, компютера, меблів під компютер, пледа шерстяного, одіяла пухового, мясорубки без зазначення їх вартості, оскільки належних доказів щодо дійсної вартості цього майна позивачем не надано, а відповідач не згоден з визначеною позивачем вартістю. Проте суд не вбачає підстав для виділення позивачу у власність дивана з визначеною позивачем вартістю 3500 грн., холодильника вартістю 10000 грн. та пральної машини вартістю 5000 грн., оскільки позивачем не зазначено ідентифікуючих ознак цього майна і наявність цього майна заперечує відповідач, а позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що подружжям придбавалося вказавне майно. Також суд не вбачає підстав для виділення у власність позивачу духовки електричної вартістю 4000 грн., оскільки вона згідно пояснень відповідача вбудована у виготовлений на замовлення кухонний гарнітур, і крім того, між співвласниками встановлено порядок користування квартирою згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2017 у справі №750/11886/16-ц, і кухня знаходиться у спільному користування обох співвласників квартири. Також суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки померлої у такому майні: мяких меблях (виробництво Німеччина) вартістю 14000 грн., тумбі комплект (Іспанія) вартістю 4300 грн., електро-каміні вартістю 6500 грн., телевізорі вартістю 8000 грн., музичному центрі караоке вартістю 1900 грн., дивані вартістю 3500 грн., тумбі комплекті з дзеркалом вартістю 2500 грн.; компютері вартістю 4000 грн., меблях під компютер 2300 грн., столі обідньому з металу та скла вартістю 3000 грн., холодильнику вартістю 10000 грн., пледі шерстяному вартістю 300 грн., одіялі пуховому вартістю 1000 грн., вбудованих меблях та технціі: кухня вартістю 9000 грн., плиті електричній вартістю 1000 грн., духовці електричній вартістю 4000 грн., машині посудомийній вартістю 3000 грн., витяжці вартістю 2700 грн., машині пральній вартістю 5000 грн., шафі-стінці для коридору 2 шт. - вартістю 6000 грн., шафа-стінці для ванної кімнати вартістю 3000 грн., соковижималці вартістю 300 грн., мясорубці вартістю 3000 грн. Позивач взагалі не надала суду жодних доказів на підтвердження наявності всього переліченого майна у відповідача, не вказано його ідентифікуючих ознак та часу придбання, доказів щодо його вартості, а крім того, у заявлений позивачем спосіб (визнання предметів домашнього вжитку спільною сумісною власністю подружжя та визначення часток між чоловіком покійної та спадкоємцем), не відбувається відновлення (ефективний захист в розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) прав позивача, адже щодо більшої кількості речей, які є в наявності та на які претендує позивач, заявивши вимогу про визнання за нею права власності на них, відповідач позов визнав. У зв'язку з частковим задоволенням позову та враховуючи, що позивач, як інвалід 2 групи, звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір має бути стягнутий з відповідача на користь держави.

Outcome: partial