Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У червні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява № б/н від 26.11.2013 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 28.05.2019 року у розмірі 254 715, 30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 155, 88 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 245 499, 03 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5060, 39 грн. Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати стягнення всієї заборгованості, тому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 197, 61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 155, 88 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.11.2013 р. по 31.07.2018 р. у розмірі 119 041, 73 грн. та судовий збір. 09.10.2020 року позивачем було подано до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного розподілу від 28.04.2020 року справа передана судді Яковлеву Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року справа прийнята в провадження судді Яковлева Д.О. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного розподілу від 30.12.2020 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. ухвалено продовжувати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Розгляд справи просив провести за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Проте будь-яких заяв, клопотань, заперечень, відзиву на позовну заяву від [PERSON] . Оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, 26.11.2013 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на підставі якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку у розмірі 5000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В матеріалах справи міститься анкета - заява № б/н 26.11.2013 року, яка підписана відповідачем. Отже, [PERSON] уклала кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000, 00 грн. Позивач умови договору виконав належним чином, а саме надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем станом на станом на 28.05.2019 року у розмірі 254 715, 30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 155, 88 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 245 499, 03 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5060, 39 грн. Проте позивач ставить питання про стягнення частини цієї заборгованості, а саме 123 197, 61 грн. Структура заборгованості наступна: заборгованість за кредитом у розмірі 4 155, 88 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.11.2013 р. по 31.07.2018 р. у розмірі 119 041,73 грн. Суд застосовує до спірних правовідносин наступні норми права. Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Анкета - заява № б/н від 26.11.2013 року не містить розміру кредитного ліміту, інших істотних умов кредитування, зокрема, порядку нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту тощо. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомилась відповідач шляхом підписання заяви-анкети. Разом із тим, анкета-заява та інші матеріали справи не містять доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу. На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч. ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява № б/н від 26.11.2013 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 155, 88 грн. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язки із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі цього, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 155, 88 грн. Щодо вимог про стягнення відсотків, суд відзначає таке. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач була обізнана із процентною ставкою по кредиту. Так, анкета-заява № б/н від 26.11.2013 року не містить розміру процентної ставки та порядку нарахування заборгованості, а Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору, оскільки по - перше, відповідач з ними не була ознайомлена; по - друге, вони мають мінливий зміст, тобто позивач міг вказати будь-яку процентну ставку та подати до суду найбільш вигідну для нього редакцію таких правил та умов надання послуг, що сприятливі для задоволення позову. Виходячи з цього, правові підстави для стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 119 041,73 грн., відсутні, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у вигляді тіла кредиту в розмірі 4 155, 88 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 64,73 грн. належить стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial