Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

25.10.2019 р., та уточнено 04.12.2019 р. а.с.66, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» МЮ України (далі Установа), про визнання незаконним та скасування наказу Установи від 15.08.2019 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення премії за результатами трудової діяльності за серпень 2019 р. Поновлення на роботі на посаді фахівця першої категорії відділу по контролю за виконанням судових рішень, у зв`язку зі звільненням з 02.09.2020 р. наказом №278/ОС від 10.09.2019 р. за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3981, 56 грн. за період з 03.09.2019 р. по 17.09.2019 р., стягнення 9288,95 грн. різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 18.09.2019 р. по 04.12.2019 р. (час звернення з уточненим позовом), 30000 грн. моральної шкоди, 6000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування вказує що наказом від 15.08.2019 р. на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлення премії за результатами трудової діяльності за серпень 2019 р. Всупереч ст.ст.147-149 КЗпП України оспорюваний наказ не містить обґрунтування в чому полягало порушення трудової дисципліни, порушення норм, статуту, посадової інструкції, правил внутрішнього розпорядку тощо. Наказ містить загальні формулювання таке як: «порушення виконавчої дисципліни», тому є необґрунтованим та безпідставним. Крім тог адміністрація Установи порушила порядок проведення службового розслідування. Наказом №278/ОС від 10.09.2019 р. позивач була звільнена за ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України з посади фахівця першої категорії відділу по контролю за виконанням судових рішень - за прогул без поважних причин. Первісно позивач була звільнена з 23.08.2019 р. наказом від 22.08.2019 р. за прогул, відсутність на робочому місці 08.08.2019 р. Оскільки станом на 23.08.2019 р. позивач знаходилася на лікарняному, то відповідач змінив запис в трудовій книжці про звільнення наказом від 10.09.2019 р., звільнивши позивача з 02.09.2019 р. Але порушення трудової дисципліни з її боку не було, вона дійсно не прибула на робоче місце в Установу на початок зміни, оскільки за погодженням з начальником відділу [PERSON] знаходилася в Жовтневому районному суді м.Кривого Рогу, звідки їй було доручено забрати кореспонденцію. Викладене підтверджується стройовою запискою. Вранці 08.08.2019 р. в неї погіршилось самопочуття, загострились хронічні захворювання, та вона змушена була звернутися до лікаря КНП «Криворізька міська лікарня №16», де їй було призначено лікування. Про звернення до медичної установи вона телефоном повідомила начальника віддулу [PERSON] , тому на роботі 08.08.2019 р. була відсутня з поважних причина, та вказане не давало Установі право на її звільнення. Крім того при проведенні службового розслідування відповідачем не були досліджені вказані обставини, вона мала амбулаторну картку лікарні як доказ поважності відсутності на робочому місці, але ці докази комісією не досліджувалися. Крім того висновок службового розслідування був підписаний не всіма членами комісії, не підписаний головою комісія [PERSON] , тобто службове розслідування проведено неналежно. З 18.09.2019 р. вона працевлаштувалася до відділу освіти виконкому Покровської районної у місті ради, тому просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за 11 днів з 03.09.2019 по 17.09.2019 р. в сумі 3981,56 грн., виходячи з середньоденного заробітку 361,96 грн. Оскільки середньоденний заробіток в відділі освіти виконкому Покровської районної у місті ради становив 193, 07 грн., та був менший за заробіток в Установі, то просить стягнути різницю в заробітку під час виконання нижче оплачуваної роботи з 18.09.2019 р., 30000 грн. моральної шкоди в зв`язку з порушенням її законних прав. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Радченко О.М. в судовому засіданні позов підтримали, вказують, що після подання уточнюючого позову 04.12.2019 р. до дати подання якого позивачем було проведено розрахунок, [PERSON] з 18.12.2019 р. працевлаштувалася на посаду головного спеціаліста пенсійного фонду, де її заробітна плата вище чим в Установі. Наказ про звільнення позивача від 10.09.2020 р. є необґрунтованим також з тих підстав, що не містить обґрунтування проступку. Установа заперечувала проти позову, надала відзив на позов а.с.73-79 вказує, що [PERSON] здійснила прогул 08.08.2019 р., була відсутня на роботі без поважних причин, Вчинення прогулу підтверджується матеріалами комісії по розслідуванню, яка досліджувала обставини проступку, опитувала [PERSON] . Належних виправдовуючих документів, підтверджуючих поважність відсутності на роботі [PERSON] не надала, тому Установа вважає, що вони не існували на час звільнення. Первісно [PERSON] була звільнена наказом від 22.08.2019 р. який містить належне обґрунтування вчиненого прогулу. Після отримання листка непрацездатності, Установа видала 10.09.2019 р. інший наказ, яким звільнила позивача з 02.09.2019 р. Вважає також законним наказ від 15.08.2019 р. про накладення дисциплінарного стягнення на позивача за порушення трудової дисципліни. В судовому засіданні представник Установи Лапшик В.П. підтримала заперечення викладені в відзиві на позов, доповнила доводи Установи відеозаписом ходу засідання кадрової комісії, яка передувала звільненню, де [PERSON] була присутня, та не надала комісії документів, підтверджуючих звернення до лікарні, та характеристикою з місця роботи яка підтверджує неналежне виконання позивачем своїх службових обов`язків. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 30.10.2019 р. було відкрито провадження по справі а.с.57, було постановлено проводити розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Заслухавши думки сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд, ВСТАНОВИВ: Судом встановлено поясненнями сторін, трудовою книжкою позивача, наказами а.с.7-16, 35-36, що позивач [PERSON] з 12.05.2003 р. по 02.09.2019 р. займала посаду фахівця 1-ї категорії ( інспектора, спеціаліста) відділу по контролю за виконанням судових рішень Установи, вказана Установа видало накази: 1. №278/ОС від 10.09.2019 р. про звільнення [PERSON] за ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України з посади - за прогул без поважних причин. 2. №71/ОС/СТ-19 від 15.08.2019 р. п.6 про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] у вигляді догани та позбавлення премії за результатами трудової діяльності за серпень 2019 р.; Відповідно до ст.ст.40 ч.4, 147-1 КЗпП України - трудовий договір з працівником може бути розірвано власником, або уповноваженим ним органом, як і дисциплінарне стягнення застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу /обрання, затвердження/ даного працівника. 1.Стосовно звільнення. Судом встановлено, що 08 серпня 2019 року позивач була відсутня на своєму робочому місці протягом робочого дня, що підтверджується висновком службового розслідування від 19.08.2019 р., наказом №72/ОС/СТ-19 від 22.08.2019 р. про звільнення за прогул а.с.35, 38-40, поясненнями позивача [PERSON] , та вказаний факт не оспорюється сторонами. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №16» від 10.10.2019 р., та виписки з амбулаторної картки [PERSON] а.с.45-46, позивач 08.08.2019 р. в день який Установа вважає прогулом, була на прийомі у лікаря-ендокринолога стосовно АІТ гіпотеріозу. Вказане захворювання було встановлено [PERSON] в травні 2019 р., 08.08.2019 р. було призначено до обстеження, та призначено лікування. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» узагальнено судову практику і зазначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Частиною третьою статті 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Проводячи службове розслідування за фактом прогулу, [PERSON] в поясненні від 19.08.2019 р. повідомила Установу, що 08.08.2019 р. була в Покровському районному суду м.Кривого Рогу для отримання документів а.с.44. Безпосередній начальник позивача - начальник відділу [PERSON] надала два пояснення, що [PERSON] повідомила їй телефоном що 08.08.2019 р. буде звертатися до лікарні, та саме за її усним розпорядженням 08.08.2019 р. позивач була відряджена до суду для отримання кореспонденції а.с.42-43 . Згідно посадової інструкції [PERSON] її безпосереднім начальником є [PERSON] якій вона підпорядковується, та виконує її окремі доручення п.п.1.2, 2.18., та в обов`язки [PERSON] входить згідно п.п.2.4-2.17. направлення до судів листів та інших документів, направлення апеляційних та касаційних скарг, оформлення документів на осіб взятих під варту та засуджених а.с.25-27 Таким чином [PERSON] за своїми обов`язками, могла перебувати 08.08.2019 р. в суді, виконуючи завдання свого безпосереднього керівника, та перебувала в лікаря, що підтверджується медичними документами. Висновок службового розслідування, щодо неповажності причин відсутності на роботі 08.08.2019 р. а.с.38-39, адміністрація Установи мотивувала відсутністю документів які підтверджують перебування позивача у лікаря. Такий же висновок міститься і в протоколі кадрової комісії від 22.08.2019 р. а.с.145. Але переглядаючи відеозапис засідання кадрової комісії звертає на себе увагу той факт, що [PERSON] повідомляє членів комісії що перебувала в лікарні, тримає в руках амбулаторну картку, але працівника ніхто не бажає слухати за шквалом критики та ігнорування доводів позивача. Звертає на себе увагу неналежний склад комісії для проведення службового розслідування. Так згідно наказу а.с.37 головою комісії призначено [PERSON] та членів: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Але сам висновок комісії а.с.38-39 складено членом комісії [PERSON] , та не підписано ні головою комісії [PERSON] ні іншими членами [PERSON] і [PERSON] . Крім того наказ про звільнення позивача від 10.09.2019 р. а.с.36, скасовує наказ про звільнення від 22.08.2019 р., оскільки [PERSON] перебувала на лікарняному а.с.35. Останній наказ скасовує попередній наказ від 22.08.2019 р. в цілому, а не частково стосовно тільки дати звільнення. Разом з тим скасований наказ від 22.08.2019 р. містив обґрунтування вчиненого [PERSON] проступку, обставини вчиненого 08.08.2019 р. прогулу. Але ж наказ від 10.09.2019 р. про звільнення не містить викладу обставин проступку взагалі, тому є безпідставним та не обґрунтованим. Таким чином, приймаючи рішення про звільнення позивача із займаної посади з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, відповідачем не було враховано поважний характер причини відсутності позивача на роботі 08 серпня 2019 року, а службове розслідування було проведено не належно, не уповноваженими на те службовими особами Установи. Позивача відповідно до ст.ст.232 ч.1 п.2, 235 КЗпП України слід поновити на попередній роботі на посаді фахівця першої категорії відділу по контролю за виконанням судових рішень Установи, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь час вимушеного прогулу, та різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Як видно з довідки про середню заробітну плату а.с.71, середньоденний заробіток [PERSON] становив 361, 96 грн. 18.09.2019 р. [PERSON] була працевлаштована до відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради, де мала середньоденний заробіток 193,07 грн. тобто нижче оплачувану роботу до 17.12.2019 р. а.с.50, 70. З 18.12.2019 р. працевлаштована до Головного управління пенсійного фонду а.с.115-116. Таким чином з Установи підлягає стягненню на користь позивача 3981 грн. 56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.09.2019 р. по 17.09.2019 р. за 11 робочих днів (361,96 гн.х11 днів); 10640 грн. 07 коп. різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 18.09.2019 р. по 17.12.2019 р., з розрахунку різниці в середньоденному заробітку 168 грн. 89 коп. (361,96-193,07 грн.) за 63 дні (168,89х63). Позивач також просить визнати незаконним та скасувати наказ від 10.09.2019 р. про її звільнення, але суд задовольняє позов в частині поновлення позивача на роботі, що і є захистом її порушених прав. У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9, якою керуються суди при розгляді спорів, пов`язаних із незаконними звільненнями працівників, роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Слід враховувати те, що суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, не можуть бути задоволені позовні вимоги звільнених працівників про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення. Тобто, суд не може скасувати накази роботодавця, а лише визнає звільнення незаконним і зобов`язує керівника установи поновити звільненого працівника на роботі. Поновлення на роботі за рішенням суду супроводжується прийняттям наказу Установи про поновлення на роботі та внесенням змін до трудової книжки. 2.Підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача стосовно визнання незаконним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення. Так п.6 наказу Установи №71/ОС/СТ-19 від 15.08.2019 р. на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлення премії за серпень 2019 р. а.с.18. Згідно ст.147, 149 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Тобто обов`язковою умовою заходів дисциплінарного стягнення є порушення трудової дисципліни, вимог внутрішнього трудового розпорядку, норм охорони праці на ін.. В наказі про накладення догани [PERSON] серед підстав дисциплінарного стягнення зазначено: «порушення виконавчої дисципліни та допущені грубі порушення вимог нормативних документів». Що саме порушила [PERSON] , вимог яких нормативних документів не дотримувалась згідно наказу незрозуміло. Тому на думку суду вказаний наказ в частині п.6 слід визнати незаконним та скасувати. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розглядаючи позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн., суд вважає позовні вимоги таким що підлягають зменшенню та частковому задоволенню. Позивачу беззаперечно заподіяна моральна шкода у зв`язку з незаконним звільненням 02.09.2019 р. Позивач була змушена самостійно працевлаштовуватись в іншу установу, де мала менший заробіток взамін втраченого, що вимагало для позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Таким чином з урахуванням характеру і ступеню моральних страждань, їх тривалості, розміру втраченого заробітку, розмір шкоди підлягає зменшенню, та суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, задовольнивши позов частково. При частковому задоволенні позову, та звільненні позивача від сплати судового збору, згідно ст.ст.137, 141, 142 ЦПК України підлягають стягненню з Установи на користь [PERSON] 6000 грн. витрат на правову допомогу згідно розрахунку витрат та акту виконаних робіт а.с.52-55, а також 2522 грн. 40 коп. судового збору на користь держави, виходячи з двох задоволених позовних вимог які не підлягають оцінці, та вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі ст.ст.40 ч.1 п.4, 147, 149, 232, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial