Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Черкаської ОДА звернулась до суду з позовом до релігійної громади «Божичі» про припинення діяльності цієї громади. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в 2014 році розпорядженням Черкаської ОДА № 123 був зареєстрований статут релігійної громади «Божичі» (як слов'янських неоязичників). В цьому ж році ця релігійна громада була зареєстрована в реєстраційній службі Смілянського МУЮ як юридична особа. Після проведення реєстрації відповідач оприлюднив у засобах масової інформації свою приналежність до сатанізму. В зв'язку з цим, за зверненням позивача Службою безпеки України було здійснено перевірку щодо з'ясування інформації щодо дотримання цією громадою ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації». В ході перевірки було встановлено, що відповідач здійснює діяльність, спрямовану на розпалювання релігійної ворожнечі. Позивач вважає, що релігійна громада «Божичі» в своїй діяльності порушує вимоги власного статуту, заявляючи про свою приналежність до сатанізму, розпалює міжрелігійну ворожнечу, пропагує релігійну нетерпимість, здійснює наругу над християнськими догматами та символікою та надає послуги, що суперечать моралі, загрожують шкодою здоров'ю та порушують права і свободи інших громадян. В зв'язку з цим Черкаська ОДА просила припинити діяльність релігійної громади. До початку розгляду справи по суті позивач змінив підстави позову і уточнив позовні вимоги, остаточно просив ліквідувати релігійну громаду «Божичі» у зв'язку з порушенням процедури її створення. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі і просив задоволити її з наведених в ній підстав. Представники відповідачів позов не визнали, пояснили, що релігійна громада зареєстрована відповідно до чинного законодавства. Ніяких порушень при її реєстрації допущено не було. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в позові належить відмовити з наступних підстав. У відповідності з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 3 червня 2014 року здійснено реєстрацію релігійної громади «Божичі» (слов'янські неоязичники). Згідно із п. 1.2, 2.1 статуту цієї громади її засновником є [PERSON], метою її діяльності є сповідування, пропагування і поширення давньослов'янської відичної віри, духовних знань, звичаїв народу Русі-України. Як вбачається з п. 8.1 поточне (оперативне) керівництво громади, організація його виробничо-господарської, соціально-побутової та іншої діяльності, забезпечення виконання завдань, передбачених законодавством та цим статутом здійснює Директор в особі засновника або наймається (призначається) засновником. Судом встановлено, що директором релігійної громади є її засновник [PERSON], місцезнаходження відповідача зареєстроване в [ADDRESS], що підтверджується зазначеним витягом. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Згідно із ст. 7 наведеного Закону релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Стаття 8 цього Закону визначає, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації мають право брати учать у громадському житті, а також використовувати нарівні з громадськими об'єднаннями засоби масової інформації, однак релігійна організація не повинна втручатися у діяльність інших релігійних організацій, в будь-якій формі проповідувати ворожнечу, нетерпимість до невіруючих і віруючих інших віросповідань. Статтею 16 Закону передбачено, що діяльність релігійної організації може бути припинено у зв'язку з її реорганізацією (поділом, злиттям, приєднанням) або ліквідацією. У разі порушення релігійною організацією, що є юридичною особою, положень цього Закону та інших законодавчих актів України її діяльність може бути припинено також за рішенням суду. У судовому порядку діяльність релігійної організації припиняється лише у випадках: 1) вчинення релігійною організацією дій, недопустимість яких передбачена статтями 3, 5 і 17 цього Закону; 2) поєднання обрядової чи проповідницької діяльності релігійної організації з посяганнями на життя, здоров'я, свободу і гідність особи; 3) систематичного порушення релігійною організацією встановленого законодавством порядку проведення публічних релігійних заходів (богослужінь, обрядів, церемоній, походів тощо); 4) спонукання громадян до невиконання своїх конституційних обов'язків або дій, які супроводжуються грубими порушеннями громадського порядку чи посяганням на права і майно державних, громадських або релігійних організацій. Таким чином, законодавством України чітко визначено перелік випадків, які є підставою для припинення діяльності релігійної організації в судовому порядку відповідно до наведеного закону. Представник позивача стверджує, що єдиною підставою для звернення до суду з наведеним позовом є порушення відповідачем процедури створення релігійної громади. При цьому зазначає, що засновник цієї громади, який є і директором цієї організації, підробив та подав для реєстрації протокол загальних зборів членів громади, зазначив членами цієї громади осіб, які не приймали участь у цих зборах та не є членами цієї громади. За даним фактом було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України. Єдиним доказом наведеного вважає лист управління Служби безпеки України від 10 жовтня 2014 року за № 2/15250. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, в порушення вимог наведеної норми, жодного доказу на підтвердження своїх вимог представник позивача в судовому засіданні не надав. Лист управління Служби безпеки України не є належним доказом на підтвердження підробки документів, оскільки містить інформаційний характер. Сам факт порушення кримінального провадження не є доказом в розумінні глави 5 ЦПК України. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач визначив підставою позову факт порушення процедури створення громади, в зв'язку з чим просить припинити її діяльність на підставі саме ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації». Однак ця підстава не передбачена ст. 16 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації» як така, що тягне наслідком припинення релігійної організації. З огляду на наведене та враховуючи підстави звернення з наведеним позовом, а також те, що жодного доказу на підтвердження свої вимог позивач суду не надав, в позові належить відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed