Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

20.04.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 28.05.2009. Під час спільного проживання у них народилася дочка: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Тому, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позов підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 06.06.2017, 15.06.2017 та 22.06.2017 не зявився. Судова повістка на 06.06.2017 була вручена матері відповідача, інша повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З врахуванням положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін, по наявних у справі доказах та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 28.05.2009 було розірвано (а.с. 3). У [PERSON] та [PERSON] народилася дочка: [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Сторони припинили сімейні відносини. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дочка проживає разом з позивачем (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення суд виходить із того, що відомості про офіційне працевлаштування відповідача в матеріалах справи відсутні, дочка проживає разом з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також зважаючи, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, вважає, що сума в розмірі 1000 грн., яка стягуватиметься як аліменти на дитину, буде обґрунтованою та законною. При визначенні розміру аліментів, суд також приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідач суду не надав. Спроможності ж відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі належними доказами позивачем доведено також не було, тому в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial