Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

09 лютого 2017 року позивач звернулася до Краснолиманського міського суду з вказаним позовом, який мотивувала наступним. 30 червня 2016 року о 8 годині 00 хвилин слюсар аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] прибув на роботу до виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство». О 8 годині 30 хвилин від майстра водозабірного комплексу [PERSON] бригада слюсарів отримала завдання щодо забезпечення переврізки нового дюкера в діючий водовід регулювання тиску у водопровідній мережі в с.Тетянівка. Отримавши завдання слюсарі [PERSON] та [PERSON] на автомобілі ГАЗ - 52, яким керував водій [PERSON], відправились на камеру переключення, яка розташована поблизу КНС № 3, де закрили засувку лівої нитки. Після чого направились в с.Тетянівка на регулятор води, де знаходились близько двох годин. Отримавши завдання по телефону від майстра слюсарі направились на дюкер, який знаходиться на правому березі річки Сіверський Донець, де [PERSON] спустився в колодязь, щоб обстежити засувку, а [PERSON] поплив на лівий берег. Приблизно об 11 годині 30 хв. [PERSON], слюсарі [PERSON] та [PERSON] приїхали на лівий берег річки Сіверський Донець, де проводились ремонтні роботи підрядною організацією, по прибутті майстер [PERSON] дав завдання [PERSON] на автомобілі ГАЗ-66 відвезти штурвал засувки на правий берег річки Сіверський Донець, де установити його, а сам направився до камери переключення дюкеру, узгоджувати роботу по влаштуванню водоводу. Близько 12 години 00 хвилин водій [PERSON] почув крики по допомогу. Наблизившись до річки він побачив потопаючого [PERSON] на відстані 15 метрів від берега, роздягнувся та поплив на допомогу, але не встиг. Ні на поверхні води, ні під водою [PERSON] знайти не вдалося. Майстер [PERSON] доповів про подію директору ВО «Святогірське БКГ» [PERSON], викликав поліцію та рятувальників, проте спроби знайти [PERSON] виявилися марними. 01 липня 2016 року тіло [PERSON] сплило на поверхню річки на відстані 15 метрів від берега. Згідно з висновками акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] визнаний таким, що стався на виробництві. Крім того, встановлені особи, дії та бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, а саме - [PERSON], майстер водозабірного комплексу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», який не організував безпечне виконання ремонтних робіт, допустив виконання ремонтних робіт без розробки заходів безпечного виконання ремонтних робіт, чим порушив вимоги посадової інструкції майстра водозабірного комплексу, допустив до виконання робіт без навчання та перевірки знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці слюсаря аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] Заяву про загибель [PERSON] Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.115 КК України, розслідування триває. [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO], який внаслідок смерті батька зазнав моральних страждань. До теперішнього часу син переживає втрату батька, став розгубленим, втратив інтерес до навчання у школі, тривалий час знаходився у замкнутому стані, не хотів спілкуватися з родиною та друзями, тяжко переживав смерть батька, так як це для нього втрата рідної людини, яку неможливо відновити. Стан здоров'я дитини погіршувався, у зв'язку з чим, мати була змушена звернутися до психіатра, яким встановлено діагноз - розлад адаптації пролонгована депресивна реакція F 43.21. Позивач вважає, що загибеллю батька малолітньому [PERSON] спричинена моральна шкода у розмірі 900 000 грн., які повинен відшкодувати відповідач, оскільки загибель [PERSON] сталася внаслідок грубого порушення норм техніки безпеки на виробництві. В судовому засіданні, позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що до теперішнього часу жодного слова співчуття або допомоги від відповідача вона не отримала. Наразі позивач потребує допомоги на утримання сина, яку раніше надавав його батько. У зв'язку із загибеллю батька її син почав погано вчитися в школі, боїться втратити свою сім'ю, не ходить купатися на річку, постійно почувається розгубленим. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.2017 року (т.1, а.с.32) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та акт форми Н-5 від 30.11.2016 року підприємством були підписані та не були спростовані, вина посадових осіб відповідача щодо порушення норм техніки безпеки на виробництві доведена. Враховуючи, що малолітній хлопчик на все життя залишиться без батька, втрату рідної людини компенсувати неможливо. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № юр/3457 від 27.12.2016 року (т.1, а.с.38), проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Висновки комісії, викладені в акті розслідування нещасного випадку свідчать про основну причину нещасного випадку - організаційну, а саме порушення правил з охорони праці та інструкції з охорони праці. Вважає, що висновки в актах не відповідають дійсним обставинам події нещасного випадку, оскільки в них не зазначена ступінь вини самого слюсаря аварійно -відновлювальних робіт [PERSON] Усі види робіт, які повинні були ним виконуватись не пов'язані із зануренням у воду. До посадових обов'язків майстра водозабірного комплексу також не входить виконання та організація водолазних чи інших робіт, які пов'язані із зануренням у воду або виконання їх над чи під водою. На думку відповідача комісія не з'ясувала конкретні причини та обставини, що призвели до знаходження [PERSON] у воді. Письмові та усні пояснення працівників підприємства, а саме майстра [PERSON], свідчать про те, що [PERSON] самостійно, усвідомлюючи наслідки невиконання інструкцій та вказівок свого майстра, порушуючи вимоги правил техніки безпеки та охорони праці прийняв рішення переплисти річку. Разом з тим, відповідач зазначає, що ні в акті Н-1, ні в акті Н-5 не встановлено вину підприємства та її ступінь, а оскільки моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини, підстави для її відшкодування у підприємства відсутні. Шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, у зв'язку з чим відповідач вважає, що одна із складових підстав цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди - це причинний зв'язок між дією особи, якою на думку позивача завдано моральну шкоду, та наявністю самої моральної шкоди, також відсутня вина у заподіянні моральної шкоди. При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості, а вимоги щодо відшкодування шкоди в розмірі 900 000 грн. не доведені позивачем та не відповідають правопорушенню з боку відповідача, не враховують ступінь його вини та вини загиблого [PERSON] Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи (т.2, а.с.105,106,107) в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили. Сторони проти проведення судового засідання без участі третіх осіб не заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], прийнятий на роботу слюсарем аварійно - відновлювальних робіт виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» згідно Наказу № 307-к від 18.10.2010 року (т.2, а.с.54). До обов'язків слюсаря аварійно - відновлювальних робіт відповідно до робочої інструкції, затвердженої на підприємстві в 2013 році та наданої на ознайомлення [PERSON], належить проведення поточного, капітального аварійного ремонту на водовідвідних мережах; слюсар безпосередньо підпорядкований майстру та виконує різні роботи для господарських потреб підприємства (т.2, а.с.67). Відповідно до особової медичної книжки серії [NUMBER] [PERSON], пройшовши медичний огляд 15 березня 2016 року, протипоказань до виконання обов'язків слюсаря аварійно-відновлювальних робіт не мав (т.2, а.с.51). 30 червня 2016 року у результаті нещасного випадку [PERSON] загинув під час виконання трудових обов'язків, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (т.1, а.с.26). Наказом головного управління Держпраці у Донецькій області № 672 від 01 липня 2016 року призначено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався зі слюсарем аварійно - відновлювальних робіт виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» [PERSON] (т.2, а.с.8). 30 листопада 2016 року начальником головного управління Держпраці у Донецькій області затверджено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 30 червня 2016 року о 12 годині 00 хвилин у виробничій одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» форми Н-5 (т.2, а.с.16-22). Вивчивши причини обставини, причини і наслідки нещасного випадку, опитавши свідків, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, про що необхідно скласти акт форми Н-1; по факту настання нещасного випадку проводиться досудове розслідування Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області. Особою, дії або бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку, визнаний [PERSON], майстер водозабірного комплексу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», який не організував безпечне виконання ремонтних робіт, а саме не організував безпечне виконання ремонтних робіт на дюкері регулювання води засувками на лівому і правому березі річки Сіверський Донець відсутній наряд - допуск з розробкою заходів безпечного виконання робіт, тим самим не створені безпечні умови праці, чим порушив вимоги п.1.5.5 НПАОП 41.0-1.01-79 Правил техніки безпеки при експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених місць, п.2.2.13 НПАОП 0.00-1.57-12 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд; допустив виконання ремонтних робіт на дюкері регулювання води засувками на лівому і правому березі річки Сіверський Донець без наряду - допуску, без розробки заходів безпечного виконання робіт, чим порушив вимоги п.3.2,п.3.9,п.3.11 Посадової інструкції майстра водозабірного комплексу; допустив виконання робіт без навчання та перевірки знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці слюсаря аварійно-відновлювальних робіт [PERSON], чим порушив вимоги п.4.1,п.3.17 НПАОП 0.00-4.12-05 Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці; допустив до виконання робіт без проходження цільового інструктажу, чим порушив вимоги п.3.17, п.6.7. НПАОП Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці. До нещасного випадку згідно висновку комісії призвели також дії [PERSON], директора виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», який не організував виконання заходів щодо здорових та безпечних умов праці ремонтних робіт на дюкері регулювання води засувками на лівому і правому березі річки Сіверський Донець, чим порушив вимоги п.3.7. Посадової інструкції директора ВО «Святогірське БКГ» та [PERSON], генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», який не забезпечив належне функціонування системи управління охороною праці, в частині безпечного виконання робіт, допуску до робіт без навчання та перевірки знань з охорони праці, контролю за виконанням підлеглими вимог посадових інструкцій при ремонтних роботах, чим порушив вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці». 30 листопада 2016 року начальником головного управління Держпраці у Донецькій області затверджено акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (т.1, а.с.12-17). Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці зазначені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Зазначені акти форми Н-1 та Н-5 від 30 листопада 2016 року, складені за результатами спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 30 червня 2016 року, були без заперечень підписані посадовими особами ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Лише в березні 2017 року, після прийняття до провадження Краснолиманським міським судом Донецької області цивільної справи про відшкодування моральної шкоди, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про скасування актів розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався з [PERSON] за формою Н-5 та Н-1 та зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку (т.1.,а.с.96). Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неможливості ухвалення рішення по даній справі до розгляду справи Краматорським міським судом Донецької області, оскільки подання позову про скасування актів розслідування нещасного випадку не зупиняє їхню дію, а враховуючи що даний позов подано більш ніж через місяць після відкриття провадження по справі Краснолиманським міським судом Донецької області, вказані дії відповідача свідчать про навмисне затягування розгляду справи про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.1, 3 ст.43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. За змістом ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода,завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. Отже, право членам сім'ї померлого на компенсацію моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання, або трудового каліцтва і причинного зв'язку між смертю і трудовим каліцтвом, а тому правовідносини щодо компенсації моральної шкоди членам сім'ї померлого виникають лише після його смерті та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі №6-123цс12 та від 13 листопада 2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю членам сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до п.8. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. В момент настання нещасного випадку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах з обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», отже обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті на виробництві покладається саме на роботодавця. Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Судом встановлено, що загиблий [PERSON] є батьком [PERSON], позивач [PERSON] є матір"ю дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Ярівської селищної ради м.Красний Лиман 26.05.2003 року (т.1., а.с.8). З цих підстав, суд приходить до висновку, що позивач, в інтересах [PERSON], має право на компенсацію моральної шкоди від відповідача, у зв'язку зі смертю батька неповнолітнього сина позивача, доводи відповідача, що батьки не перебували у шлюбі і не проживали однією сім'єю, у зв'язку з чим син не має право на відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, оскільки стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач вказував на те, що смерть батька для сина була раптовою і несподіваною. Він був молодою і здоровою людиною, яка піклувалася про своїх дітей та матеріально їх забезпечувала, а через нещасний випадок його життя обірвалося. За життя батько був для сина підтримкою та опорою. Він був хорошим батьком, уважним, турботливим. Через загибель батька син позбавлений як матеріального забезпечення, так і моральної підтримки в майбутньому. Смертю найдорожчої людини сину позивача заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті батька, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв'язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого життя. Син позивача і досі знаходиться у пригніченому стані. Згідно консультативного висновку спеціаліста, виданого КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов'янська» від 31.01.2017 року, [PERSON] дитячим лікарем - психіатром встановлено діагноз - розлад адаптації пролонгована депресивна реакція F 43.21 (т.1, а.с.9). Згідно характеристики Ярівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 від 12.01.2017 року [PERSON], останнім часом проявляє нервовість у поведінці, замкнутість, зниження активності у навчальній сфері (т.1, а.с.10). Зазначені докази свідчать про те, що син загиблого [PERSON] тяжко переживає втрату батька. Вирішуючи питання про суму моральної шкоди, суд керується тим, що син позивача зазнав душевних страждань у зв'язку зі смертю батька та розраховуючи розмір моральної шкоди виходить з принципів розумності та справедливості. Суд врахуває фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності будь-яких доказів перенесених позивачем моральних страждань та спричинення у зв'язку з цим йому моральної шкоди, виходячи з наступного. Померлий [PERSON] був батьком малолітнього [PERSON]. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; [PERSON] позбавлений можливості матеріальної та моральної підтримки батька у подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя сина позивача неможливо,тому із засад розумності та справедливості, суд вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., є обґрунтованою та справедливою. В той же час, суд вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі 900 000 грн. є надмірним, оскільки відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення. Не ґрунтуються на законі й доводи заперечень відповідача у частині того, що відсутній причинний зв'язок між дією особи, якою на думку позивача завдано моральну шкоду, та наявністю самої моральної шкоди, також відсутня вина у заподіянні моральної шкоди, оскільки у відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON], який був батьком сина позивача, загинув під час виконання трудових обов'язків, про що складено Акт про нещасний випадок форми Н-1, пов'язаний з виробництвом №1 від 30.11.2016 року. Зазначений акт на момент розгляду справи не скасовано, дія вказаного акту не зупинена, інших винних під час досудового розслідування нещасного випадку, що стався 30.06.2016 року з [PERSON] не встановлено, повідомлення про підозру до теперішнього часу нікому не вручено (т.1, а.с.1). Посилання представника відповідача на підтвердження вини [PERSON] письмовими поясненннями майстра водозабірного комплексу [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, крім того вказані пояснення були враховані комісією при складанні акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 30 червня 2016 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial