Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

15 травня 2013 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до Жовтоводського міського суду, де просить ухвалити судове рішення, яким усунути перешкоди з боку [PERSON] у користуванні і розпорядженні квартирою [ADDRESS] і визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеною квартирою з виключенням її з реєстраційного обліку місця проживання за даною адресою (а.с.2-5). При цьому, позивач посилається на те, що з 03 вересня 2011 року перебував у шлюбі із [PERSON], який розірвано на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2012 року. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із останньою, надав дозвіл на зареєстрацію відповідача за адресою [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. Після народження їх спільної доньки [PERSON], а саме [INFO], дитина також зареєстрована у вказаному житловому приміщенні. Однак, ні з часу реєстрації місця проживання, ні після реєстрації шлюбу, відповідачка за вказаною адресою фактично не проживала та не користувалася даним житловим приміщенням, при цьому жодним чином перешкоду у користуванням квартирою їй ніхто не чинив.. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою [PERSON] не бажає. За таких обставин, вважає, що порушуються його права і інтереси, як власника, тому просить захистити їх відповідно ст.321, 391 ЦК України. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Однак, під час судового засідання, що відбулось раніше, повністю підтримуючи позовні вимоги, зазначав на необхідності їх задоволення. Вказував, що дійсну перебуваючи із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, не заперечував проти її реєстрації у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS], однак за вказаною адресою вони не проживали взагалі, оскільки дана квартира є однокімнатною і з метою надання їм комфортніших умов для проживання, його мати запропонувала проживати у належній останній квартирі за адресою [ADDRESS], де вони мешкали постійно із дитиною. З 01 листопада 2011 року подружні відносини між ними припинені і [PERSON] разом із дитиною переїхала взагалі за іншою адресою, хоч залишається зареєстрованою у його квартирі. При цьому, усі витрати із утримання помешкання йому доводиться нести самому. Також вказав, що жодних перешкод будь-коли не чинив відповідачу у користуванні даним житлом, однак із відповідними вимогами остання до нього не зверталась і взагалі про бажання проживати у ньому мови не вела. Представник позивача - адвокат [PERSON], що діє відповідно договору про надання юридичних послуг та представництво інтересів №36/04-ЦС від 19 квітня 2013 року у судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник - адвокат [PERSON], що діє відповідно договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2014 року, у судовому засіданні позов не визнали та у його задоволенні просили відмовити. Відповідно до їх пояснень та письмових заперечень, не проживання у спірній квартирі [PERSON] зумовлено поважними причинами, а саме, що залишення спірної квартири є вимушеним, через розірвання шлюбу з тих підстав, що позивач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, здійснював на відповідачку психологічний і моральний тиск. Окрім того, позивач забрав ключі від квартири та виставив її разом з дитиною на вулицю, позбавивши її вільного доступу до житла, це відбулося в літку 2012 року. Після чого, відповідачка почала скитатися по змінним квартирам і у яких досі проживає. У спірній квартирі ніхто не мешкає. Свого власного житла вона не має. Також відповідач зазначила до дійсно до часу звернення [PERSON] до суду із даним позовом, із вимогою про надання можливості проживати у квартирі і чинення перешкод з боку остання у користуванні даним правом нікуди не зверталась. Представник третьої особи Жовтоводського МС ГУДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився в письмовій заяві останній просив розглянути дану справу без представника Жовтоводського МС ГУДМС України в Дніпропетровській області згідно норм чинного законодавства . Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі купівлі-продажу квартири від 17.06.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON](а.с.12). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку КП Жовтоводське МБТІ на ім'я позивача, про що також свідчить технічний паспорт виготовлений станом на 22.08.2005 року (а.с.10-11, 12 об.). 09 вересня 2008 року у вищезазначеній квартирі, за згодою позивача, зареєстрована відповідач [PERSON], із якою позивач на той час перебував у фактичних подружніх відносинах (а.с. 10). Після народження їх спільної доньки [PERSON], дитину також зареєстровано у належній позивачу квартирі. Однак, [PERSON] не проживає у даному житловому приміщення більше року, не користується ним і не займається його утриманням. З 03 вересня 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який розірваний на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2012 року ( а.с. 15). При цьому, позивач разом із відповідачем та їхньою донькою, проживали разом в квартирі належній матері позивача - [PERSON] за адресою [ADDRESS], про що не заперечувала і сама відповідачка та підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні. Так, із пояснень свідка [PERSON], вбачається, що остання, починаючи із квітня 2013 року і до теперішнього часу, винаймає житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого являється позивач і саме з ним досягнуто домовленості, щодо основних умов найму житлового приміщення. При цьому, відповідача вона не знає і раніше ніколи не бачила, жодного разу у найману нею квартиру [PERSON] не навідувалась. Також зазначила, що з часу її проживання у вказаній квартирі замки від вхідної двері ніхто не змінював. Свідок [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що відповідача вона також не знає і раніше не ніколи не бачила, а з позивачем знайома, оскільки з жовтня 2012 року і до квітня 2013 року винаймала в нього житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На момент її вселення у квартиру приміщення було жилим і крім меблів у ній нічого не знаходилося. Також вказала, що за час її проживання у даному житловому приміщенні зі скаргами та вимогами допустити до квартири ніхто не звертався. Із пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що починаючи з грудня 2011 року, вона перебуває у цивільному шлюбі із позивачем. Відповідачку особисто вона не знає, але раніше її бачила із [PERSON] Також зазначила, що їй відомо, про майно яке належить позивачу на праві приватної власності, у тому числі і щодо житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], де чоловік зареєстрований разом із колишньою дружиною [PERSON] та їхньою малолітньою донькою [PERSON]. Чи проживала відповідачка коли-небудь у вказаній квартирі їй не відомо, як і не відомо чи зверталася коли-небудь вона з вимогою до позивача надати їй можливість в ній проживати. Також пояснила суду, що раніше у вказаній квартирі мешкала мати позивача, вони ж із позивачем деякий час проживала у квартирі [ADDRESS], належній матері останнього. Із дослідженого в судовому засіданні протоколу судового засідання від 14 травня 2014 року Маловисківського районного суду Кіровоградської області про допит в якості свідка [PERSON], вбачається, що позивач і відповідачка близько року з 2008 по 2009 роки проживали разом в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира належала [PERSON], коли [PERSON] переїхала до нього в м. Жовті Води він зареєстрував її за вказаною адресою, як у подальшому і їх спільну дитину. Однак, під час вагітності відповідача, сторони за усною домовленістю із матір'ю [PERSON] стали проживати у двохкімнатну квартиру по [ADDRESS], де мешкали близько 3-років. У подальшому між ними стали виникати сварки у зв'язку із неналежною поведінкою позивача і його мати забрала [PERSON] проживати за адресою квартира [ADDRESS], тобто вона знову почала проживати в цій квартирі з 2012 року (приблизно 2 місяці), згодом вона знайшла собі інше житло, де стала мешкати. [PERSON] забрав у колишньої дружини ключі, та наполіг на тому щоб вона виїхала з квартири. Ірина виїхала з дитиною, а згодом і мама [PERSON] повернулась проживати у свою квартиру. На сьогоднішній день [PERSON] проживає в найманих квартирах. Таким чином, після розірвання шлюбу між сторонами відповідач також не проживала у належній позивачу квартирі, не виявляла відповідного бажання, не зверталась до колишнього чоловіка із відповідною вимогою чи то будь-яких органів за сприянням у здійсненні права користування житлом. При цьому, заява на адресу Жовтоводського ЕОМВД України, копія якої надана суду, свідчить про те, що [PERSON] лише після звернення позивача із даним позовом до суду, надала відповідну заяву (а.с. 126). Доводи відповідача, про агресивне ставлення до неї [PERSON], його зловживання алкогольними напоями, психічний і фізичний тиск, що позбавляли її можливості проживати за адресою, де вона зареєстрована разом із дитиною, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки крім [PERSON], її представника, дані обставини зазначаються лише свідком [PERSON], що перебуває у дружніх відносинах із [PERSON] і може свідчити на її користь. До того ж, до правоохоронних органів із приводу зазначених фактів, як і з приводу того що позивач позбавив її можливості користуватись житловою площею, [PERSON] не зверталась Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сім'ї власника, не проживає і не користується квартирою[ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності більше року, та наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останньому житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення йому перешкоди у користуванні спірною квартирою є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати такою що втратила право користування належним позивачу на праві приватної власності жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення [PERSON] до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Однак, згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. За таких обставин, суд вважає без підставною вимогу позивача, щодо зобов'язання Жовтоводського міського сектору державної міграційної служби України в Дніпропетровській області виключити [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою

Outcome: partial