Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що шлюб між сторонами зареєстровано 29 березня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 237 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що між подружжям виникають постійні конфлікти та сварки. Примирення між подружжям вважає неможливим. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини. Позивач також вказала, що між сторонами відсутня домовленість щодо розміру аліментів. Позивач вказує, що їй невідомо про офіційне працевлаштування відповідача та реальний розмір його доходу, їй відомо, що відповідач отримує мінливий та нерегулярний дохід, у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій сумі в розмірі 4000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитини повноліття, шлюб розірвати. Ухвалою від 20 серпня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 31 серпня 2020 року недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (Вх.№ [NUMBER] ). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково. Просив суд шлюб розірвати, стягнути аліменти в розмірі 25 % від заробітньої плати, справу розглянути без його участі (вх.№25975, №25976). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 березня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 237 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.5). Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(Свідоцтво\~про шлюб\~серії [NUMBER] \~від 24\~вересня 2013\~року)\~(а.с.16). Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів громадянського стану. Частина перша ст. 24 СК України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.\~110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення позивач не згодна, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд вважає за необхідне залишити їй це прізвище. Відповідно до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] , відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання доньки. За положеннями ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.\~182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Відповідач надав суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково, а саме просив суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 25% від доходу. На підтвердження своїх доводів надав суду довідку №А-000000009 від 09.11.2020 року про отриману заробітну плату за період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року. Відповідно вказаної довідки відповідач [PERSON] працює на посаді вантажника у ФОП [PERSON] з 25.05.2016 року по теперішній час та отримав дохід за період з 01.10.2019 року по 01.10.2020 року у розмірі 53240,35 грн. Будь-яких доказів про відсутність інших джерел доходу (пенсії, стипендії, дивіденди та інше) відповідачем суду не надано. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні суду також не надано. Позивач, обґрунтовуючи розмір аліментів які просить суд стягнути з відповідача на її користь надала лист Головного управління статистики у Харківській області. З вказаного листа вбачається, що середньомісячна заробітна плата штатних працівників по м.Харкову за І квартал 2020 року на підставі державного статистичного спостереження «Обстеження підприємств із питань статистики праці» становить 9755 грн (а.с.18). У зв`язку з чим вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн. Будь-яких інших доказів, зокрема наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав суду позивачем не надано, клопотань про витребування вказаних доказів позивачем не заявлено. Відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2395,00 грн. За положеннями ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст.\~184\~СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Положенням ст.\~191\~СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, враховуючи те що позивачем не надано доказів, які б підтвердили спроможність позивача сплачувати аліменти саме в розмірі 4000,00 грн, також враховуючи рівний обов`язок батьків, щодо утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., починаючи з 17 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивач в частині вимог про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial