Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON]звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що починаючи з серпня 2001 року по липень 2017 року вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах і вела спільне господарство, проживаючи в будинку своєї матері [PERSON] під №47 в с.Вільхівці (Сасово) з відповідачем [PERSON] За час спільного проживання з ним вона народила доньку [PERSON], [INFO], яку з серпня цього року утримує та виховує сама. Відповідач [PERSON] залишив їх і перейшов жити в дворогосподарство своїх батьків [ADDRESS] і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча вона про це просила його, на що він категорично відмовився. Також позивачка зазначила, що відповідач працює на двох роботах - в батька [PERSON], який має пилораму в присілку Сасово та у приватного підприємця [PERSON], мешканця м.Тячів, якому надає послуги по доставці будматеріалів. Відповідач возить ці вантажі кожний день на їхньому спільному вантажному автомобілі марки "МАЗ", яку вони придбали за спільні кошти в 2015 році. Вона не може встановити дохід відповідача [PERSON] а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісчно на утриманні однієї дитини. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи. Перш за все, не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що він відмовився від надання матеріальної допомоги на утримання їх доньки, оскільки він в дійсності з власної ініціативи згідний надавати матеріальну допомогу, але не має можливості надавати її в таких розмірах, які вимагає позивачка. Позивачка не вірно зазначила його матеріальні можливості по сплаті аліментів, так як в дійсності, з одного боку, ніяких автомобілів і заробітків від їх використання він не має і не мав. Він займається, в основному, виконанням різних разових робіт по найму у приватних осіб. При цьому, виїхати кудись на заробітки він не має можливості, так як відповідно до рішення суду від 11 квітня 2006 року має на утриманні сина від першого шлюбу, інваліда з дитинства. З іншого боку, позивачка сама їздить на заробітки в Російську Федерацію. Просить позов задовольнити частково, так як спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1000-1200 гривень щомісчно на утримання неповнолітньої доньки.. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що спроможний сплачувати алііменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно, тому що його середньомісячний дохід від роботи по найму становить 3000 гривень щомісячно, та в нього на утриманні перебуває неповнолітній син від попереднього шлюбу. Просить позов задовольнити частково. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач та яка перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка проживає з неповнолітньою донькою та сама веде догляд за нею, а також майновий стан відповідача, який не має постійного місця праці і заробіток якого носить нерегулярний мінливий характер. Також суд бере до уваги, що відповідач має на уриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати по Тячівському району, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1200 гривень щомісячно на утримання однієї неповнолітньої дитини, а в решті позову відмовити. Оцінивши наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь витрат, пов'язаних з правовою допомогою адвоката підлягають до часткового задоволення на суму 1000 гривень. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial