Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 22.01.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки вони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає дитина. Протягом останніх років сімейне життя між нами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вона до подання позовної заяви до суду вчиняла дії щодо примирення із відповідачем для збереження шлюбу, однак такі дії були марними, оскільки відповідач не зацікавлений зберегти сім'ю, тому просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя. На даний час відповідач пішов із сім'ї, проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 22.01.2011 року у виконавчому комітеті Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 01, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак через канцелярію суду попередньо подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судоми встановлено, що 22.01.2011 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 22.01.2011 року (а.с. 7). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 03.06.2011 року (а.с.8). Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 20.10.2014 року за №324 (а. с. 9). Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає дитина. Шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач пішов із сім'ї, проживає окремо, шлюб існує формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, дійшов висновку, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, при визначенні розміру аліментів враховує те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, також суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач здоровий, працездатний, інших утриманців немає, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини, визначений в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 20.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. Також, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. від сплати якого звільнено позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial