Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

09 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає за вказаною адресою з вересня 2013 року, [PERSON] - з 2006 року. Комунальні послуги відповідачі не оплачують, місцезнаходження їх невідоме. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року позовом [PERSON] задоволено, визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року, справу №185/8842/14-ц передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року вимоги за позовом у справі № 185/8842/14-ц [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням об'єднано в одне провадження з вимогами у справі №185/10425/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування та вселення до житлового приміщення на підставі ст.126 ЦПК України. 27 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить (з урахуванням уточнення позову від 05.08.2015 року) визнати за нею право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та вселити у даний будинок (справа №185/10425/14-ц). Позовна заява мотивована тим, що 20.09.2014 року [PERSON] замінив замки в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим [PERSON] не змогла потрапити в будинок, де вона до цього часу проживала, не забрала свої особисті речі. З того часу [PERSON] перешкоджає [PERSON] потрапити в будинок, де зареєстровано її місце проживання. В судовому засіданні представник [PERSON] просив задовольнити позов [PERSON], посилаючись, зокрема, що право власності на будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року у справі 185/6078/13-ц позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують з січня 2013 року та загальне господарство не ведуть. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі за безпідставністю. В судовому засіданні представник [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] в частині вимог до [PERSON] за безпідставністю, просила позов [PERSON] про визнання права користування та вселення до житлового приміщення задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник [PERSON] вказала, що [PERSON] не проживала за адресою реєстрації свого місця проживання, [ADDRESS], з поважних причин, [PERSON] перешкоджав їй потрапити в будинок з 20.09.2014 року, замінив замки, ключів не надав, навіть не повернув особисті речі, які залишились в будинку, у зв'язку з чим [PERSON] зверталась до міліції, звернулась до суду з позовом про вселення, будинок за адресою: [ADDRESS], збудовано за час спільного сумісного проживання та перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на місці старого будинку за цією ж адресою, тому будинок за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] в частині вимог до [PERSON], позов [PERSON] просила задовольнити. [PERSON] не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки не проживає за вказаною адресою, проживає за адресою: [ADDRESS]. Вказала, що її матір, [PERSON], [PERSON] вигнав з будинку, особисті речі матері залишились в будинку. Заслухавши представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] частково виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що право власності будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.12.2002 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, р.[NUMBER] згідно довідки колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.01.2016 року №10, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей не містить. Представником [PERSON] не надано суду при розгляді справи належних та допустимих доказів, що будинок за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя. Рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 13.09.2006 року №1027 про надання дозволу [PERSON] на будівництва та реконструкцію житлового будинку на місці аварійного будинку за адресою: [ADDRESS], не є належним та допустимих доказом побудови будинку за вказаною адресою, матеріали справи не містять доказів побудови будинку за вказаною адресою, введення його в експлуатацію, реєстрації права власності на нерухоме майно за вказаною вище адресою у встановленому чинним законодавством порядку. Місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS], згідно даних паспорту, відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Місце проживання [PERSON] [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS], з 25 грудня 1997 року згідно даних паспорту, відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року у справі 185/6078/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 03.02.2014 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.156 чинного Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, [PERSON], [PERSON] зі згоди власника житла, [PERSON], зареєстровані у домоволодінні [ADDRESS], тобто відповідачі вселились до будинку в установленому законом порядку і набула прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту, складеного 10 липня 2014 року головою квартального комітету №47 [PERSON], за участю сусідів, [PERSON], [PERSON], [PERSON],[INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS], з 2007 року, [PERSON], [INFO], - з серпня 2013 року, особистих речей в будинку немає. Згідно акту, складеного 04 грудня 2014 року сусідами [PERSON], [PERSON], головою квартального комітету №47 [PERSON], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не проживають за адресою: [ADDRESS], їх речі відсутні. Згідно акту, складеного 18 липня 2015 року сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], справжність підписів сусідів посвідчена головою квартального комітету №47 [PERSON], [PERSON],[INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS], з 2006 року, [PERSON], [INFO], - з вересня 2013 року, [PERSON], [INFO], - з серпня 2014 року, фактично за вказаною адресою проживає [PERSON], [INFO]. Згідно акту, складеного 18 липня 2015 року сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], справжність підписів сусідів посвідчена головою квартального комітету №47 [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS], з вересня 2013 року, фактично за вказаною адресою проживає [PERSON], [INFO]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], сусід, підтвердив свою участь у складанні актів 10 липня 2014 року, 04 грудня 2014 року, 18 липня 2015 року, на момент складання актів не бачив жіночих речей в будинку, в кінці літа - на початку осені підписував протокол про наявність зламаних ключів у замку будинку за адресою: [ADDRESS], бачив у дворі [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факти складання актів 10 липня 2014 року, 04 грудня 2014 року, 18 липня 2015 року, вказала, що в актах вказувала відомості зі слів сусідів. Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. [PERSON] вказала, що не проживає за адресою реєстрації місця проживання після укладення шлюбу, не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], вказала, що проживає за адресою: [ADDRESS]. Тому вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратило право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Однак [PERSON] вказала, що [PERSON] створює перешкоди їй у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Пояснила суду, що після тимчасового перебування у пологовому будинку з донькою у зв'язку з народженням онуки не змогла потрапити у будинок 20 вересня 2014 року, тому що [PERSON] замінив замки у будинку, їй дублікат не надав, її ключі зламались в замку, коли вона намагалась потрапити в будинок. Згідно висновку від 16.04.2014 року, затвердженого начальником Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що 14.04.2014 року [PERSON] вчинив сварку з [PERSON], в ході якої виганяв її з дому. Згідно висновків від 25.03.2014 року, 28.03.2014 року, затверджених начальником Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що 21.03.2014 року, 25.03.2014 року відповідно [PERSON] вчиняв сварки з [PERSON], в ході яких погрожував фізичною розправою. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили конфліктні відносини між [PERSON] та [PERSON], вказали, що наприкінці вересня 2014 року [PERSON] замінив замки в будинку та на воротах у двір, тому [PERSON] не змогла потрапити у будинок. Свідок [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), донька [PERSON] та [PERSON], пояснила суду, що батько не пустив мати у будинок, особисті речі і свідка, і матері залишились в будинку. Вищенаведене свідчить про наявність поважних причин для відсутності [PERSON] у житловому будинку понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки. Обставина, що [PERSON] та [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримують з січня 2013 року та загальне господарство не ведуть, встановлена заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року у справі 185/6078/13-ц не суперечить обставинам, встановленим у даній цивільній справі, оскільки не підтримання шлюбно-сімейних відносин та не ведення спільного господарства не виключає можливості спільного проживання за однією адресою. Таким чином, вимога [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягає. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 1, 6, 9 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Враховуючи, що місце проживання [PERSON] зі згоди власника житла, [PERSON], зареєстровано у домоволодінні [ADDRESS], тобто [PERSON] була вселена до будинку в установленому законом порядку і набула прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК, проте на даний час [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спірним житловим будинком, вимоги [PERSON] про визнання права користування та вселення до спірного житлового будинку є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial