Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить: стягувати з відповідача - [PERSON], аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, починаючи з листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття в розмірі 2000грн.; стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі - 30000грн. одноразово; враховуючи специфіку підприємницької діяльності [PERSON] зобов'язати останнього брати участь в утриманні дитини в натуральній формі шляхом надання засобів особистої гігієни в періодичність 1 раз на 3 місяці за потребою дитини; стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON], [INFO], враховуючи її розвиток, періодичні рекомендації лікаря у вигляді додаткових витрат на санаторне лікування, канікули, літні табори, що мають передбачувані витрати, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн. щоквартально і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 06 червня 2008 року перебувала з відповідачем в шлюбі, [INFO] року у них народилася донька - [PERSON]. 03 серпня 2015 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між ними з відповідачем розірвано. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати доньку. Інших утриманців у відповідача немає, стягнення по виконавчих документах не проводиться. Стверджує, що відкрила на ім'я дитини рахунок у відділені Приватбанку для перерахунку грошей на потреби дитини, про що повідомила відповідача. Останній, знаючи про стан здоров'я дитини та неодноразове лікування у лікарнях протягом року, підготовку до школи та літній відпочинок, за весь час перерахував 2497грн. Зазначає, що відповідач не приймає участі у розвитку дитини, як у духовному, так і матеріальному плані, при цьому форма перерахунку має хаотичний і несистематичний характер, залежний від настрою самого відповідача. Вказує, що відповідачем було продано майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки "Opel Vivaro" 2005 року та автомобіль марки "Nissan Micra", придбаний за спільні сімейні кошти для організації розвитку дитини. Окрім цього, відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається торгово-посередницькою діяльністю (роздрібна торгівля засобами особистої гігієни та побутової хімії). Їх донька з народження потребує додаткової медичної допомоги у вигляді масажу, спеціального ортопедичного взуття, лікувальної фізкультури, додаткових ортопедичних устілок, ортопедичного санаторного лікування, що вважає додатковими витратами на дитину, які підлягають до стягнення з відповідача. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задоволити. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до змісту позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак не в такому розмірі, як просить позивач. Просить стягувати аліменти в розмірі 1/4 від усіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину та одноразового стягнення коштів на утримання дитини в розмірі 30000 грн. заперечив. Зазначає, що позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів виходячи з вартості належного відповідачу майна, що не передбачено жодною нормою сімейного права, як і не доведена належність йому будь-якого майна. Стверджує, що позивач умисно приховує факт надання ним грошових коштів та придбання ліків, речей необхідних для дитини. Окрім цього, не дає йому можливості спілкуватись з донькою, відмовляється отримувати грошові кошти на утримання дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що сторони з 06 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому мають неповнолітнього доньку - [PERSON], [INFO] 03 серпня 2015 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо та неповнолітня донька залишилася проживати з позивачем, відповідачем кошти на утримання дитини надаються періодично. Стан здоров'я у відповідача нормальний, крім цієї дитини інших утриманців у нього немає, стягнення за виконавчими документами не проводиться. Відповідач [PERSON] зареєстрований як приватний підприємець, отримує нерегулярний мінливий дохід. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік, стан здоров'я, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що стягнення за виконавчими листами з відповідача не проводиться, у нього задовільній стан здоров'я /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, інших утриманців він немає, дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Враховуючи те, що відповідач стабільних доходів немає, можливість для нього сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. на дитину, щомісячно, позивачкою не доведена. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення аліментів за минулий час, починаючи з листопада 2014 року по 02 листопада 2015 року на дитину щомісяця, оскільки жодних доказів того, що вона вживала заходів щодо їх одержання з відповідача, але не змогла одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, позивачем суду не надано. Натомість, відповідачем представлено суду квитанції про перерахунок останнім коштів на рахунок дитини, товарним чеком, що підтверджує придбання ним одягу дитині (а.с.25, 26), а також випискою з банківського рахунку (а.с.5). А відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення частково, а саме, слід визначити аліменти у твердій грошовій в сумі 727,50грн., щомісячно, що на даний час відповідатиме половині суми, необхідної для забезпечення потреб малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], (половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), починаючи з 02 листопада 2015 року (дата поштового відправлення позовної заяви) і до досягнення дитиною повноліття. За вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " №3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом досліджені всі докази надані сторонами, однак, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували здійснення позивачем додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами чи здійснення таких в майбутньому. Суд не приймає до уваги витяги з медичної картки стаціонарно хворого та історії хвороби дитини, оскільки такі містять лише рекомендації лікарів та не дають можливості підтвердити заявлені позивачем вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 1000грн. щоквартально і до досягнення дитиною повноліття. Щодо зобов'язання відповідача брати участь в утриманні дитини в натуральній формі шляхом надання засобів особистої гігієни в періодичність 1 раз на 3 місяці за потребою дитини суд зазначає таке. Як передбачено ч.2 ст.189 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи із системного аналізу наведених норм Сімейного Кодексу України, визначення розміру аліментів судом відбувається або у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, або у твердій грошовій сумі. Участь в утриманні дитини у натуральній формі можлива лише за домовленістю між батьками, при цьому Сімейний Кодекс України не наділяє суд правом зобов'язати сторін брати участь в утриманні дитини в натуральній формі. А отже, в задоволенні такої вимоги позивача слід відмовити. Крім цього, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі - 30000грн. одноразово, посилаючись на те, що відповідачем було продано майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки "Opel Vivaro" 2005 року та автомобіль марки "Nissan Micra", придбаний за спільні сімейні кошти для організації розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.68 ЦК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Цією ж статтею визначено способи захисту сімейних прав та інтересів. Сімейний Кодекс України не ставить визначення розміру аліментів на утримання дитини в залежність від майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, як і не передбачає обов'язку сплатити певну грошову суму на користь дитини у випадку відчуження такого майна. Однак, якщо у позивача є підстави вважати, що її право як співвласника згаданих автомобілів було порушено, вона не позбавлена можливості звернутись до суду, обравши для цього належний спосіб захисту свого цивільного права. Беручи викладене до уваги, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі - 30000грн. одноразово у зв'язку з невірно обраним способом захисту сімейного права. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судових збору звільнена законом. Таким чином з відповідача потрібно стягнути 551,20грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 18, 141, 180, 181, 182, 183, 184, 185, 189, 191 СК України, ст.68 ЦК України, та

Outcome: approved