Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах Кредитної спілки «Істок» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 03.04.2019 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 11.04.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 червня 2016 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки, на підставі рішення спостережної ради кредитної спілки про делегування правлінню повноважень, заяву [PERSON] розглянуто та прийнято рішення про його прийом в члени Кредитної спілки «Істок». 30 червня 2016 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок і таким чином, на підставі ст. 10, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про кредитні спілки» набув членство у Кредитній спілці «Істок». 29 вересня 2016 року [PERSON] подав до позивача заяву на отримання кредиту та цього ж дня кредитний комітет позивача прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки [PERSON] 29 вересня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ДК2-377. Представник позивача зазначає, що [PERSON] отримав кредит у сумі 16000 грн., зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 30 березня 2018 року. Відповідно до п. 2.5. Договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п. 2.7. Договору плата за надання кредиту становить 46,999% щорічно. Представник позивача вказує, що у відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з боку позичальника стосовно позивача виникло зобов`язання, згідно якого позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит в повному обсязі та сплачувати відсотки за кредитом та інші передбачені Договорами нарахування в терміни встановлені Договором. Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами Договору, що підтверджується видачею позичальнику кредиту відповідно до умов договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним договором 29 вересня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №ДК2-377 ДП1. [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору. Представник позивача зазначає, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та несвоєчасним погашенням кредиту згідно з графіком, на виконання заходів досудового врегулювання спору, визначених п.п. 6.2., 6.3. кредитного договору, 19 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги за вих. №74 та №75 відповідно, про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по кредитному договору. Проте вказані звернення відповідачами були залишені без відповіді, борг по даний час відповідачами не погашено. Представник позивача вказав, що вищевикладене свідчить про невиконання боржниками умов кредитного договору, тобто про порушення зобов`язань встановлених умовами кредитного договору та договору поруки. 25 жовтня 2016 року позивачем та [PERSON] внесено зміни в кредитний договір шляхом укладення додаткового договору №1 до кредитного договору, згідно якого плата становить 187,9% щорічно, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у сумі 16000 грн. Відповідно до графіку позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж по вказаним датам у розмірі 1516 грн., що складається з частини основної суми кредиту та нарахованої плати за фактичну кількість днів в місяці між плановими датами, починаючи з дати надання кредиту. Станом на дату подання позовної заяви (25 лютого 2019 року) позичальник мав би сплатити за графіком 18 платежів, з яких 17 платежів по 1516 грн. та один платіж в сумі 1497 грн. 67 коп., загалом - 27269 грн. 67 коп., проте здійснив лише 3 платежі на загальну суму 12740 грн., з якої 3283 грн. 34 коп. основної суми кредиту та 9456 грн. 66 коп. плати, отже, залишок основної суми (тіла кредиту) становить 12716 грн. 66 коп. Відповідно до п.п. 2.7, 3.5. кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити плату у розмірі 46,999% щорічно за фактичний термін користування кредитом. Період за який нараховується заборгованість у вигляді плати, розмір якої визначено вищезазначеним додатковим договором до кредитного договору, становить 838 днів - з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року включно. Період за який нараховується плата, розмір якої визначено п. 2.7. Договору та який діяв до укладення додаткового Договору до Договору про споживчий кредит, становить 41 день - з 29 вересня 2016 року по 24 жовтня 2016 року включно, отже, за цей період нараховано плату за кредитним договором у розмірі 844 грн. 69 коп. За період з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року нараховано плату в розмірі 69023 грн. 65 коп. Отже, за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року нараховано плату у розмірі 69868 грн. 34 коп. Також представник позивача зазначає, що за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року [PERSON] здійснено лише три платежі, з яких 9456 грн. 66 коп. зараховано на погашення плати, отже, прострочена заборгованість по платі по Кредитному договору складає 60411 грн. 68 коп. Відповідно до п.п. 2.5., 3.1 договору, позичальник зобов`язаний сплатити відсотки (проценти) у розмірі 0,001% річних за фактичний термін користування кредитом, а тому, з урахуванням періоду за який нараховуються відсотки (879 календарних днів з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року включно), прострочена заборгованість по відсотках за кредитним договором становить 0,39 грн. Загальна сума заборгованості по кредитному договору складається із залишку основної суми (тіла кредиту) в розмірі 12716 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 0,39 грн. та простроченої заборгованості по платі за надання кредиту в розмірі 60411 грн. 68 коп. і всього становить 73128 грн. 73 коп. Крім того, представник позивача зазначає, що згідно ст. 625 ЦК України у разі якщо позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Розмір 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року становить 5036 грн. 87 коп., інфляційні витрати - 22962 грн. 42 коп. Представником позивача вказується, що загальна заборгованість за кредитним договором за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року становить 101128 грн. 02 коп., з яких: 12716 грн. 66 коп. залишку основної суми (тіла кредиту), 0,39 грн. заборгованості по відсотках, 60411 грн. 68 коп. заборгованість за платою, 22962 грн. 42 коп. інфляційних нарахувань та 5036 грн. 87 коп. 3% річних. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 525-527, 530, 543, 553, 554, 610, 611, 625, 638, 1050, 1054, 1057 ЦК України, представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 101128 грн. 02 коп. та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 16.04.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. 10.06.2019 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2018, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2018, з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором, тобто позивач звернувся до суду з тим самим позовом, з тих самих підстав (а.с. 74). Представник позивача [PERSON] 06.09.2019 подав до суду відповідь на відзив, в якій вважає висновки відповідача [PERSON] передчасними, посилаючись на обставини, зазначені в позові, зазначив, що позивач має право на стягнення заявлених сум, тоді як відповідачем не надано доказів щодо виконання грошових зобов`язань перед позивачем (а.с. 99-101). Представник позивача в судове засідання не з`явився. 05.06.2019 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про вручення 24.09.2019 під підпис рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 108), у відзиві просив справу розглядати за його відсутності. Судом 17.09.2019 було визнано обов`язкову явку відповідача [PERSON] для отримання пояснень від нього щодо погашення кредитної заборгованості в сумі 3260 грн., однак отримавши 24.09.2019 судовий виклик з повідомленням про визнання його явки обов`язковою, в судове засідання не з`явився та не надав своїх пояснень, у зв`язку з чим, розгляд справи проводиться на підставі наявних письмових доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою від 27.09.2019 на конверті про невручення з причин "за закінченням терміну зберігання", який направлявся з судовою повісткою рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно довідки Світловодської міської ради Кіровоградської області від 16.04.2019 №2688 (а.с. 72, 110), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подав. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи зі слідуючого. Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ДК2-377, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 16 тис. грн. на строк користування до 30.03.2018 та зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі у терміни, встановлені кредитним договором, а також зобов`язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 0,001% річних та плату за надання кредиту 46,999% щорічно відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до кредитного договору №ДК2-377 від 29.09.2016 (а.с. 18-19). 29.09.2016 між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №ДК2-377 ДП1, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності у разі невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №ДК2-377 від 29.09.2016 (а.с. 30). 25.10.2016 між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ДК2-377 від 29.09.2016, яким пункт 2.7. виклали в наступній редакції: Плата за надання кредиту становить 187,9 % щорічно (а.с. 19 на звороті). У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором станом на 25.02.2019 позивачем нарахована заборгованість в сумі 101128 грн. 02 коп., яка складається з 12716 грн. 66 коп. заборгованості за тілом кредиту, 60411 грн. 68 коп. заборгованості по платі за надання кредиту, 39 коп. відсотків, 22962 грн. 42 коп. інфляційного нарахування та 5036 грн. 87 коп. трьох відсотків річних. Інфляційні нарахування розраховані за період з 01.09.2016 по 01.02.2019 з урахуванням суми боргу 73128 грн. 73 коп., 3% річних - за період з вересня 2016 року по січень 2019 року (а.с. 33-35). Однак як вбачається з копії рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2018, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2018, по цивільній справі №386/947/17 розглядався спір щодо стягнення на користь позивача заборгованості нарахованої станом на 30.03.2018 в сумі 54305 грн. 78 коп. з відповідачів за кредитним договором, укладеним 29.09.2016 між позивачем та [PERSON] (а.с. 75-84). Зазначеним рішенням позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3260 грн., в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, плати за надання кредиту, інфляційних нарахувань та 3%річних відмовлено з тих підстав, що [PERSON] в період з 29.09.2016 по 13.12.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, а тому в силу п. 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був звільнений від сплати пені, штрафів та процентів за користування кредитом. Також, суд у зазначеному рішенні прийшов до висновку про те, що порука відповідача [PERSON] за договором поруки №ДК2-377 ДП1 від 29.09.2016 припинилася з дати укладення між КС «Істок» та [PERSON] додаткового договору, тобто з 25.10.2016 та відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] . Обставини встановлені у вищезазначених судових рішеннях не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки у справі, яка розглядається участь беруть ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За нормами частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Дослідивши вищезазначені письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позивач звертаючись до суду з новим позовом здійснив новий розрахунок заборгованості станом на 25.02.2019, яка вважає підлягає солідарному стягненню з відповідачів, однак з такими доводами суд не погоджується, оскільки як встановлено рішенням суду по цивільній справі №386/947/17 заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 29.09.2016 укладеного з [PERSON] визнана судом в сумі 3260 грн. тіла кредиту, при цьому судом визнано факт припинення умов поруки відносно [PERSON] , а тому вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості є безпідставними, як і безпідставними є вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по платі за надання кредиту та відсотків. Суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось у зв`язку з пред`явленням до відповідачів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які розглянуті по справі №386/947/17, при цьому, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12). Відповідач, явку якого в судове засідання було визнано обов`язковою, не з`явився та повідомив суду про те, чи погашено ним заборгованість в сумі 3260 грн., яку було стягнуто судом по справі №386/947/17, жодних доказів про погашення цієї заборгованості суду не надав, а тому суд приходить до висновку про наявність такої заборгованості перед позивачем. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, суд погоджується про наявність права у позивача вимагати такі виплати, однак з урахуванням зробленого розрахунку судом. Так, позивачем інфляційні нарахування розраховані за період з 01.09.2016 по 01.02.2019 з урахуванням суми боргу 73128 грн. 73 коп., а 3% річних - за період з вересня 2016 року по січень 2019 року, однак як встановлено по справі №386/947/17 сума заборгованості у відповідача [PERSON] перед позивачем станом на дату ухвалення рішення склала 3260 грн., при цьому в період з 29.09.2016 по 13.12.2017 [PERSON] був звільнений від сплати пені, штрафів та процентів за користування кредитом, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних нарахувань за період з 01.09.2016 по 13.12.2017 та 3% річних - за період з вересня 2016 року по 13.12.2017 є безпідставними. Суд здійснивши власний розрахунок, приходить до висновку про стягнення з [PERSON] 394 грн. 46 коп. інфляційних нарахувань за період з 14.12.2017 по 25.02.2019 (сума заборгованості помножена на сукупний індекс інфляції за період мінус 100, що поділено на 100: 3260грн.*(112,1-100)/100), а також про стягнення 116 грн. 82 коп. 3% річних за період з 14.12.2017 по 25.02.2019 (суму заборгованості помножено на 3% помножено на кількість днів прострочення та поділено на кількість днів у році: 3260грн.*3%*436/365). Таким чином, у зв`язку з прострочення виконання грошового зобов`язання стягнутого рішенням суду, допущеного відповідачем [PERSON] , з останнього на користь позивача підлягає до стягнення 394 грн. 46 коп. інфляційних нарахувань та 116 грн. 82 коп. трьох відсотків річних, а позовні вимоги про стягнення 12716 грн. 66 коп. залишку основної суми (тіла кредиту), 0,39 грн. заборгованості по відсотках, 60411 грн. 68 коп. заборгованість за платою, 22567 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 4920 грн. 05 коп. 3% річних - задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції від 03.04.2019 (а.с. 42), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем [PERSON] підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 9 грн. 71 коп. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 511,28грн.*1921грн./101128,02грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №35-36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 511 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних і судового збору в сумі 9 грн. 71 коп., а іншу частину судового збору в розмірі 1911 грн. 29 коп. слід покласти на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial