Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] , від імені якого діє адвокат Кравчук Д.В., звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] у березні 2018 року в обідній час, перебуваючи по [ADDRESS] , під приводом домовленості про купівлю належного йому, [PERSON] , власного транспортного засобу марки «ГАЗ-24», д.н.з. [NUMBER] , з метою перевірки його технічного стану та пробної експлуатації, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів вказаним транспортним засобом та поїхав у невідомому напрямку, після чого збув його [PERSON] за 5000грн. Зазначені обставини достовірно встановлені вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.09.2018р. у справі № 718/2006/18, який набрав законної сили 27.10.2018р., і яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, зокрема у незаконному заволодінні належним [PERSON] транспортним засобом - автомобілем марки «ГАЗ-24», д.н.з. [NUMBER] . Під час розгляду даної справи обвинувачений [PERSON] особисто визнав ту обставину, що відшкодує вартість автомобіля в сумі 30000грн., як було обумовлено між ними у грудні 2017 року під час того вони укладали усну угоду про купівлю зазначеного транспортного засобу, а 27.09.2018 року після судового засідання відповідач [PERSON] видав йому, [PERSON] , письмову розписку в якій зазначив, що кошти в сумі 30000грн. він виплатить у строк до 14.12.2018р. З підстав, передбачених ст.ст.16, 1166, 1177 ЦК України, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 30000 гривень. Також вказував, що внаслідок протиправних дій відповідача йому спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях, що позначили негативні зміни у його житті; щоденних думках та спогадах про наслідки дій відповідача; у відірваності від активного соціального життя; у зниженні та нестійкості настрою; у емоційних напругах, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажання уникати контактів з оточуючими, почуття образи, обурення; у появі негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченості, образливості, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього. Він є пенсіонером, йому 83 роки, а тому йому важко, як емоційно, так і фізично переносити наслідки тих обставин, учасником яких він став не по своїй волі, а внаслідок протиправних дій відповідача. Подія, що сталась, потягла за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів), обумовила необхідність залучання значних фізичних і душевних ресурсів. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 10000 гривень, та, посилаючись на ст.ст.23, 1167 ЦК України, п.10 постанови № 4 відж 31.03.1995р. Пленуму ВСУ, просив стягнути визначений ним розмір моральної шкоди з відповідача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] вказував, що стосовно стягнення з [PERSON] 30 000 гривень покладається на рішення суду, стосовно стягнення моральної шкоди просив відмовити у задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що такі вимоги є необгрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. Позивачем не надано жодних документів на підтвердження моральної шкоди на таку значну суму. Доказом на підтвердження моральної шкоди повинні бути не тільки зазначені в позовній заяві моральні страждання, але і інші дії які можна перевірити суду та захисту, наприклад звернення до лікарів, консультації психологів, інше. В даному випадку моральна шкода не повинна бути предметом розгляду в контексті «співчуття», але і підтвердження належними та допустими доказами. Позивачем не заявлено жодних клопотань про отримання свідчень друзів, рідних, сусідів, колег. Не надано жодної характеристики з місця реєстрації або фактичного проживання про зміну в поведінці та негативні зміни у житті. Не надано виписку з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до психіатра. Не надано жодних рахунків від приватних психологів чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів. Тому у стягненні моральної шкоди просив відмовити. У відповіді на відзив представник позивача Кравчук Д.В. зазначав, що дії відповідача, що вчинені по відношенню до майна потерпілого, привели до появи у негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченості, образливості, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього. Позивач є пенсіонером, йому 83 роки, а тому йому важко, як емоційно, так і фізично переносити наслідки тих обставин, учасником яких він став не по своїй волі, а внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] . Подія, що сталась, потягла за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів), обумовила необхідність залучання значних фізичних і душевних ресурсів. Щоденні думки та спогади про наслідки дій відповідача [PERSON] , який незаконно заволодів його власним автомобілем, привели до зниження та нестійкого настрою, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання, викликали почуття образи та обурення. Все це вказує на моральні переживання та заподіяння моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено з врахуванням положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] вказував, що у відповіді на відзив не наведено жодних аргументів, посилання на законні та підтверджуючі документи в обґрунтування моральної школи на таку значну суму. Виключне посилання на норми права, що регулюють питання стягнення моральної школи і не підтвердженні документально не можуть бути підставою на їх задоволення. В судовому засіданні представник позивача Кравчук Д.В. підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив підстав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення заявлених вимог про стягнення моральної шкоди з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.09.2018р. у справі № 718/2006/18, який набрав законної сили 27.10.2018р., [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, зокрема у незаконному заволодінні належним [PERSON] транспортним засобом марки «ГАЗ-24», д.н.з. [NUMBER] . За змістом даного вироку суду вартість належного позивачу [PERSON] транспортного засобу марки «ГАЗ-24», д.н.з. [NUMBER] , становить 30000 гривень. 27.09.2018 року відповідач [PERSON] видав позивачу [PERSON] письмову розписку про зобов`язання сплатити кошти в сумі 30000 гривень у строк до 14.12.2018р. Матеріальна шкода, завдана внаслідок скоєння злочину, відшкодовується потерпілій особі винною на загальних підставах, проте з особливостями, передбаченими законом. Зокрема, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.3 ст.386 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносять втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріальне становище особи, яка завдала шкоду внаслідок вчинення злочину не підлягає врахуванню під час відшкодування такої шкоди (ч.4 ст.1193 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається з вироку Кіцманського районного суду від 27.09.2018р. у справі № 718/2006/18 потерпілому [PERSON] завдано матеріальну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром нього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд враховує фізичний стан позивача, зокрема його похилий вік, глибину фізичних та душевних страждань у зв`язку із втратою майна неотримання протягом тривалого часу (після ухвалення 27.09.2018р. вироку судом) відшкодування заподіяної шкоди, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 3000 гривень. За наведених та встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення в повному обсязі заявлених в частині відшкодування матеріальної шкоди вимог та для часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192, 1193 ЦК України,

Outcome: partial