Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

08.04.2014 року по пошті до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла вказана позовна заява з відміткою про відправлення від 03.04.2014 року, в якій позивач просить: в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за позивачем та відповідачем право власності по ? частини на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку кадастровий номер 7122581500:02:022:0047 та автомобіль марки «ВАЗ» модель - 21099, кузов [NUMBER], тип ТЗ - легковий седан - В, зеленого кольору, 2001 року випуску. Позивач обгрунтоває свій позов, тим що під час шлюбу між сторонами, ними було придбано будинок, який в подальшому на підставі договору обміну був поміняний на інший, біля даного будинку є приватизована земельна ділянка, розміром 0,5480 га, крім того був придбаний автомобіль, оскільки все це майно є спільною сумісною власністю, тому позивач просить його розділити між сторона в рівних частинах. Відповідач подав зустрічний позов про визнання особистою приватною власністю частину житлового будинку з надвірними спорудами в розмірі 48,3%, на земельній ділянці для ведення будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, іншу частину житлового будинку в розмірі 51,7% визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя та провести розподіл в рівних частинах, щодо земельної ділянки, то таку розділити з урахуванням частки права власності [PERSON] у спірному майні будинку, будівлі, споруді у відповідності ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. У процесі розгляду справи відповідач доповнив свої зустрічні позовні вимоги та просив розділити рухоме майно у співвідношенні по ? частині, виділивши [PERSON] наступне майно: набір спальня, в складі: шафа 3-х дверна, триляж, комод, ліжко 2-х спальна, 2 при ліжкові тумбочки вартістю 4000 грн.; м'які 2 крісла - 2шт. по 1250 грн. на суму: 2500грн.; диван-крісло - 1 шт. - 2000 грн.; газова плита «Брест» 4-х камфорна - 1 шт. - 4200 грн.; пральна машина автомат - 1 шт. -5000 грн.; стіл кухонний з 4 стільцями - 1 шт.-500 грн.; бензопила «Штіль» 26 - 1 шт. - 3000 грн.; моток оса «Експерт» 1 шт. - 740 грн.; електрозварювальний апарат переносний - 1 шт. -1000 грн.; болгарка «Електромаш» -1 шт. - 400 грн.; килимове покриття на підлогу -1 шт. - 400 грн.; килим настінний 3,5м х 4,0м -1 шт. - 600 грн.; всього на суму: 24340,00 грн., а позивачу [PERSON] виділити наступне майно: набір «Стінка»: бар стійка, кімнатна шафа, посудна шафа -4000 грн.; диван з м'якої частини -1 шт. - 2500грн.; тумбочка під телевізор - 1 шт. - 350 грн.; телевізор LG - 1 шт. - 1200 грн.; тюнер «Євроскай» -1 шт. - 350 грн.; DVD LG - 1 шт. - 400 грн.; пилосос LG 500-1 шт.-300 грн.; кухонний набір «Стінка» в упаковці з витяжкою - 1 шт. - 4300 грн.; мікрохвильова піч - 1 шт. -560 грн.; зернодробілка (млин) з двигуном - 1 шт. - 700 грн.; комп'ютер: системний блок, клавіатура та монітор - 4000 грн.; килимове покриття на підлогу - 2 шт. - по 400 грн. на суму - 800 грн.; килим настінний 2,5м х 3,0 м - 1 шт. - 500 грн.; холодильник «Донбас» 2-х камерний -1 шт. - 4000 грн.; шафа 2-х дверна кімнатна - 1 шт. - 500 грн. всього майна на суму: 24460,00 грн. та просив зобов'язати [PERSON] повернути відповідачу виділене майно і сплатити 30 грн. різниці від вартості майна. Згодом відповідач доповнив та уточнив свої зустрічні позовні вимоги й просив визнати особистою приватною власністю [PERSON] частину земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] розміром 0,2966га із загального розміру земельної ділянки, а іншу частину земельної ділянки розміром 0,2534га, яка є спільною сумісною власністю подружжя, розділити по ? між сторонами. Отже, остаточні вимоги зустрічного позову відповідача наступні: визнати особистою приватною власністю [PERSON] частину житлового будинку з надвірними спорудами в розмірі 48,3% та земельну ділянку в розмірі 0,2966га; визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя частину будинку в розмірі 51,7 % та частину земельну ділянку розміром 0,2534 га і розподілити в рівних частинах між сторонами; розділити рухоме майно (меблі, інструменти, електротехніку) по ? частині, виділивши [PERSON] майно на загальну суму 24340 грн., а [PERSON] - на загальну суму 24460 грн. та зобов'язати останню сплатити 30 грн. різниці від вартості майна. Зустрічний позов відповідач обґрунтовує тим, що при обміні будинку сплатив особисті кошти в сумі 4000,00 грн., що становить 48,3% від вартості, а тому така частина будинку є його особистою приватною власністю, крім того оскільки земельна ділянка під будинком під час обміну була 0,49 га (0,058 га додатково наділені в 2000 році відповідачу), то тільки такий розмір підлягає поділу між сторонами з врахуванням того, що 48,3 % від загальної площі земельної ділянки - 0,2966 га (0,2366 + 0,058 га) це особиста власність [PERSON], а тому поділу між сторонами належить 51,7% будинку та 0,2534 га земельної ділянки в рівних частинах. Також, оскільки під час шлюбу було придбане сторонами майно на загальну суму 48800,00 грн., то таке належить розділити між сторонами наступним чином: майно відповідно до переліку на суму 24340,00 грн. слід виділити відповідачу, а позивачу - на суму 24460,00 грн., зобов'язавши різницю в сумі 30,00 грн. сплатити відповідачу. Позивач та його представник судове засідання з'явилися, позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечували повністю, мотивуючи тим, що нерухоме майно придбане під час шлюбу між сторонами, а тому слід поділити порівну, щодо рухомого майна (меблі, інструменти, електротехніка), то відповідач не доводить чи придбане воно під час шлюбу, яка його вартість та де таке знаходиться. Представник відповідача у судове засідання з'явився, первісний позов не визнав, поданий зустрічний позов із змінами і доповненнями підтримав повністю та надав пояснення аналогічні, викладеним у зустрічному позові та додаткових зустрічних позовах. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що первісний позов належить до часткового задоволення, а зустрічний позов не належить до задоволення повністю з наступних підстав. Згідно ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 03.11.1996 року по 10.12.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.12.2013 року справа №699/1445/13-ц (а.с.9, 11). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] - а.с.10). За час шлюбу подружжям набуто у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу будинку від 17.06.1998 року, укладеного відповідачем [PERSON] (а.с.66), який в подальшому 29.04.1999 року був обміняний на житловий будинок по [ADDRESS] розміщений на земельній ділянці розміром 0,49 га, на підставі договору обміну, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за №597, який укладений між [PERSON] та відповідачем (а.с.12, 62-63), та земельну ділянку розміром 0,5480 га, розташовану по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №625549 від 27.10.2007 року, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122581500:02:022:0047 (а.с.114). Обмін будинку був проведений без грошової доплати, про що зазначено в п.4 договору та листі приватного нотаріуса від 21.05.2014 року №217/01-16 (а.с.12, 62-63). Позивач [PERSON] 29.04.1999 року надала згоду на обмін будинку по [ADDRESS] на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.68). 29.04.1999 року [PERSON] надав розписку відповідачу [PERSON] про отримання 4000,00 грн. доплати за будинок, яка посвідчена нотаріально (а.с.48). У силу ст. 16 Закону України "Про власність" та ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, а саме придбання будинків, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 23 КпШС України передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є родичами сторін повідомили, що протягом проживання сторін в шлюбі допомагали їм матеріально, однак не вказали про передавання в дар чи в порядку спадкування будь-яких речей, натомість свідком [PERSON] була надана розписка (а.с.135) про позику коштів відповідачу. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1999 рік) придбано будинок, то в силу статей 22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на ? частину будинку. Тому, твердження представника відповідача щодо права особистої власності на 48,3% житлового будинку по [ADDRESS], так як при обміні будинку були використані кошти батьків відповідача, що отримані в позику суд оцінює такими, що не ґрунтуються на нормах КпШС України. Рішенням Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району від 20.07.2000 року №22 передано у приватну власність відповідача земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,49 га, розташовану в [ADDRESS] (а.с. 91). 10.01.2007 року Рішенням Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району №8-6/5 були внесені зміни до рішення №22 від 20.07.2000 року та передано у приватну власність відповідачу земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,5480 га, розташовану в [ADDRESS] (а.с. 92). 27.10.2007 року на підставі рішення Деренковецької сільської ради №8-6/5 від 10.01.2007 року на ім'я відповідача був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №625549, згідно якого відповідач набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5480 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122581500:02:022:0047 (а.с.114). Згідно технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер 7122581500:02:022:0047, на ній розташований житловий будинок і господарські споруди будинок (а.с.87-97). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в редакції, чинній станом на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та реєстрації права власності (2007 рік), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України «До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування». Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Суд також враховує, що згідно п.5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ і організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, однак ч. 1 ст. 57 СК України доповнено пунктом 5 згідно із Законом № 4766-VI від 17 травня 2012 року, тобто після набуття права власності на спірне майно, а тому зазначена стаття на спірні правовідносини не поширюється. Таким чином оскільки, спірний будинок розташований на земельній ділянці із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка виділена у приватну власність відповідачу та є спільною сумісною власністю подружжя, то в подружжя, за яким визнається право власності на ? частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку. Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму ВСУ №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст.ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктами 22, 23 постанови Пленуму ВСУ №11 передбачено, що «поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання». Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ №11 «До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК)». Отже, позовні вимоги позивача щодо розподілу автомобіля суд вважає такими, що не належать до задоволення, так як відповідно до листа УДАІ УМВС Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів від 27.05.2014 року №13/11-709 транспортний засіб ВАЗ 21099, 2001 року випуску, кузов [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], [INFO] (а.с.112), тобто даний автомобіль не є власністю сторін та позивачем не надано доказів переходу права власності на нього до будь-кого з подружжя в період шлюбу. Щодо позовних вимог відповідача про розподіл рухомого майна (меблів, інструментів, електротоварів) слід зазначити, що суду не надано доказів щодо обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерела і часу його придбання а також чи наявне воно на час розгляду справи, а тому такі вимоги не належать до задоволення. Суд критично оцінює доказ відповідача про наявність та перелік рухомого майна, оскільки висновок по результатах розгляду заяви [PERSON] жителя [ADDRESS] від 17.06.2014 року міліції не містить даних про майно та його переліку, перелік майна складений зі слів позивача (а.с. 85), а тому відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вище викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину будинку та земельну ділянки площею 0,5480 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS], а щодо позовних вимог про поділ автомобіля та зустрічного позову суд вважає, що такі не належить до задоволення. Ухвалою суду від 23.05.2014 року були вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 7122581500:02:022:0047, які діють до набрання законної сили рішення суду. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. Позивач звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.8), а тому суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 22-23 КпШС України, ст.ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст.120, 125 ЗК України ст.ст. 368 ЦК України та

Outcome: partial