Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON]\~ звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON],\~в якому просить виселити [PERSON] з житлової квартири №2 у житловому будинку №2, що знаходиться по вул. Радіщева в м. Балаклія Харківської області; зобов`язати [PERSON] повернути житлову квартиру №2 у житловому будинку №2, що знаходиться по вул. Радіщева в м. Балаклія Харківської області, згідно технічного паспорта, складеного Балаклійським БТІ на житлову квартиру №2 у житловому будинку №2, що знаходиться по вул. Радіщева в м. Балаклія (реєстровий номер № 6064 від 10.12.1994 р.); зобов`язати [PERSON] відшкодувати моральний збиток в розмірі 15000 грн. Зобов`язати [PERSON] відшкодувати судові витрати в розмірі 1280 грн та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею однокімнатної квартири № 2, яка знаходиться у житловому будинку № 2 по вулиці Радіщева в місті Балаклія Харківської області. В даній житловій квартирі вона зареєстрована разом з чоловіком - [PERSON]. Відповідач [PERSON] зареєстрований та мешкає з дружиною та неповнолітньою донькою за адресою: [ADDRESS]. На початку серпня 2015 року відповідач в приватній розмові запропонував їй продати йому нерухоме майно, а саме її однокімнатну квартиру за 5000 доларів США. Вони домовились, що він допоможе їй знайти приватний будинок на зазначені кошти. Через тиждень з боку відповідача надійшла пропозиція купити приватний будинок з надвірними будівлями за № 86, що знаходиться по вул. Муканова у м. Балаклія Харківської області. Цей житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 27 серпня 2015 року між нею та [PERSON] був укладений попередній договір, який був посвідчений державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно п. 6 попереднього договору до моменту продажу вказаного будинку продавець по довіреності зобов'язався підготовити за власний рахунок та надати нотаріусу повний комплект документів необхідних для оформлення договору купівлі - продажу, а саме правовстановлюючий документ на житловий будинок та землю під будинком, технічний паспорт, звіт про експертну оцінку земельної ділянки, витяг з державного земельного кадастру на земельну ділянку, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. Згідно п. 1 укладеного договору вона зобовязалася не пізніше 27 жовтня 2015 року передати [PERSON] у власність вищезазначену квартиру та у відповідності з п. 4 надала право проживання в ній, але за умови, що у період тимчасового користування він не буде погіршувати її технічний стан, порівняно з існуючим на день укладання договору, не демонтувати (зміняти на інше) сантехнічне, електричне та інше обладнання, двері та вікна. Договір купівлі - продажу відповідно до п. 3 попереднього договору повинен бути укладеним не пізніше 27 жовтня 2016 року, включно, на суму в 30000 грн. При укладанні попереднього договору [PERSON], як покупець, повинен був здійснити їй передоплату у вигляді авансу, в розмірі 10000 грн., але він відмовився заплатити їй даний аванс, мотивуючи тим, що заплатить суму в розмірі 5000 доларів США [PERSON]Ю, яка в свою чергу переведе право власності на будинок на позивача на підставі укладання основного договору купівлі - продажу. 27 серпня 2015 року поза приміщенням Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] передав [PERSON] 4500 дол. США та 12000 гривень, про що остання надала йому розписку про отримання вказаної суми грошей. Після оформлення попереднього договору позивач разом зі своєю сімєю, а саме чоловіком та неповнолітньою донькою [PERSON] переїхали проживати до приватного будинку з надвірними будівлями за № 86, що знаходиться по вулиці Муканова у місті Балаклія Харківської області та за даною адресою зареєструвала свою неповнолітню доньку. При підготовці документів для оформлення основного договору купівлі - продажу приватного будинку № 86, виявилося, що дане нерухоме майно знаходиться під обтяженням, узвязку з чим стало неможливим оформити нотаріально право власності на дане майно. [PERSON] звернулася до [PERSON], як представника [PERSON], для вирішення питання стосовно накладеного арешту на будинок, про що він запевнив, що допоможе у вирішенні ситуації, але за умови, що вона надасть згоду на нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу її однокімнатної житлової квартири. Вона відмовилася від укладання договору, тому що дії відповідача були неправомірні, які полягали в тому, щоб ввести її в оману та шахрайським шляхом заволодіти нерухомим майном. 10 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 18 жовтня 2016 року рішенням Балаклійського районного суду Харківської області у задоволенні позову йому було відмовлено. Після проведення судового засідання з'ясувалося, що відповідач в період тимчасового користування її житловою квартирою здійснив демонтаж сантехнічного, електричного та іншого обладнання, дверей, підлоги та вікон без її відома. Також після судового засідання відповідач перестав приймати участь в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг, чим став завдавати їй значних матеріальних збитків. В приватній розмові Відповідач наполягав переїхати з житлового будинку № 86, що знаходиться по вулиці Муканова в місті Балаклія Харківської області, але в той же час в розмові дав їй зрозуміти, що не допустить її до належної їй квартири. 17 листопада 2016 року вона звернулася з заявою до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області про неправомірні дії з боку [PERSON] та [PERSON], де її було повідомлено про розгляд її заяви та було запропоновано для вирішення питання звернутися до суду в приватному порядку 15 листопада 2016 року [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення її, її чоловіка та доньки з житлового будинку № 86, по вулиці Муканова у місті Балаклія Харківської області. 01 лютого 2017 року позов задоволено та її, чоловіка та малолітню доньку визнано такими, що втратили право користування житловим будинком № 86. Так як Відповідач відмовляє їй володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач порушує право її сімї на спокійне життя, завдав їй матеріальних затрат та даний час завдає їй та її сімї моральних страждань, негативно впливає на її малолітню дитину. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині виселення визнав частково, у задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Відповідач посилався на те, що після укладання попереднього договору з позивачкою, він отримав ключі від спірної квартири і почав здійснювати її ремонт. Не заперечує виселитися з квартири після повернення [PERSON] авансу в сумі 10\~000 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб, визначений законом. Згідно з\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.