Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

01.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь аліментів до досягнення ним 23 років. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учнем ДНЗ «Запорізьке вище індустріально-політехнічне училище» - денної форми навчання. Проживає окремо від батьків, батько ухиляється від обов'язку утримувати його до досягнення ним 23 років. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав наведених у заяві. Додатково в судовому засіданні повідомив, що він проживає у кімнаті, яку винаймає, адже батько вигнав його з дому. Мати йому не допомагає і він не звертається до неї по допомогу, адже у неї п'ятеро дітей, тому немає коштів ще й на нього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надавши письмові заперечення та додатково пояснивши, що на його утриманні знаходиться хвора мати-пенсіонер. Він багато коштів витрачає на її лікування. Для цих цілей отримав кредит. Крім того, він багато витрачає коштів на комунальні платежі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Позивач навчається у ДНЗ «Запорізьке вище індустріально-політехнічне училище». Форма навчання - денна. Дата закінчення - 30.12.2017 року (а.с. 2). Позивач проживає окремо від батьків, винаймає кімнату, що не було спростовано відповідачем. Звертаючись із зазначеним позовом лише до батька, позивач пояснив, що мати виховує п'ятьох дітей, тому немає можливості допомагати ще і йому. По таку допомогу до матері не звертався. При вирішенні питання про стягнення аліментів на користь повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд враховує стан здоров'я, матеріальний стан сторін у справі, той факт, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати, проте вважає, що ця обставина не є достатньою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, виходячи з пояснень відповідача, він в середньому в місяць отримує приблизно 5 тисяч гривень. Натомість, відповідно до довідки про доходи № 750 від 12.10.2016 року [PERSON] отримав дохід за рік з жовтня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 5544 грн. 95 коп. (а.с. 61). Щодо утримання матері-пенсіонерки, суд зважає на той факт, що через стан здоров'я матері відповідача - [PERSON] (а.с. 19, 20, 22), яка хворіє рядом тяжких захворювань (а.с. 23-26), на лікування необхідні значні кошти (а.с 27-33), проте [PERSON] як особа, яка досягла пенсійного віку, отримує пенсію, яка з травня місяця цього року не може бути нижче за 1130 грн. на місяць. Крім відповідача у [PERSON] ще є син, який також надає допомогу, що не спростовується сторонами. Посилання відповідача на неможливість надання допомоги синові через необхідність сплати кредиту та комунальних послуг, судом також не визнаються достатніми, щоб звільнити відповідача від його обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися, адже сплата комунальних послуг це обов'язок кожного споживача таких послуг, крім того, виходячи із наданих суду документів (а.с.34-35), ці суми не можна вважати значними. А щодо кредиту, то це зобов'язання цивільно-правового характеру, беручи добровільно на себе таке зобов'язання, відповідач мав усвідомлювати при цьому одночасно наявність інших обов'язків. Тому, з урахуванням зазначених обставин, інтересів сторін, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 01 серпня 2016 року, до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення позивачем 23 років і вважає, що саме такий розмір аліментів, не перевищуватиме можливостей відповідача сплачувати аліменти.

Outcome: partial