Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

09.12.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON], з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2006 року по 07.11.2012 року. Від спільного життя позивач та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач перешкоджала позивачу бачитися з донькою, він був вимушений звернутися до органу опіки та піклування Самарської в м.Дніпропетровську ради для вирішення питання щодо подальшого спілкування з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради були встановлені дні та час спілкування з малолітньою [PERSON], а саме: щосуботи кожного місяця з 10:00 год. до 13:00 год. за попередньою домовленістю матір'ю. З тих причин, що вказане рішення відповідач [PERSON] не виконує, дитину не дає у визначений рішенням час, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд встановити йому дні та час спілкування з малолітньою донькою [PERSON], щосуботи з 09:00 год. до 19:00 год. без попередньої домовленості з відповідачкою та без нагляду сторонніх осіб. Встановити, що з 10 липня по 29 липня включно без попередньої домовленості з відповідачкою та без нагляду сторонніх осіб позивач має право на спілкування з дитиною, при цьому позивач попередньо повинен отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Окрім того, позивач просить надати йому право на відвідування всіх навчальних закладів, які відвідує дитина у тому числі дошкільні навчальні заклади, школу, секції та інше, з правом на особисте спілкування з дитиною. Також, позивач просить надати йому право на необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю, надавши суду аналогічні пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили позов [PERSON] залишити без задоволення, залишивши місце, час та періодичність спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] відповідно до рішення органу опіки і піклування Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 292 від 16.08.2013 року. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Самарської районної в м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на недоцільність встановлення таких днів та часу для спілкування з дитиною, які зазначені у позовній заяві. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом позивача. Він бачив позивача з малолітньою [PERSON], між ними дуже гарні та теплі стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення про те, що вона є робітником дитячого садку у якому перебуває малолітня [PERSON] Батько добре відноситься до дитини. Пояснила, що одного разу батько дитини приходив до дитячого садку і з дозволу матері гуляв з дитиною на території садку. Вони дуже добре гуляли, проте коли батько пішов у дитини трапилася істерика. До пояснень свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки він є батьком позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення про те, що вона є сусідкою відповідача. Вона бачила, що, приблизно, чотири рази позивач приїздив до відповідача. Щоразу коли позивач приїздив до дитини, позивач та відповідач сварились з приводу спілкування з дитиною. Спілкування з дитиною відбувається у присутності матері. Свідок [PERSON], яка є дружиною рідного брата позивача у своїх поясненнях зазначила, що відповідач не кожні вихідні дає дитину позивачу. Батько піклується про дитину, пере її речі, годує її, грає з нею, займається її вихованням. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, з'ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що з 18.11.2006 року по 07.11.2012 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 4) та копія рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2012 року про розірвання шлюбу (а.с. 12). Батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 16.08.2013 року № 292 позивачу були встановлені дні та час спілкування з малолітньою [PERSON], [INFO], а саме: були встановлені дні та час спілкування кожну суботу з 10:00 години до 13:00 години за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON] та в її присутності (а.с.14). Як вбачається із змісту ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи з обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні та у вихованні дитини, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд в першу чергу виходив з інтересів дитини, враховуючи її вік. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. N 789-XII) та ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З аналізу вказаної статті випливає, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона згодна надавати дитину в часи встановлені рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 16.08.2013 року № 292 днів та часу спілкування. В судовому засіданні було встановлено, що саме із за виниклих між позивачем та відповідачем неприязних стосунків, виник даний спір, а не фактичне не бажання відповідачки надавити дитину для спілкування позивачу. В судовому засіданні було встановлено, що до моменту виникнення між сторонами неприязних стосунків, відповідач двічі надавала дозвіл на відпочинок з дідусем та батьком малолітній [PERSON] і остання від'їздила на тривалий час на відпочинок до Турецької Республіки та до АР Крим без відповідача по справі. Окрім того, малолітня [PERSON] після розлучення батьків, приблизно 1 - 2 місяці по черзі проживала 2 доби з матір'ю та 2 доби з батьком. Дані факти не заперечувались сторонами по справі, а отже відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є преюдиційно встановленими і не підлягають доказуванню. Вказані обставини дають підстави вважати, що відпочином дитини без участі відповідача не шкодить її інтересам та здоров'ю. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, дитина є цілком здоровою і не страждає будь-якими хронічними захворюваннями та не потребує особового догляду та харчування. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, - малолітня дитина не повинна (крім тих випадків, коли є виключні обставини) бути розлучена зі своєю матір'ю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення позивачу днів та часу спілкування з малолітньою донькою кожну суботу з 9 години до 19 години та з 10 липня по 29 липня без попередньої домовленості з матір'ю, суд виходить з того, що з врахуванням віку дитини, такий спосіб спілкування не буде відповідати інтересам дитини, так як йому безумовно потрібна материнська турбота, мати якої - це сама природа, яка наповнює, захищає та навчає існувати з усіма оточуючими у гармонії, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у майбутній психіці, а також фізичному розвитку дитини, емоціональний, енергетичний та екологічний зв'язок якої зі своєю матір'ю, на думку спеціалістів, залишається як мінімум до 7 років, а повністю виходить з енергетичної оболонки матері до 24-25 рокам. Вимоги щодо спілкування з дитиною без попередньої домовленості з матір'ю, є такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Окрім того, збільшення часів спілкування з дитиною повинно бути поступовим та таким, що не буде травмувати дитину. Доводи [PERSON] щодо неналежного виконання своїх обов'язків позивачем не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не підтверджуються доказами та зводяться до фактичної незгоди з вимогами позовної заяви. Крім того, відповідач визнала той факт, що дитина дуже прив'язана до батька і бажає спілкуватися з ним. Посилання відповідача на те, що акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.07.2013 року за адресою: [ADDRESS], є актом умов проживання не самого позивача а його матері, а сам позивач не проживає за цією адресою і прописаний за адресою: [ADDRESS], тому відповідач не вважає можливим відпускати доньку не знаючи куди батько зможе відвезти дитину, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як визнали сторони в судовому засіданні позивач проживає за цією адресою і до розлучення відповідач також проживала за вказаною адресою. Аналізуючи приведені вище норми права та розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснивши позивачам та відповідачу, їх права та обов'язки, попереджуючи про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, як того вимагає п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial