Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

02 квітня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] - про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що вона та відповідач [PERSON], 21 вересня 1991 року зареєстрували шлюб. Під час шлюбу, [INFO] року у них народилася дитина - [PERSON]. Рішенням суду від 04 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким: Стягнути з [PERSON] її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2016 року (з моменту розірвання шлюбу) і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. На адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації та через оголошення на офіційному сайті судової влади. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 вересня 1991 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Під час шлюбу, [INFO] року у них народилася дитина - [PERSON]. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2016 року шлюб сторонами розірвано. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частина 2 ст. 51 Конституції України, передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач в своїх позовних вимогах просить стягувати аліменти за дати розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, позивачем не доведено те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial