Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

01.09.2017 року за вхідним № 228253/17 до канцелярії Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов вказаний позов (т.1 а.с. 2). 11.09.2017 року постановлена Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху (т. 1 а.с. 15). 29.09.2017 року постановлена Ухвала суду про відкриття провадження по справі (т.1 а.с. 28). Позивач з урахуванням уточнення прохає: -зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; -визнати такі способи участі Позивача у вихованні та спілкуванні дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: кожну парну суботу місяця починаючи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; кожну непарну неділю місяця починаючи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. для спілкування та виховання синів за місцем проживання [PERSON], а саме: [ADDRESS], без присутності матері - [PERSON]. Позовна заява обґрунтована тим, що 10 квітня 2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем. Рішення вступило в законну силу - 21 квітня 2017 року. Від шлюбу є спільні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Далі позивач вказує про те, що після розірвання шлюбу він намагався налагодити нормальний зв'язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, та забезпеченні всім необхідним, проте вказане право на його думку порушене у зв'язку з чим для захисту своїх законних прав та інтересів був змушений звернутися до суду. Позивач позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити, надав відповідну заяву, в якій вказав, що з висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради погодився частково. Зазначив, що не погоджується з висновком в частині присутності матері [PERSON], при його зустрічах з дитиною - [PERSON], 2014 року народження, оскільки з дітьми він від самого народження та знає, що саме для них найкраще. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибула, правом подати заперечення/відгук чи участю представника у судовому засіданні - не скористалась. На електрону пошту суду надала заяву, вказавши, що до суду не може прибути через зайнятість на роботі. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської надали висновок щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх, виходив з наступного. Установлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а.с. 8). Від спільного шлюбу є діти: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 9) та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). Батьками у свідоцтві про народження дій записані: [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.9,10) Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 750 грн. на кожну дитину окремо (т. 1 а.с. 23 - 26). Як вбачається з висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської № 4 від 02.01.2018 року щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 19.00 за згодою дитини; [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 19.00 за згодою дитини та у присутності матері , [PERSON] (т. 1 а.с.69,70) Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод та суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», у відповідності до якої батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також ч. 3 ст. 9 вищевказаної Конвенції про права дитини визначено, що «Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.» Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки наявний в матеріалах справи висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської № 4 від 02.01.2018 року на даний час не скасований, то саме цей висновок повинен бути прийнятий судом в якості доказу щодо розв'язання спору між сторонами щодо участі батька дитини у її вихованні. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 19.00 за згодою дитини; [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 19.00 за згодою дитини та у присутності матері, [PERSON] Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: partial