Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У червні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна, в порядку регресу витрати в сумі 13\~467,52 грн., посилаючись на те, що ним було здійснено виплату на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/2466772, за заявою потерпілої сторони [PERSON], страхового відшкодування в сумі 13467,52 грн., завданого в результаті ДТП, що сталося 06 липня 2015 року, винуватцем якого є [PERSON] Відповідно до статті 38.1.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, чим позивач і скористався. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву в якій просить розглянути позов без участі представника. В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву в якій просить розглянути позов без його участі, при прийнятті рішення поклався на розсуду суду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відносно [PERSON] винесено постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17.12.15 р. в якій встановлено, що 06.09.2015р. о 10 год. 00 хв., водій [PERSON] керуючи автомобілем «ГАЗ-2410» д/н. З 3240 ХО по вул. Леніна м. Апостолове (шляхопровід) не вибрав безпечної швидкості та дистанції руху внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Чері Амулет» д/н. АВ 0730 ВС. під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду в попутньому напрямку, пошкодив автомобілі, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Дана справа про адміністративне правопорушення була закрита за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст.247 п.7 КУпАП, вина [PERSON] у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлена. Згідно пояснень [PERSON] зазначених у вказаній постанові він підтвердив в судовому засіданні, що не дотримався дистанції руху в результаті чого відбулося зіткнення двох транспортних засобів, які отримали пошкодження. Відповідач не оспорював факт ДТП, що сталося 06.09.15 р., та свою винність у цьому. Ці факти підтверджувались поданими позивачем матеріалами та матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що підтверджує поліс АІ/2466772. Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, за заявою потерпілої сторони [PERSON], в результаті ДТП, що сталося 06 липня 2015 року, винуватцем якого є [PERSON], здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 13467,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 005315 від 08.02.2016 року. \~Направлену [PERSON] регресну вимогу від 06.04.16 р. останнім залишено без відповіді. Згідно п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо\~законом\~встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Згідно останньої правової позиції ВСУ викладеної у постанові від 22.06.2016 у справі № 6-1253цс16 Верховний Суд вказав, що страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Так, правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» статтю 33 Закону № 1961-IV було викладено в новій редакції, зокрема, розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку із чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 цієї статті. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні пункти та підпункти статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Відповідачем не надано суду документально підтверджених причин невиконання ним свого обовязку повідомлення страховика про ДТП. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в розмірі 13467,52 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні до суду позову позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378 грн., у зв'язку з чим вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved