Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільного сина, [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, починаючи з 30.01.2014 року і до досягнення ним повноліття в розмірі 1000 грн. та аліменти на утримання позивача в розмірі 1000,00 грн., починаючи з часу подання заяви та до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивований тим, що з відповідачем з вересня 2010 року проживала без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Зазначила, що в даний час вона не працює, на її утриманні знаходиться ще одна дитина від попереднього шлюбу. Коштів, для забезпечення дитини належним чином, у позивача відсутні, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 13, 22, 32). Повноважним представником позивача надано заяву (вх. № 44131 від 02.12.2014 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 12, 23-24, 33-34). Причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань та заперечень суду не надавав. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою № 383 від 04.11.2014 року, виданою Житлово-експлуатаційною конторою № 7 (а.с. 27). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], серія [INFO] виданого 02.07.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 1116 (а.с. 5). Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не надав суду заперечень, не повідомив суд про наявність (відсутність) обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачем. Крім того, частина 2 статті 91 Сімейного Кодексу України визначає, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Враховуючи вік дитини, позивач, на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А тому, суд виходить з вимог розумності і справедливості, в частині стягнення аліментів на утримання позивача суд вважає за можливе задовольнити позов частково, а саме визначити розмір стягнення в сумі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Пунктом 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial