Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 11 березня 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що виконкомом Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №2. Від шлюбу мають дитину, сина - [PERSON], [INFO]. На даний час сім»я, фактично, розпалася. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов»язку утримувати дитину, а тому звернулася до суду за захистом прав дитини щодо отримання аліментів на її утримання. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, мотивуючи тим, що прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина перебуває на її утриманні. Просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позову до суду. Відповідач позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов"язок утримувати дітей є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька, причому обов"язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] шлюб між сторонами не розірваний (а.с.4). Як пояснила позивачка в судовому засіданні, подала позов до суду про розірвання шлюбу, але рішення по справі не прийняте. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], позивачка і відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно до довідки Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №605/02-21 від 15 вересня 2016 року малолітній [PERSON] проживає біля позивачки (а.с.6). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров»я, дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, позивачки, яка має на утриманні, крім малолітнього [PERSON], двох неповнолітніх дітей, хворіє на онкологічне захворювання та у відношенні відповідача, а саме, що він не працюючий, перебуває на обліку у Городищенському районному центрі зайнятості, не має інших утриманців, фізично здоровий, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку, як то визначено ст.183 СК України. Позов підтверджується: копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №605/02-21 від 15 вересня 2016 року. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved