Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до Костянтинівської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями по про[ADDRESS], яку вона як спадкоємець першої черги за законом прийняла, так як подала у визначений судовим рішенням додатковий строк заяву про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору. [PERSON] покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно, проте постановою державного нотаріуса від 19.03.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім"я спадкодавця, яка дійсно за життя не реєструвала право власності на будинок, який був збудований в 1963 році та знаходиться в сільській місцевості і відповідно до діючого на той момент законодавства державна реєстрація права власності на нерухоме майно не передбачалась, оскільки [PERSON] мала право володіння, користування та розпорядження даним майном, тобто в позасудовому порядку не має змоги визнати право власності на спірне нерухоме майно; в зв"язку з чим просить встановити факт права власності за спадкодавцем на будинковолодіння про[ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на спірне нерухоме майно. Позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та дала пояснення згідно заяви. Відповідач Костянтинівська сільська рада письмовою заявою не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. [PERSON] померла [INFO] року (актовий запис № 4) згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 20.02.2009 року. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її матір"ю є [PERSON] Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.08.1982 року, дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON], яка померла [INFO] року. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13.02.2014 року, яке набрало законної сили, [PERSON] визначено додатковий строк до 01.04.2014 року для прийняття спадщини після смерті матері. Постановою нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори від 19.03.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно. Згідно виписки з погосподарської книги №1 с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської області вбачається, що особовий рахунок [NUMBER] на будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.01.2014 року вбачається, що будинок [ADDRESS] Сарненського району Рівненської області, 1963 року забудови, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] Довідка КП "Рівненське ОБТІ" №22/402 від 28.01.2014 року підтверджує, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] Сарненського району Рівненської області не зареєстроване. Згідно роз"яснень п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться в сільській місцевості в селі Костянтинівка Сарненського району, то згідно діючого на той час законодавства, обов"язковій державній реєстрації будинок не підлягав, однак на підставі запису в погосподарську книгу є власністю спадкодавця [PERSON] та входить до спадкової маси після її смерті. Також судом встановлено, що [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги за законом дійсно прийняла спадщину у виді будинковолодіння після смерті матері, так як в установленому порядку подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, спадкодавець [PERSON] фактично мала у власності будинковолодіння, що після її смерті на підставі факту права власності входить до спадкової маси, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Outcome: approved