Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті якого відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] . Після смерті її чоловіка позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у її відсутність. Позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за нею (а.с. 36). Представник відповідача Літинської селищної ради Літинського району Вінницькі області до судового засідання також не з`явився надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи просить проводити у відсутність представника селищної ради. Проти заявленого позову не заперечує (а.с. 34). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 6) [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про шлюб (а.с. 7) підтверджується наявність шлюбних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] . Відповідно до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 1228 від 06.11.2019 (а.с. 8). [PERSON] до для смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] . Відповідно до довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 2006 від 22.10.2019 (а.с. 9) [PERSON] який помер [INFO] , був головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 207 від 22.10.2019 (а.с. 10) по [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка, яка перебуває у комунальній власності загальною площею 0,1199 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Зазначена ділянка у власність не передававсь, державний акт на право власності на землю не видавався. Користувачем зазначеної ділянки був [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Літинської селищної ради № 17 від 11.09.1970 (а.с. 11) [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] , площею 1199,52 кв.м. Технічним паспортом (а.с. 12-16) зазначається технічна характеристика будинку розташованого по [ADDRESS] . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 2011/02-14 від 13.12.2019 (а.с. 27) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а ініші спадкоємці відсутні (а.с. 27), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за законом [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 36) слід залишити за останньою.

Outcome: approved