Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Щодо рішення, прийнятого по суті спору Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] задоволено у повному обсязі. Розірвано договір підряду на виконання дизайн-проекту від 09.11.2020, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 42 712,00 грн безпідставно набутих коштів та 1 816,00 грн судового збору. Щодо заяви про розподіл судових витрат 27.09.2021 представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 400,00 грн. В обґрунтування заяви зазначено наступне: «17 вересня 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва було винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] - задоволено в повному обсязі. Так, в позовній заяві наводився попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а в прохальній частині Позивач просив покласти судові витрати на Відповідача. Відповідно до частини 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, справа № 760/13009/21 розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а тому додаткова заява в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України Позивачем не подавалась. Відповідно до норм статті 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У зв`язку із зазначеним. Позивач звертається з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та надає докази на підтвердження витрат на правову допомогу. В межах даної справи Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 400,00 грн. На підтвердження факту виникнення у Позивача обов`язку зі сплати витрат на правничу допомогу надаємо належним чином завірену копію договору про надання юридичних послуг від 23 квітня 2021 року, укладеного між Позивачем та СГД-ФОП [PERSON] . В межах вищевказаного Договору [PERSON] у даному спорі адвокатом, зокрема, вчинялися наступні дії: №п/пЗміст дій, робіт, послугКількість годин затраченого часу 1.Консультування клієнта та аналіз наданих документів6 години 2.Вироблення правової позиції у справі та узгодження тактики ведення справи з клієнтом4,5 годин 3.Підготовка повідомлення про припинення договору2 години 4.Підготовка позовної заяви, оформлення та подача до суду8 годин 5.Представницькі дії у суді щодо отримання ухвали про відкриття провадження у справі, відправка кореспонденції відповідачу2 представницькі дії (2,5 години) 6.Вивчення та аналіз відзиву Відповідача5 годин 7.Підготовка відповіді на відзив, оформлення та подача до суду8 годин 8.Представницька дія щодо отримання інформації про стан розгляду справи у суді1 представницька дія (1 година) Разом: 33,5 годин + 3 представницькі дії (3,5 години) До відповідної заяви додано: -договір про надання юридичних послуг б/н від 23.04.2021; -докази направлення заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу. Заперечення щодо розміру судових витрат 11.10.2021 від представника відповідача надійшли заперечення щодо розміру судових витрат, в яких він просить відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ФОП [PERSON] витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви зазначено, зокрема, наступне: «По-перше, при поданні позовної заяви та інших документів Представник Позивача позиціонований як адвокат та надає свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. У своїх же поясненнях у заяві про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат Представник позивача також повідомляє про надання послуг саме адвокатом. При цьому, до заяви ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат надано один основний доказ - договір про надання юридичних послуг укладено з ФОП [PERSON] , не з адвокатом. Тобто, у даній справі наявні два окремі суб`єкти господарювання, оскільки адвокат і ФОП - це різні організаційно правові Форми. Враховуючи те, що у всіх процесуальних документах наявний представник як адвокат, то договір з ФОП міг укладатись та поширюватись на інші послуги у сфері права, а не саме на цю справу. По-друге, слід звернути увагу на Розділ 7. Оплата Замовнику послуг Виконавця договору про надання юридичних послуг. У Розділі 7 Договору наводяться інші суми та інший порядок оплати послуг Виконавця ніж про це вказується у заяві про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. А саме, розділом 7 передбачено сплату коштів у твердій грошовій сумі без обрахування годин затрати Виконавця. При цьому, у заяві про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат Представник Позивача посилається в основному якраз на погодинну тарифікацію, при цьому яка вартість 1 (одної) години адвоката ні у заяві ні у договорі з ФОП не вказано. Тому, можна вважати, що між ФОП [PERSON] та Позивачем могли виникати інші взаємовідносини, які не мають відношення до даної справи. По-третє, Представником Позивача не надано доказів оплати послуг та інших доказів того, що ФОП [PERSON] дійсно надавав послуги Позивачу. Не надано квитанцій про сплату зазначених грошових сум та акту приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до ч. 1. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається зі ст.136 Цивільно-процесуального кодексу, витратами на професійну правничу допомогу є гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомога, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги за домовленістю сторін. Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 826/856/18 від 22.12.2018 р.: «...«Акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 19.04.2018 №19/03/18 містить вид послуг (зібрання необхідних доказів), що не були передбачені договором...». Таким чином суд дійшов висновку, що не зазначені у договорі послуги не підлягають відшкодуванню. Навіть за умови, що такі послуги були фактично надані, та зазначені в акті прийому-передачі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р. По-четверте, згідно п. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, Представником Позивача значно завищено час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг. На консультування та вироблення тільки правової позиції у справі адвокатом затрачено аж 10,5 годин. Отже, -заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); -суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); -заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Підсумовуючи викладене, відшкодування судових витрат на ФОП [PERSON] не може бути задоволено, оскільки Позивачем та представником Позивача надано договір з ФОП, а не з адвокатом, та більше того, не надано документів, які підтверджували б фактичне здійснення оплати (квитанції про сплату коштів) та надання послуг (акту приймання-передачі наданих послуг)». Таким чином, відповідач вважає, що витрати на надання правничої допомоги не можуть бути стягнуті з Відповідача за зазначених обставин. Мотиви суду Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/7806/17, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 632 цього Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання такої допомоги; за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору про надання юридичних послуг від 23.04.2021, [PERSON] та [PERSON] домовились, що замовник зобов`язується сплатити виконавцю грошову суму в розмірі 10 800,00 грн без ПДВ за виконання дій передбачених п. 1.1 даного договору (юридично - консультативні послуги шляхом надання усних консультацій по питанням, які цікавлять замовника, захисту прав і інтересів замовника перед третіми особами, здійсненні представницьких дій у справі щодо стягнення коштів та розірвання договору). Замовник зобов`язується сплатити виконавцю грошову суму в розмірі 1 200,00 грн без ПДВ за кожну представницьку дію. Обсяг наданих послуг правової допомоги заявником викладено у формі таблиці в заяві про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, де вказано зміст послуги та кількість витраченого часу. При цьому розрахунку, яким позивач керувався визначаючи суму судових витрат на правничу допомогу саме у розмірі 14 400,00 грн, ні заява про розподіл судових витрат, ні будь-які інші документи у справі не містять, з огляду на що неможливо зробити висновок про обґрунтованість таких витрат та їх відповідність критерію розумної необхідності. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності в тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити в задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зазначено наступне: «разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат.» Суд звертає увагу на те, що при поданні позову позивачем у даній справі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, всупереч ч. 1 ст. 134 ЦПК України не подавався. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Враховуючи наведене, суд констатує, що в даній справі відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між правником та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення витрат на правову допомогу, а також фактичного обсягу виконаних робіт та їх вартості. Враховуючи наведене, а також наявність заперечень іншої сторони, а також відсутність попереднього розрахунку суми судових витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача 14 400,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed