Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та інших, у якому просив суд визнати недостовірною інформацію, що міститься в зверненні відповідачів у справі вчителів Герцаївського районного ліцею ім.Г.Асакі, адресованому голові Герцаївської райдержадміністрації [PERSON] щодо поширення ним матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти; зобов'язати відповідачів спростувати поширену ними недостовірну інформацію відносно нього, шляхом направлення відповідного листа голові Герцаївської райдержадміністрації [PERSON] та стягнути з відповідачів на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 14\~000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що частина педагогічних працівників ліцею, постійно виражають незадоволення його методами управлінської діяльності, як директора ліцею, направляють численні колективні звернення до Герцаївської РДА та Герцаївської районної ради з приводу його некомпетентності та неможливості заняття посади директора Герцаївського районного ліцею. У своїх зверненнях дані працівники ліцею безпідставно звинувачують його у вчиненні ряду дій. Що взагалі не входять до кола його посадових обов'язків. В кінці грудня 2015 року йому стало відомо про чергове колективне звернення вчителів Герцаївського районного ліцею, адресоване голові Герцаївської РДА, в якому його звинувачують ще й у вчиненні злочину, зокрема, у зверненні зазначається: «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській [PERSON] ст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти (що може бути підтверджено батьками), зміг отримати посаду директора?...». Тобто, частина вчителів безпідставно та умисно звинувачує його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.301 КК України збут неповнолітнім чи розповсюдження серед них творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру. Позивач зазначає, що жодних дій щодо поширення матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, він ніколи не вчиняв, а тому дані звинувачення зі сторони вчителів ліцею принижують його честь, гідність, ділову репутацію. Згідно з приписами ст.ст.3, 68 Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Зазначає також, що в результаті протиправних дій зі сторони відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в суму 14\~000 грн. При цьому, виходить із характеру і тривалості страждань, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідачів, які виразились у морально-психологічних хвилюваннях повязаних із приниженням його честі та гідності, порушенні нормального ритму життя, у підриві його авторитету як директора ліцею. Як наслідок, він змушений був звертатись за медичною допомогою, оскільки вказані обставини вплинули на його здоров'я. З огляду на зазначене, просив визнати недостовірною інформацію, що міститься в зверненні вчителів Герцаївського районного ліцею, адресованому голові Герцаївської РДА щодо поширення ним матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти; зобов'язати відповідачів спростувати вищевказану недостовірну інформацію та стягнути з відповідачів на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 14 000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали повністю, просили його задовольнити та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі та їхні представники в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники відповідачів посилались на безпідставність позову, а також на те, що відповідачами у справі було використано надане їм право на звернення громадян, а не поширення недостовірної інформації, що відповідачі звернулися із критикою та оцінкою діяльності директора ліцею, як публічної особи, з метою їх перевірки уповноваженими на це органами. Крім того, викладена інформація в колективному зверненні педколективу є достовірною, підтвердженою показаннями свідків, відповідно вимоги про її спростування не можуть бути задоволенні. Що стосується моральної шкоди, то позивач обґрунтовує її виключно словами, не надавши доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір в сумі 14\~000 грн. Відповідачка [PERSON], крім того, посилалась на те, що з огляду на побудову речення «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській [PERSON] ст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти, зміг отримати посаду директора?...» це є сатиричне запитання, і відповідно наведене в ньому висловлювання за змістом ст.30 Закону України «Про інформацію» є оціночним судженням, яке не підлягає споростуванню та доведенню його правдивості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він навчався в Хряцьківській ЗОШ. Коли він навчався в 5-9 класах [PERSON] викладав у школі трудове навчання та інформатику. Пояснив, що на уроках, а також на додаткових заняттях з інформатики, учитель [PERSON] за грошові кошти дозволяв учням дивитися відеокліпи, грати комп'ютерні ігри, а старшокласникам дивитися непристойні фільми. Фільми, коп'ютерні ігри та музика включалися для перегляду вчителем і були записані на комп'ютерні диски, оскільки на той час школа не була підключена до мережі «Інтернет». Додав, що особисто він ніяких коштів вчителеві не платив і зазначені фільми не дивився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він навчався в 6-7 класах Хряцьківської ЗОШ в той час коли [PERSON] викладав у школі трудове навчання та інформатику. Пояснив, що за грошові кошти (5-10 грн. за годину) в коп'ютерному класі школи він грав комп'ютерні ігри, які включав йому вчитель інформатики, позивач у справі. Зі слів старшокласників йому було також відомо, що вчитель інформатики надавав останнім для перегляду і непристойні фільми. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та зясувавши дійсні обставини справи, прийшов до наступного. Судом установлено, що позивач у справі є директором Герцаївського районного ліцею ім.Г.Асакі, а відповідачі відповідно педагогічними працівниками цього ліцею. Як вбачається з колективного звернення педагогічних працівників Герцаївського районного ліцею, яке було підприсане відповідачами у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та адресоване голові Герцаївської райдержадміністрації [PERSON], відповідачі, як автори цього звернення зазначили в ньому наступне: «…Педколектив Герцаївського районного ліцею ставить собі питання як фахівець «Трудового навчання», який працюючи ще в Хряцьківській [PERSON] ст., який поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти (що може бути підтверджено батьками), зміг отримати посаду директора?...». Дане звернення було предметом розгляду спеціально створеної комісії Герцаївської РДА. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). [PERSON] з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Частиною 4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. (ч.ч.4,7 ст.277 ЦК). У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 15 постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п.19 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України розяснив, що суди, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). У зверненні педколективу Герцаївського районного ліцею ім.Г.Асакі, адресованому голові Герцаївської райдержадміністрації [PERSON] зазначається, що [PERSON] працюючи в Хряцьківській [PERSON] ст. поширював матеріали порнографічного характеру серед учнів за кошти. Отже, наявний факт поширення відповідачами інформації, яка на думку суду є фактичним твердженням в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, зокрема, вчинення останнім протиправних дій. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом приймаються докази, надані позивачем, оскільки вони стосуються предмета позову. Відповідно до листа голови райдержадміністрації від 04.01.2016 року №М-61/П за результатами висновків перевірки колективного звернення педколективу Герцаївського районного ліцею від 11.12.2015 року з приводу причетності [PERSON] до поширення матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, факти, висвітлені у зверненні педколективу не знайшли свого підтвердження. Так, спеціально створена для розгляду скарги комісія, прийшла до висновку, що дане твердження існує лише на рівні пліток про «вчителя, який перейшов з іншої школи», оскільки в ході перевірки, під час бесід з педколективом ліцею, ніхно не зміг надати конкретних доказів вищевказаного або ж повідомити про конкретні факти. Згідно листів Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 25.01.2016 року №48/428 та Герцаївського ВП Новоселицького ВП ГУНП В Чернівецькій області №48/394 від 25.01.2016 року звинувачення [PERSON] у розповсюдженні серед учнів матеріалів порнографічного характеру не знайшли свого підтвердження. Враховуючи наведене, та те, що відповідачами не подано жодного доказу на підтвердження порушення позивачем чинного законодавства поширення матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти, суд вважає, що вказану інформацію слід визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача по справі тобто ганьбить його честь та гідність. Так, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] на підтвердження обставин розповсюдження позивачем серед учнів матеріалів порнографічного характеру, оскільки з його пояснень не вбачається, що фільми, які зі слів свідка останній надавав учням старших класів для перегляду, є кіно- чи відеопродукцією саме порнографічного характеру, виходячи із значення поняття «порнографія» наведеного в Законі України «Про захист суспільної моралі» («порнографія» - вульгарно-натуралістична, цинічна, непристойна фіксація статевих актів, самоцільна, спеціальна демонстрація геніталій, антиетичних сцен статевого акту, сексуальних збочень, зарисовок з натури, які не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини, спонукаючи негідні інстинкти (ст.1 цього Закону)), а також критично оцінює і покази свідка [PERSON], якому аналогічні обставини відомі не особисто, а зі слів учнів старших класів Хряцьківській ЗОШ прізвища яких він не назвав. Суд зазначає, що розповсюдження серед неповнолітніх творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру є кримінально караним діянням (злочином), відповідальність за яке передбачена ст.301 КК України. При цьому, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62 Конституції України). Аналізуючи обставини, суд вважає, що відповідачі у своїй скарзі на директора ліцею [PERSON] допустили висловлювання щодо факту, який не було доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Судом не приймаються до уваги заперечення представників відповідача в частині того, що відповідачами було використано надане їм право на звернення громадян, що вони звернулися із критикою та оцінкою діяльності директора ліцею з метою їх перевірки уповноваженими на це органами, з огляду на те, що звернення педколективу ліцею адресоване до органу (голові райдержадміністрації), який не компетентний розглядати таке звернення. Суд погоджується з доводами представників відповідачів про те, що позивач у справі директор Герцаївського районного ліцею, є публічною особою, а отже неминуче відкривається для прискіпливого висвітлення його слів та вчинків, підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції, і відповідно необхідність обмежувати вираження думок стосовно нього є менш гострою. [PERSON] з тим, суд вважає, що інформація стосовно позивача була пошинена відповідачами "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а не з метою сформувати про нього думку, відтак в даному випадку особисті немайнові права позивача, зокрема право на повагу до його гідності та честі, підлягають захисту. Відповідно п.3, ч.1 п.25 Постанови Пленуму вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині спростування відповідачами недостовірної інформації щодо «поширення ним матеріалів порнографічного характеру серед учнів за кошти» шляхом направлення відповідного листа голові Герцаївської райдержадміністрації [PERSON] підлягають задоволенню. За вимогами п.24 Постанови Пленуму у судовому рішення також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що дане спростування повинно бути оприлюднено у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно з ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, п.27 Постанови Пленуму, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що у зв'язку з поширенням неправдивої інформації [PERSON] також завдана і моральна шкода у звязку з приниженням його честі, гідності, як директора ліцею, якого знають всі працівники та учні установи. За словами позивача, ці події стали для нього стресом, внаслідок чого він до теперішнього часу переживає душевні страждання. До цього часу не відновилися вимушені зміни в його житті та не спростована поширена відносно нього неправдива інформація. З такими доводами позивача суд погоджується, оскільки вони є переконливими, а тому його вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди є законними та обгрунтованими. Визначаючи розмір морального відшкодування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з кожного з винуватців її заподіяння - відповідачів по справі підлягає стягненню на користь позивача по 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При таких обставинах, приймаючи до уваги, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 127,96 грн. з кожного (1\~102,40 грн. + 689,00 грн.( ? із 1378 грн.) = 1 791,40 грн. / 14 = 127,96 грн.), а також витрати на правову допомогу по 297,62 грн. з кожного (5\~000 грн. (вартість правової допомоги за договором) / 3 (к-ть заявлених вимог) х 2,5 (к-ть задоволених вимог) = 4\~166,67 грн. / 14, що становить 297,62 грн.), що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.16 ч.2, 23, 277 ч.1,4,7, 297 ЦК України, п.п.15, 19, 21, 24, 25, 27 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та

Outcome: partial