Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила стягнути на її користь з [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна подружжя в розмірі 183 850 грн.. В обґрунтування позову посилалася на те, що 10.08.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 24.12.2012 року, від подружнього життя, [INFO] народилася донька [PERSON]. 06.11.2007 року на її ім'я було відкрито депозитний рахунок у Райффаейзен Банк Аваль та внесено готівку в розмірі 80 000 євро. Ці гроші були подаровані її бабусею. Позивачка зазначала, що за весь період шлюбу відповідач не працював та вони жили за рахунок процентів від депозитного вкладу. Восени 2006 року було придбано автомобіль BMW та зареєстровано на ім'я чоловіка, а у квітні 2009 року було придбано автомобіль Jaguar X-Type, 2009 року випуску, який було зареєстровано на ім'я позивачки. Крім того за період шлюбу було придбано наступне майно: - телевізор Самсунг, 2007 року, вартістю 7000 грн.; - диван шкіряний двохмісний, 2009 року, вартістю 10 000 грн., - диван шкіряний трьохмісний, 2009 року, вартістю 20 000 грн., - комп'ютер Амадей вартістю 7000 грн., - пилосос Самсунг 2011 року, вартістю 1200 грн.; - мікрохвильова піч LG, вартістю 2500 грн.. [PERSON] в позові зазначала, що загальна вартість майна, що є спільною власністю подружжя становить 367 700 грн.. Відповідач приховує всі правовстановлюючі документи, що б уникнути розподілу майна. Також позивачка зазначала, що 18.07.2012 року відповідач звернувся до неї з погрозами, з метою передати його синові [PERSON] за генеральною довіреністю автомобіль Jaguar X-Type, номерний знак [NUMBER]. Погрожуючи фізичною розправою, відповідач примусив її написати розписку щодо продажу автомобілю та отримання грошей. Коли позивачка поїхала до нотаріуса скасувати довіреність, вона дізналася, що автомобіль вже продано. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. У дане судове засідання відповідач не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, але раніше в судових засіданнях він та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне, так в період шлюбу дійсно був придбаний автомобіль Jaguar X-Type, але даний автомобіль був проданий [PERSON] за 20 000 доларів США, та грошові кошти були отримані [PERSON], про що складено відповідну розсипку. Шкіряні дивани, комп'ютер, пилосос, микрохвільована піч були придбані та подаровані його матір'ю [PERSON], у зв'язку з чим є саме його власністю. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбу з 10.08.2006 року. Судом достовірно встановлено, що під час шлюбу подружжя придбали, а саме 07.04.2009 року, автомобіль Jaguar X-Type, 11.09.2012 року даний автомобіль був знятий з реєстрації для реалізації та 12.09.2012 року власником даного транспортного засобу стала [PERSON]. Даний автомобіль був проданий [PERSON] за довіреністю, виданою [PERSON]. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона під тиском погроз з боку чоловіка була вимушена видати дану довіреність на продаж автомобілю. Але дана довіреність була нею скасована, про що надано відповідний Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Але доводи позивачки в даній частині суд вважає неспроможними, оскільки довіреність була видана 19.07.2012 року, посвідчена нотаріусом та скасована лише через два місяці після її видачі. Крім того, відповідачем надана розписка відповідно до якої [PERSON] за продаж автомобілю Jaguar X-Type, державний номерний знак [NUMBER] отримала 20 000 доларів США. У судовому засіданні позивачка зазначала, що вона не отримувала грошові кошти за даний автомобіль. Проте із позовом про захист порушеного права щодо, на її думку, неправомірного відчуження автомобілю [PERSON] не зверталася. Позивачкою не надано доказів на підтвердження її доводів застосування насильства з боку відповідача з метою видачі нею довіреності на ім'я [PERSON], наприклад звернення до правоохоронних органів в період видачі довіреності - 19.07.2012 року та в період її дії до 12.09.2012 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення грошової компенсації за автомобіль Jaguar X-Type, державний номерний знак [NUMBER]. Також, в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль BMW, державний номерний знак [NUMBER], який і на теперішній час належить [PERSON], згідно довідки, отриманої від Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Харківській області. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сумісного мана подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на це, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки по 1/2 за кожним з подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишенням даного майна в їх спільній частковій власності. Суд вважає доведеним, що під час шлюбу було придбано 18.12.2007 року плазміну панель Самсунг вартістю 7590 грн. 50 коп. та 29.11.2008 року мікрохвильову піч вартістю 2125 грн., що підтверджено відповідними чеками, копії яких знаходяться в матеріалах справи. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснювали, що вищевказані речі були подаровані ними відповідачу. У зв'язку з чим відповідач вважав дані речі особистою власністю, проте з даними доводами суд не погоджується, оскільки телевізор та мікрохвильова піч - це побутові речі, і, якщо припустити, що вони були подаровані батьками відповідача, то тільки на користь сім'ї, з метою подальшого використання даних речей саме подружжям. Як пояснював в судовому засіданні відповідач дані речі знаходяться у нього, у зв'язку з чим суд вважає можливим залишити дачі речі у власності відповідача, стягнувши з останнього половину їх вартості на користь позивачки. Що стосується поділу іншого майна, а саме: диван шкіряний двохмісний, диван шкіряний трьохмісний, комп'ютер Амадей, пилосос Самсунг, то в даній частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні зі сторони позивачки були допитані свідки [PERSON], [PERSON], але жоден з них не зміг чітко вказати, яке та коли спірне майно було придбано. Позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що диван шкіряний двохмісний, диван шкіряний трьохмісний, комп'ютер Амадей, пилосос Самсунг були придбані у період шлюбу, не надано ані квитанцій, ані технічних паспортів на вищевказані речі. Не надано доказів щодо вартості даного майна. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за диван шкіряний двохмісний, диван шкіряний трьохмісний, комп'ютер Амадей, пилосос Самсунг. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial