Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 25.06.2020 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно належним чином. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно вже давно (рік-два) не проживає за вищезазначеною адресою. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить кв. [ADDRESS] відповідно до копії договору №2859-л купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2000 р. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, то за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно заочного рішення від 15.10.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. В копії акту про не проживання від 19.06.2020 р. зазначено, що приблизно з лютого 2019 р. по даний час у кв. [ADDRESS] зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] , який підписано сусідами [PERSON] та [PERSON] та завірений головою ОСББ «Новобузька, 101» [PERSON] . Як зазначив позивач у позові, то у лютому 2019 року відповідач зібрала всі свої речі і вибралася з квартири. З того часу у квартирі за місцем реєстрації вона жодного разу не з`явилася та не поцікавилася зазначеним житлом, ні разу не заплатила за комунальні послуги і всі обов`язки, що випливають із договору найму житлового приміщення, покладені тільки на мене. Ця квартира є єдиним житлом позивача, де він проживаю та зареєстрований з 2000 року включно по даний час. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved