Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

16 травня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим під час розгляду справи позовом до публічного акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» (далі - ПАТ «Макіївський коксохімічний завод») про здійснення перерахунку, нарахування та виплати несплачених сум відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної каліцтвом, та додаткових витрат, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем у повному обсязі встановленого судовим рішенням зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної каліцтвом. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не використав наданого законом права на особисту участь у розгляді справи, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» також не використав свого права на участь у розгляді справи, надавши заву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги визнає частково з урахуванням обставин, викладених у письмових запереченнях на позовні вимоги. Представник третьої особи - Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. З тексту позовної заяви убачається, що 09 серпня 1996 року з вини локомотивної бригади ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» на [PERSON] було здійснено наїзд, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження, унаслідок яких йому було ампутовано обидві ноги. Відповідач з 1 березня 2012 року за рішенням суду виплачує йому на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, по 1994,20 грн., однак ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» не проведено перерахунку платежів унаслідок підвищення розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, з серпня 1996 року Макіївським коксохімічним заводом йому, як інваліду першої групи нараховуються витрати на сторонній догляд у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, а на підставі рішення Кіровського районного суду м. Макіївки від 23 вересня 2010 року щомісячно з 1 січня 2009 року виплачує йому витрати на сторонній догляд у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки розмір таких витрат повинен розраховуватись виходячи з розміру сум, що виплачуються на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом (регрес), не з розміру мінімальної заробітної плати. Також, йому призначена пенсія як інваліду першої групи за категорією - загальне захворювання, однак він вважає, що інвалідність отримана внаслідок нещасного випадку на виробництві, тому пенсія повинна бути призначена відповідно до категорії - трудове каліцтво. Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд: провести перерахунок та стягнути недоплачену суму відшкодування шкоди з урахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 березня 2012 року; провести нарахування та виплату несплачених сум на постійний сторонній догляд з 9 серпня 1996 року по 19 січня 2010 року та провести перерахунок, нарахування та виплату несплачених сум на постійний сторонній догляд з 1 березня 2012 року, розмір яких обчислювати виходячи з розміру сум, що виплачуються на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом; призначити пенсію по інвалідності за категорією - трудове каліцтво. З тексту наданих представником відповідача заперечень на позов вбачається, що публічне акціонерне товариство «Макіївський коксохімічний завод» позовні вимоги [PERSON] визнало частково. Розмір відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, відповідно до вимог цивільного законодавства може бути збільшено [PERSON] тільки за його заявою на підставі рішення суду. Витрати на сторонній догляд у розмірі 50% від розміру мінімальної заробітної плати виплачуються позивачу відповідно до вимог законодавства, тому законних підстав для їх стягнення немає. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. З акту службового розслідування нещасного випадку від 29 серпня 1996 року убачається, що 9 серпня 1996 року в районі вхідного світлофору на станції «Трудова» локомотивом було травмовано [PERSON], який, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, вийшов на залізничну колію. На підставі акту огляду № 1385 від 11 грудня 1996 року висновком обласної медико-соціальної комісії [PERSON] безстроково встановлена перша група інвалідності за категорією - загальне захворювання. Як інваліду першої групи йому визначена необхідність у постійному сторонньому догляді. Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки та отримує пенсію по інвалідності (1 група) унаслідок загального захворювання з 11.12.1996 р. і відповідні доплати до основного розміру пенсії. Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 6 лютого 2001 року задоволено позов [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, зобов'язано відповідача виплачувати на його користь встановлений розмір відшкодування шкоди. За рішеннями Кіровського районного суду м. Макіївки від 10 листопада 2008 року, 23 вересня 2010 року та 1 березня 2012 року [PERSON] провадився перерахунок розміру відшкодування шкоди. Останнім судовим рішенням відкрите акціонерне товариство «Макіївський коксохімічний завод» було зобов'язано виплачувати [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, з 1 березня 2012 року щомісяця по 1994,20 грн. до проведення перерахунку відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду набрали законної сили та відповідно до приписів статті 14 ЦПК України є обов'язковим до виконання. З інформації публічного акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» встановлено, що на підставі судового рішення [PERSON] з 01.03.2012 р. щомісячно виплачується відшкодування шкоди у розмірі 1994,20 грн. та витрати на сторонній догляд у розмірі 50% мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Згідно до частини 2 статті 1208 Цивільного кодексу України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється нормами Закону України «Про Державний бюджет» на відповідні роки. Так, статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати: з 1 січня - 1073 грн., з 1 квітня - 1094 грн. (коефіцієнт збільшення - 1,02), з 1 липня - 1102 грн. (1,007), з 1 жовтня - 1118 грн. (1,01), з 1 грудня - 1134 грн. (1,01); статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік»: з 1 січня - 1147 грн. (1,01), з 1 грудня - 1218 грн. (1,06); статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»: з 1 січня - 1218 грн. Таким чином, з урахуванням встановлених законодавством коефіцієнтів збільшення мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, який підлягав виплаті [PERSON], становить: з 1 квітня 2012 року - 2034,08 грн. (1994,20 х 1,02); з 1 липня 2012 року - 2048,32 грн. (2034,08 х 1,007); з 1 жовтня 2012 року - 2068,80 грн. (2048,32 х 1,01); з 1 грудня 2012 року - 2089,49 грн. (2068,80 х 1,01); з 1 січня 2013 року - 2110,38 грн. (2089,49 х 1,01); з 1 грудня 2013 року - 2237,00 грн. (2110,38 х 1,06). Враховуючи викладені обставини, сума недоплати відшкодування шкоди [PERSON] за зазначені періоди складає: - з 01 квітня по 30 червня 2012 р. - 119,64 грн. (2034,08 - 1994,20) х 3); - з 01 липня по 30 вересня 2012 р. - 162,36 грн. (2048,32 - 1994,20) х 3); - з 01 жовтня по 30 листопада 2012 р. - 149,20 грн. (2068,80 - 1994,20) х 2); - з 01 грудня по 31 грудня 2012 р. - 95,29 грн. (2089,49 - 1994,20); - з 01 січня по 30 листопада 2013 р. - 1277,98 грн. (2110,38 - 1994,20) х 11); - з 01 грудня 2013 р. по 31 березня 2014 р. - 971,20 грн. (2237,00 - 1994,20) х 4). Загальна сума заборгованості відшкодування шкоди публічного акціонерного товариства «Макіївський коксохімічний завод» перед [PERSON] за період: 01 квітня 2012 року - 31 березня 2014 року становить 2775 грн. 67 коп. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону № 1105-ХІV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі статті 455 ЦК (ст. 1195 ЦК 2004 р.). При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: половини мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд. Для інвалідів 1 групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи [PERSON] на підтвердження вимоги щодо відшкодування на його користь з відповідача витрат на постійний сторонній догляд як інваліду першої групи, розмір якої обчислюється виходячи з сум, що виплачуються на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, будь-яких доказів не надав, в обґрунтування своєї позиції не послався на чинний нормативно-правовий акт, який передбачав би виплату саме у визначеному позивачем порядку. За таких обставин, вимоги [PERSON] про нарахування та виплату сум на постійний сторонній догляд з 1 березня 2012 року, розмір яких обчислюється виходячи із розміру сум, що виплачуються на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Як визначено в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при зверненні із заявою про відшкодування шкоди після спливу трьох років з дня втрати потерпілим працездатності, призначення виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами. Відповідач на підставі рішення Кіровського районного суду м. Макіївки від 23 вересня 2010 року, що набрало законної сили, щомісячно з 1 січня 2009 року виплачує [PERSON] витрати на сторонній догляд у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої діючим законодавством. З огляду на наведені обставини провадження по справі відносно вимог [PERSON] про нарахування та виплату несплачених сум на постійний сторонній догляд з 9 серпня 1996 року по 19 січня 2010 року, було закрито ухвалою суду від 10 квітня 2014 року відповідно до пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України. Позивачу призначена пенсія по інвалідності (1 група) унаслідок загального захворювання з 11.12.1996 р. і відповідні доплати до основного розміру пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2004 року пенсія виплачується згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 37 Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» орган, що призначає пенсію, розглядає питання про її призначення тільки при зверненні особи з відповідною заявою, передбаченою в додатку № 4. Згідно п.39 вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення пенсії. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 43 Постанови). Аналіз діючого законодавства свідчить про те, що органом, який призначає пенсію, є відповідне Управління Пенсійного фонду України. Управління може прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після надходження відповідної заяви, передбаченої в додатку № 4 з доданими до неї документами, на підставі якої вирішується питання щодо призначення пенсії, а прийняті Управлінням рішення оформляються розпорядженням. Тобто, позивач за своїм бажанням має право звернутись у встановленому законом порядку до управління Пенсійного фонду України з належно оформленою заявою про призначення пенсії, додавши до неї усі необхідні документи, отримати відповідне рішення (розпорядження) відповідача та в подальшому скористатись своїм правом на судовий захист за умови, якщо його права будуть порушені. Крім того, відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Стаття 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлює, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до статей 35, 36 зазначеного Закону, для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги. Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Зазначені обставини свідчать про передчасність вимог [PERSON] про зобов'язання призначити пенсію по інвалідності за категорією - трудове каліцтво, і не свідчить про наявність спірних правовідносин між сторонами саме з цього питання, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача відповідно до положень статті 88 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial