Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат, понесених на навчання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі із відповідачем. Від шлюбу в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду від 27 листопада 2001 року шлюб між ними було розірвано, донька залишена на проживанні з нею та стягнуто з відповідача на її користь аліменти в розмірі 25% від заробітку в місяць на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2013 року відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно доньки [PERSON]. Після закінчення Рівненського економіко-правового ліцею , їхня донька вступила на навчання до Інституту права та психології національного університету «Львівська політехніка» на денну форму навчання і згідно договору №3433-16 про платні послуги за навчання [PERSON] за період з 2014 року по 2018 рік вартість навчання 48 540,00 грн. За перший курс навчання нею було сплачено 10 400,00 грн., а за проживання дитини у гуртожитку студмістечка за період навчання було сплачено 1760,00 грн. Крім того, донька [PERSON] з 01 вересня 2014 року зарахована до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем'янчука» за заочною формою навчання. Згідно договору № 01114119 від 01.09.2014 року за підготовку бакалавра з вищою освітою необхідно сплатити за період 2014/2015 роки 4800,00 грн. Оскільки в неї скрутне матеріальне становище нею було сплачено за навчання дитини у 2014/2015 навчальному році лише 1440,00 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 8480 грн., що становить половину понесених додаткових витрат на дитину, 2000,00 грн. за надану правову допомогу та 243.60 грн. судовий збір. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в межах доводів позовної заяви , просять суд їх задоволити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: кошти в сумі 5200,00 грн. за навчання доньки [PERSON] в Інституті права та психології Національного університету «Львівська політехніка» за 1 курс навчання за 2014/2015 роки; кошти в сумі 880,00 грн. за проживання доньки [PERSON] у гуртожитку Національного університету «Львівська політехніка» у період навчання на першому курсі за 2014/2015 роки; кошти в сумі 2400,00 грн. за навчання доньки [PERSON] у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем'янчука» у першому та другому півріччі 2014/2015 роки та судові витрати по справі, а саме 2000,00 грн. витрат за надану правову допомогу та 243,60 грн. сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала. Суду пояснила, що її довіритель завжди піклувався про свою дочку, матеріально підтримував, не дивлячись на те, що позивачка позбавила його батьківських прав стосовно дочки, забороняла йому спілкуватися і зустрічатися з дитиною. Згідно довідок про нарахування аліментів на утримання [PERSON] по зарплаті і пенсії її довірителя, протягом 2014 року відповідач сплатив аліменти на утримання дочки [PERSON] на загальну суму 32 143,55 грн., а тому вважає, що вказана сума є достатньою для оплати навчання та проживання дочки в університеті та для нормального її матеріального забезпечення, харчування та інше. Вважає, що підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання доньки в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем'янчука» в сумі 2400 грн. немає, оскільки в матеріалах справи відсутні чеки на оплату навчання доньки за 2014-2015 н.р.в даному університеті. Відповідач не згідний з тим, що навчання дитини у двох вищих навчальних закладах є додатковими витратами в силу ст..185 СК України. Просила врахувати, що на утриманні відповідача перебуває хвора мати, яка є інвалідом другої групи та батько, які потребують постійного лікування та догляду. Крім того, відповідач також сам постійно лікується, має діагноз цукровий діабет. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю та відшкодувати відповідачу витрати за сплату судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарги. Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи , та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1996 року. Рішенням Рівненського міського суду від 27 листопада 2001 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишена на проживанні з матір'ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 25% від заробітку в місяць на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. С оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] згідно актового запису № 273 від 12.08.1997р., зареєстрованого відділом РАГС м.Дубна Рівненської області. Рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2013 року відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно доньки [PERSON]. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки від 14.06.2016 року №670/16 виданої Національним університетом «Львівська політехніка» [PERSON] є студентом другого курсу освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» інституту права та психології Національного університету «Львівська політехніка», навчання за кошти фізичних осіб, та закінчує навчання в червні 2018 року. З дослідженого в судовому засіданні договору №3433-16 про платні послуги вбачається, що договір укладений між [PERSON] та Національним університетом «Львівська політехніка» про те, що виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] на денній формі навчання, за галуззю знань право, за напрямом правознавства з присвоєнням кваліфікації при успішному навчанні бакалавр. Термін чинності договору з дня його підписання до 30 червня 2018 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 48540,00 грн. З дослідженої в судовому засіданні квитанції до прибуткового касового ордера від 09 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] сплатила за навчання [PERSON] згідно договору №3433-16 від 09 серпня 2014 року кошти в сумі 10 400 грн. 00 коп. Згідно досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивачем [PERSON] за проживання доньки [PERSON] у гуртожитку студмістечка за період навчання 2014/2015 було сплачено 1760,00 грн. З дослідженого в судовому засіданні договору №01114119 на підготовку бакалавра з вищою освітою у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко гуманітарний університет ім. академіка С. Дем'янчука» від 01 вересня 2014 року, укладеного між ПВНЗ «МЕГУ імені академіка Степана Дем'янчука та [PERSON] вбачається, що університет бере на себе зобов'язання здійснити підготовку [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за заочною формою навчання за напрямом підготовки «фінанси і кредит». Вартість навчання за 2014/2015 роки становить 4800,00 грн. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки від 25 травня 2016 року №16.072, виданої Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука», [PERSON] дійсно навчалася в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука» на 1-му курсі, економічного факультету за напрямом підготовки "Фінанси і кредит", термін навчання тривав з 01.09.2014-30.06.2015р. На заочній формі навчання, навчання платне, стипендії не отримує. З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивачем сплачено за навчання доньки у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка С.Дем'янчука в сукупності кошти в сумі 1 440,00 грн. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі - Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Конституцією України визначено основні права і обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як було встановлено в судовому засіданні, донька сторін в період 2014-2015 р.р. навчалася у двох навчальних закладах , у зв'язку з чим були понесені витрати, які суд розцінює як додаткові витрати на дитину відповідно до ст. 185 СК УКраїни, так як в цей період [PERSON] була неповнолітня, на її утримання стягувалися аліменти в розмірі ? частки від доходу батька, зазначені витрати викликані особливими обставинами, так як навчання у двох вищих навчальних закладах вказує на обдарованість дитини, бажання здобути освіту для подальшого працевлаштування та отримання доходу для організації свого подальшо життя та матеріального забезпечення. Відповідно до роз'яснень наведених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 оку за №3, звернуто увагу суддів на те, що до передбаченої ст.185 Сімейного Кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвиток її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактичні зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд прийшов до висновку, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування додаткових витрат понесених на навчання неповнолітньої дитини. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню повнолітніх дітей лежить на обох з батьків, то суд прийшов до висновку, що кожний з батьків зобов'язаний нести матеріальні витрати в період навчання дитини. При визначенні розміру додаткових витрат на навчання, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач пенсіонер за вислугою років, має на утриманні непрацездатних батьків. Крім того, судом встановлено, що протягом 2014 року відповідач сплатив аліменти на утримання дочки [PERSON] на загальну суму 32 143,55 грн., виходячи з розміру, визначеного за рішенням суду ? частки. Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на дитину в розмірі ? частки від сплачених позивачкою коштів за навчання, проживання , що становить 4 240,00 грн. з розрахунку: 10 400,00 грн. (за один рік навчання в НУ»Львівська політехніка) + 4800 грн. (за один рік навчання в ПВНЗ МЕГУ ім..акад.С.Демянчука) + 1760 грн. (за гуртожиток)= 16.960 грн., ? частка з якої становить= 4240,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. згідно квитанції від 17 квітня 2015 року; 2000,00 грн. проведена оплата правової допомоги адвоката, що підтверджується квитанцією № 4728_12. Враховуючи, що рішення суду було прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial