Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

20 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона є власницею 1/2 квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була нею приватизована разом з померлим чоловіком [PERSON] та ними було отримано свідоцтво на право власності на житло від 05 травня 1994 року. [INFO] помер чоловік позивачки, і при оформлені спадкової справи з'ясувалося, що вказане вище свідоцтво про право власності на квартиру свого часу не було зареєстровано у Маріупольському БТІ. 07 березня 2014 року позивачка звернулась до реєстраційної служби Маріупольського міського управління Донецької області щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], однак 17 березня 2014 року їй було відмовлено, та рекомендоване звернутися до суду. На підставі вище, викладеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась від неї на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності за участі її представника - адвоката [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] (який діє на підставі договору про надання юридичних послуг) просив суд задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON] та визнати за неї право власності на квартиру [ADDRESS]. Представник відповідача Іванченко Н.О. (яка діє на підставі довіреності) заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки, на що надала суду заперечення у письмовому вигляді, в яких посилалась на те, що оскільки квартира не була зареєстрована у встановленому законом порядку то визнати право власності за позивачкою не можливо, та буде суперечити законодавству України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов позивачки [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України право власності набувається у порядку визначеному в законі. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 02 серпня 1959 року в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану міста Жданова, актовий запис 486 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1994 року видане державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонду "Житловик", [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Право власності записано в реєстраційній книзі за № 20023.(а.с. 4). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], помер [INFO], актовий запис № 1039 (а.с. 5). Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 19 лютого 2014 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після смерті її чоловіка, у зв'язку з відсутності реєстрації на право власності на спірну квартиру (а.с. 12) 17 березня 2014 року [PERSON] на її звернення була надана відповідь за № 1093/46-15 начальника реєстраційної служби Маріупольського міського нотаріального округу, про відмову у реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], та було рекомендовано звернутися до суду, оскільки вирішення даного питання можливо у судовому порядку (а.с. 14). Згідно довідки від 28 жовтня 2013 року виданої ЖКП "Азовжитлокомплекс" в квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON], та мешкав її померлий чоловік [PERSON] (а.с. 24 ) Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 37695737 від 23 червня 2014 року після смерті [PERSON], зареєстрована спадкова справа № 55548720, вказана спадкова справа відкрита за заявою [PERSON] (а.с. 32 ) Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Свідоцтво про право власності на житло від 05 травня 1994 року видано державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонду "Житловик", а тому право власності у [PERSON] та [PERSON] виникло під час дії Цивільного Кодексу України від 1963 року. Згідно ст. 15 ЗУ «Про власність» від 15 квітня 1991 року, який дій на момент виникнення права власності у позивачів, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно вимог п.1,5, 7 ст.8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Таким чином судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] отримали право власності на квартиру [ADDRESS], з моменту отримання свідоцтва на право власності на житло тоб то з 5 травня 1994 року, оскільки на той час враховуючи вимоги діючого законодавства, той факт, що Цивільним законодавством не було прямо зазначено порядку набуття права власності, не вимагалася обов'язкова державна реєстрація в бюро технічної інвентаризації, а свідоцтво про право власності на житло і є документом підтверджуючим право власності. У теперішній час зареєструвати право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], у встановленому на теперішній час законом порядку не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування у позивачки виникло правомірно, з дотриманням вимог цивільного законодавства України, вона, як спадкоємець, у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], але не може отримати свідоцтво про право на спадщину в зв'язку з тим, що її чоловік та вона не зареєстрували в БТІ право власності на 1/2 частину спірної квартири. Таким чином, суд важає, що померлий [PERSON], набув право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], а тому [PERSON] будучи його дружиною та спадкоємицею 1 черги має право на отримання права власності на квартиру в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 328, 1220, 1222 ЦК України, ст.8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 15 ЗУ «Про власність»,

Outcome: approved