Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «Кінотеатр «Валентина» про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 26.04.2006 р. на підставі заяви [PERSON] про надання кредиту від 12.04.2006 р. між ПАТ „Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 768/1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 250000,00 грн. за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 18,0 % річних строком на 36 місяців. Відповідно до п.1.2. кредитного договору термін користування кредитними коштами визначено у 36 місяців з остаточним погашенням кредиту не пізніше 25.04.2009 року. Кредитні кошти позичальнику було надано 26.04.2006 р. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався точно в строки, обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по Договору на першу вимогу Банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, під якими Сторони розуміють витрати будь якої сторони з сторін, також неотримання доходів, котрі могли бути отримані, якби сторона виконала свої обов'язки належним чином (п.3.3.1.). За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (п.4.2.), а невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України (п.4.1.); відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього договору (п.3.3.2). По закінченні терміну користування кредитними коштами позичальник не повернув у повному обсязі банку кредитні кошти із-за чого за кредитним договором станом на 16.10.2013 р. залишився борг у сумі 759.305,62 грн. З метою забезпечення повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених кредитним договором, між банком та ТОВ «Кінотеатр Валентина» 26.04.2006 р. укладено договір поруки № 15/08-П, за яким поручитель зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 768/1 від 26.04.2006 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п.2.1. договору поруки передбачається, що в разі порушення позичальником виконання зобов'язання банк має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання позичальника перед банком, згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому договором поруки. Відповідно до п.2.4. договору поруки передбачається: якщо при настанні строку платежу за кредитним договором позичальником не буде сплачено платіж, позичальник та/або банк зобов'язується повідомити поручителя про прострочення платежу. Відповідно до п.2.5. договору поруки протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання повідомлення банку або позичальника про прострочення сплати платежу, поручитель зобов'язуються виплатити банку несплачену позичальником суму боргу. Відповідно до п.3.1. договору поруки поручитель відповідає по зобов'язанням за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник. Відповідно до п.3.2 договору поруки солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання по кредитному договору не будуть виконані повністю. Також в забезпечення виконання умов за кредитним договором між банком та ТОВ «Кінотеатр Валентина» 26.04.2006 р. був укладений іпотечний договір, посвідчений 26.04.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 2566, за яким предметом іпотеки є будівля кінотеатру «Комунар» по вул. Комунарівська, 2 в м. Дніпропетровськ. Умовами іпотечного договору передбачено, що банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитними договорами, в тому числі: невиконання або неналежне виконання Боржниками Зобов'язання за Кредитними договорами в цілому, або в будь - якій їх частині , якщо прострочення строку будь - якого з платежів становить більше 2-х місяців (п.3.1.3 Іпотечного договору). У зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору банком прийнято рішення про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 2.532.143,94 грн. та 05.06.2009 року за вих. № 12/276 банком на адресу ТОВ «Кінотеатр «Валентина» та всіх відповідачів було направлено лист повідомлення про заборгованість з проханням усунути порушення. Дане повідомлення було отримано, але залишено без задоволення, як зі сторони позичальника, так і зі сторони солідарного та майнового поручителя ТОВ «Кінотеатр «Валентина». Тому банком було прийнято рішення на вчинення виконавчого напису та 23.09.2009 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3859 на підставі іпотечного договору від 26.04.2006 року. Згідно виконавчого напису пропонувалось звернути стягнення на будівлю кінотеатру «Комунар» та за рахунок коштів від реалізації задовольнити вимоги ПАТ «Ощадбанк». 12.10.2009 р. на адресу банку надійшов лист, підписаний директором ТОВ «Кінотеатр «Валентина», з якого вбачається, що позичальник знав про вчинення виконавчого напису та повідомляв, про те, що має можливість добровільно сплатити заборгованість та запропонував схему погашення кредиту, а також просив про не направлення виконавчого напису до відділу виконавчої служби. Банк не направляв виконавчий напис до відділу державної виконавчої служби деякий час. Відповідачем-1 здійснювалось часткове погашення кредиту, а саме за період з 2006 р. по 2012 р. відповідачем було сплачено борг по кредиту та по відсоткам у сумі 180.898,48 грн., з яких: 2006 р. - 30.821,93 грн., 2007 р. - 65.189,69 грн., 2008 р. - 41.244,01 грн., 2009 р. - 12.642,85 грн., 2010 р. - 21.629,00 грн., 2011 р. - 1.371,00 грн., 2012 р. - 8.000,00 грн., що, на переконання позивача, є також доказом того, що позичальник визнав свої зобов'язання, але залишок заборгованості не погасив. Тому 22.05.2012 р. за вих. № 19/19-80/080 банком направлено до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ заяву про прийняття на примусове виконання виконавчого напису від 23.09.2009 р., згідно виконавчого напису пропонувалось звернути стягнення на будівлю кінотеатру «Комунар» та за рахунок коштів від реалізації будівлі кінотеатру «Комунар» задовольнити вимоги ПАТ «Ощадбанк». На час пред'явлення позову виконавче провадження зупинено. 07.06.2013 р. за вих. № 19/19-190/190 банк на адресу відповідачів направив вимогу про усунення порушень зобов'язання за кредитним договором, яка була отримана відповідачами, вимога залишена без задоволення як з боку позивальника, так й з боку поручителя. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Кінотеатр Валентина» на його користь заборгованість за кредитним договором № 768/1 від 26.04.2006 р., яка станом на 16.10.2013 р. становить 759.305,62 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 192000,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 113218,32 грн., 3 % річних за несвоєчасне повернення боргу - 27110,07 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 426977,23 грн. (а.с.2-10). У грудні 2013 року ТОВ «Кінотеатр «Валентина» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору поруки посилаючись на те, що статутом ТОВ «Кінотеатр «Валентина» передбачено, що згідно протоколу № 25/11-1 загальних зборів учасників ТОВ «Кінотеатр «Валентина» від 25.11.2011 року директором товариства було обрано [PERSON], в ході господарської діяльності яким було встановлено, що на будівлю кінотеатру "Комунар," що належить позивачу на праві приватної власності, накладено арешт та заборону на відчуження на підставі обтяження - іпотечний договір. Підставою для підписання іпотечного договору від 26.04.2006 р. був протокол № 7 зборів учасників ТОВ «Кінотеатр «Валентина» від 10.04.2006 року, на яких збори учасників товариства прийняли рішення про передачу майна товариства під заставу, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитні договорами. З позовної заяви ПАТ "Державний ощадний банк України" стало відомо, що з метою забезпечення фізичними особами позичальниками кредитних коштів з ТОВ «Кінотеатр «Валентина» 26.04.2006 року укладено договори поруки. Підставою для підписання вищезазначеного Договору поруки став Протокол № 7 зборів Учасників ТОВ «Кінотеатр «Валентина» від 10.04.2006 р. На момент підписання оскаржуваного договору поруки учасниками товариства були [PERSON] з часткою 15,34 % голосів, [PERSON] з часткою 2,37 % голосів та МБК "MILDENHALL LIMITED", що мала частку 82,29 % голосів. Згідно Протоколу № 7 від 10.04.2006 р. на зборах були присутні всі учасники товариства, що склало 100 % голосів від загальної кількості. Інтереси Компанії "MILDENHALL LIMITED" представляла [PERSON] за довіреністю. Згідно протоколу, рішення щодо передання майна товариства в заставу були прийняті всіма учасниками одноголосно. В листопаді 2012 р. [PERSON] звернувся з листом до [PERSON] з проханням пояснити мету передачі в заставу майна ТОВ «Кінотеатр «Валентина» для забезпечення кредитних зобов'язань третіх осіб, та з проханням повідомити чи існувала домовленість з позичальниками щодо розподілу кредитних коштів чи умови їх використання. [PERSON] також направив [PERSON] копію Протоколу № 7 від 10.04.2006 року. У листі-відповіді від 22.11.2012 року [PERSON] повідомила, що участі в зборах ТОВ «Кінотеатр «Валентина», на яких приймалось рішення про передачу в заставу будівлі кінотеатру "Комунар," не приймала і підпис, що міститься в протоколі № 7 від 10.04.2006 року їй не належить. Відповідно п.7.4. Статуту товариства в редакції, що діяла на момент підписання іпотечного договору, збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють в сукупності більше, ніж 60 % голосів. Таким чином, збори учасників ТОВ «Кінотеатр «Валентина» від 10.04.2012 р. не могли вважатися повноважними, оскільки в них не приймав участь учасник, що володів 82,29 % голосів, а також слідує, що [PERSON] не уповноважувався зборами учасників на підписання договору поруки від 26.04.2006 року. Укладаючи договір поруки від 26.04.2006 року, [PERSON] та директор [PERSON] діяли з перевищенням своїх повноважень та не в інтересах ТОВ «Кінотеатр «Валентина». Порука всім майном товариства для забезпечення виконання зобов'язань громадянина [PERSON], що не є учасником товариства, за кредитним договором № 768/1, позбавлена для Товариства будь-якого економічного сенсу і підприємницької доцільності, оскільки грошові кошти, отримані за кредитним договором, Товариством не отримувалися і не використовувалися, прямої чи опосередкованої вигоди позивач за зустрічним позовом від отримання позичальником кредитних коштів не отримав. За своєю правовою природою договір поруки від 26.04.2006 року не лише не спрямований на забезпечення господарського використання майна та не обумовлений будь-якою доцільністю для господарської діяльності товариства, але й створює передумови безвідплатного відчуження основних фондів товариства, тобто є таким, що суперечить статутним цілям та предмету діяльності товариства, передбачених Розділом 2 Статуту. Про порушення права товариства стало відомо лише після отримання листа від [PERSON] від 22.11.2012 року, яка повідомила, що участі в зборах ТОВ «Кінотеатр «Валентина», на яких приймалось рішення про передачу в заставу будівлі кінотеатру "Комунар," не приймала і підпис, що міститься в протоколі № 7 від 10.04.2006 року їй не належить. Договір поруки не відповідає положенням ст.1 Закону України "Про господарські товариства," ст.79 ГК України, та укладений з порушенням вимог ч.2 ст.203 ЦК України, а тому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати договір поруки недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України (а.с.84-87). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 01.05.2009 року по 16.10.2013 року в розмірі 759305,62 грн., зустрічний позов задоволено, відмовлено в позові до ТОВ «Кінотеатр «Валентина» (а.с.156-164). В апеляційній скарзі (а.с.172-184) ПАТ «Державний ощадний банк України» просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Кінотеатр «Валентина» та задоволення зустрічних позовних вимог, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки: - суд випустив із уваги той факт, що договір поруки укладався на підставі нотаріально завіреної довіреності представником ТОВ «Кінотеатр «Валентина» [PERSON]; - суд не звернув уваги на те, що представником ТОВ «Кінотеатр «Валентина» не надано доказів щодо вчинення представником [PERSON] правочину з перевищенням повноважень; - [PERSON] на момент укладення оскаржуваного договору мала повноваження надавати нотаріальну довіреність на право підписування договору поруки і без протоколу загальних зборів товариства, а також не мала жодних обмежень щодо сум; - ТОВ «Кінотеатр «Валентина» було в курсі про вчинення договору поруки ще з 2009 року, оскільки 12.10.2009 року надіслало листа банку з запропонованою схемою погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність щодо оскаржуваного договору, а тому строк позовної давності за зустрічним позовом сплив ще 12.10.2012 року; - згідно з п.10.3. статуту не менше одного разу на рік проводиться ревізія фінансово-господарської діяльності товариства, та при черговому проведенні якої позивачу за зустрічним позовом найімовірніше стало відомо про укладений договір поруки; - рішення загальних зборів ТОВ «Кінотеатр «Валентина», яке зафіксовано в протоколі № 7 зборів учасників від 10.04.2006 року є легітимним з моменту його прийняття до моменту визнання недійсним рішенням суду; - судом упущено той факт, що відповідно до ст.12 ГПК України зустрічна позовна заява підвідомча господарському суду, а тому суд мав відмовити в її прийнятті. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову до ТОВ «Кінотеатр «Валентина» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, виконання якого забезпечено договором поруки, укладеного між позивачем та ТОВ «Кінотеатр «Валентина»; внаслідок невиконання умов кредитного договору з боку позичальника виникла заборгованість; на момент укладення договору поруки [PERSON] як представник ТОВ «Кінотеатр «Валентина» не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Уставом ТОВ «Кінотеатр «Валентина» директор товариства не обмежений в своїх повноваженнях щодо укладення договорів поруки незалежно від суми договору на відміну від договору іпотеки нерухомого майна, належного товариству, на укладення якого необхідна згода загальних зборів товариства (а.с.35-40). Тому в частині визнання договору поруки недійсним з підстав нечинності протоколу загальних зборів щодо надання згоди на укладення договорів поруки та іпотеки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з укладенням з вищенаведених підстав нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, відмова у задоволенні зустрічного позову не є підставою для відмови у скасуванні рішення суду першої інстанції про відмову банку у позові до ТОВ «Кінотеатр «Валентина» про стягнення заборгованості як з поручителя. Як вбачається з договору поруки, в п.4.2. порука припиняється, якщо банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору не пред'явить вимоги до поручителя (а.с.31-33). Згідно з п.1.2. кредитного договору кредит надається на 36 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 25.04.2009 року (а.с.22-27). З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги до поручителя пред'явлені банком лише 18.10.2013 року (а.с.2). Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином порука ТОВ «Кінотеатр «Валентина» припинилась, а тому відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Кінотеатр «Валентина» як з поручителя заборгованості за кредитним договором. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення; якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed