Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

20 березня 2012 року [PERSON] звернувся до Приморськго районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки квартири та нежитлового приміщення із спільної часткової власності співвласників, а саме виділ 647/2000 частки квартири в натурі та ? частки горищного приміщення із спільної часткової власності нерухомого майна. Кінцеві позовні вимоги, які розглядаються судом, викладені в уточненні до позовної заяві від\~17.05.2017 року (т. 3 а.с. 100-105), згідно прохальної частини якої Позивач просить суд: - визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м, житловою 16,2 кв.м за [PERSON] та [PERSON], яка зареєстрована на [PERSON] за договором купівлі-продажу від 21.12.2005 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Одеської нотаріальної контори за номером в реєстрі № 3-4636 та зареєстрованого в реєстрі № 589 пр-4, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2005 року КП «ОМБТІтаРОН» номер запису № 99; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м, житловою 16,2 кв.м, яка зареєстрована на [PERSON] за договором купівлі-продажу від 21.12.2005 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Одеської нотаріальної контори за номером в реєстрі № 3-4636 та зареєстрованого в реєстрі № 589 пр-4, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2005 року КП «ОМБТІтаРОН» номер запису № 99. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що [PERSON] під час придбання квартири [ADDRESS], перебувала у зареєстрованому шлюбі з Позивачем, а тому придбане майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, після розірвання шлюбу, Позивач вважає, що має право на ? частини вищезазначеної квартири. До участі у справі судом було залучено третіх осіб - Одеський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] (т. 1 а.с. 65-67) про визнання особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори за номером в реєстрі №3-4636, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 11265104, номер запису 99, в книзі 589пр-4, визнання за [PERSON] право власності на ? частину коштів на банківських рахунках в Публічному акціонерному товаристві «МАРФІН БАНК», Публічному акціонерному товаристві [PERSON] «Південний», Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», відкритих на ім`я [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2014 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково, у задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовлено (т.2, а.с. 17-21). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.04.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено (т 2, а.с. 73-78). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08.04.2015 року, направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 160-163). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Чернявську Л.М., та ухвалою якої від 17.09.2015 року справу було прийнято до провадження. У судовому засіданні призначеному на 23.12.2015 року позивачем було заявлено відвід головуючому судді по справі який було задоволено ухвалою суду від 23.12.2015 року та направлено справу на повторний перерозподіл. У звязку з повторним перерозподілом цивільна справа № 1522/6617/12 була передана судді Ільченко Н.А. та ухвалою якої від 28.12.2015 року справу було прийнято до свого провадження. У судовому засіданні призначеному на 18.05.2017 року позивачем було подано заяву про відвід головуючому судді та секретарю судового засідання , який було задоволено Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18.05.2018 року. У звязку з повторним перерозподілом цивільна справа № 1522/6617/12 була передана судді Свяченій Ю.Б. та ухвалою якої від 29.05.2015 року справу було прийнято до свого провадження. У звязку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я.. Ухвалою суду від 24.01.2018р., з урахуванням набрання чинності 15.12.2017 року Законом України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції, відповідно до ст.ст. 189, 258, 260 ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VІІІ, справу № 1522/6617/12 прийнято до розгляду за правилами ЦПК України в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою від 26 квітня 2018 року з урахуванням ухвали від 11 червня 2018 року про виправлення описки розєднано позовні вимоги та виділено в окремі провадження: - Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю: - Цивільну справу за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на ? частини майна, що знаходиться за кордоном в Греції, м. Елевенс. Виділена в самостійне провадження цивільна справа за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на ? частини майна, що знаходиться за кордоном в Греції, м. Елевенс передана для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Також, ухвалою від 26 квітня 2018 року, суд постановив закінчити підготовче провадження та перейти до судового розгляду справи № 1522/6617/12 призначивши дату судового засідання на 21.05.2018 рік У судовому засіданні призначеному 21 травня 2018 року судом було допитано свідка [PERSON] та оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів на 11.06.2018 року о 16 годині 00 хвилин. У судовому засіданні від 11 червня 2018 року Позивач підтримав позовні вимоги з урахування поданої заяви про уточнення позовних вимог від 17.05.2017 року, проти задоволення зустрічного позову заперечував, Відповідач проти первісних позовних вимог заперечувала, просила зустрічну позовну заяву задовольнити з урахуванням заяви про відмову в частині стягнення грошових коштів на банківських рахунках Позивача у КБ «Приватбанк» (т.4 а.с. 50). Треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у судове засідання не з'явилися. В матеріалах справи наявні докази повідомлення належним чином та заяви про розгляд за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, надані в ході розгляду справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено,\~що заочним\~рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси по\~справі 2/1522/8187/11\~(набрало\~чинності 02.11.11\~року,\~т.\~1\~а.с.\~17),\~розірвано шлюб\~між [PERSON]\~та [PERSON], який був зареєстрований 25.07.1997 року 1-им Малиновським відділом державної РАЦС Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження №384. Відповідно до договору дарування від 20 липня 2005 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику квартиру [ADDRESS], яка складається у цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,6 кв.м, в тому числі житловою площею 17,6 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5-1537. Згідно з договором купівлі-продажу від 22 серпня 2005 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,6 кв.м, в тому числі житловою площею 17,6 кв.м. Продаж вчинено за 23\~700 грн. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5-1537. Суд ставиться критично до зазначеної в договорі купівлі-продажу вартості майна, оскільки згідно свідчень свідка [PERSON],яка була присутньою при укладенні Договору купівлі-продажу від 22.08.2005 року, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у, якості оплати за вказаним договором 31 тисячу доларів США, отримані від [PERSON] грошові кошти, відповідно до розписки від 22.08.2005 року (а.с. 12 Т 2) [PERSON] передала на зберігання [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 грудня 2005 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 16,2 кв.м, загальною площею 20,1 кв.м. Продаж здійснено за 107\~500 грн., що еквівалентно 21\~500 дол. США. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-4636. Право власності на вказану квартиру 22 грудня 2005 року зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як зазначено [PERSON] у зустрічному позові квартира [ADDRESS] була придбана нею за грошові кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS], що була їй подарована. Вищенаведене підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, згідно з якою [PERSON] передала [PERSON] кошти у сумі 31 тис. дол. США, отримані нею від продажу квартири, для зберігання, що також підтверджується свідченнями свідка [PERSON] під час судового засідання 21 травня 2018 року. Свідок вказала, що в день укладання договору-купівлі продажу квартири [ADDRESS], вона привезла [PERSON] грошові кошти, які знаходились у неї на зберіганні відповідно до розписки від 22.08.2005 року, кошти у розмірі 21 тисяча 500 доларів США, були витрачені [PERSON] на купівлю квартири. Решта грошових коштів, від продажу квартири [ADDRESS], які знаходились на зберіганні у [PERSON], за показаннями свідка, були витрачені [PERSON] на проведення ремонту у квартирі [ADDRESS]. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власність того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вищенаведене підтверджується практикою Верховного суду, що зазначена в постанові від\~19 березня 2018 року по справі № 490/2579/15-ц. Таким чином вимоги первісного Позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? квартири [ADDRESS] залишаються судом без задоволення. В той час як зустрічний позов в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] квартири [ADDRESS] судом задовольняються з огляду на вищевикладене. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині поділу коштів, які знаходяться на банківських рахунках, то на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України від\~29\~липня 2015 року, судом було витребувано відповіді з ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а.с. 197) та ПАТ «Марфін Банка» (т. 2 а.с. 209-220). З урахуванням заяви про відмову в частині стягнення грошових коштів на банківських рахунках Позивача у КБ «Приватбанк» (т.4 а.с. 50) суд приходить до наступних висновків Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, № 11 розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідачем не надано доказів того, що на зазначених рахунках на момент розгляду справи міститься грошові кошти, крім того не доведеного того факту, що грошові кошти витрачались позивачем особисто не в інтересах сімї. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial