Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Акціонерне товариство Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною завою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що сторони по справі 27.12.2017 року уклали договір №АВН0R2194570197405, відповідно до умов якого відповідач по справі отримав кредит у сумі 18533.59 грн., із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач наполягає, що свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі обумовленому договором. Разом із ти відповідач належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не здійснює, а тому у відповідача станом на 29.11.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 233983 грн. 36 коп., яка складається із наступного; 17761,87 грн. - заборгованість за кредитом; 14,93 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4540,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1075,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому АТ «Акцент-Банк» змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку. Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження\~ без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 11.03.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для\~ подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~ проти розгляду справи\~ в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~ строк для подання відзиву на позов. Відповідач\~ відзиву на позов,\~ заяви із\~ обґрунтованими\~ запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи\~ клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за наявними\~ матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов АТ «Акцент-Банк» підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно з п. 2.6.1.2.2.2. та п. 2.6.1.2.2.3. позичальник зобов`язаний сплатити кредит у порядку і терміни згідно заяви. Позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви і п. 2.6.1.3.1 цих Умов та Тарифів. Як вбачається із змісту заяви позичальника № АВН0R2194570197405 від 27.12.2017 року, сторони визначили, що строк кредиту становить 24 місяці, по 26.12.2019 року. Відповідно до п. 2.6.1.5.1. вказаних вище умов, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,07% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи відповідач, у порушення умов договору та закону зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму коштів не повернув та ухиляється від їх сплати. Отже суд, при розгляді вказаної справи бере до уваги, що відповідач користувався вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовував їх на власний розсуд, а тому суд\~ вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем. Крім того відповідач був ознайомлений із графіком погашення суми кредиту, про що свідчить його підпис на ньому. Разом із тим із розрахунку заборгованості за договором від 27.12.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем судом вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану комісію за користування кредитом у розмірі 4540.76 грн. Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Згідно з\~положеннямичастин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Встановлено, що позивач включив до розрахунку заборгованості відповідача комісію за користування вказаним кредитом, яку нарахував у сумі 4540.76 грн., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. Із матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Однак, як вбачається із вказаного кредитного договору, останній містить положення про сплату позичальником комісійної винагороди за управління кредитними грошовими коштами , що, як встановлено вище, є порушенням норм чинного законодавства. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. З огляду на те, що відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тому стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечить вимогам чинного законодавства. За таких обставин у задоволенні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту необхідно відмовити, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою і встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача та ін.) є протиправним, тому вимога про стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту не ґрунтується на Законі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 27.12.2018 року в справі № 695/3474/17 зазначив, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги, що надаються позивачеві, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, а також Верховним Судом в постанові від 27.12.2018 року по справі №695/3474/17 та постанові від 20.02.2019 року за №666/4957/15-ц. На підставі вказаного вище, задовольняючи позов банку суд,

Outcome: partial