Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Ірпінської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони без реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю, в якій народився спільний син - [PERSON] [INFO] Після народження сина стосунки між сторонами припинились, а відповідач переїхав для постійного проживання до Німеччини. Після від'їзду до іншої країни відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Він не турбується про його здоров'я, зростання та розвиток. Крім того, позивач зазначила, що жодних перешкод з її боку вона не чинить у спілкуванні батька з дитиною, проте відповідач не виявляє бажання виконувати покладенні на нього обов'язки як на батька. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на її користь в розмірі 1/4 частки (але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого права на участі у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Направив до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 28.02.18 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Треті особи звернулись до суду із заявами, в яких також просили справу розглянути без їхньої участі. Позовні вимоги Служба у справах дітей Ірпінської міської ради підтримала та просила суд їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджено відповідним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Відповідно до вказаного Свідоцтва, матір'ю дитини є [PERSON], а її батьком - [PERSON]. (а.с. 7) Відповідно до Довідки (Форма № 3) від 04.11.2016, [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації матері - [PERSON], а саме: [ADDRESS]. (а.с. 4) [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з нотаріально посвідченою заявою від 15.12.2014, в якій просив справу за позовом [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] слухати без його участі. У вказаній заяві підтвердив свою згоду на позбавлення його батьківських прав. (а.с. 6) Як вбачається з даних паспорта [PERSON] він має постійне проживання у ФРН, про що зазначено у особливих відмітках його паспорта. (а.с. 5) Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 02.02.2017 затвердженого начальником Служби у справах дітей Ірпінської міської ради, житло, в якому фактично проживає дитина, а саме: [ADDRESS], відповідає всім вимогам для нормального проживання та розвитку дитини. Дитина має окрему кімнату, що обладнана всіма необхідними меблями, речами для особистих потреб, іграшками, книжками. В сім'ї панують дружні, сімейні стосунки (а.с. 37) Згідно з Рішенням від 28.02.2017 Служба у справах дітей Ірпінської міської ради затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 38) Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує;крім того в поданій ним заяві він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина, а відтак і про задоволення позову в цій частині. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів також суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Судом також враховано, що відповідач має постійне місце проживання за кордоном, а саме у Федеративній Республіці Німеччина. Підстави та порядок стягнення аліментів за кордоном регулюється Конвенцією про порядок стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року, договірними учасницями якої є як Україна, так і ФРН (набрання чинності для України з 19.10.2006). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд з урахуванням вимог про стягнення аліментів на одну дитину вважає за доцільне визначити аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) батька до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред'явлення позову, тобто з 10.11.2016. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи законні інтереси сторін, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, судом не вбачається правових підстав для стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Проте, в даному конкретному випадку позивач просить суд стягнути аліменти на користь малолітньої дитини, а відтак така вимога не корелюється зі змістом норми ст. 179 СК України. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання [PERSON] на користь його матері - [PERSON] Крім того, в позовній заяви позивач просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Проте, сімейним законодавством України, а саме п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зазначену норму, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, що підлягає стягненню становить 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 10.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial