Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

19.09.2019 року позивачі звернулись до суду із спільним позовом, відповідно до якого прохали суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт їх фактичного проживання та реєстрації на законних підставах, а також право користування на законних підставах житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , яка складається з: коридору (1) площею 2,2 кв.м., кімнати (2) площею 15,8 кв.м., шафи (3) площею 0,6 кв.м., шафи (4) площею 0,6 кв.м., кімнати (5) площею 11,8 кв.м., душової (6) площею 0,7 кв.м., вбиральні (7) площею 1,0 кв.м. загальною площею 34,7 кв.м. В обґрунтування вимог позовної заяви позивачами зазначено, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) з 23 грудня 1994 року, та її син [PERSON] з [INFO] постійно проживають у гуртожитку у кімнаті [ADDRESS] . У позові вказують, що мають на меті приватизувати вказану кімнату. Дана кімната була надана позивачу [PERSON] , як працівнику, на підставі розпорядження Державного підприємства Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» №2 від 23 грудня 1994 року. 19 січня 1994 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Позивач вказувала, що у кімнаті №621 даного гуртожитку [PERSON] постійно проживає вже більше 25 років, син [PERSON] з моменту його народження, а саме з [INFO] , підтримують чистоту і порядок, проводять поточні ремонти, сплачують всі необхідні платежі за користування житлом, що підтверджується доданими до заяви копіями квитанцій. Проте, згідно відмітки у паспорті останніх зазначено адресу гуртожитку, але не було вказано номер кімнати, в якій вони проживають. З цього приводу позивачі звертались до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради з проханням внести відповідні зміни в паспорт щодо внесення відомостей про номер кімнати в адресу реєстрації, але у внесенні змін у паспортні дані відбуваються на підставі оригіналів документів, а саме постанови та ордеру з дати на час звернення, а отже, така реєстрація не буде підтвердженням постійного законного проживання в кімнаті гуртожитку, що і є перешкодою для реалізації законних прав позивачів. 23.09.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 07.10.2019 року від адвоката третьої особи у справі - ДП «Електромотор-побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор», надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд при вирішенні справи. 16.10.2019 року від представника відповідача - Полтавської міської ради - надійшов відзив на позов із запереченнями на позов. Зазначено, що Полтавська міська рада не наділена повноваженнями з приватизації житла громадянами, а тому не може бути відповідачем, оскільки такими повноваженнями наділено Управління майном комунальної власності міста. 02.12.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Адвокат Бова Є.Ю. в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги пвідтримав. Представник відповідача - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради - надав до суду заяву від 17.12.2019 року про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Інші учасники, справи у судове засідання 16.12.2019 року не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, неявка яких не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за ними права користування жилим приміщенням у вказаній кімнаті гуртожитку. Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» було перетворено у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України "Про приватизацію державних підприємств ", згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11 травня 1994 року та перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Електромотор" на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI від 17.09.2008р., та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017р., останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор». 1 листопада 1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток у [ADDRESS]). Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року №154 надано дозвіл на зміну статусу вказаного гуртожитку на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Після надання статусу гуртожитку сімейного типу, було проведено нову технічну інвентаризацію, за якою кімнати (житлові секції) № [NUMBER] та № [NUMBER] було об`єднано в кімнату № [NUMBER], яка складається з коридору (1) площею 2,2 кв.м., кімнати (2) площею 15,8 кв.м., шафи (3) площею 0,6 кв.м., шафи (4) площею 0,6 кв.м., кімнати (5) площею 11,8 кв.м., душової (6) площею 0,7 кв.м., вбиральні (7) площею 1,0 кв.м. загальною площею 34,7 кв.м. Вказане підтверджується технічним паспортом, виготовленим ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», станом на 16 серпня 2019 р. Також, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 10.12.2019 року № 290 погоджено виконане перепланування кімнати гуртожитку № [NUMBER] та дозволено користувачам зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату № [NUMBER] у складі приміщень:коридору (1) площею 2,2 кв.м., кімнати (2) площею 15,8 кв.м., шафи (3) площею 0,6 кв.м., шафи (4) площею 0,6 кв.м., кімнати (5) площею 11,8 кв.м., душової (6) площею 0,7 кв.м., вбиральні (7) площею 1,0 кв.м. Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19 лютого 2019 року даний гуртожиток було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави. Згідно рішення позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12 липня 2019 року надано дозвіл мешканцям гуртожитку на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] . Наданим правом на приватизацію займаної кімнати та згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також, ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) згідно з розпорядженням «про вселення» № 2 від 23 грудня 1994 року, виданого Державним підприємством Полтавський електромеханічний завод "Електромотор", надано дозвіл на вселення у кімнату № [NUMBER]-[NUMBER] гуртожитку у [ADDRESS]). Дана кімната надана останній у зв`язку із прийняттям її на посаду контролера у Державному підприємстві Полтавський електромеханічний завод «Електромотор». 19 січня 1994 року був укладений шлюб між [PERSON] внаслідок чого дівоче прізвище « [PERSON] » було змінено на прізвище чоловіка - « [PERSON] ». [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно відмітки у паспорті громадина України [PERSON] від 23 грудня 1994 року було здійснено реєстрацію місця проживання останньої за адресою: [ADDRESS] ) гуртожиток, але при здійсненні вказаної відмітки про реєстрацію не було вказано номеру кімнати. Також, згідно відмітки у паспорті громадина України [PERSON] від 04 грудня 1995 року було здійснено реєстрацію місця проживання останнього за адресою: [ADDRESS] ), але при здійсненні вказаної відмітки про реєстрацію місця проживання не було вказано номеру кімнати в якій він проживає в гуртожитку. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Проте, як встановлено судом, виданий ордер для вселення в гуртожиток недійсним не визнавався, доказів цьому сторонами не надано. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказами того, що позивачі, правомірно і тривалий час проживають в гуртожитку та користуються визначеною кімнатою [ADDRESS] (гуртожиток) є квитанції про сплачені рахунки за житлово-комунальні послуги вибірково за період проживання у вказаній кімнаті, технічний паспорт на кімнату в гуртожитку, також показання свідків ,якими є особи, що також постійно і тривалий час проживають у цьому ж гуртожитку. Позивачі у порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зареєстрували своє постійне місце проживання у гуртожитку. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Але станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану кімнату гуртожитку, пов`язані із встановленням факту проживання на правових підставах та визнанням за ними права користування вказаним жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за позивачами права користування жилим приміщенням в гуртожитку. Без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі просили покласти судові витрати на них та з огляду на характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved