Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та пояснень відповідача: ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю № 44-О від 19.01.2014 року Гузара В.М. звернулося до суду з позовом, в якомупросили стягнути з відповідача на свою користь борг по кредитному договору № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року в сумі 42 942,41 долари США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2014 року складає 528 191,65 грн. Свої вимоги мотивували тим, що 04.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IFDWAU30050115, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 17 009,81 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним на термін до 05.05.2014 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється наступним чином: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно умов кредитного договору. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув і станом на 05.08.2014 року його борг по кредитному договору № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року становить 42 942,41 долари США, з яких: 12 636,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 830,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 142,88 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 331,88 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Такі дії відповідача свідчать про відмову відповідача від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідач подав до суду письмове пояснення (а.с. 117-118), в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні виписки по рахунках та квитанції, які б могли об`єктивно надати можливість вирахувати суму, сплачену за кредитом, не долучено договору застави, згідно якого легковий автомобіль марки «Shevrolet Tacuma», 2007 року випуску, вилучено в нього 27.10.2009 року та реалізовано, не надано жодного доказу на підтвердження розміру коштів, за які дане майно було реалізовано та на погашення якої саме складової боргу їх було направлено. При цьому позивач нарахував йому комісію в розмірі 1 142,88 доларів США фактично за обслуговування кредиту, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Також, починаючи з 01.11.2008 року, банком в односторонньому порядку змінено відсоткову ставку на 14,04% річних, однак про розмір нового щомісячного платежу його ніхто не повідомляв та згоди на таку зміну він не надавав. Щодо нарахування пені за не своєчасність виконання зобов`язань за договором, то згідно норм цивільного законодавства та правового висновку Верховного Суду у справі № 6-1138цс15, до цієї вимоги застосовується позовна давність в один рік, тобто стягнення обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник позивача згідно додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 10.01.2019 року адвокат Єрмолов Є.М. подав до суду письмову відповідь на пояснення, в якій вказав, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № IFDWAU30050115, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 17 009,81 доларів США на термін до 05.05.2014 року. Відповідно договору, щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно умов договору. Однак, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, чим порушив умови договору та не виконав свої зобов`язання. Що стосується умов договору про комісійну винагороду, то в даному випадку це винагорода, яка за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування, що не суперечить нормам діючого законодавства. Відсоткова ставка по даному кредиту була збільшена у відповідності до п. 2.3.1 укладеного з відповідачем кредитного довогору, в якому передбачено право банку змінювати відсоткову ставку по кредиту в залежності від зміни облікової ставки Національного банку України, зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на момент укладення договору та зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), що й мало місце в даному випадку. Заставне майно (автомобіль) відповідача було реалізовано і кошти від його реалізації зараховані в рахунок погашення боргу, однак їх виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого банк був змушений звернутись в суд з цим позовом. Звернення стягнення на заставне майно не позбавляє відповідача відповідальності за взяті за договором зобов`язання. Стосовно спеціального строку позовної давності, то підстав для її застосування немає, оскільки порушення зобов`язання триває та відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. В судовому засідані представник позивача згідно довіреності № 6509-К-О від 18.05.2017 року [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Посила позов задоволити повністю, стягнути з відповідача борг по кредитному договору № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року в сумі 42 942,41 доларів США станом на 05.08.2014 року, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2014 року складає 528 191,65 грн. Представник відповідача згідно ордеру серії ІФ № 062295 на надання правової допомоги від 20.04.2019 року адвокат Кобилинець Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що банк незаконно нарахував відповідачу пеню та комісію за користування кредитним коштами, отриманими по договору № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року, не врахував кошти з реалізації заставного майна, незаконно збільшив відсоткову ставку по кредиту, в зв`язку з чим неможливо визначити заборгованість відповідача по вказаному договору, тому просила в задоволенні позову відмовити Заяви та клопотання учасників справи: 31 травня 2019 року відповідачем подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2014 року. 09 вересня 2019 року відповідачем подано до суду клопотання про витребування письмових доказів в АТ комерційний банк «ПриватБанк». Процесуальні дії: Ухвалою суду від 10.09.2014 року відкрито провадження в даній справі. Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2014 року позов ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Ухвалою суду від 21.06.2019 року скасоване заочне рішення суду від 07.11.2014 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року витребувано письмові докази в АТ комерційний банк «ПриватБанк». Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Про те, що між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 17 009,81 доларів США грн. на строк до 05.05.2014 року, свідчить кредитний договір "Авто в кредит" № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року (а.с. 8-9). Відповідно до п.7.1 вказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на рахунок автосалону на строк з 04.05.2007 року по 05.05.2014 року включно у вигляді непоновлюваяої кредитної лінії у розмірі 17 009,82 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 34,00 грн. для оплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п 1.2 та у розмірі 6 651,22 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 325,60 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. комісії. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року (а.с. 4-6), станом на 05.08.2014 року загальна сума боргу відповідача [PERSON] становить 42 942,41 доларів США грн., з яких: 12 636,94 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 830,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 142,88 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 331,88 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Згідно з актом від 27.10.2009 року (а.с. 119), автомобіль позичальника [PERSON] марки «Shevrolet Tacuma», передано ним представникам АТ комерційний банк «ПриватБанк» Про те, що вказаний автомобіль згодом було реалізовано, а кошти з його реалізації направлені на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року, свідчать виписки з рахунків № 2900052500299, № 2909952567919, платіжне доручення № В0469В0041 від 09.12.2019 року, меморіальні ордери № PT027B0E41, № PT027B0E44, № PT027B0E42, № PT027B0E41, № 0G0D, № 0G0В, № 0G0G, № 0G0F, № 0G0E, № PT027B0E45 та № PT027B0E43 від 17.12.2009 року (а.с. 141-143). Оцінка суду: Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень статті 610 вказаного кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-1138цс15 вказав, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року (а.с. 4-6), вбачається, що станом на 05.08.2014 року [PERSON] нараховано заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 19 726,31 доларів США. Враховуючи вищевказані норми закону та постанову ВС України від 25.05.2016 року, суд вважає, що в даній справі стягнення пені слід обмежити останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тобто стягнути її за період з 05.09.2013 року по 05.09.2014 року, що становить 10 278,85 доларів США, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з даним позовом 05.09.2014 року, тобто за період до 05.09.2013 року позивач без поважних причин пропустив встановлений законом строк позовної давності. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Верховний Суд в постанові від 27.12.2018 року по справі № 695/3474/17 вказав, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними, враховуючи законодавство на момент виникнення спірних відносин. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії за користування кредитом до задоволення не підлягає, оскільки комісіяв даному випадку не є послугою в розумінні 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і ця умова укладеного між сторонами договору є нікчемною. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно у встановлений договором строк вказаний кредит не погашав та не повернув позичені кошти, заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 12 636,94 доларів США заборгованості за кредитом; 9 830,71 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом; 10 278,85 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по кредитному договору № IFDWAU30050115 від 04.05.2007 року, що в загальній сумі становить 32 746,50 доларів США та станом на 05.08.2014 року відповідно до службового розпорядження НБУ складає 402 781,95 гривень. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не враховано коштів, виручених від продажу легкового автомобіля марки «Shevrolet Tacuma», 2007 року випуску, вилученого у відповідача, оскільки воно спростовується вищеперечисленими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Безпідставним є також твердження представника відповідача про те, що позивач незаконно в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку по даному кредитному договору з 12% на 14,04% річних, так як відповідач своєї згоди на таку зміну не давав, оскільки п. 2.3.1 вказаного договору передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку по кредиту в залежності від зміни облікової ставки Національного банку України, зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на момент укладення договору та зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), що й мало місце в даному випадку та додаткової згоди позичальника не потребувало. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 203,256,258,261,526,530,536,610,625,651,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved