Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

20.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2015 року і до 30.06.2018 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду відповідач сплачував на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх виді заробітку (доходів), щомісячно і до досягнення сином повноліття на її користь. 20.01.2015 року син досяг повноліття, а тому стягнення аліментів припинилось. На даний час син є студентом 1 курсу технологічного відділення та спеціальності «Організація та технологія ведення фермерського господарства» Олександрійського технікуму Білоцерківського аграрного університету І рівня акредитації, денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 рок, що підтверджується довідкою вищевказаного навчального закладу. Розмір її щомісячної заробітної плати є недостатнім для належного утримання дорослого сина. Посилаючись на ст., ст. 191, 180 - 183, 199 СК України просить вимоги задовольнити. Позивач підтримала позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що вона працює продавцем в магазині «Оптовичок», де її зарплата складає 2 500 грн., але даної заробітної плати недостатньо, щоб утримувати сина. Вони проживають разом з бабусею, яка отримує пенсію, також вони мають господарство, проте коштів не вистачає на утримання повнолітнього сина. Відповідач позов визнає частково, посилаючись на те, що він проживає з іншою сім'єю, де має дочку [PERSON], 2012 року народження, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На сьогоднішній день власного будинку не має, проживає в будинку матері. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, він йому матеріальної допомоги не надавав. Працює трактористом - машиністом в виробничому підрозділі «Нива» СВК «ім. Фрунзе», де має середньомісячну зарплату в сезон - від 2 500 грн. до 4 000 грн., а не в сезон - десь по 50 грн. в день. Також має земельний пай, який він здає в оренду та отримує 4 800 грн. в рік та автомобіль ВАЗ 2109, а також ведуть домашнє господарство. [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що з батьком не спілкується та він йому матеріальної допомоги не надає. Стипендії не отримує, проживає в гуртожитку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст..198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], є батьком [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.9). З 01 вересня 2014 року [PERSON] є студентом денної форми навчання в Олександрійському технікуму Білоцерківського національного аграрного університету І рівня акредитації по спеціальності "Організація і технологія ведення фермерського господарства ". Термін навчання закінчується 30 червня 2018 року (а.с. 10). У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач посилався на те, що він не має можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ? частини, але згоден платити їх в меншому розмірі, оскільки він має іншу с ім'ю, де є дочка, 2012 року народження. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення). При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги, зокрема, можливість надання утримання другим з батьків (ч.2 ст.200 СК). В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач з об'єктивних причин не має змоги надавати сину матеріальну допомогу та згідно пояснень сторін, повнолітній син проживає з матір'ю та вона його утримує матеріально. З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що він працює та отримує заробітну плату; має земельний пай, який здає в оренду та отримує 4 800 грн. в рік, а також автомобіль ВАЗ-2109; крім того, має на утриманні дочку [PERSON], [INFO]. Даних про те, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, до суду не надано. Суд не погоджується з розміром аліментів, визначених позивачкою, що відповідають 1/4 частці від заробітку ( доходу) відповідача і вважає, що їх необхідно стягнути в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням вищевказаних обставин справи та

Outcome: partial