Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

10 вересня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 5293,54 грн., завдану внаслідок залиття її квартири з вини відповідача , та моральну шкоду - 5000,00 грн.,а також судові витрати. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повністю та суду пояснила, що через не належне виконання своїх обов'язків відповідачем 9.08.2013 року сталося затоплення її квартири та їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 5293,54 грн, яку вона просить стягнути з відповідача. Крім того, стверджувала, що їй було заподіяно моральну шкоди у розмірі 5000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, не можливістю проживати у квартирі через антисанітарний стан та відсутність коштів на проведення ремонту. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та покласти на відповідача судові витрати, які стягнути на її користь. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязіта суду пояснив, що ремонтувати труби, заміняти їх ділянки відповідач має право лише після та під час аварії, тобто вже після події, яка може завдати матеріальної шкоди, та може здійснювати часткову заміну трубопроводу (до 7%) при усуненні нещільностей, витоків. Всі інші роботи відносяться до капітального ремонту та не можуть виконуватися відповідачем у зв'язку з обмеженням відносно цього статутом підприємства. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі Комунального підприємства „Керуюча компанія Калінінського району м. Донецька", що підтверджується довідкою від 17.02.2014 року (а.с. 46, 47). Позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2003 року (а.с. 42) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року №1152515 (а.с. 43). 30.07.2003 року між позивачкою [PERSON] та Комунальним підприємством „Керуюча компанія Калінінського району м. Донецька" укладено договір №544 про забезпечення обслуговування належного власнику будинку та прибудинкової території. (а.с. 41) Згідно акту від 14.08.2013 року встановлено, що 11.08.2013 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] через прорив каналізаційного стояку та перекриттям між квартирами 36 та 39. (а.с. 12) Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи №5889/24 від 26.02.2014 року встановлено розмір матеріальної шкоди, який складає 5293,54 грн. Згідно ст. 1 ч. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно ст. 15 ч. 1 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Пунктом 2.1.1 Договору №544 від 30.07.2003 року,укладеним між сторонами по справі, про забезпечення обслуговування належного власнику будинку та прибудинкової території встановлено, що відповідач зобов'язується виконувати весь комплекс робіт з обслуговування житлового будинку та при будинкової території в обсязі та строки відповідні правилам. Згідно п. 1.2. статуту КП «Керуюча компанія Калінінського району м. Донецька»- майно підприємства є власністю територіальної громади м. Донецька в особі Донецької міської ради. Керування підприємством від імені міської ради здійснює Управління житлового господарства Донецької міської ради. Пунктом 1.3 статуту встановлено, що підприємство є юридична особа, має в господарському віданні, оперативному управлінні відособлене майно, від свого імені здобуває і здійснює майнові права, несе обов'язки, може бути позивачем і відповідачем у суді, має самостійний баланс. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону. Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Пунктом 3.2.1 встановлено, що власник має право стягувати у встановленому порядку всі збитки нанесені йому організацією у результаті невиконання або неякісного виконання зобов'язань за пунктом 2.1 цього договору. Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно ст.1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з роз'ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 з наступними змінами і доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що 1) дії останньої були неправомірними, 2) між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням наведених обставин на вимог закону, суд приходить до висновку, що між діями відповідача та шкодою заподіяною позивачеві є безпосередній причинний зв'язок, оскільки внаслідок несвоєчасного обстеження та заміни з вини відповідача відбувся прорив каналізаційного стояку, що підтверджується актом від 14.08.2013 року. Обговорюючи питання про законність та обґрунтованість заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно вищевказаних вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного суду України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають грошові кошти, підтверджені висновком судової будівельно-технічної експертизи №5889/24 від 26.02.2014 року, якою встановлено розмір матеріальної шкоди - 5293,54 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю. Обговорюючи законність та обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 10 ч. 2, 3 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, компенсується особою, заподіяною її, при наявності її вини окрім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П. 4. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналіз наведених обставин та вимог Закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачкою надано суду належні та допустимі докази того, що винними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода та, враховуючи фізичні і моральні страждання позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі та наслідки, що настали, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню мінімальна ставка судового збору за подання позову майнового характеру, що передбачено ст. 4 ч. 2 п.1 п.п.2 ЗУ «Про судовий збір», а всього у розмірі 229,40 грн. А в цілому позов задовольняється судом частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial