Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, зняття з реєстрації та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на підставі договору дарування від 8 липня 2016 року належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Колишній власник квартири, [PERSON], надсилав відповідачам письмове повідомлення про звільнення квартири та зняття з реєстрації, але вони ніяких дій не вчинили та залишилися проживати в квартирі. Після оформлення договору дарування позивач також надсилала відповідачам повідомлення про необхідність виселення з квартири, проте відповідачі продовжують і надалі мешкати в квартирі. Жодних правових підстав для подальшого проживання в квартирі у відповідачів не має. Тим самим порушуються права позивача на користування власним майном, оскільки вона не має можливості проживати в цій квартирі. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], зняти відповідачів з реєстрації та виселити їх з вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що позивач є власником квартири [ADDRESS] та має намір вселитися в цю квартиру, проте не має можливості це зробити, оскільки там проживають відповідачі. На її звернення про необхідність звільнення квартири вони не реагують. Окрім того відповідачі змінили замки на вхідних дверях та позивач не має ключів, не може потрапити до квартири. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною колишнього власника, а [PERSON] є її донькою. Ніяких домовленостей щодо користування цим майном як з позивачем, так і з колишнім власником у відповідачів не має. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їхньої участі не надали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгул справи без їх участі. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору дарування від 8 липня 2016 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с.10). В цій квартирі зареєстровані та фактично мешкають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 1405 від 3 жовтня 2016 року (а.с.27). Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні нею її майном, а саме квартирою № 404 в будинку № 206 по вул..Титова м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, оскільки вона не має можливості до неї потрапити та проживати в ній. Жодних доказів на спростування цих обставин відповідачами суду надано не було. У звязку з чим суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про зобовязання відповідачів не чинити перешкод [PERSON] у користуванні її квартирою за адресою: вул..Титова, 206/404 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. Такий спосіб захисту порушених прав відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України. Щодо вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстрації та виселення, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що відповідачі були зареєстровані в [INFO] за згодою колишнього власника цього майна [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не мають права власності або ж користування квартирою № 404 в будинку № 206 по вул..Титова м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. Доказів про наявність між відповідачами та позивачами договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо сторонами суду надано не було. Оскільки право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилося у звязку з відчуженням майна власником на підставі договору дарування, члени його сімї, [PERSON] та [PERSON], є такими, що втратили право користування житлом. В цьому випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено. А тому вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою № 404 в будинку № 206 по вул..Титова м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зняти з реєстрації відповідачів, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обовязковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку та не потребує ухвалення для цього додатково судового рішення. А тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Положення ст. 405 ЦК України про право користування житлом розповсюджуються на членів сімї власника. Так само відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР право проживати в житловому будинку (квартирі) мають члени сімї власника цього житла, або ж інші особи за згодою власника. Враховуючи те, що правових підстав користування квартирою № 404 в будинку № 206 по вул..Титова м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області не має, оскільки вони не є членами сімї позивача та між сторонами не має будь-яких домовленостей щодо користування цим житлом (договір оренди, сервітут, тощо), суд приходить до висновку про відсутність підстав для проживання відповідачів в цій квартирі. Встановлено також, що позивач надсилала відповідачам вимогу про виселення з квартири (а.с.11-12), проте така вимога позивача добровільно не була виконана, тому є всі підстави для виседення відповідачів з квартири [ADDRESS]. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено витрати на сплату судового збору в сумі 1102 грн. 40 коп. (а.с.1-2), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial