Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

01 липня 2019 року адвокат Карнаух Т.В. звернулась до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог вказав, що позивач працював з 15.07.2003 року по 01.11.2018 року підземним гірником, підземним прохідником, підземним підривником ш.Фрунзе, ПрАТ «Суха Балка». Працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під дію шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійні захворювання: -Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня); -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А», легеневу недостатність першого ступеня. Причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.03.2019 року . Висновком МСЕК серії 12ААА № 054584 від 16.05.2019 року [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності первинно з переоглядом у травні 2020 року. Вина підприємства полягає у порушенні діючого на той час законодавства не„ створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативним, актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Оскільки позивач втратив своє здоров`я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду. В зв`язку з професійним захворюванням змінився уклад та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.07.2019 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПАТ «Суха Балка» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «Суха Балка» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ «Суха Балка» надав відзив на позовну заяву, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не наведено доказів завдання йому моральної шкоди. При прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Повні обґрунтування своїх заперечень викладено у відзиві та долучено до матеріалів справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , має загальний стаж роботи 16 роки 9 місяців, з них 15 років 3 місяці в умовах впливу шкідливих факторів. Відповідно трудової книжки [PERSON] , позивач працював на шахті «ім. Фрунзе», ПАТ «Суха Балка» з 15.07.2003 року - 01.11.2018 року - підземним гірником, підземним прохідником, підземним підривником. Звільнений з підприємства за станом здоров`я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 19.02.2019 року за №309 [PERSON] було встановлені професійні захворювання: -Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня); -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А», легеневу недостатність першого ступеня. За виявленими професійними захворюваннями 15 березня 2019 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у Позивача [PERSON] . Відповідно до п.13 Акту, позивач працюючи на підприємстві відповідача виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, умови праці: по вмісту в повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Загальна оцінка -до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Причиною виникнення професійного захворювання, є: Важкість праці: Робоча поза - незручна 50,7 % тривалості зміни при граничнодопустимій до 25%. Нахили тулуба (вимушені, більше 30°) складають 180 при нормі 100. Аерозоль переважно фіброгенноїдії: з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони 5,8 мі/мЗ ГДК 2,0 мг/мЗ, що в 2,9 разів перевищує норми. ( п.17 Акту) Відповідно до п.16 Акту працюючу на шахті «імені Фрунзе» підземним вибуховиком, виконував весь комплекс вибухових робіт при веденні підземних гірничих робіт та підземного видобутку руди. В підземних умовах шахти не завжди з причин технологічного обмеження робочого простору умови праці характеризувалися незручною робочою позою та вимушеними нахилами тулуба в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Крім того внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилодавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Тобто, Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що і призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування професійного захворювання. У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці». Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства, а саме: статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог Закону несе безпосередню відповідальність. Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 16.05.2019 року, серії 12 ААА №054584 [PERSON] первинно, встановлена втрата професійної працездатності 50%, з яких 40% - по радикулопатії та 10% - ХОЗЛ та встановлена третя група інвалідності, з наступним переоглядом 01.05.2020 р. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, оніміння в них, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль і обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, іноді із слизовим харкотинням, хрипи у грудях, підвищення артеріального тиску. Все це ставить під загрозу його життя. 15 років та 3 місяці позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своєї сім`ї. Фактично він був годувальником своєї родини, тепер же за станом здоров`я він не може повноцінно забезпечувати свою сім`ю, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліки, крім того, родина позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань, адже в ЦКУ ч. 2 ст. 23 передбачено, що моральна шкода полягає: «1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я;» Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «…4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. ….» Тобто, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, тому що фізичний біль супроводжується душевним болем. Таким чином, у наслідок винних дій і бездіяльності адміністрації підприємства, Позивач відчуває як фізичні так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров`я, в результаті фізично шкідливих і небезпечних факторів при виконанні трудових обов`язків. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно частині 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови праці. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.. 237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.. 237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ч. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, часу роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості. Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімального прожиткового мінімуму - становить 1921,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 050 грн., що буде компенсацією у грошовому виразі тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Вирішуючи питання, щодо розгляду заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача ПАТ «Суха Балка» на користь [PERSON] витрат по справі за надання правової допомоги в суді у розмірі 3 900 гривень, суд керується положеннями чинного ЦПК України. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В обґрунтування заявлених вимог до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги №23/19 який було укладено між [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. від 22 травня 2019 року зі змісту якого убачається вартість фактично отриманих та сплачених послуг по складанню позовної заяви вартістю 3 900 грн. Також надано прибутковий касовий ордер №23 від 22.05.2019 про сплату послуг на правничу допомогу згідно вище зазначеного договору та акт приймання - передачі за договором, підписаний сторонами правовідносин. Суд вважає, що вимога в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3 900 грн. належним чином доведена позивачем матеріалами справи, і тому підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial