Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

20 березня 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем вона проживала однією сім"єю без державної реєстрації шлюбу з 08 лютого 2013 року до 11 березня 2013 року. Позивач народила сина [PERSON], [INFO] року. Відповідач є батьком дитини, однак він відмовляється подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомги на утримання дитини, хоча зобов"язаний це робити. На даний час [PERSON] самостійно виховує дитину і знаходиться з 23 лютого 2013 року у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. За таких підстав, позивач просить визнати, що [PERSON] [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. Стягувати щомісячно з [PERSON] на користь позивача 1/4 частину усіх видів його заробітку до закінчення декретної відпустки та на утримання сина [PERSON], 2013 року народження, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивача. Вислухавши пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Батьком дитини [PERSON], [INFO], записаний [PERSON]. (а.с. 7) З наданої позивачкою ксерокопії паспорту вбачається, що вона в зареєстрованому шлюбі не перебуває, оскільки у 2006 році шлюб, укладений 23 березня 2001 року з [PERSON], був розірваний, що вона також підтвердила у судовому засіданні. (а.с. 4) Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною 2 ст. 128 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У судовому засіданні відповідач погодився на проведення судово-медичної експертизи методом ДНК аналізу для визначення біологічного походження сина позивачки. Ухвалою суду від 28 листопада 2014 року по даній справі була призначена судово-медична експертиза методом ДНК аналізу. Згідно висновку експерта № 484 від 16 лютого 2015 року, складеного Київським міським клінчним бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встанволено вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Враховуючи викладене, аналізуючи надані позивачкою докази, висновок експертів, суд вважає, що у судовому зсіданні було надано достатньо доказів у підтвердження того, що батьком дитини, яку народила [INFO] року позивачка, є відповідач. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини також підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він працює, тому може сплачувати аліменти. Разом з тим, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на їх неповнолітнього сина [PERSON], 2013 року народження, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 березня 2014 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, то суд вважає, що такі вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, згідно вищеназваної норми закону, право на утримання має лише дружина, яка перебуває з зареєстрованому шлюбі з батьком дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 3158,40 грн. вартості проведенн дослідження, а також стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial