Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Харченко О.М. звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - ВЦА м. Щастя Новоайдарського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, проте тривалий час, а саме з 24.07.2014 року у ній не проживають. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації з належної позивачу на праві приватної власності квартири, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищенаведеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Харченко О.М. (а.с.17), який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ №002264 (а.с.16), у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.30), заперечень проти вирішення справи при заочному розгляді не надав. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] відзивів на позовну заяву не надали, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання шляхом надсилання повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи - ВЦА м. Щастя Новоайдарського району Луганської області Скворцов Д. у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 09.11.2005 року, бланк серії [NUMBER] (а.с.9), та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18493123 від 14.04.2008 року, бланк серії ССІ №792353 (а.с.10). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання в паспортах відповідачів, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.13, 14), та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №842, виданою 28.05.2020 року КП ЖКГ «Жилбудсервіс» (а.с.11). Разом з тим, згідно акту про непроживання, складеного 28.05.2020 року та засвідченою співробітниками ВЗ КП ЖКГ «Жилбудсервіс» Єсіним І.А., Сольоною Ю.М. , Бережною І.Г. , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 24.07.2014 року не мешкають за місцем своєї реєстрації, їх особисті речі в квартирі відсутні (а.с.12). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації з 2014 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved