Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

12 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державний реєстратор Гуцуляк Тетяна Віталіївна Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення. В обґрунтування позову, [PERSON] зазначає, що 05 квітня 2019 року їй стало відомо про те, що АТ «Укрсоцбанк» зареєстрував у державного реєстратора Гуцуляк Т.В. за собою як іпотекодержателем, право власності на її єдине житло - квартиру [ADDRESS] . Вказує, що у рамках укладеного з банком договору кредиту №406/183/08-Ж від 04 червня 2008 року передала банку в заставу (іпотеку) по договору застави (іпотеки) із змінами від 02 червня 2010 року однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09 листопада 2009 року, виданного виконавчим комітетом Боярської міської ради на підставі рішення №142/5 від 06 жовтня 2009 року, право власності на яке зареєстроване відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24478165, виданного Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентеризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 17 листопада 2009 року за реєсраційним номером 28785669 (номер запису: 412/38 в книзі 21). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для внесення реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є договір застави (іпотеки) №04/1-322 від 05 червня 2008 року. Позивач вважає, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якої відбулась на підставі рішення державного реєстратора 04 грудня 2018 року, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки. За викладених обставин [PERSON] просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 грудня 2018 року індексний номер - 44456074 про реєсрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк», внесенного державним реєстратором Гуцуляк Т.В., Київська обласна філія коммунального підприємства «Реєстрація бізнесу`Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, номер запису про право власності 29301555 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та стягнути з АТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору. Разом з позовною заявою [PERSON] також було зареєстровано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд, накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , заборонити входження у квартиру [ADDRESS] співробітниками АТ «Укрсоцбанк», заборонити АТ «Укрсоцбанк» передачу квартири [ADDRESS] в оренду або іпотеку та заборонити АТ «Укрсоцбанк» реалізацію квартири [ADDRESS] у будь-який спосіб третім особам. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2019 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру [ADDRESS] . В рещті вимог заяви - відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року було постановлено відкрити загальне позовне провадження. 08 липня 2019 року позивачем через канцелярію суду було зареєстровано заяву про зміну підстав позову, в якій вона зазначає про те, що вона не отримувала жодних повідомлень про звернення стягнень на предмет іпотеки від відповідача. Вказує, що не було укладено Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який мав би бути правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру та посилалася на статтю 1 Закону України «Про мараторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 03 жовтня 2019 року [PERSON] через канцелярію суду було зареєстровано заяву про збільшеня розміру позовних вимог, в якій вона просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44456074 від 06 грудня 2018 року, [PERSON] , Державного реєстратора Київської обласної філії коммунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, щодо перереєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер запису права власності 29301555. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис право власності №29301555, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що був внесений на підставі рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44456074 від 06 грудня 2018 року. Поновити запис про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 16 березня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву представника позивача про зміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме замінити первісного відповідача - АТ «Укрсоцбанк» належним відповідачем - АТ «Альфа-банк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, код ЄДРПОУ 23494714). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року заяву представника позивача задоволено та змінено відповідача у справі №369/4764/19 на АТ «Альфа-банк». 21 жовтня 2020 року представником позивача через канцелярію суду було зареєстровано заяву про зміну предмету позову, в якій вона просила суд змінити предмет позову та викласти прохальну частину позову у наступній редакції - «…Скасувати рішення Державного реєстраторв Гуцуляк Тетяни Віталіївни Київської обласної філії коммунального підприємства «Реєстрації бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 06 грудня 2018 року про державну реєсрацію (з відкриттям розділу), індексний номер: 44456074 та припинити право власності «АТ «Альфа-банк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 171400273224). Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №995 від 28 грудня 2020 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/4764/19 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Фінагеєвій І.О.передано цивільну справу №369/4764/19. Ухвало Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11січня 2021 року прийнято до розгляду цивільну справу №369/4764/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Гуцуляк Тетяни Віталіївни Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду зареєструвала заяву в якій просила відмовити позивачу у повному обсязі. Відповідачем було надано суду пояснення, в якому зазначив, що рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, є правомірним, оскільки воно прийнято з наданням заявником-відповідачем усіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до ЗУ "Про іпотеку". Просив у задоволенні позову відмовити. Представник Третьої особи в черговий раз в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір Кредиту №406/183/08-Ж, відповідно до якого ПАТ Укрсоцбанк» наддав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 49 433 доларів США із сплатою 13,5% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 червня 2033 року. 05 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №406/183/08-Ж від 05 червня 2008 року, між банком та [PERSON] було укладено договір застави (іпотеки) №04/1-322, посвітчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого за №5477, відповідно до якого в іпотеку банку було передано майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . 02 червня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору застави (іпотеки) «04/1-322 від 05 червня 2008 року, яким [PERSON] як Іпотекодавець на виконання п.1.16 вище вказаного договору віддає в іпотеку однокімнатну квартиру [ADDRESS] . 06 грудня 2018 року, власника квартири за адресою: [ADDRESS] , було змінено, з [PERSON] на АТ «Укрсоцбанк». Згідно з інформації, що було отримано з Реєстру, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44456074 від 06 грудня 2018 року 14:45:12, Державним реєстратором КИївської обласної філії коммунального підприємства «Реєстрація бізнесу`Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, [PERSON] було змінено власника квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом перереєсрації права власності на ПАТ «Укрсоцбанк» та внесення до Державного реєстру відповідного запису про право власності №25071562. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк». Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майа, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-банк» з дати визначеній у Передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року. 28 серпня 2020 року на адресу суду надійшла копія матеріалів реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Зокрема, дана реєстраційна справа містить наступні документи: заяву АТ «Укрсоцбанк» від 04 грудня 2018 року, копію договору застави (іпотеки) №04Л-322 від 05 червня 2008 року, копію статуту АТ «Укрсоцбанк», Копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 05 вересня 2018 року, копію рекомендованного повідомлення про вручення поштового відкправлення на ім`я [PERSON] , на адресу: [ADDRESS] без відміток про вручення, копія договору кредиту №406/183/08-Ж, копія додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту №406/183/08-Ж від 06 червня 2008 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 грудня 2018 року, копія заяви про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно АТ «Альфа-Банк» від 02 грудня 2019 року, копія Передавального акту від 11 жовтня 2019 року, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 грудня 2019 року, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] від 03 червня 2019 року, копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2019 року про забезпечення позову, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 04 червня 2019 року. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно частин 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 4 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктами 4.7.1-4.7.4 статті 4 договору іпотеки обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема визначено за вибором Заставодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі Заставодержателю права власності на Нерухоме майно, в рахунок виконання Основного зобов`язання в порядку, встановленому статею 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу нерухомого майна Заставодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статею 38 Закону України «Про іпотеку». Станом на час укладення між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» договору іпотеки від 05 червня 2008 року частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим, станом на 05 червня 2008 року статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предме тіпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Отже, виходячи з умов договору іпотеки, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до пункту 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу на той факт, що згідно наданого суду копії конверту та копії переліку поштових відправлень, які за словами відповідача підтверджують факт надсилання позивачу вимоги про усунення порушення умов Кредитного договору №406/183/08-Ж від 04 червня 2008 року, не може свідчити про факт надсилання/отриманя, так як по перше відсуні відмітки працівника поштового відділення про отримання поштового відправлення, по-друге повідомлення скеровувалося на адресу, яка є тимчасово окупованою територією, де відповідно поштові відділення АТ «Укрпошта» призупинили свою діяльність, що свідчить про нікчемність такого повідомлення, неотримання такого повідомлення адресатом. За вказаних обставин суду не доведено факту надіслання АТ «Укрсоцбанк» позивачу письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання таких вимог. Разом з тим, суд також враховує, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Іншого житла у власності позивача немає. Відповідач АТ «Укрсоцбанк» та його правонаступник АТ «Альфа-Банк» доказів того, що позивач не проживає і не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , суду не надав. У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Крім того площа квартир не перевищує 140 кв.м. Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем і членами його сім`ї та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. Тому доводи відповідача - АТ «Альфа-Банк» про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на предмет іпотеки, є безпідставними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц (провадження №14-317цс18) підтвердила заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що упозичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Отже дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Із іпотечного та кредитного договору вбачається, що кредит є споживчим, видавався в іноземній валюті - доларах США, а предмет іпотеки складає загальну площу: 54,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. Згідно наданих позивачем суду даних, окрім іпотечного майна - квартири будь-якого нерухомого майна за позивачем, іншого нерухомого майна не зареєстровано, а також квартира є єдиним місцем проживання. Таким чином, на позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII. а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії зазначеного мораторію. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно дост. 41 Конституції Українита ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За умовами ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. З урахуванням наведенного, рішення про перехід права власності на належне [PERSON] майно у власність АТ «Укрсоцбанк» (його правонаступник АТ «Альфа-Банк»), було прийняте державним реєстратором Гуцуляк Т.В. Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області всупереч ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року. Відтак рішення державного реєстратора Гуцуляк Т.В. Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області індексний номер 44456074 від 06 грудня 2018 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» (його правонаступник АТ «Альфа-Банк») права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. підлягає скасуванню. Що стосується інших вимог позову - припинити право власності «АТ «Альфа-банк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 171400273224), то перешкод у відновленні права власності позивача на квартиру після скасування рішення державного реєстратора суд не вбачає. Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до наведених вище висновків суду. Щодо інших доводів сторін, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях представника відповідача, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. На підставі ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1152 (тисячу сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Outcome: partial