Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 01.09.2001 р. між позивачем та відповідачем, Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, актовий запис 1090, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2017 р. був розірваний. За час шлюбу, а саме у 2014 р., подружжям за спільні кошти було придбано автмобіль марки «Mitsubishi Galant», легковий Седан-В, 2003 р. випуску, д.н.з. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . За взаємною згодою, вказаний автомобіль було поставлено на облік на відповідача, розуміючи ту обставину, що такі дії жодним чином не позбавляють позивача права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль. У 2016 р. стосунки між позивачем та відповідачем погіршились і з грудня 2016 р. позивач з відповідачем припинили будь-які подружні відносини та шлюб фактично розпався. Після чого у лютому 2017 р. відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, належний подружжю автомобіль є річчю неподільною та відповідно до норм матеріального законодавства позивач має право на розподіл спільно нажитого майна подружжя - отримання грошової компенсації в розмірі Ѕ частки вартості вказаного транспортного засобу, який беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З метою визначення дійсної вартості автомобіля був проведений відповідний експертний висновок, згідно до якого ймовірна орієнтовна вартість автомобіля станом на жовтень 2017 р., становить 169280,00 грн., а відповідно, вартість Ѕ частки становить 84640,00 грн. Враховуючи викладене позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі Ѕ частки вартості автомобіля в сумі 84640,00 грн. та стягнути судові витрати. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити та пояснили, що майно було придбане у шлюбі і відповідач не заперечує, що майно є спільною сумісною власністюподружжя. Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити та пояснив, що майно є спільною власністю подружжя. Проведене позивачем дослідження від 27.10.201 р. №1175, вважає неналежним доказом, у зв`язку з чим представник відповідача надав висновок експерта №ЕС-1707-2-1256.19 судової автотоварознавчої експертизи від 13.02.2019р., який просить взяти до уваги, а також врахувати витрати понесені відповідачем, у звязку з проведенням відновлювального ремонту спірного автомобіля. Ухвалою суду від 09.11.2018р. задоволено клопотання представника позивача про допит свідуів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). Свідок [PERSON] (мати позивача) повідомила, що позивач та відповідач проживали разом, а вона весь час допомагала подружжю, оскільки відповідч не працював та шість років навчався. Також свідок [PERSON] зазначила, що допомагала відповідачу погашати заборгованість по аліментам, яка у виникла у нього щодо утримання дити від першого шлюбу. Також, вона допомогла коштами при придбанні автомобілей сторонами, а саме на перший автомоібль - 500 доларів США, на другий автомобіль - 250 доларів США та на останій оспорюваний автомобіль 200 доларів США. Свідок [PERSON] повідомила, що відповідач позичав гроші на придбання автомобіля у матері позивача - [PERSON] , оскільки при купівлі транспотного засобу йому невистачало коштів. Суд вважає, що надані свідками [PERSON] та [PERSON] показання підтвердили визнані сторони факти придбання спірного транспортного засобу під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та свідків дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, який було розірвано рішеням Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2017р. 13 квітня 2014 року сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Galant», легковий Седан-В, 2003р. випуску, д.н.з. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] на підставі довіреності від 13.04.2014р. (а.с.24). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспотного засобу, 15 листопада 2014р. за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб «Mitsubishi Galant» , 2003 року випуску, об`єм двигуна 2350 куб.см, номер кузова 4 [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с.73-74). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні представник відповідача визнав право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на автомобіль «Mitsubishi Galant» , легковий Седан-В, 2003 р. випуску, № кузова 4 [NUMBER] . Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб був знятий з реєстраційного обліку відповідачем [PERSON] та 04 жовтня 2017р. зареєстровано право власності на спірний автомобіль «Mitsubishi Galant» за [PERSON] та присвоєно реєстраційни номер транспотного засобу [NUMBER] (а.с.74-75). Даний факт сторонами визнаний та не оспорювався. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль був набутий сторонами на час перебування в шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі Ѕ частки вартості автомобіля. В підтвердження вартості спірного автомобіля позивачем [PERSON] надано Дослідження про визначення середньоринкової вартості колісного транспортного засобу від 27.10.2017р, згідно якого визначено середньоринкову вартість колісного транспортного засобу «Mitsubishi Galant» станом на 27.10.2017р. в розмірі 169280,00 грн. (а.с.12-27). Представником відповідача в підтвердження вартості спірного автомобіля надано висновок експерта №ЕС-1707-2-1256.19 від 13.02.2019р. судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого визначена ринкова варітість автомобіля «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення експертизи в розмірі 101744,23грн. (а.с.113-132) Суд не приймає до уваги дослідження про визначення середньоринкової вартості колісного транспортного засобу від 27.10.2017р, оскільки в ньому не було досліджено транспортний засіб, який є спільним майном подружжя Акімових, а висновок зроблений на підтсаві взятої з інтернет-ресурсів інформації про вартість автомобілів станом на 27.10.2017р. марки та моделі «Mitsubishi Galant» з робочим об`ємом двигуна 2400 куб.см, автоматичною коробкою передач, з датою виготовлення автомобіля 01.07.2003р. Крім того, в дослідженні, оцінювачем Береговим В.М. при наданні висновку про вартість транспортного засобу висловлені припущення щодо відсутності будь-яких прихованих фактів, що впливають на оцінку транспортного засобу, відповідно до п. 2.1 Дослідження. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Інших доказів, що підтверджують вартість транспортного засобу позивачем та її представником не надано. З огляду на викладене, суд у визначенні вартості спірного майна приймає до уваги висновок експерта № ЕС-1707-2-1256.19 судової автотоварознавчої експертизи від 13.02.2019р., в якому визначена вартість оспорюваного транспортного засобу в розмірі 101744,23грн. Твердження представника позивача, що відповідачем у вересні 2017 року було витрачено суму коштів в розмірі 16313,00грн., яка повинна бути вирахувана з вартості транспортного засобу, суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідач користується даним автомобілем на час розгляду справи про поділ майна подружжя з моменту розірвання шлюбу, а тому витрати понесені, у звязку з експлуатацією транспотного засобу після розірвання шлюбу не можуть бути враховані при визначені компенсації Ѕ частини вартості транспотного засобу. З огляду на викладене, суд вважа за необхідне стягнути з відповіача на користь позивача компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi Galant» в розмірі 50872,12 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2225,20 грн.

Outcome: partial