\~10, ч.1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Засадничим принципом у сфері захисту права власності є положення про те, що держава забезпечує рівний захист всіх субєктів права власності (ст.13 Конституції України) Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особо, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст. 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини , пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно з п. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового Кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею однокімнатної квартири № 2, житловою площею 12,9 кв.м., загальною площею 23,8 кв. м., яка знаходиться у житловому будинку № 2 по вулиці Радіщева в місті Балаклія Харківської області, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстраційним номером 3-2516 від 20.11.1996 року та зареєстрованим 11 грудня 1996 року у Балаклійському бюро технічної інвентаризації Харківської області за реєстровим № 6064 (а.с.12 ). В даній житловій квартирі зареєстрована позивач та її чоловік - [PERSON], [INFO], що підтверджується домовою книгою зареєстрованих в квартирі 2, що в житловому будинку № 2 по вулиці Радіщева в місті Балаклія Харківської області (а.с.13-14). З технічного паспорта на вищезазначену квартиру вбачається, що матеріал зовнішніх стін - дерево, облицьовано цеглою; перекриття деревинне; матеріал підлоги в жилих кімнатах та кухні - дерево. Жила площа квартири - 12,9 кв. м. Кухня складається з двох частин, площею 6,4 кв. м. та 4,5 кв. м., в якій розміщена комфорочна газова плита. Квартира обклеєна шпалерами. Квартира обладнана водяним опаленням на газі від квартири № 1 даного житлового будинку (а.с.15-16). 27 серпня 2015 року [PERSON], продавець, та з другої сторони [PERSON] уклали попередній договір, відповідно до якого [PERSON] зобов»язалася передати у власність квартиру № 2 у житловому будинку № 2 по вулиці Радіщева у місті Балаклія Харківської області на умовах, встановлених цим договором і сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму. Договір купівлі-продажу (основний договір) зазначеного майна повинен бути укладено не пізніше 27 жовтня 2015 року за суму 30\~000 грн. (п.3). Продавець зобов»язується звільнити зазначену квартиру до укладення основного договору та надає право проживання у цій квартирі покупцю. До моменту продажу вказаної квартири продавець зобов»язується підготовити за власний рахунок повний комплект документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу( п.п.4,6) Згідно п. 11 договору якщо за п»ять днів після спливу терміну, передбаченого п.3 цього договору (27 жовтня 2015 року) не буде укладено договір купівлі-продажу або жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання, зобов»язання придбати та продати майно припиняється та настають наслідки, передбачені п. 9 цього договору. ( а.с.18). Після укладання цього договору [PERSON] звільнила спірну квартиру, надала ключі відповідачу та надала право на проживання в ній, що не заперечується відповідачем. Основний договір купівлі-продажу квартири сторони так і не уклали. 10 серпня 2016 року [PERSON] звернувсяя до Балаклійського районного суду із позовом до [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що передав продавцю кошти в сумі 5000 доларів США та 12\~000 грн, після цього відповідачка звільнила квартиру та надала йому право проживанні в ній. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 18.10.2016 р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спірну житлову квартиру було відмовлено (а.с.21). В зазначеному рішенні, крім іншого, зазначено, що позивачем не надано доказів про отримання [PERSON] грошей в сумі 4500 доларів США та 12\~000 грн ( а.с.21). Отже, судом встановлено, що відповідач вселився у спірну квартиру на підставі попереднього договору, а після того як основний договір не було укладено, продовжував проживати в цій квартирі без достатньої правової підстави, що є безумовною підставою для його виселення. Порядок виселення передбачений ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 3 зазначеної статті примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.4 вказаного Договору, у період тимчасового користування зазначеною квартирою продавець та покупець зобовязались не погіршувати її технічний стан, порівняно з існуючим на день укладання договору, не демонтувати (заміняти на інше) сантехнічне обладнання, двері та вікна (а.с.18). Позивач зазначила, що відповідач в період тимчасового користування її житловою квартирою здійснив демонтаж сантехнічного, електричного та іншого обладнання, дверей, підлоги та вікон без її відома. Проте доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано, тому позовна вимога в частині зобов`язання [PERSON] повернути житлову квартиру №2 у житловому будинку №2, що знаходиться по вул. Радіщева в м. Балаклія Харківської області, згідно технічного паспорта, складеного Балаклійським БТІ на житлову квартиру №2 у житловому будинку №2, що знаходиться по вул. Радіщева в м. Балаклія (реєстровий номер № 6064 від 10.12.1994 р.) задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.п. 4.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем не надано доказів на підтвердження моральної шкоди, завданої їй діями відповідача. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини відповідача та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування позивачу морального збитку. Крім того, [PERSON] надала до суду заяву про стягнення з відповідача оплати при наданні правової допомоги за договором фізичною особою підприємцем [PERSON] у розмірі 3840,00 грн. На підтвердження до заяви надала договір № 02/17-2017 від 17.02.2017 р. та копію довіреності, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] вести від її імені справу в суді (а.с.47 ), акт приймання-передачі виконаної роботи від 20.03.2017 року (а.с. 49), квитанція про сплату послуг (а.с. 48). Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з п.п.47,48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] є фізичною собою-підприємцем і діяв на підставі довіреності, доказів того, що він здійснює адвокатську діяльність чи є фахівцем у галузі права суду не надано. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial