Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

22.08.2018 до Вінницького районного суду позивач звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 14.11.2018 судом відкрито провадження даній у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК та судом вирішено справу розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Позов позивачем обґрунтований, тим, що 09.12.2005 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який за рішення суду було розірвано. Вказує, що в період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що дитина проживає разом з позивачем . Вважає, що дитині, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Зазначає, що відповідач працює у сфері надання транспортних послуг та має постійний дохід близько 10 000 гривень, також відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров'я дозволяє працювати. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 4 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.08.2018 року і до повноліття дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо через канцелярію суду подала заяву про розгляд позову у її відсутності; позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, по невідомим суду причинам, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв'язку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява частково обґрунтована та така, що підлягає до часткового задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 09.12.2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 08.04.2016 року було розірвано (а.с.4). В період шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.4), де батьком зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON], син проживає разом із позивачем. Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що зі слів позивача відповідач є працездатного віку, не є особою, з інвалідністю, працює офіційно, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Жодних письмових доказів про розмір офіційного заробітку відповідача позивачем суду не надано. Тому, суд дійшов до переконання, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 22.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог- слід відмовити за необґрунтованістю. Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з прив'язкою даної суми до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки звертаючись із даною позовною заявою позивач просить суд винести рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З такою вимогоюпозивач мала право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не з вимогами позовного провадження. Оскільки в позовному провадженні розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому в цій частині позову позивачу слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 22.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовій збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial