overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні внука [PERSON], [INFO], шляхом призначення їй для зустрічей час побачень щопонеділка та щочетверга з 14 години до 20 години за місцем її проживання без присутності матері дитини, щосуботи з 9 години до 10 години за місцем його проживання в присутності матері дитини, з правом ночівлі з 10 години суботи до 10 години неділі за місцем її проживання, а також спільного відпочинку в період літніх канікул протягом 30 днів, посилаючись на те, що на грунті неприязних відносин відповідач не дозволяє їй спілкуватись з внуком, позбавляючи її права брати участь у його вихованні. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач негативно впливає на її сина [PERSON], перешкоджає бачитись йому з батьком, застосовує до нього фізичне насильство, а тому вона не хоче аби він спілкувався з бабусею. Крім того, зазначає, що її син вчиться на «відмінно», відвідує гуртки. В судове засідання представник третьої особи не з"явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не повідомивши про причини неявки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] є бабусею, а [PERSON] - матір"ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Як з»ясовано судом, відповідач перешкоджає [PERSON] спілкуватися зі своїм внуком [PERSON] та брати участь у його вихованні. Відповідно до вимог ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 159 ч. 2 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Оцінюючи встановлене, та враховуючи вік дитини, стан її здоров'я і особисті відносини з бабусею, суд приходить до висновку надати позивачу можливість спілкуватися зі своїм внуком [PERSON], [INFO], та брати участь у його вихованні за місцем проживання останнього: [ADDRESS], щочетверга з 18 години 30 хвилин до 20 години та щосуботи з 9 години до 13 години в присутності матері [PERSON] В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, просила скасувати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], а також поновити статус зазначеної квартири, як комунальної форми власності та здійснити реєстрацію права власності на квартиру за територіальною громадою м. Миколаєва. Згідно останніх уточнень від 11 квітня 2016 року позивач просила визнати недійсними договори купівлі-продажу спірної квартири, укладені 25 грудня 2012 року та 28 грудня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], відповідно; а також скасувати державну реєстрацію прав власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] послалась на ті обставини, що її колишній чоловік [PERSON] в порушення її права користування квартирою № 23 будинку № 106 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, одноособово приватизував дане житло, яке в подальшому відчужив [PERSON], яка, в свою чергу, продала квартиру [PERSON] У такий спосіб було також порушене її ([PERSON]М.) право на приватизацію спірного майна в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Як на одну з правових підстав задоволення позову позивач послалась на те, що спірні правочини укладені в порушення п. 1 ст. 203 ЦК України., - Після проголошення рішення [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила постановити додаткове рішення, посилаючись на те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року а також про скасування державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON], з приводу яких сторони давали пояснення та подавали докази, не розглянуті по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В силу п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлені вимоги також про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року а також про скасування державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] З приводу цих позовних вимог сторони давали пояснення та подавали докази, проте в резолютивній частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року не знайшло свого відображення висновок суду за наслідком розгляду вимог про скасування державної реєстрації прав власності осіб, які це право набували на підставі оспорюваних правочинів. Таке є підставою для постановлення додаткового рішення у справі. Позовні вимоги про визнання послідуючого (після недійсного) договору від 28 грудня 2012 року недійсним судом розглянуті та прийняте рішення про відмову у їх задоволенні, про що зазначено у резолютивній частині рішення. Підстави відмови викладені в мотивувальній частині рішення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ готель «Градецький» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що працювала в ПАТ готель «Градецький» прибиральницею службових приміщень з 01.10.2015 по 27.03.2017. Була звільнена за згодою сторін. При звільненні їй не була в виплачена заробітна плата з квітня 2016 року по березень 2017 року, яка становить 10550,10 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі, а також моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи є заява позивача про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку ( а.с. 22). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказах, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, позивач працювала в ПАТ готель «Градецький» прибиральницею службових приміщень з 01.10.2015 по 27.03.2017. Була звільнена за згодою сторін, що підтверджується копіями трудової книжки ( а.с. 3-10). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з довідкою ПАТ готель «Градецький» № 20 від 29.03.2017, заборгованість по заробітній платі за період з 2016 року по 2017 рік складає 10550,10 грн. ( а.с. 2). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 10550,10 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд вважає необхідним стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 800 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Згідно положень п.2 і п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту належності її померлому чоловіку - [PERSON], на праві приватної власності житлового будинку [INFO] Ріпкинського району Чернігівської області та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування. В обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що житлове приміщення належало [PERSON], після смерті якого вона вступила в управління та володіння нерухомим майном. [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. В судовому засіданні представник позивач підтримав вимоги [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіславши заяву про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст.328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач має право на спадкування за заповітом після чоловіка [PERSON], смерть якого настала [INFO] року. На день відкриття спадщини позивач проживала спільно з чоловіком та була зареєстрована в [ADDRESS] Позивач зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Другий із спадкоємців за заповітом - [PERSON], подала до нотаріальної контори заяву про відсутність наміру звертатися до суду із заявою про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок з прибудинковими спорудами по [ADDRESS] в с.Горностаївка Ріпкинського району, в Чернігівському МБТІ не зареєстровано. Вказана обставина є перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину. Довідкою Горностаївської сільської ради № 42 від 16.02.2015 року підтверджується, що на день смерті [PERSON] житловий будинок, згідно книг по господарського обліку, належав спадкодавцю. Таким чином, суд приходить до висновку що [PERSON], у встановленому ст.1268 ЦК України порядку, прийняла спадщину після смерті чоловіка. Частиною 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття. Позовна заява мотивована тим, що між сторонами виникають постійні сварки, останнім часом подружжя разом не проживає. Відповідач не відвідує дітей, матеріально не забезпечує та не приймає участі у їх вихованні. Позивачка в засідання суду не з'явилася, в заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за допомогою оголошення в газеті "Житомирщина". Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], 06.06.1998р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., актовий запис №636. Від шлюбу сторони мають малолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами серії [NUMBER] та [NUMBER]. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно приписів ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Враховуючи відсутність доказів того, що відповідач працює, а також його матеріального становища, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача по 400,00 грн. аліментів щомісячно на кожну дитину.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, вказуючи, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох повнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Після розлучення з 1997 року відповідач проживає окремо від сім'ї, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Їй важко одній утримувати дочку. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 643 (Шістсот сорок три) гривні щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, просить задовольнити позов. На неодноразові виклики відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Тому суд за клопотанням позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи, від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї, коштів на утримання дитини не надає. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак розмір аліментів, який просить стягнути позивач, є завищеним. Доводи позивача про прибутки, які відповідач приховує, ніякими доказами в судовому засіданні не доведені. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що відповідач є здоровим і працездатним і, як батько, зобов'язаний забезпечити достатній для дитини фізичний, духовний та соціальний розвиток, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 500 (П'ятсот) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей та утриманців,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, вказуючи, що з 01 серпня 2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. З січня 2012 року відповідач проживає окремо від сім'ї, вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В даний час вона ніде не працює у зв'язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а тому знаходить у скрутному матеріальному становищі, оскільки їй важко одній утримувати дітей. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 900 (Дев'ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, просить задовольнити позов. На неодноразові виклики відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Тому суд за клопотанням позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача [PERSON], від спільного життя з відповідачем вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї, коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак розмір аліментів, який просить стягнути позивач, є завищеним. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 1032 гривні. Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що відповідач є здоровим і працездатним і, як батько, зобов'язаний забезпечити достатній для дітей фізичний, духовний та соціальний розвиток, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей та утриманців, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] аліменти в розмірі по 400 (Чотириста) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, вказуючи, що з 27 травня 2011 по 21 липня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сімї, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Їй важко одній утримувати сина, оскільки в даний час вона ніде не працює. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що йому матервально важко буде сплачувати вищевказану суму аліментів. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. Стверджує, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі, оскільки на даний час офіційно не працює. Згідний сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 500 (П'ятсот) гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], від спільного життя з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сімї. Коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень. Враховуючи рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що відповідач є здоровим і працездатним і, як батько, зобовязаний забезпечити достатній для дітей фізичний, духовний та соціальний розвиток, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання мололітньої дитини в розмірі 500 (П'ятсот) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial