Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

02.11.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось із вищевказаним позовом, в якому послалось на те, що 23.12.2014 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500968020, за яким вона отримала кредит у сумі 29130,65 грн. Умови кредитного договору позичальником не виконані. Станом на 8.10.2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 34423,13 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини банк просив стягнути наявну заборгованість, присудити на свою користь судовий збір. Ухвалою суду до спільного розгляду із позовом був прийнятий зустрічний позов матері відповідача [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] про визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, стягнення компенсації моральної шкоди. Підставою позову [PERSON] визначила ст. 225 ЦК - вчинення правочину дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Представник банку первісний позов підтримав, у разі задоволення зустрічного позову просив суд застосувати до виниклих правовідносин реституцію, повернувши банку фактично отримані [PERSON] кредитні кошти з урахуванням повернутих нею, що складає 20307,09 грн. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не зявилась. В процесі розгляду даної справи рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2016 року [PERSON] визнано недієздатною, опікуном [PERSON] призначено [PERSON], якою і предявлений зустрічний позов. [PERSON] первісний позов банку не визнала, зустрічний позов підтримала. Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг» в судове засідання не зявилось, повідомлялось про розгляд справи в порядку статей 74-76 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши доводи та докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» підлягають залишенню без задоволення, зустрічний позов [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2014 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500968020, за яким банк зобовязався надати останній кредитні кошти в розмірі 29130,65 грн., [PERSON] повернути їх на умовах та в порядку договору. Банк виконав свої зобовязання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства шляхом оформлення кредитної картки. [PERSON] як опікун відповідача за первісним позовом визнала в судовому засіданні, що на час оформлення кредиту її донька була дієздатною, за характером хвороби не ізольована від суспільства, використовувала кредитну картку банку, а вона неодноразово сама особисто здійснювала погашення кредиту за доньку. Вказані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Станом на 08.10.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 34423,13 грн. та складається з : - тіло кредиту 28666,50 грн. - відсотки 1990, 00 грн. - комісія 1966, 63 грн. - штраф 1800,00 грн. Поряд із тим, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №241 від 02.06.2016 року [PERSON], [INFO] страждає на стійкий психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноідної, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, апатико-абулічний тип дефекту» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F20.00» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладенння договору. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. З розяснень п.16\~постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вбачається, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок судової експертизи банком не спростований. Враховуючи викладене, оспорюваний правочинпідлягає визнанню недійсним за рішенням суду, що виключає задоволення вимог банку за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розглядаючи клопотання банку про застосування до виниклих правовідносин реституції шляхом повернення отриманих [PERSON] грошових коштів (тіло кредиту) з урахуванням сплачених нею платежів у розмірі 20307,09 грн. суд виходить з наступного: Реституція як наслідок недійсності угоди, який полягає в поверненні сторонами всього отриманого за угодою (частина перша статті 216 ЦК) застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки з пояснень опікуна [PERSON] судом встановлено, що на час оформлення кредиту її донька була дієздатною, за характером хвороби не ізольована від суспільства, використовувала кредитну картку банку, а мати неодноразово сама особисто здійснювала погашення кредиту за доньку, вимоги банку про застосування реституції є обґрунтованими та доведеними в процесі розгляду справи. За письмовими документами про рух коштів за кредитним договором, наданими банком сума, яка підлягає поверненню [PERSON] складає 20307,09 грн. та визнана опікуном [PERSON] в процесі розгляду справи. При вирішенні спору суд враховує, що частина 3 стаття 225 ЦК України, яка стала підставою зустрічного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] прямо передбачає можливість потерпілого вимагати компенсацію завданої йому моральної шкоди. Підставою такої компенсації, однак, є встановлення судом, що сторона визнаного судом недійсним правочину, в даному випадку банк, знала про стан фізичної особи ([PERSON]А.) у момент вчинення правочину. Зазначене узгоджується із\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Жодних доказів наявності обставин, визначених частиною 3 стаття 225 ЦК України позивачем за зустрічним позовом не надано. Медичні документи стану свого здоров я [PERSON] як повнолітньою особою банку не надавались, її мати порушила питання про визнання повнолітньої доньки недієздатною та призначення опікуном тільки після предявлення банком даного позову, а за ознаки захворювання [PERSON] відповідно до Міжнародної класифікації хвороб розлад волі, емоцій, мови та кататонічні симптоми у хворого відсутні або відносно слабо виявлені.

Outcome: partial