Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

13 квітня 2021 р. Комунальне підприємство органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позові зазначається, що розпорядженням Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018р. № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право здійснювати з 01.05.2018р. надання послуг з централізованого опалення та постання гарячої води. На підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018р. (далі - Договір цесії) ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до умов цього договору КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до [PERSON] з оплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надавались за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру під`єднано до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії, сплати заборгованостей. У період до 01.05.2018 надання Послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що розроблений на основі типового, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Не оплаченою Відповідачем залишається заборгованість за Договором цесії за адресою: [ADDRESS] у заборгованість за послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води розмірі 49408,82 грн. На виконання вимог Закону від 24.06.2004 №1875-ІV КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРЕО» на основі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (Договір). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг Споживачем. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку від надання послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води не відмовлялася та не відключалася. Позивач надає Послуги, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки-повідомлення) на оплату таких послуг, а Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Проте, Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті Послуги в результаті чого, станом на 01.03.2021 року, у Відповідача утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 85308,30 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3798,41 грн. КП «Київтеплоенерго» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення в розмірі 85308,30 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018р. послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3798,41 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018р. послуги з централізованого опалення в розмірі 43990,20 грн. заборгованість за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5418,62 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 рн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2021р. розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідачу направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів за зареєстрованою адресою місця проживання, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положенням ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що до 01.05.2018р. надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснювало ПАТ «Київенерго». На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 р. ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 р. послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до умов цього договору КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 85308,30 грн., послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3798,41 грн. Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснює КП «Київтеплоенерго». 28 березня 2018 року в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 34 (5085) було опубліковано оголошення про те, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с.61-62). Відповідачка [PERSON] зареєстрована у кв. [ADDRESS] з 06.04.1984 р. по теперішній час (а.с. 71). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд. Одночасно нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 322 ЦПК України,власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 151 ЖК Українипередбачено обов`язок власника по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири), проведення за свій рахунок поточного та капітального ремонту, утримання в порядку прибудинкової території. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги»також передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно інформації від 02.04.2021р. з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності [PERSON] є власницею 1/2 [ADDRESS] та [PERSON] є власницею 1/2 кв. [ADDRESS] (а.с. 37). За приписами ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своє частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання, нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже витрати з утримання будинку у вигляді оплати на його утримання та прибудинкової території й плати за комунальні послуги є солідарним обов`язком її власника. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідачка [PERSON] будучи співвласником квартири кв. [ADDRESS] в частці Ѕ від 20.01.2021 року, що підтверджується інформацією від 02.04.2021р. з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності та будучи споживачем даних комунальних послуг, неналежним чином не виконувала обов`язки по їх оплаті, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до наданих розрахунків становить 138515,53 грн., а саме заборгованість з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення в розмірі 85308,30 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018р. послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3798,41 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018р. послуги з централізованого опалення в розмірі 43990,20 грн. заборгованість за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5418,62 грн. Матеріали справ не містять даних про укладання договору про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим за змістом наведених норм закону споживач зобов`язаний оплатити комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, відсутність договору про надання комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що й відповідає спірним правовідносинам. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15). Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішеннясправи, наданих до суду. Відповідно до положення ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звертався до компетентних органів з метою отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, що підтверджується сплатою послуг у розмірі 33,00 грн., відповідна інформації отримана 02.04.2021р. Позивач просить стягнути витрати, пов`язанні з оплатою отриманої інформації. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування, відтак, враховуючи, що [PERSON] на праві приватної власності володіє Ѕ частки квартири [ADDRESS] , а тому несе солідарну відповідальність в розмірі 50 % заборгованості за спожиті комунальні послуги, а отже з неї слід стягнути витрати з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 50 %. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - стягнення з відповідача [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості 50 % від загального розміру заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 69257,76 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 69257,76 грн., що становить 50 % від заявленої позивачем суми - 138515,53 грн. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що було сплачено позивачем і документально підтверджено платіжним дорученням від 08.04.2021 року в сумі 2700,00 грн. Сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1350,00 грн.

Outcome: partial