Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та про примусове зняття з реєстрації. Позов мотивує тим, що з 02.08.1999 року до 2011 року проживав з відповідачкою [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу в належному йому житловому будинку , що розташований [ADDRESS], тому він прописав її в належному йому житловому будинку. З часом [PERSON] почала вести аморальний спосіб життя, була позбавлена батьківських прав, а в 2011 році покинула місце постійного проживання та до даного часу в будинку по [ADDRESS] не проживає. На його неодноразові вимоги знятися з реєстрації по місцю його проживання [PERSON] не реагує, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON], [INFO], втратившою право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зобов"язати Бершадський РС УДМС України у Вінницькій області зняти відповідачку з реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала , заперечила проти зняття її з реєстрації за адресою [ADDRESS], просить в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Касевич М.В , зареєстрованого в реєстрі за № 214 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Факт належності вказаного домоволодіння саме [PERSON] підтверджується також випискою з погосподарської книги за 2011-2015 р.р., де господарем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вказано [PERSON] Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в позовній заяві та судовому засіданні стверджує, що відповідачка [PERSON]. за зареєстрованим місцем проживання не проживає з травня 2011 року, даний факт не оспорюється і відповідачкою в судовому засіданні. Факт відсутності [PERSON] в належному позивачеві житловому будинку з 2011 року по даний час також констатовано довідкою виданою 21.07.2014 року за № 619 Великокиріївською сільською радою Бершадського району Вінницької області. Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом. Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідач [PERSON] була зареєстрована в належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку на правах члена його сім'ї - як дружина, відтак набула права сервітуту, проте з травня 2011 року там не проживає , тобто більш як один рік, відтак слід констатувати, що вона втратила право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між нею та власником житла чи законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає до задоволення, оскільки ґрунтується на нормах чинного законодавства. Крім того, позивачем було заявлено вимоги про зняття відповідачки з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Суд вважає, що ці вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Реєстрація та зняття з реєстрації покладено на відповідні управління , відділи (сектори) Державної міграційної служби України. Тобто це не є компетенцією суду, а підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації. Тому суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial