Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця з моменту звернення із заявою до суду до досягнення дітьми повноліття. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі одружилася 21 вересня 2008 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які в даний час проживають з позивачкою, перебувають на її вихованні та утриманні. Оскільки сімейне життя не склалося, позивачка звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. Протягом останніх трьох місяців сторони проживають окремо. З того часу відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає взагалі, не цікавиться щоденними потребами дітей та не приймає участі в їх матеріальному утриманні. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, однак добровільно цього не робить. Виконання своїх батьківських обовязків переклав виключно на позивачку. Діти сторін зараз у стадії активного фізичного розвитку, у звязку з чим потребують розвиваючих іграшок, книжок, збалансованого харчування, вітамінів, що потребує значних матеріальних витрат. Саме це змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав. Суду пояснила, що з відповідачем спільно не проживають. В добровільному порядку кошти для утримання дітей відповідач не надає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що не має постійного місця роботи, проживає разом з мамою - пенсіонеркою. Від обовязку утримувати своїх дітей не відмовляється, однак не згідний сплачувати аліменти в розмірі, в якому просить позивачка. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно представленої копії свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 035187, виданого 21 вересня 2008 р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Козак) [PERSON], [INFO], зареєстровано 21.09.2008 р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис № 13. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії 1-МИ № 123430, виданого 15 жовтня 2010 р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ № 175920, виданого 07 грудня 2012 р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Судом встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачкою в м.Городенка, відповідач проживає окремо від своєї сімї, коштів на утримання дітей не надає, інших утриманців немає. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Обовязок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дітей та відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача в корись позивачки аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 31.03.2015 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial