Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням до [PERSON]. Вимоги мотивовано тим, що вироком Косівського районного суду від 25.05.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі. Вона є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні внаслідок неправомірних злочинних дій відповідача, який шляхом обману отримав в тимчасове користування від неї старовинну сумку (тобівку), яка є атрибутом національного гуцульського одягу, не повернув її після використання для ніби то весільного обряду, в результаті чого завдав майнової шкоди в розмірі 3 600 грн. Окрім матеріальної шкоди, їй завдано також моральної шкоди, так як внаслідок злочинних дій відповідача, вона зазнала душевної травми, приниження, відчула себе ошуканою, так як дана старовинна сумка (тобівка) є атрибутом національного гуцульського одягу, і вона та її сім'я позбавлені можливості носити її до гуцульського одягу у свята. Крім того, дана сумка перейшла їй у спадок від прадіда [PERSON], який помер, і є для неї чи не єдиною згадкою про покійного. Так як дана старовинна тобівка являється антикваріатом, є рідкісним художнім витвором і належить до категорії старовинних речей, які мають значну цінність та належить до об'єктів колекціонування, яку нажаль відновити неможливо, то завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 3600 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі, а справу слухати без її участі. Від відповідача, будучи належним чином повідомленого про суть справи, час та місце її розгляду, заперечень щодо заявленого позову не надходило, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою від 18.07.2016 року про отримання копії позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (а.с.16,17). Заслухавши заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2016 року (а.с.6-9), [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Як встановлено вироком суду, [PERSON] перебуваючи 28.04.2014 року в господарстві [PERSON], розміщеного в селі Красник, Верховинського району Івано-Франківської області діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, шляхом обману, який виразився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей - обіцянок та зловживанням довірою, яке виразилось у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілої [PERSON] та отримавши в тимчасове користування від останньої старовинну сумку (тобівку), яка є атрибутом національного гуцульського одягу пояснивши, що поверне її 05.05.2014 року після використання у весільному обряді, однак цього не зробив, а повторно заволодів шляхом шахрайства майном потерпілої [PERSON], в результаті чого останній заподіяв майнової шкоди в розмірі 3 600 грн. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Неправомірність дій відповідача [PERSON], якими позивачці було завдано матеріальної шкоди на суму 3600 грн. та його вина, як вже встановлено судом, підтверджується вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області, а тому позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 3600 грн. підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень вказаної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної вище постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України на підтвердження того, що в результаті неправомірних, винних дій [PERSON], позивачці [PERSON] завдано будь-яких фізичних або душевних страждань, як підстави за ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суду не надано. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладено, відповідно до п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст 23, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial