Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . На обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [PERSON] доводилася їй рідною бабою, проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 29.01.2021 № 03-29/91 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] є спадкоємицею першої черги, оскільки її мама [PERSON] померла раніше - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За заявою [PERSON] щодо майна покійної баби [PERSON] в Другій чернігівській нотаріальній конторі, на яку покладено обов`язки з нотаріального обслуговування населення Ніжинського району Чернігівської області, заведено спадкову справу. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на право на земельну ділянку (пай) площею 3,74 умовних кадастрових гектарів. До складу спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] . Щодо будинку нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.05.2021 року № 449/02-31, оскільки на цей житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи та не зареєстроване право власності. Посилаючись на відсутність законної можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, позивачка просила позов задовольнити. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 08 липня 2021 року. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивачки відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача - сільського голови Андрусенко Л. надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача та визнання позову. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] [PERSON] - мати [PERSON] - померла [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] за свого життя проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 29.01.2021 № 03-29/91 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. За заявою [PERSON] щодо майна покійної баби [PERSON] в Другій чернігівській нотаріальній конторі заведено справу та видано їй свідоцтво про право власності на спадщину за законом на право на земельну ділянку (пай) площею 3,74 умовних кадастрових гектарів. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Постановою нотаріуса Другої чернігівської нотаріальної контори від 05.05.2021 року № 449/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на вказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи та не зареєстроване право власності. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні чи непрацездатні діти спадкодавця (у томі числі усиновлені), а також непрацездатні вдова (вдівець), батьки (усиновлювачі) та утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше 2/3 частин, які належали б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). За ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За положеннями ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу). Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд вважає за можливе ухвалити в підготовчому засіданні рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням позову відповідачем, з урахуванням того, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачкою права власності на зазначений будинок порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved