Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства "Наша аптека" та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь 2574,60 грн. заборгованості по заробітній платі; 17294,40 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку без утримання податку, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 липня 2014 року її було прийнято на роботу на посаду завідувача аптеки. 15 травня 2020 року позивача було звільнено з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Проте, відповідачем при звільненні позивача не було виплачено заборгованість по заробітній платі за дев`ять робочих днів травня, а також компенсацію за 60 календарних днів не використаної щорічної відпустки. До початку судового засідання, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.34, 50), в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 22 червня 1994 року позивача 24 липня 2014 року на підставі наказу №74-1-К прийнято на роботу на посаду завідувача аптеки №57 (а.с.10-11). Як вбачається з копії наказу (розпорядження) Приватного підприємства "Наша аптека" №57-4-К від 15 травня 2020 року про припинення трудового договору позивача було звільнено із посади завідувача аптеки №24 за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.53). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пре`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з роз`ясненнями, що містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із довідки про доходи від 28 жовтня 2020 року, виданої Приватним підприємством "Наша Аптека", розмір нарахованої заробітної плати позивача за березень 2020 року складає 6005,00 грн. та виплаченої 4838,05 грн., а за квітень 2020 року складає 6010,00 грн. та виплаченої 4838,05 грн. Кількість невикористаних календарних днів щорічної відпустки 60 (а.с.37). На підставі вищевказаного Порядку, середньоденна заробітна плата позивача обраховується шляхом ділення загальної суми заробітної плати за останні два місяці її роботи тобто за березень і квітень 2020 року, що складає загалом - 12015,00 грн. на 42 фактично відпрацьованих протягом цих двох місяців днів, яка становить 286,07 грн. та множення на 9 робочих днів, що складає 2 574,63 грн. Отже, оскільки відповідач не виплатив всі суми, що належали для виплати позивачу від підприємства при звільненні, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача, яка складає 2 574,63 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення розміру середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що розрахунок вказаної суми обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. На день постановлення даного рішення (24 листопада 2020 року), час затримки розрахунку із позивачем складає 134 робочих днів (з 15.05.2020 року по 24.11.2020 року включно), що визначено наступним чином: травень 11 робочих днів, червень - 20 робочих днів, липень 23 робочих дні, серпень 20 робочих днів, вересень 22 робочих дні, жовтень 21 робочий день, листопад 17 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, в сумі 38333,38 грн., який проведений судом наступним чином: 134 робочих дні (час затримки розрахунку) х 286,07 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 38 333,38 грн. Вирішуючи позовну вимогу позивача про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, компенсація за невикористані 60 днів відпустки становить 17294,40 грн. Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази з яких можна визначити сумарний заробіток позивача за останні перед наданням відпустки 12 місяців, а тому перевірити та визначити суму компенсації за невикористану відпустку немає можливості, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Разом із тим, відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з подальшими змінами та доповненнями, оскільки справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню на користь працівника, без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тому, при виплаті [PERSON] заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, із вказаних сум необхідно утримати передбачені діючим законодавством України податок на доходи фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. За правилами п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача Приватного підприємства "Наша аптека" слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved