Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Фермерське господарство «Степ» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», [PERSON] та приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни про визнання недійсним договору та скасування рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 21.01.2008р. між ним та [PERSON] укладено договір оренди землі строком на п`ять років на використання земельної ділянки площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Вказаний договір зареєстровано у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК 21.02.2008р. за №040878200026. Додатковою угодою від 01.08.2011р. договір поновлено та встановлено строк його дії терміном до 31.12.2017р. Додаткову угоду зареєстровано у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК 05.08.2011р. за №7120900025002444. У подальшому моніторингом відомостей Державного земельного кадастру, розміщених на Публічній кадастровій карті України, установлено, що 06.05.2015р. за іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на вищевказану ділянку. Реєстрацію права здійснено на підставі укладеного між [PERSON] та ІП «Агро-Вільд Україна» договору встановлення емфітевзису від 06.04.2015р. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні іззахистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Укладення договору встановлення емфітевзису та дійсність запису про зареєстроване ІП «Агро-Вільд Україна» речове право на земельну ділянку безпосередньо порушує права позивача як поточного орендаря ділянки. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Таким чином обґрунтованою є позовна вимога про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, укладеного між [PERSON] та ІП «Агро-Вільд Україна», виходячи із наступного. Відповідно до умов п.29 договору оренди земельної ділянки орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою. Водночас п.26 договору оренди землі чітко визначено, що на земельну ділянку не встановлено будь-яких обмежень обтяжень та інших прав третіх осіб Зазначені умови договору діють на весь строк оренди та не були зміненими чи виключеними протягом використання ділянки фермерським господарством. Вимога щодо не вчинення дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою, встановлена і ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі». Вимога щодо невчинення дій, які б перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою, встановлена і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі». Позиція щодо протиправності укладення договору про використання ділянки, яка на цей момент перебуває в оренді, третьою особою наведена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 у справі 6-35049ск15. За таких обставин, укладення договору встановлення емфітевтичного права на право володіння та використання для сільськогосподарських потреб земельної ділянки суперечить діючому договору оренди ділянки та є порушенням вимог Закону України «Про оренду землі». Крім того, у відповідності до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.102 і Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Таким чином, використання емфітевтом чужої земельної ділянки врегульовуються договором емфітевзису, зміст якого може містити умови набуття такого права, його реалізації, передбачення яких в угоді здійснюється в межах, визначених окремою главою ЦК України (глава 33 ЦК України). Укладений 06.04.2016р. між [PERSON] та ІП «Агро-Вільд Україна» договір встановлення емфітевзису визначає початок його перебігу з 01.01.2018р. При цьому нормами Цивільного кодексу України не передбачено можливості застосування інституту відкладального строку дії угоди у договорі встановлення емфітевзису. Наявність такої умови в договорі свідчить про здійснення сторонами угоди прав на використання земельної ділянки на підставі емфітевзису поза межами, наданими актами цивільного законодавства, та вичерпно врегульованими спеціальними нормами. Відносини щодо строку дії договору емфітевзису врегульовано ст.408 ЦК України, яка не містить норми щодо можливості визначення початку дії емфітевтичного права з визначеного сторонами часу у майбутньому. Відкладальний строк не визначено як окремий інститут цивільного права, який може бути використано для врегулювання цивільно-правових відносин, зокрема і відносин щодо платного використання землі, пов`язаних із покладенням на сторони визначених договором зобов`язань у майбутньому. Для таких цілей застосовується механізм попереднього договору, визначений ст.635 ЦК України. Водночас згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеному в постанові від 19.02.2014р. (справа № 6-162ц13), дійшовши згоди щодо істотних умов договору використання землі, сторони договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. [PERSON] та ІП «Агро-Вільд Україна» дійшли згоди шодо усіх істотних yмов договору оренди землі, уклали відповідний договір встановлення емфітевзису та здійснили державну реєстрацію речового права. Вказане свідчить про виникнення взаємних прав і обов`язків між сторонами саме з моменту укладення договору встановлення емфітевзису, тобто з 06.04.2015р. Підпунктом 2.4 п.2 оскаржуваного договору установлено, що датою його початку є 01.01.2018р., а закінчення 01.01.2030р. Згідно приписів ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В розумінні норми ст.408 ЦП України строк дії договору емфітевзису є його істотною умовою. Водночас дати початку дії договору і його закінчення є терміном. Вказане свідчить про невідповідність договору вимогам цивільного та земельного законодавства і, в свою чергу, зумовлює його недійсність із використанням механізму, передбаченого ст.ст.203, 215 ЦК України. Таким чином, оскаржуваний договір від 06.04.2015р. суперечить вимогам чинного законодавства та водночас порушує переважне право позивача на поновлення нині діючого договору оренди землі, що у відповідності до приписів ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України має наслідком його недійсність. Також у п.п.3.2 п.3 оскаржуваного договору від 06.04.2015р. вказано, що на весь період його дії [PERSON] зобов`язується не перешкоджати підприємству при здійсненні своїх повноважень щодо володіння, дозволеного користування та розпорядження емфітевтичним правом, що звісно виключає повноваження із поновлення договору оренди землі на новий строк із ФГ «Степ», що суперечить діючому законодавству у частині позбавлення особи переважного права на поновлення договору. Наявність запису про зареєстроване в Державну реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ІП «Агро-Вільд Україна» право емфітевзису порушує право позивача на використання ділянки, у зв`язку із чим відповідний запис підлягає скасуванню. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» пов`язує момент виникнення права на нерухоме майно та його фактичну наявність із здійсненням державної реєстрації та знаходженням відповідних відомостей в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У свою чергу, частиною 1 ст.12 цього Закону встановлено, що Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Звідси висновок про існування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно одночасно двох записів про два взаємовиключні речові права на один об`єкт - права оренди та права емфітевзису на земельну ділянку за кадастровим номером 7120984900:02:001:0077. Водночас у відповідності до п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Одночасне використання земельної ділянки різними суб`єктами на підставі різних цивільно-правових титулів (в нашому випадку на правах оренди та емфітевзису) не узгоджується ані з вимогами цивільного, ані земельного законодавства та є взаємовиключним, що, в свою чергу, зумовлює протиправність існування емфітевтичного права, яке виникло та зареєстровано пізніше. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавство установлено, що скасування запису про реєстрацію права можливо лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, що зумовлює необхідність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. від 06.04.2015р. номер запису про право 9301583. З вказаних вище підстав ФГ «Степ» звернулося до суду з даним позовом для захисту своїх прав, передбачених чинним законодавством України та просить: визнати недійсним договір оренди землі від 06.04.2015р., укладений між [PERSON] та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна», на використання земельної ділянки площею 4,2986 га, розташованої в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077; скасувати рішення приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни від 06.04.2015р. номер запису про інше речове право 9301583 про реєстрацію права емфітевзису за ІП «Агро-Вільд Україна»; судові витрати стягнути з відповідачів. На підставі ухвали від 11 вересня 2017 року суддею Жашківського районного суду Черкаської області Коцюбинською Ю.Д. у цивільній справі було відкрито провадження. 11 грудня 2017 року позивачем ІП «Агро-Вільд Україна» (відповідачем 1 за первісним позовом) до відповідача 1 (позивача за первісним позовом) та відповідача 2 ( [PERSON] ) було подано зустрічний позов про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі недійсною. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладення між ІП «Агро-Вільд Україна» та [PERSON] 16 квітня 2013 року укладено договір встановлення емфітевзису, згідно якого відповідач 2 передала ІП «Агро-Вільд Україна» право на володіння та право цільового користування належною їй земельною ділянкою площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області, який набирає чинності з 01 січня 2018 року і закінчується 01 січня 2030 року. П.8 договору встановлення емфітевзису установлено, що він укладений на сім років з урахуванням ротації культур. Відповідно до п.9 та п.11 вищевказаного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій та (або) у натуральній формі в розмірі 3% від вартості земельної ділянки становить 3974 грн. 52 коп. щорічно до 31 грудня звітного року. Реєстрацію вказаного договору було здійснено 06 квітня 2015 року приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентиною Петрівною за номером запису про інше речове право 9301583. При реєстрації договору встановлення емфітевзису позивачу (відповідачу 1 за первісним позовом) стало відомо, що у відділі Держкомзему у Жашківському районі Черкаської області зареєстрована додаткова угода про поновлення договору оренди землі від 01.08.2011р., укладеним між ФГ «Степ» та [PERSON] , якою строк дії договору оренди №80 від 21.01.2008р. продовжено до 31.12.2017р. При з`ясуванні у [PERSON] питання щодо обставин укладення нею додаткової угоди з ФГ «Степ» був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки площею 6,30 га, строк дії якого закінчився 21.01.2013р., та у подальшому вона не продовжувала договірних відносин з ФГ «Степ». Крім того, відповідач 2 не знала про існування додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 01.08.2011р. та ніколи не підписувала з останнім вказаної угоди та нікого не уповноважувала на укладення від її імені будь-яких правочинів. Будь-яких листів-повідомлень про намір про намір скористатися переважним правом на укладення до горову оренди землі на новий строк та проектів додаткових угод від ФГ «Степ» відповідач 2 не отримувала. Разом з тим, [PERSON] повідомила, що ФГ «Степ» сплачувало їй орендну плату за спірну земельну ділянку лише до 2013 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди землі. Натомість, після укладення договору встановлення емфітевзису ІП «Агро-Вільд Україна» належним чином виконувало його умови щодо сплати орендної плати, своєчасно та у повному обсязі сплачувало [PERSON] орендні платежі, встановлену договором. Таким чином, не укладаючи та підписуючи додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 01.08.2011р. відповідав 2 не висловлювала та не виражала у будь-який спосіб свого волевиявлення на зміну строку дії договору оренди землі, укладеного з ФГ «Степ», не вчиняла жодних дій, спрямованих на погодження та (або) схвалення умов, викладених у додатковій угоді, а отже волевиявлення на укладення даної угоди та на встановлення терміну дії договору оренди землі від 31.12.2017р. взагалі відсутнє. Вказане свідчить про недійсність додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 01.08.2011р., укладеної між [PERSON] та ФГ «Степ». З наведеного слідує, що волевиявлення [PERSON] було спрямоване на передачу належної їй земельної ділянки виключно у користування ІП «Агро-Вільд Україна». Жодних намірів на продовження договірних відносин з ФГ «Степ» вона не мала та додаткових угод до цього договору вона не укладала. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у первісному позові, ФГ «Степ» стверджує, що договір встановлення емфітевзису був укладений між ІП «Агро-Вільд Україна» та [PERSON] у період дії договору оренди землі від 21.01.2008р., укладеного між ФГ «Степ» та [PERSON] , строк якого продовжений додатковою угодою від 01.08.2011р. на термін до 31.12.2017р., тому він порушує вимоги Закону України «Про оренду землі» та інші норми законодавства в частині позбавлення особи переважного права на поновлення договору оренди, що на думку позивача за первісним позовом, у відповідності до приписів ст.ст.203, 215 ЦК України має наслідком його недійсність. Однак, з огляду на вищевказані обставини, які свідчать про недійсність додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 01.08.2011р., укладеної між ФГ «Степ» та невстановленою особою від імені [PERSON] , укладення 06.04.2015р. договору встановлення емфітевзису жодним чином не порушувало та не порушує права позивача за первісним позовом. За вказаних обставин позивач (відповідач 1 за первісним позовом) просив визнати недійсною, укладену від імені [PERSON] ФГ «Степ», додаткову угоду від 01.08.2011р. про поновлення договору оренди землі №80 від 21 січня 2008 року земельної ділянки площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області. [PERSON] (відповідачем 2 за первісним позовом) на зустрічний позов було подано відзив, у якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ІП «Агро-Вільд Україна» про визнання недійсною додаткової угоди від 01.08.2011р. про поновлення договору оренди, укладеного між ФГ «Степ» та [PERSON] . Вважає доводи позивача щодо не укладення та не підписання нею вищевказаної додаткової угоди не відповідають дійсності, оскільки дану додаткову угоду [PERSON] підписувала особисто, а обов`язки за вказаною угодою ФГ «Степ» виконувалися у повному обсязі, а договір встановлення емфітевзису підписаний нею помилково, і вона визнає, що вказаний договір порушує діюче право оренди земельної ділянки фермерського господарства «Степ». Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06 липня 2018 року справу було прийнято до свого провадження. 18 жовтня 2018 року Жашківським районним судом Черкаської області було постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та заміну сторони у справі, а саме залучено відповідачами [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання 13.01.2020р. представник позивача за первісним позовом ФГ «Степ» (відповідач 1 за зустрічним позовом) [PERSON] не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином під розписку. У ході судового розгляду позовні вимоги підтримував повністю та просив зустрічний позов ІП «Агро-Вільд Україна» залишити без задоволення. У судове засідання 13.01.2020р. представник відповідача ІП «Агро-Вільд Україна» - Чепурко Р.С., не з`явився. При цьому подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги ФГ «Степ» не визнав, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. У судове засідання [PERSON] (відповідач 2 за первісним позовом) не з`явилася. При цьому подала до суду заяву, в якій просила розгляд справ проводити у її відсутності. Позовні вимоги ФГ «Степ» визнала повністю. У судове засідання [PERSON] (відповідач 3 за первісним позовом) не з`явилася. При цьому подала до суду заяву, в якій просила розгляд справ проводити у її відсутності. Позовні вимоги ФГ «Степ» визнала повністю. У судове засідання приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. (відповідач 4 за первісним позовом) не з`явилася по невідомих суду причинах, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено наступні обставини справи. 21.01.2008р. між фермерським господарством «Степ» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №80 строком на п`ять років на використання земельної ділянки площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Даний договір зареєстровано у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК 21.02.2008р. за №040878200026. 01.08.2011р. додатковою угодою договір оренди землі від 21.01.2008р. поновлено та установлено строк його дії терміном до 31.12.2017р. Дану угоду зареєстровано у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК 05.08.2011р. за №7120900025002444. 02.12.2017р. між фермерським господарством «Степ» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 21.01.2008р., строк дії якої становить 5 років з правом пролонгації, що підтверджується копією додаткової угоди. Дану угоду зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.04.2018р. за номером запису про інше речове право 25732868, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. 06.05.2015р. між [PERSON] та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» було укладено договір встановлення емфітевзису,згідно якої [PERSON] передала ІП «Агро-Вільд Україна» право на володіння та право цільового користування належною їй земельною ділянкою площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області, який набирає чинності з 01 січня 2018 року і закінчується 01 січня 2030 року (п.п.2.4 п.2 Договору). З копії актового запису про смерть №76 від 13.09.2018р. та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.07.2018р. №52614407 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у зв`язку з чим 18.05.2018р. державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Євич І.П. заведено спадкову справу №171/2018. Державний нотаріус Жашківської державної нотаріальної контори Кравчук І.М. листом №1387/01-16 від 04.10.2018р. повідомив, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцями є: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] (відповідача 2 за первісним позовом) у справі було замінено на її правонаступників: [PERSON] та [PERSON] . Щодо поновлення договору оренди землі. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 93, ч.4 ст.124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкового платного володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 12 ЦК України установлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Судом установлено, що предметом договору оренди землі №80 від 21 січня 2008 року, укладеного між фермерським господарством «Степ» та [PERSON] є строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Площа земельної ділянки 6,30 га, в тому числі рілля 6,30 га. Нормативна грошова оцінка становить 23577 грн. Договір укладено на 5 років з 21.01.2008р. по 21.01.2013р. Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій або натуральній формі, що становить 902,17 грн. (1,5% від вартості земельної частки). Згідно додаткової угоди від 01 серпня 2011 року, укладеної між ФГ «Степ» та [PERSON] до договору оренди землі №80 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки відсутній, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 23577 грн. Пункт 7 договору викладається в редакції «договір укладено терміном до 31.12.2017р.». Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій формі, що становить 3395,09 грн. (4,5% від вартості земельної частки). Вказана додаткова угода підписана сторонами та зареєстрована у відділі Держкомзему у Жашківському районі Черкаської області, про що в реєстрі земель вчинено запис від 05 серпня 2011 року за №7120900025002444. На підставі додаткової угоди від 02 грудня 2017 року [PERSON] та ФГ «Степ» поновили на тих самих умовах на той самий строк дію договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, площею 6,30 га, яка розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області за межами населеного пункту. У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли обидві сторони договору мають намір продовжувати правовідносини з оренди земельної ділянки. Так, частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У даному випадку волевиявлення [PERSON] було спрямоване на продовження договірних відносин з ФГ «Степ», наслідком якого є укладення та підписання нею додаткових угод від 01 серпня 2011 року та 02 грудня 2017 року про поновлення договору оренди землі від 21.08.2008р., та підтверджується її позицією, викладеною у відзиві на зустрічний позов ІП «Агро-Вільд Україна», де вона вказала: «доводи позивача щодо не укладення та не підписання нею вищевказаної додаткової угоди не відповідають дійсності, оскільки дану додаткову угоду [PERSON] підписувала особисто, а обов`язки за вказаною угодою ФГ «Степ» виконувалися у повному обсязі, а договір встановлення емфітевзису підписаний нею помилково, і вона визнає, що вказаний договір порушує діюче право оренди земельної ділянки фермерського господарства «Степ», а також заявами відповідачок [PERSON] та [PERSON] , в яких вони визнають позовні вимоги ФГ «Степ». В силу положень ст.41 Конституції України та ч.1 ст.319 ЦК України, кожен вправі самостійно та на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику. Право власності є непорушним. Частинами 2 та 4 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Щодо визнання недійсним договору встановлення емфітевзису. Згідно ч.1 ст.102 і Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Ст.408 ЦК України передбачено, що строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором. Якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік. Судом установлено, що предметом договору встановлення емфітевзису від 06.05.2015р., укладеного між[PERSON] та іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» є передача власника земельної ділянки емфітевту права володіння та права цільового користування цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпорядження нею (п.п.1.1 п.1 Договору). Земельна ділянка площею 6,2986 га, яка розташована: Черкаська область, Жашківський район, Вільшанська сільська рада, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, склад угідь: рілля -6,2686 га та належить власнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №047729, виданого 13 лютого 2002 року Вільшанською сільською радою (п.п.1.2 п.1 Договору). У п.п.1.3 п.1 договору зазначено, що власник стверджує, що дана земельна ділянка знаходиться в оренді до 31 грудня 2017 року. Сторони домовились, що емфітевтичне право за цим договором набирає чинності з 01 січня 2018 року і закінчується 01 січня 2030 року, про що зазначено у п.п.2.4 п.2 договору встановлення емфітевзису. Серед підстав припинення емфітевтичного права, передбачених п.п.4.1 п.4 Договору є, зокрема, домовленість власника та емфітевта про припинення емфітевтичного права та визнання цього договору недійсним. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі під №654. З п.п.5.6 п.5 договору встановлення емфітевзису вбачається, що емфітевту відомо, що на дану земельну ділянку існує обмеження у користуванні згідно договору оренди, укладеного між ФГ «Степ» та власником земельної ділянки, термін дії якого закінчується 31.12.2017р. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Це підтверджує ст.627 ЦК України, згідно з якою відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Верховного Суду Українивід 28.01.2015 року по справі № 6-230цс14 викладено наступний правовий висновок: «Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Посилання позивача на те, що ст.408 ЦК України не містить норми щодо можливості визначення початку дії емфітевтичного права з визначеного сторонами часу в майбутньому, судом до уваги не приймаються, оскільки у вказаній статті прямо зазначено, що строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором та не встановлено заборони на визначення початку дії емфітевтичного права на майбутнє. Також позивач стверджує, що п.п.3.2 п.3 договору встановлення емфітевзису передбачено, що відповідач 2 зобов`язана не перешкоджати емфітевту у здійсненні своїх повноважень щодо володіння, дозволеного користування та розпорядження емфітевтичним правом, що, на думку позивача, виключає повноваження із поновлення договору оренди землі на новий строк із ФГ «Степ» та суперечить діючому законодавству у частині позбавлення особи переважного права на поновлення договору. Вказані доводи суд не бере до уваги, оскільки у п.п.5.9 п.5 договору встановлення емфітевзису відсутнє таке зобов`язання. Вказаним пунктом зазначено - вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та не є фіктивним та удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної із сторін. Більш того, ретельно вивчивши зміст договору встановлення емфітевзису, суд зазначає, що в ньому взагалі не міститься заборони власнику земельної ділянки на укладення будь яких угод. Суд зазначає, що оскільки законодавцем не встановлено вимог до форми та змісту договору емфітевзису, він повинен відповідати загальним положенням про договір, з урахуванням норм ст. 407-412 ЦК України та ст.102-1 Земельного кодексу України. Разом з тим, Законом України «Про оренду землі» чітко визначено форму, умови та порядок укладення, зміни, припинення договорів оренди землі. Більше того, не зазначення в договорі оренди істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», матиме наслідком його недійсність. Законом України «Про оренду землі» урегульовано відносини, пов`язані виключно з орендою землі, в той час як правовідносини за договором емфітевзису регулюються нормами глави 33 розділу II «Речові права на чуже майно» Цивільного кодексу України. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначено в ст.33 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст.33 цього Закону, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Загальні положення щодо переважного права наймача на укладення договору найму на новий строк також закріплено в ч.1 ст.777 ЦК України, відповідно до якої наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Проаналізувавши вказані положення законодавства, суд погоджується з висновком відповідача 1 (за первісним позовом) стосовно того, що переважне право орендаря може існувати лише у випадку наявності інших претендентів на укладення саме договору оренди одного й того ж майна (в даному випадку спірної земельної ділянки), а не інших договорів, зокрема, договору встановлення емфітевзису. Разом з тим, необхідно зазначити, що поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, що наділена переважним правом. Таким чином, можливість реалізації переважного права орендарем прямо пов`язана з наявністю пропозицій, які містять виключно рівні умови з умовами орендаря, інакше це суперечило б праву та інтересу власника розпорядитися своїм майном на більш сприятливих умовах. Щодо укладення договору під впливом помилки. Суд не погоджується з посиланням відповідачки [PERSON] (за первісним позовом) на те, що «договір встановлення емфітевзису підписаний нею помилково, і вона визнає, що вказаний договір порушує діюче право оренди земельної ділянки фермерського господарства «Степ», виходячи з наступного. Ч.3 ст.203 ЦК України чітко визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до вимог ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як зазначалося вище, у п.п.5.9 п.5 договору встановлення емфітевзису вказано, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та не є фіктивним та удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної із сторін. ВСУ у постанові від 12.10.2016р. зазначив: «Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину. Особа повинна довести, що така помилка дійсно трапилась і, що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Вказане дає підстави вважати, що волевиявлення учасників правочину на момент його укладення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, так як підтверджується їхніми особистими підписами у вищевказаному договорі. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що[PERSON] , поновлюючи договірні відносини з ФГ «Степ», тобто продовжуючи договір оренди землі від 21.01.2008р. на підставі додаткової угоди від 02.12.2017р., знала, що укладений договір встановлення емфітевзису на ту ж саму, належну їй земельну ділянку, набирає чинності з 01 січня 2018 року і закінчується 01 січня 2030 року, та вважала його таким, що підписаний нею помилково, однак при цьому не вчинила дій щодо його припинення. Крім того, п.п.4.1 п.4 договору встановлення емфітевзису передбачені підстави припинення емфітевтичного права, серед яких є, зокрема, домовленість власника та емфітевта про припинення емфітевтичного права та визнання цього договору недійсним. Ч.2 ст.214 ЦК України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не довели належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на їхнє волевиявлення. Вказане свідчить, що договір встановлення емфітевзису від 06 травня 2015 року в силу статті 204 Цивільного кодексу України є дійсним, а тому підстави для задоволення позовних вимог ФГ «Степ» відсутні. Що стосується зустрічного позову про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі недійсною. Позивач ІП «Агро-Вільд Україна» (відповідач 1 за первісним позовом) просив визнати недійсною, укладену від імені [PERSON] ФГ «Степ», додаткову угоду від 01.08.2011р. про поновлення договору оренди землі №80 від 21 січня 2008 року земельної ділянки площею 6,30 га, кадастровий номер №7120984900:02:001:0077, яка розташована в адміністративних межах Вільшанської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Суд вважає зустрічний позивач таким, що не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. По-перше, посилання ІП «Агро-Вільд Україна» на те, що додаткова угода від 01.08.2011р. про поновлення договору оренди землі №80 від 21 січня 2008 року земельної ділянки була підписана невстановленою особою від імені [PERSON] , під час розгляду у суді була спростована самою [PERSON] , яка підтвердила, що підписувала вищевказану додаткову угоду особисто. По-друге, додаткова угода була укладена 01.08.2011р. і на момент укладення 06 травня 2015 року договору встановлення емфітевзису вже діяла. Згідно п.7 додаткової угоди від 01.08.2011р., договір укладено терміном до 31.12.2017р., а договір встановлення емфітевзису набрав чинності з 01.01.2018р. По-третє, у п.п.5.6 п.5 договору встановлення емфітевзису вказано, що емфітевту відомо, що на дану земельну ділянку існує обмеження у користуванні згідно договору оренди, укладеного між ФГ «Степ» та власником земельної ділянки, термін дії якого закінчується 31.12.2017р. Тобто, на момент набрання чинності договором встановлення емфітевзису ІП «Агро-Вільд Україна» було відомо про обмеження та про те, що термін дії додаткової угоди від 01.08.2011р. має закінчитися 31.12.2017р., а тому емфітевичі права ІП «Агро-Вільд Україна» ніяким чином не були порушені, що виключає підстави для визнання вказаної угоди недійсною та вказує на відсутність предмету зустрічного позову. Згідно частин 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства при укладенні договору встановлення емфітевзису, не встановлено прав ФГ «Степ», які порушені цим договором, тому суд вважає, що вимоги ФГ «Степ»до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни про визнання недійсним договору та скасування рішення не підлягають задоволенню. Суд, вважає, що у задоволенні вимог зустрічного позову іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» до фермерського господарства «Степ», [PERSON] та [PERSON] про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі недійсною також необхідно відмовити,оскільки підстави для визнання додаткової угоди 01.08.2011р., укладеної до договору оренди землі №80 від 21.01.2008р. недійсною, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed