Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

07. 04. 2015 року позивач звернувся до відповідачів із позовною заявою про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 03. 06. 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №DNT0GK00000971, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 36157,50 Долари США на термін до 03. 06. 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленими кредитними договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 36157, 50 Долари США. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 13. 01. 2015 року має заборгованість у сумі 146981, 03 Долари США, яка складається із наступного: - 32661, 16 Долар США - заборгованість за кредитом; - 24632, 83 Долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6571,09 Долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 76101,75 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 15,86 Долари США- штраф (фіксована частина); - 6998, 34 Долари США - штраф (процентна ставка). В забезпечення виконання зобов'язань за договором №DNT0GK00000971 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] Відповідно до умов договору поруки, а саме: п. 5, позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №DNT0GK00000971. Згідно п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 5 календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. В зв'язку із викладеним позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 146981,03 Долар США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року складає 2316421 грн. 10 коп. за кредитним договором №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року. 14. 08. 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] у зв'язку з його смертю. До початку слухання справи представник позивача Шкваря К. М., надала суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року по 03. 06. 2018 року, згідно п. 8. 1. якого позикодавець надав позичальнику кредит у сумі 36157,50 Долари США на наступні цілі: 31500, 00 Долари США - на придбання нерухомості; у розмірі 945, 00 Долари США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 180,00 Долари США - страхування майна; 157,50 Долари США - особисте страхування; 3375, 00 Долари США - на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Періодом сплати визначено вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Висновком Верховного Суду України від 16. 09. 2015 року у справі №6-190/15, зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Наявність в ЗАТ КБ «ПриватБанк» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями вбачається із наданої суду копії банківської ліцензії №22, зареєстрованої Національним банком України 19. 03. 1992 року за №92. Згідно п. 8.1.1 вказаного вище кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит, згідно порядку та в строки, які вказані в п. 8.1 Повне погашення повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1 даного договору. Відповідно до п. 8.1.2 кредитного договору №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року визначено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в. т. ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Також, 03. 06. 2008 року між кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON] укладено Договір поруки, згідно якого (п. 2) поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ([PERSON]), включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржника (п. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а ч. 2 зазначеної статті встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Матеріалами справи встановлено, що як позичальник [PERSON] так і поручитель зазначеної особи - [PERSON] 26. 02. 2015 року за вих. №30.1.0.0/2-800, були повідомлені ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом направлення на їх адресу проживання повідомлення про необхідність у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість у сумі 131872,59 Долари США, однак заходів для її погашення [PERSON] та [PERSON] не вжили до теперішнього часу. Згідно розрахунку заборгованості станом на 13. 01. 2015 року [PERSON] має загальну заборгованість за кредитним договором №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року в сумі 146981, 03 Долар США, яка складається із наступного: - 32661, 16 Долар США - заборгованість за кредитом; - 24632, 83 Долари США - заборгованість за відсотками; - 6571,09 Долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 76101,75 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 15,86 Долари США- штраф (фіксована частина); - 6998, 34 Долари США - штраф (процентна ставка). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Беручи до уваги п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30. 03. 2012 року, суд зазначає, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. З наданих суду матеріалів справи вбачається факт утворення відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 146981,03 Долари США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року складає 2316421 грн. 10 коп. за кредитним договором №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року, а також неналежне виконання відповідачем [PERSON], яка є поручителем перед кредитором боржника, свого обов'язку, що призвело до утворення заборгованість у зазначеній сумі. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року, який був укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», а відповідач [PERSON], в порушення взятих на себе зобов'язань по договору поруки від 03. 06. 2008 року, не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим має відповідати як солідарний боржник за зобов'язаннями боржника. Пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5,4 кредитного договору №DNT0GK00000971 від 03. 06. 2008 року встановлена відповідальність позичальника [PERSON] при порушенні будь-якого із зобов'язань перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк», у вигляді сплати штрафів та пені. Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21. 10. 2015 року у справі за №6-2003цс/15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Окрім зазначеного вище, суд вбачає з розрахунку заборгованості [PERSON], складеного станом на 13. 01. 2015 року, наявність заборгованості за кредитом у сумі 32661,16 Долар США, тоді як заборгованість за пенею у зв'язку із несвоєчасним виконанням зобов'язань позичальником за договором складає 76101,75 Долар США, тому є доцільним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, яке закріплює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» щодо зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені, суд виходив з того, що згідно до ст. 549 ЦК України пеня не є компенсацією, а є видом забезпечення виконання зобов'язання. Вказане положення не виключає можливості застосування до визначення розміру пені за порушення боржником свого зобов'язання положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема вимог п. 5 ч. 3 ст. 18 згаданого Закону. Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12. 04. 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно застосовувати висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10. 11. 2011р. щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 38051,00 Долар США, що за курсом 15,76, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року, складає 599683 грн. 76 коп., оскільки визначений позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві розмір останньої, а саме: 76101,75 Долар США є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, яка складає 32661,16 Долар США. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у розмірі 101916,08 Долари США, що за курсом 15,76, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року, складає 1606197 грн. 42 коп., без урахування заявлених до стягнення позивачем штрафів у сумі 7014,2 Долари США, що за курсом 15,76, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року, складає 110543 грн. 79 коп., з метою недопущення покладення на боржників нових додаткових обов'язків за неналежне виконання взятих на себе грошових зобов'язань перед кредитором, а також половини від суми пені, пред'явленої кредитором до стягнення у розмірі 76101,75 Долар США, що становить 38051,00 Долар США, що за курсом 15,76, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13. 01. 2015 року, складає 599683 грн. 76 коп., Роз'яснити відповідачу [PERSON], що відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи зазначене, стягненню підлягає з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2533 грн. 66 коп. На підставі викладеного, ст. 42, 61 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 10. 11. 2011 року у справі №15-рп/2011, Постанови Верховного Суду України від 16. 09. 2015 року у справі №6-190/15, Постанови Верховного Суду України від 21. 10. 2015 року у справі №6-2003цс/15, Постанови Пленуму Верховного Суду У країни №5 від 12. 04. 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30. 03. 2012 року, п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30. 03. 2012 року, ст. ст. 526, 527, 530, ст. 549, ч. ч. 1, 2 ст. 553, ст. 551, ч. 2 ст. 556, ст. ст. 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial