Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточнивши який, просилапоновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати недійсним договір № 249/П-13 про фінансування будівництва житла за програмою "50/50" укладений 22.08.2005 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] в частині зазначення в договорі "Інвестором" [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] Крім того, позивач просила визнати недійсним додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою "50/50" № 249/П-13 від 22.08.2005 року укладений 02.02.2007 р. між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], які 22.08.2005 року уклали договір про фінансування будівництва житла за програмою 50/50 № 249/П-13 в частині зазначення в договорі "Стороною-2" [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] Також позивачка просила визнати її "Інвестором" та покупцем 2/5 (дві п'яти) частини квартири під номером [ADDRESS], загальною площею 93,7 кв.м., у тому числі житловою площею 46,6 кв.м., за договором № 249/П-13 про фінансування будівництва житла за програмою "50/50" укладеним 22.08.2005 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] Також позивачка просила визнати її "Стороною-2" та покупцем 2/5 (дві п'яти) частини вищевказаної квартири за додатковим договором до договору про фінансування будівництва житла за програмою "50/50" № 249/П-13 від 22.08.2005 р. укладеним 02.02.2007 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - "Сторона-1" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] - "Сторона-2", які 22.08.2005 року уклали договір про фінансування будівництва житла за програмою 50/50 № 249/П-13. Також позивачка просила визнати недійсним наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.02.2007 року № 368-С/КІ про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності, в частині оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на 1/5 (одну п'яту) частину вищезазначеної квартири відповідачам [PERSON] та [PERSON] Також позивачка просила визнати недійсним свідоцтво про право власності від 06.03.2007 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 368-С/КІ від 28.02.2007 року, зареєстроване Київським міським технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.03.2007 року до реєстрової книги № 500-177 за реєстровим № 45098, про належність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вищевказаної квартири в частині посвідчення права приватної власності відповідачів [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі. Також позивачка просила визнати за нею право власності на 2/5 частини вищевказаної квартири та скасувати державну реєстрації права власності відповідача [PERSON] на 1/5 частини вищевказаної квартири та відповідача [PERSON] на 1/5 частини квартири. В якості підстав, що обумовлюють необхідність задоволення позовних вимог, позивачка посилалась на ст.ст. 203,205,206, 215-217, 235, 236, 392, 261, 264, 267, 626-629, 631, 638-640, 655, 656 ЦК України. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте звернулась до суду із заявою з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Від представника відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього [PERSON], надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі. Крім того, представник відповідача в заяві просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Представники відповідачів Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, що підтверджено документально, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, що підтверджено документально, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням наведених обставин, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.2005 р. між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» № 249/П-13, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS].\\т.1 а.с. 9-10\\ 02.02.2007 р. між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] було укладено додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» № 249/П-13 \\т.1. а.с.11-12\\. Відповідно до квитанції № 19 від 02.09.2005 р. позивачем [PERSON] були внесені грошові кошти в сумі 134014,69 грн. в якості фінансування будівництва відповідно до договору № 249/П-13. \\т.1 а.с.13\\. Відповідно до квитанцій позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] були додатково внесені грошові кошти, пов'язані із фінансуванням будівництва відповідно до договору № 249/П-13 \\т.1 а.с.14-18\\. Відповідно до довідки про рахунок коштів від 26.05.2011 р., виданої ПАТ «УПБ», позивачем були отримані грошові кошти в розмірі 147878 грн., які були внесені [PERSON] на депозитний вклад згідно з договором банківського вкладу від 13.04.2005 р. \\т.1 а.с.19,20\\. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК № 004202 від 14.10.2009 р. [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 13.10.2009 р. безстроково \\т.1 а.с.22\\. Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.03.2007 р., право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 93,7 кв.м, жилою площею 46,6 кв.м належать на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах \\т.1 а.с.7\\. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/5 частки квартири [ADDRESS] \\т.1 а.с.169-170\\. Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи 22.08.2005 р. між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] було укладено спірний договір про фінансування будівництва житла за програмою «50х50» № 249/П-13, а саме спірної квартири. Втім, з позовними вимогами стосовно вказаної квартири позивач звернулась в лютому 2014 р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Позивач [PERSON] звернулась із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності, в якій зазначила дві підстави в обґрунтування причин поважності пропуску строку позовної давності - наявність з 03.05.2009 р. тяжкої хвороби, що позбавила її можливості звернутись до суду із позовом та тяжке матеріальне становище починаючи з 2009 р. Вирішуючи питання про задоволення клопотання позивача про поновлення строку позовної давності для звернення із вказаним позовом, суд виходить з наступного. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачі не набули права власності на спірну квартиру, оскільки фактично всі розрахунки за договором про фінансування спірної квартири № 249/П-13 від 22.08.2005р., були понесені нею особисто. Оскільки, саме позивачка внесла грошові кошти за спірну квартиру 02.09.2005 р., то саме з цієї дати їй повинний був стати відомим факт одноособового внесення коштів в рахунок інвестування будівництва спірної квартири від імені всіх інвесторів, зазначених в договорі, включаючи відповідачів, проте позивачка з позовною заявою до відповідачів не зверталась до лютого 2014 р. Оскільки із зазначених підстав, позивачка також просить визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 06.03.2007 р. недійсним, суд вважає за необхідне відраховувати початок строку позовної давності до позовних вимог, викладених в позовній заяві, саме з 2005 р., коли позивачка повинна була довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Зазначений висновок узгоджується із позицією Верховного суду України, який в своїй постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-2469цс16 зазначив, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При вирішенні питання про поновлення пропущеного позивачем строку позовної давності судом враховується також практика Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), який наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме :забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачка 02.09.2005 р. внесла грошові кошти за спірним договором № 249/П-13 про фінансування будівництва житла за програмою "50/50" укладеним 22.08.2005 року від свого імені, а також від імені відповідачів [PERSON], [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], на підставі якого 06.03.2007 р. було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Отже, з огляду на вищезазначені правові позиції, [PERSON] могла довідатись про порушення свого права ще 02.09.2005 р., у зв'язку з чим, трирічний строк позовної давності повинен вираховуватись з цієї дати. Вказівка [PERSON] в позовній заяві на довірчі відносини, які спочатку склались між нею та відповідачкою [PERSON], але потім погіршились, не звільняють позивача від необхідності знати або можливості довідатися про існування своїх порушених прав з огляду також і на ту обставину, що позивачці було достовірно відомо, що на момент укладення спірного договору про фінансування будівництва, відповідач [PERSON] не мала наміру приймати участь у фінансуванні будівництва спірних частин квартири та не мала наміру взагалі набувати у власність спірні частини квартири, про що позивачка зазначає в своїй позовній заяві \\т.3 а.с.24\\. Таким чином, позивач в заяві про поновлення пропущеного строку позовної давності не навела поважних причин пропуску строку позовної давності. Наведені в якості таких причин наявність тяжкого захворювання та тяжке матеріальне становище з 2009 р. суд не може визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що строк позовної давності сплив ще в 2008 р. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] виключно у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed