Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

27 липня 2020 року до суду звернулася позивач із позовом до [PERSON] у якому просила суд стягнути із відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, на утримання сина [PERSON] - [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття, на її користь, а також розірвати шлюб між ними зареєстрований 23 вересня 2015 року у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2190. Свій позов обґрунтовує тим, що 23 вересня 2015 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що син проживає із позивачем і знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, оскільки між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства.Примирення між ними є не можливим. Позивач зазначає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Відповідач зловживає алкоголем, цю проблему побороти не може. Для позивача важливо, щоб батько був прикладом для свого сина, а алкогольна залежність аж ніяк не сприяє цьому. Спору щодо місця проживання дитини - немає. Син після розірвання шлюбу буде проживати із позивачем. Позивач також вказує, що з вересня син буде відвідувати логопедичний садочок і звичайно, що витрати зростуть. Син має логопедичні проблеми, до садочку позивач займається з ним самостійно, і паралельно шукає роботу. Син часто хворіє, особливо в осінньо-зимовий період. Коли дитина хворіє, позивач змушена нести витрати на лікування, а це мінімум 500 грн. Також, значно зросла вартість продуктів харчування. Позивач зазначає, що на місяць вона витрачає мінімум 1000 грн. лише на самі необхідні продукти харчування. Комунальні платежі в неопалювальний період становлять 650 грн., взимку - 1200 грн. Син потребує ортопедичного взуття, яке коштує дорожче від звичайного. Ортопедичні взуття зараз придбано на 1500 грн. Також в щомісячні витрати входить закупівля питної води (350 грн. в місяць), одяг дитині в середньому 1000 грн. 29 липня 2020 року ухвалою судді Оболонського районного суду м.Києва позовна заява була направлена за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області. 23 вересня 2020 року справа була отримана Броварським міськрайонним судом Київської області . 21 жовтня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами позовного провадження. Призначено розгляд справи на 04 грудня 2020 року. У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву у якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 вересня 2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 2190. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . У свідоцтві про народження батьком дитини зазначений [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України" встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень . Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду доказів для підтвердження обставин наведених у позові в частині, того, що позивач несе додаткові витрати у зв`язку з тим, що дитина має логопедичні та ортопедичні проблеми, та потребує додаткових витрат, а також що він відноситься до дітей часто хворіючих, а тому стягненню із відповідача на її користь підлягає 1921 грн. 00 коп. щомісячно, на утримання сина [PERSON] - [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 27 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивач наполягала на розірванні шлюбу подавши окремо від позовної заяви, заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: partial