Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її батько [PERSON], який помер [INFO], мав у приватній власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], та приватизовану земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. Батько залишив заповіт, яким заповів своє майно їй та відповідачам [PERSON] і [PERSON] Вони всі прийняли спадщину, і на даний час не заперечують щоб за позивачкою було визнано право на цілий вищевказаний житловий будинок та на всю земельну ділянку, на якій він розташований. Проте нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно було відмовлено, а тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті її батька право власності на його спадкове майно: цілий житловий будинок, розташований по [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0.4298 га, розташовану там же, та призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства. В послідуючому позивачка відмовилась від частини позовних вимог, а саме: від позовних вимог про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0.4298 га, та на 23 частини вищевказаного житлового будинку. Ухвалою суду від 13.08.2014р. клопотання позивачки було задоволено, провадження по справі в цій частині позовних вимог було закрито в зв'язку з відмовою позивачки від позовних вимог. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка -позовні вимоги підтримує, а відповідачі - визнають. 2 Суд, оглянувши матеріали справи, встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг по с.Бистрик Ружинського району Житомирської області за період з 1983р. по 2014р., довідки Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 18.06.2014р. за №344, вбачається, що [PERSON] володів на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS] . З технічного паспорта на вказаний житловий будинок, який виготовлений Бердичівським МБТІ Житомирської області 24.06.2014р., вбачається, що вказаний житловий будинок побудований в 1965році, господарські споруди побудовані в 1973-1980рр., правовстановлюючі документи на вказаний будинок в БТІ не зареєстровано. З довідки Бистрицької сільської ради Ружинського району від 18.06.2014р. за №343 вбачається, що свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок , належний [PERSON] не видавалось. На підставі вищевикладеного, та, враховуючи положення ст.ст.120-127 ЦК УРСР(1963 р.), Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будівель» від 26.08.1948р., Закону УРСР "Про сільську Раду депутатів трудящих" від 02.07.1968р., які регулювали право власності колгоспного двору та реєстрацію вказаного права за членами двору в погосподарських книгах сільських рад, суд приходить до впевненості, що [PERSON] володів на праві приватної власності вказаним житловим будинком та господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] в с.Бистрик Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається зі спадкової справи №278/2013р., заведеної 04.11.2013р. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлого [INFO] [PERSON], позивачка та відповідач [PERSON] прийняли спадщину останнього шляхом подання у встановлений строк відповідної заяви до нотаріуса, як це передбачено ст.1269 ЦК України, а відповідачка - [PERSON] - внаслідок постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ст.1268 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно положень ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Із заповіту [PERSON], посвідченого 02.12.2005р. секретарем Бистрицької сільської ради Ружинського району та зареєстрованого в реєстрі за №143, вбачається, що він заповів житловий будинок та приватизовану земельну ділянку площею 0.4298, розташовані по [ADDRESS], в рівних долях : позивачці та відповідачам [PERSON] і [PERSON] У випадках, коли підставою для спадкування є заповіт, призначення спадкоємців, розподіл прав і обов'язків між спадкоємцями, залежить виключно від волі заповідача згідно з діючим в українському спадковому праві принципу свободи заповіту. 3 Враховуючи, що заповіт є одностороннім правочином, тому за наявності заповіту пріоритет при розподілі спадщини має віддаватись волі заповідача, яка не може бути змінена домовленістю спадкоємців чи рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що до позивачки та відповідачів [PERSON] і [PERSON] перейшло право власності спадкодавця [PERSON]. на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за вищевказаною адресою в розмірі по 13 частки кожному. Однак, як вбачається з повідомлення нотаріуса від 09.07.2014р. за №1110/02-14, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на спадщину, яка складається з житлового будинку по [ADDRESS], з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є неотримання спадкодавцем за свого життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоча право власності [PERSON] на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно. Як вбачається з матеріалів зазначеної спадкової справи, спадкодавцю [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0.4298 га, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, що вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №019656. Відповідно ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Судом встановлено, що перешкод для отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на 13 частку вказаного спадкового майна - земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS], у позивачки немає, оскільки з повідомлення нотаріуса вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідотва про право на спадщину на цілу земельну ділянку( а не на 13 її частку) з підстав наявності заповіту спадкодавця. А тому з вищевикладених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved