Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

14 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Костянтинівського державного хімічного заводу, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, вказуючи, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнився 10 жовтня 2016 року з посади охоронника. При звільненні виплата належних йому проведена не була, розмір заборгованості по заробітній платі за період 01 серпня 2016 року - 10 жовтня 2016 року складає 4840,78 грн., що підтверджується довідкою Костянтинівського державного хімічного заводу. Вказану заборгованість просив стягнути з відповідача на його користь. Також, враховуючи що підприємством дотепер не виплачена заборгованість з заробітної плати, вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру його середньомісячного заробітку, що складає 4804,07грн. Просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, середній заробіток за період часу з моменту звільнення, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] позов підтримав Представник відповідача - Костянтинівського державного хімічного заводу, у судове засідання не зявився, будучи\~належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).. Дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] (а.с.11-12), у період часу з 16 грудня 2013 року по 10 жовтня 2016 року працював у Костянтинівському державному хімічному заводі; 10 жовтня 2016 року звільнений з займаної посади охоронця за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними наказами про прийом та звільнення (а.с.7-8), та визнається відповідачем у справі, виходячи з даних довідки про заборгованість з виплати зарплатні (а.с.9). Згідно частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства, повинна була бути проведена в день звільнення 10 жовтня 2016 року, проте, остаточний розрахунок з ним не проведений. Як вбачається з довідки Костянтинівського державного хімічного заводу б/н від 01.12.2016 року (а.с. 6), [PERSON] працював у заводі на посаді охоронця, звільнений 10 жовтня 2016 року, розмір заборгованості по виплаті заробітної плати за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року складає 4840 грн. 78 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для стягнення з відповідача вказаного середнього заробітку. Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року з відповідними змінами та доповненнями. Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. За клопотанням позивача у позовній заяві судом вживалися заходи щодо витребування у відповідача відомостей про графік роботи [PERSON], розмір його середньоденної заробітної плати, однак запитувані відомості судом не одержані. Тому суд під час вирішення цієї справи враховує розрахунок середнього заробітку, наданий позивачем, згідно якого середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 жовтня по 14 грудня 2016 року становить 4804,07 грн. \~\~\~\~\~ В силу ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. У відповідності до п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП. Відповідно до матеріалів справи відповідачем не було вжито будь-яких заходів для здійснення розрахунку з позивачем при звільненні (не направлено відповідного листа із пропозицією отримати належні кошти; належні кошти не були надіслані грошовим переказом на адресу позивача тощо), тому суд вважає вину відповідача у не проведенні такого розрахунку з позивачем при звільненні доведеною.\~\~ Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON] в частині невиплати в строки, передбачені ст.ст.115, 116 КЗпП України належних йому сум заробітної плати, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи тривалість порушення прав, суд вважає, що виходячи із засад розумності виваженості і справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 300 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01 серпня 2016 року по 10 жовтня 2016 року у розмірі у розмірі 4840 гривень 78 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 11 жовтня 2016 року по 14 грудня 2016 року у розмірі 4804 гривні 07 копійок, моральну шкоду 300 гривень 00 копійок, а разом 9944 гривні 85 копійок. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.32, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial