Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вимогою стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь 3 327,00 грн. невиплаченої заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала у відповідача за трудовим договором продавцем продовольчих товарів з березня по вересень 2015 року. Після припинення трудових відносин, відповідач лише частково виплатив їй заробітну плату, від подальших виплат ухиляється. Тому, просить суд у примусовому порядку стягнути суму невиплаченої заробітної плати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити у повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] вважає позов безпідставним, з приводу чого подав письмові заперечення. Зазначає, що позивач працювала у нього лише у березні та квітні 2015 року. Решту місяців, за які хоче позивач отримати заробітну плату, вона не працювала, оскільки перебувала на роботі в Італії. За березень-квітень позивач отримала заробітну плату, що підтверджується відомістю про виплату грошей. Решту коштів отримав син позивачки за її ж проханням. Із казаних вище підстав просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази приходить до наступних висновків. 28 лютого 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів із щомісячним заробітком 1220 грн. з урахуванням змін у законодавство. Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним Фондом України за період березень-серпень 2015 року на користь застрахованої особи [PERSON] було сплачено страхові внески із заробітної плати у розмірі 1220,00 грн. Таким чином, факт виконання трудових обов'язків [PERSON] у період березень-серпень 2015 року підтверджується вказаною відомістю, оскільки за цей період страховик ФОП [PERSON]сплачував страхові внески за повний місяць роботи. Відповідно за цей період роботи [PERSON] повинна була отримати заробітну плату у сумі 7320,00 грн. (1220,00 х 6). Сторонами не заперечується, що за домовленістю сторін на рахунок сина позивачки було перераховано частину заробітної плати у розмірі 3 993,00 грн. Крім цього, згідно відомості про виплату заробітної плати, [PERSON]. отримала кошти на суму 536,36х3 =1609,08 грн., що підтверджується її підписом навпроти зазначених сум. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що ним було передано частину заробітної плати позивачки у розмірі 1609,08 грн. її сину, оскільки неможливо становити, що дійсно така сума була виплачена у якості заробітної плати [PERSON] Пред'явлений суду письмовий документ не є належним доказом у справі. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за період роботи у ФОП [PERSON] отримала заробітну плату у розмірі 1609,08+3993,00=5602,08 грн. Тобто, заборгованість по заробітній платі на день припинення трудових відносин становила 7320,00 - 5602,08=1717,92 грн. У відповідності до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при неповерненні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таким чином, сума заборгованості ФОП [PERSON] по виплаті заробітної плати [PERSON] становить 1609,08 грн. Зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню та на те, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості, суд приходить до висновку, що саме ця сума підлягає стягненню у межах заявлених вимог. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, такі судові витрати в розмірі 613,58 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial