Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~у якому\~просила визнати\~останнього батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; вирішити питання щодосудових витрат. В обґрунтування позову вказує, що вона перебувала у близьких стосунках з [PERSON] з 2008 року, від яких у неї [INFO] народилася донька [PERSON] . Оскільки з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, дитина зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України та за вказівкою матері в графі «батько» зазначено [PERSON] . Відповідач, будучи батьком дитини, відмовляється подати заяву про реєстрацію батьківства, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому, змушена звернутися до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення з нього аліментів. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Рядчої Т.І. від 28.09.2018 року у заядоволенні заяви позивачки про забезпечення її позову відмовлено. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2018 року вказану справу розподілено судді [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2018 року через те, що суддя Рядча Т.І. не може продовжувати розгляд справи, оскільки перебуває на лікарняному, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/18970/18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 року, головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за суттю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2019 року розгляд справи відкладено, вирішено питання про виклик свідків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2019 року призначено у справі судово-медичну генетичну ідентифікаційну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2019 року поновлено провадження у справі, продовжено судовий розгляд, відмовлено [PERSON] у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву, витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2020 року призначено у справі судово-медичну молекулярну генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2020 року поновлено провадження у справі, продовжено судовий розгляд. В судовому засіданні 13.03.2020 року позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з 2008 року по 2014 рік проживав разом з [PERSON] , признавав дитину, а в останній час почав відмовлятися від того, що дитина його. Сторони проживали однією сім`єю, у 2010 році у них народилася дитина. [PERSON] приймав участь у вихованні дитини з її народження, водив до садочку, називав донькою, піклувався про неї, грався. Перед її народженням та після цього вони з [PERSON] проживали разом, він завжди всім казав, що то його дитина. Він пішов від [PERSON] у 2014 році. Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки та їй відомо, що [PERSON] проживав з [PERSON] з 2008 по 2014 рік, у них народилася дитина у 2010 році. Він часто гуляв з дитиною у дворі, дівчинка на нього дуже схожа. Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки та їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, у них є дитина. [PERSON] водив та забирав доньку із садочка, разом вони відпочивали, а у 2013 році він зник. Перестав вітати дитину зі святами. Коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом, він дуже добре ставився до дитини, гуляв з нею, відносився до [PERSON] як до доньки, раніше його родичі приходили у гості, батько [PERSON] приходив. Він всім розповідав, що [PERSON] його донька, а вона його називала батьком. [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали, їздили на дачу, до друзів, тощо. Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки та їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] були зразковою родиною, у них народилася дитина, [PERSON] її виховував, дівчинка його копія. Вона інколи бувала у них у гостях, вони проживали як одна родина, [PERSON] гуляв з дівчинкою, називав її донькою. Позивачка та її представник в судове засідання 0912.2020 р. не прибули, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на позові наполягають, у разі неявки відповідача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання повторно не прибув, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Відзив не подавав. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку сторін, дане судове засідання проводилося без фіксування процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 247 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що в період з 2008 року [PERSON] з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, що підтверджено показами свідків. [PERSON] народилася [INFO] , батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, серії [NUMBER] від 23.03.2010 р. (арк. справи 7 Том 1). За положеннями ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно дост.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00022378824 від 19.03.2019 р., відомості про батька [PERSON] , яка народилася [INFO] , внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (арк. справи 103 Том 1). Після народження дитини, [PERSON] продовжував проживати спільно з [PERSON] та [PERSON] , що було підтверджено в судовому засіданні показами свідків, спільними фотокартками, зробленими в різні періоди часу (арк. справи 9-15), та відеозаписом наданим Позивачкою з якого вбачається як Відповідач висловлював вдячність за те, що на світ з`явилась його донька [PERSON] (арк. справи 15а Том 1). Крім того, факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується довідкою ОСББ «Північний» від 06.09.2018року (арк. справи 8 Том 1). Згідно приписів статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Для встановлення об`єктивної істини у справі ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2019 року за клопотанням Позивачки у справі було призначено судово-медичну генетичну ідентифікаційну експертизу, щодо визначення батьківства відповідача відносно малолітньою [PERSON] , проведення якою доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи. 11.06.2019 року на адресу суду надійшов лист із Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за вих.№ 100-480/1289 від 06.06.2019 року про необхідність забезпечення явки [PERSON] разом з дитиною та [PERSON] на 5 липня 2019 року року на 10 год. 00 хв. для відбору зразків крові (арк. справи 85 Том 1). Листом суду від 12.06.2019 року сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи на зазначену дату, з направленням їм копії листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (арк. справи 87-88 Том 1). 22.07.2019 року на адресу суду надійшов лист із Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 100-603/1601 від 08.07.2019 року про те, що 5 липня 2019року [PERSON] разом з дитиною з`явилась для відбору зразків крові; [PERSON] для відбору зразка крові не з`явився. Повторно висловлено\~прохання забезпечити\~явку [PERSON] \~разом з\~дитиною та\~ [PERSON] \~для відбору\~зразків крові,\~який відбудеться\~23\~серпня 2019\~року об\~10\~годині 30\~хвилин у\~приміщенні відділення\~судово-медичної\~генетичної ідентифікації\~Київського міського\~клінічного бюро\~судово-медичної\~експертизи (арк. справи 90 Том 1). Листом суду від 23.07.2019 року сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи на зазначену дату, з направленням їм копії листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 100-603/1601 від 08.07.2019 року (арк. справи 92-93 Том 1). Листом від 28.08.2019 року № 100-770/2087 Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи повідомило суд про неможливість проведення призначеної судово-генетичної експертизи у зв`язку з тим, що на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився (арк. справи 104 Том 1). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2019 року з огляду на повернення експертною установою ухвали від 13 березня 2019 року до суду без виконання, було поновлено провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року за клопотання Позивачки у справі повторно призначена судово-медична генетична ідентифікаційна експертиза щодо визначення батьківства відповідача відносно малолітньою [PERSON] , проведення якою доручено Комунальній установі "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи". 12.06.2020 року на адресу суду надійшов лист із Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 1454-02 від 29.05.2020 року про необхідність забезпечення явки [PERSON] разом з дитиною та [PERSON] на 22.06.2020 року з 10 до 14 години для відбору зразків крові (арк. справи 193 Том 1). Листом суду від 15.06.2020 року сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи на зазначену дату, з направленням їм копії листа Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 1454-02 від 29.05.2020 року (арк. справи 194-196 Том 1). 09.07.2020 року на адресу суду надійшов лист із Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 1712-02 від 30.06.2020 року про те, що 22.06.2020р. [PERSON] разом з дитиною з`явилась для відбору зразків крові; [PERSON] для відбору зразка крові не з`явився. Повторно висловлено прохання забезпечити явку [PERSON] разом з дитиною та [PERSON] для відбору зразків крові, який відбудеться 10.09.2020 р. з 10 до 14 години у приміщенні Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" (арк. справи 199 Том 1). Листом суду від 26.08.2020 року сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи на зазначену дату, з направленням їм копії листа Комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 1712-02 від 30.06.2020 (арк. справи 209-210). Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідач [PERSON] відмовлявся від отримання листів суду, що підтверджено відповідними відмітками на поштових відправленнях. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач, який був достовірно обізнаний про дати, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків крові, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо дитини. Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні. Відповідач не повідомив жодних поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача. Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19). Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню, а також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] , яка народилася [INFO] , повноліття. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачкою в обґрунтування понесених витрат пов`язаних з поїздками на експертизу надано чеки на загальну суму 4801,21 грн., у зв`язку з чим слід стягнути зазначену суму з відповідача. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки щодо позовних вимог в частині визнання батьківства, який сплачений позивачкою, а також на користь держави щодо позовних вимог про стягнення аліментів, згідно ст.141 ЦПК України. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 21 грудня 2020 року (з урахуванням ч. 3 ст. 124 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved