Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд визнати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 28112400 від 21.09.2018 року о 18:30:08 державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни Комунального підприємства Новоселівської сільської ради « Регіональне бюро державної реєстрації» та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 28112400 від 21.09.2018 року о 18:30:08. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у державного реєстратора було відсутні підстави для вищевказаної перереєстрації права власності на зазначене іпотечне майно, так як у відповідності до вимог Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заставлене майно, на яке розповсюджуються вимоги зазначеного Закону, не може бути примусово стягнуте без згоди власника а крім того при здійснені реєстрації права власності не було дотримане процедуру - належне повідомлення іпотекодавця: він не отримував а ні вимогу про усунення порушень а ні повідомлення про наслідки невиконання зобов`язань. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог обґрунтовував свою позицію наявністю у позивача грошового зобов`язання а також того, що дане майно не відповідає вимогам вищевказаного Закону - не є єдиним житлом позивача, який зареєстрований за іншою адресою, постійно проживав у м. Київ, та здавав дану квартиру стороннім особам, п крім того і вимогу про усунення порушень і повідомлення про наслідки невиконання зобов`язань були належним чином через пошту направлені за місцем реєстрації іпотекодавця та отримані. 2. Процесуальні дії у справі Позов [PERSON] подано до суду 07.11.2018 року (т.1 а/с 2), та у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ розподілено на суддю луняченко В.О. ( т1 а/с 30). До подачі позову [PERSON] 25.10.2018 року звернувся із заявою про забезпечення позову, яке ухвалою від 29.10.2018 року було задоволено ухвалою суду та заборонено [PERSON] вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру [ADDRESS] , вселяти в дану квартиру третіх осіб для проживання та на квартиру накладено арешт. Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито провадження по справі із призначенням розгляду справи за правилами загального провадження ( т.1 а/с 31). Також 12.11.2018 року, ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом зобов`язання приватного нотаріуса Немм О.В.надата копії договору про відступлення прав вимоги, ПАТ « Укрпошта» рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.08.2018 року ( т.1 а/с 39). Ухвалою суду від 14.11.2018 року було відмовлено [PERSON] у задоволені клопотання про зустрічне забезпечення позову ( т.1 а/с 67-68). 29.11.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ( т.1 а/с 77). Ухвалою суду від 10.12.2018 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» реєстраційну справу реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ( т1 а/с 94). Ухвалою суду від 13.03.2019 року було задоволено клопотання позивача та витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту одеської міської ради копію вимоги про усунення порушень, яка міститься у матеріалах реєстраційної справи про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та з ПАТ « Укрпошта» відомостей про виготовлення дублікату рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.08.2018 року , про вручення рекомендованого листа [PERSON] ( т.1 а/с 215). Ухвалою суду від 13.03.2019 року відмовлено у задоволені клопотання [PERSON] про витребування інформації про вхідні та вихідні телефонні з`єднання з сім карток мобільних телефонів, для визначення міста знаходження у певний проміжок часу позивача (т.1 а/с 219). 16.04.2019 року судом були прийняті уточнені позовні вимоги [PERSON] ( т.1 а/с 229,232 ). 16.04.2019 року від [PERSON] надані додаткові письмові пояснення до позовних вимог (т. 2 а/с 1 ) а 19.08.2019 року надані письмові пояснення на запитання представника відповідача (т.2 а/с 36). У присутності позивача та представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні 06.11.2019 року було закрите підготовче судове засідання ( т.2 а/с 62). Ухвалою суду від 07.11.2019 року відмовлено у клопотанні представника Феляєва В.І. про зустрічне забезпечення позову ( т.2 а/с 87). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні 08.09.2006 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль» для забезпечення кредитного договору №014/0014/82/62326 від 07.09.2006 року про надання кредиту в сумі 50000 доларів США, було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] ( т.1 а/с 18). 24.07.2018 року між АТ « Райффазен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІБАНК» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №1327. В той ж день 24.07.2018 року між ПАТ «ОКСІБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №1329. 26.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки. 21.09.2018 року о 18:30:08 державним реєстратором Рубан М.О. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» здійснено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 28112400, на підставі договору іпотеки від 08.09.2006 року., вимоги про усунення порушень, серія та номер:1, виданий 09.08.2018 року, видавник [PERSON]., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дублікат) серія та номер: 6507806231966, виданого 15.06.2018 року Одеської дирекцією « Укрпошта» ( т.1 а/с 24). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо державної реєстрації права власності на іпотечне майно врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК), Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( далі Закон № 1304- VII ), Законом України « Про іпотеку ( далі Закон № 898-IV ), та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор ( ч.1 ст. 510 ЦК ). Відповідно до ч.2 ст. 512 ЦК Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ( ч.1 ст. 572 ЦК ). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( ч.1 ст. 575 ЦК ). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави ( ч.1 ст. 589 ЦК ). За змістом ч.1,2 ст. 590 ЦК звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV - іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Реєстрація права власності державним реєстратором на майно, яке належало позивачу, за іншою особою, на думку суду є фактом втручання у мирне володіння майном. Згідно ч.1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" N 31107/96, п. 58 ). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 року по справі № 802/1340/18-а, щодо правовідносин пов`язаних із скасуванням державної реєстрації права власності на іпотечне майно, зробила наступні висновки: 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( далі Закон № 1304-VII) , підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином, згідно правової позиції великої Палати Верховного Суду, яка повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, тимчасовий мораторій розповсюджується і на момент звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку шляхом перереєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем. В даному випадку судом визначається, що спірне майно - квартира [ADDRESS] , використовується позивачем як єдине місце постійного проживання, з наступних підстав: Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначене трактування місця проживання як адміністративно-територіальної одиниці, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Таким способом законодавець відокремив його від поняття місця перебування - адміністративно-територіальної одиниці, на території якої проживання, відповідно, здійснюється строком менше 6 місяців на рік. Свобода вибору місця проживання є одним з конституційних прав людини (ст. 33 Конституції України). Обмеження передбачаються законом. Процедура реєстрації місця проживання має формальний практичний характер, яка дозволяє вести статистичний облік населення, іноземних громадян та осіб без громадянства на території країни. Як встановлено у судовому засіданні у власності позивача відсутнє інше майно, окрім спірного, - місцем реєстрації проживання позивача є нежитлові приміщеннями - будівля управління е/з АРПТР , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( т.2 а/с 73), а тому дані нежитлові приміщення не можуть бути визнаними як місце проживання у розумінні законодавства України. Крім того, відповідно до довідки Громадської спілки учасників АТО « Мужність» від 28.03.2019 року ( т.2 а/с 17) позивач , як член спілки з 04.07.2018 року по 20.11.2018 року здійснював цільові поїздки до Луганської області України виконуючи волонтерську діяльність, що підтверджує що його відсутність у м. Одесі у зазначений час була пов`язана Таким чином у судовому засіданні не спростовано факту проживання позивача у спірної квартири більш ніж шести місяців на рік, а тому дана квартира може вважатись як місце постійного проживання. Дана квартира відповідає і іншим ознакам майна, яке підпадає під дію Закону України «1304-VII» , а тому на неї розповсюджується дія даного Закону. Як зазначалось вище факт перереєстрації права власності на квартиру є фактом втручання у мирне володіння майном, а тому враховуючи встановлені обмеження такого втручання, яки визначені Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яки не були враховані під час здійснення реєстрації права власності на [PERSON] суд вважає доведеним , що зазначена реєстрація права власності підлягає скасуванню. Що стосується факту невручення позивачу, як іпотекодавцю, у встановлений Законом спосіб, повідомлення , щодо факту відступлення прав на вимогу іпотеки та вимог, від нового кредитора щодо погашення заборгованості, суд виходить до наступного. В даному випадку наявність даних про направлення відповідного повідомлення за місцем реєстрації іпотекодавця, та факт отримання за даною адресою повідомлення, навіть без зазначення особи, яки отримала повідомлення, про що зазначено у листі Укрпошти ( т1 а/с 102 ) надає змогу вважати, що відповідна процедура, про необхідність повідомлення іпотекодавця була здійснена а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у здійсненні реєстрації права власності з підстав не отримання повідомлення. У відповідності до вимог ч.1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначається у рішенні. У даному випадку , для ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що скасування запису про права власності на квартиру [ADDRESS] , є підставою для поновлення відомостей у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передували скасованої записи. На підставі викладеного та

Outcome: partial