Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

15.12.2014р.[PERSON]. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., завданої внаслідок ДТП (а.с. № 1-2). В обґрунтування позовних вимог позивачка у позовній заяві зазначила, що 10.06.2014р. [PERSON], керуючим технічно справним автомобілем ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], рухався по дворовому проїзду з боку по пр. Героїв в напрямку будинку № 4 по пр. Героїв в м. Дніпропетровську. Під час руху, відповідач порушуючи правила дорожнього руху, а саме п. 10.1. ПДР України, скоїв наїзд на неї В результаті ДТП позивачці були нанесені тілесні ушкодження, що відносяться до ушкоджень середнього ступнею тяжкості. 17.09.2014р. вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Позивачка пред'являє до нього тепер вимоги про відшкодування їй моральної шкоди, яка їй спричинена тілесними ушкодженнями, які вона отримала 10.06.2014р., тим що їй встановлена 3-тя група інвалідності, змінено та порушено уклад її життя. Моральну шкоду вона оцінила в 20000грн. Позивачка в судове засідання 16.04.2015р. надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити позовні вимоги, та розглянути справу за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 29,30). Відповідач [PERSON] в судове засідання по справі, призначене на 16.04.2015р. не з'явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином, в справі є відповідна розписка (а.с. № 27). В канцелярію суду 16.04.2015р. надійшла заява відповідача, з якої вбачається, що він частково визнає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, повідомляє суду про те, що йому після вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська важко влаштуватися на роботу. Крім того, того, просив суд розглядати справу за його відсутністю за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 28). За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. З урахуванням тих обставин, що відповідач заявами до суду від 01.04.2015р. та від 16.04.2015р. фактично визнав вимоги позивачки щодо відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої його діями, тільки в меншому розмірі, ніж наполягала позивачка, та така позиція буде врахована судом при розгляді справи, суд вважає, що є підстави для винесення по справі рішення суду на загальних підставах ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.06.2014р. [PERSON], керуючим технічно справним автомобілем ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], рухався по дворовому проїзду з боку по пр. Героїв в напрямку будинку № 4 по пр. Героїв в м. Дніпропетровську. Під час руху, відповідач порушуючи правила дорожнього руху, а саме п. 10.1. ПДР України, скоїв наїзд на [PERSON] В результаті ДТП позивачці були нанесені тілесні ушкодження, що відносяться до ушкоджень середнього ступнею тяжкості, а саме закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритому перелому поперечного відростку 4-го поперекового хребта праворуч, саден в проекції правого та лівого колінних суглобів, лівого ліктьового суглобу, синців на передній поверхні лівого колінного суглобу та попередньо-внутрішній поверхні лівої гомілки, які згідно судово-медичної експертизи № 2248-е від 24.06.2014р. відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості . Згідно акту огляду медико-соціальної експертної комісії [PERSON] первинно призначена 3-я група інвалідності - загальне захворювання з 17.09.2014р., інвалідність встановлена до 01.10.2015р. (а.с. № 8). 17.09.2014р. вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, призначивши іспитовий строк на один рік (а.с. № 3-6). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, заявами від 01.04.2015р. та 16.04.2015р. (а.с. № 14, 28) відповідач також фактично визнав і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Наявність вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2014р. звільняє від доказування факт того, що [PERSON] спричинив у результаті дорожньо-транспортної угоди тілесні ушкодження позивачці. Вироком суду зі страхової компанії СК „Київський страховий дім" на користь [PERSON] стягнута моральна шкода у розмірі 319грн.11коп. Цим же вироком суду зазначено, що з вимогами про стягнення іншої моральної шкоди [PERSON] має право звернутися до суду в порядку ЦПК України, що вона і зробила, пред'явивши цей позов до [PERSON] 15.12.2014р. (а.с. № 1-2, 7). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової шкоди) слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, що її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Ця частина в свою чергу встановила, що незалежно від вини фізичної особи, відшкодовується шкода, якщо вона завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ЦК України відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю фізичної особи. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода,завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд вважає, що діями відповідача позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: позивачку супроводжують нервові хвилювання, моральні, фізичні та душевні страждання через перенесені травми,тривале лікування після ДТП (а.с. № 9-10, 31), встановлення інвалідності (а.с. № 8), та стресову ситуацію взагалі. Діями відповідача безумовно порушено, змінено та погіршено уклад життя позивачки. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вимог зазначених норм матеріального права, неправомірними діями відповідача, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачці було завдано моральної шкоди, яка знаходиться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і яка підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача), оскільки завдання шкоди було внаслідок правопорушення, тобто грубого порушення прав особи та законодавства в цілому; завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки; завдання шкоди здоров'ю позивачки; вимушеність на протязі тривалого часу захищати свої порушені права; невірне ставлення до своєї поведінки з боку відповідача, який не здійснив дій, щодо відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини завдання моральної шкоди, тяжкість, характер та глибину пов'язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування у розмірі 10000 грн., відмовивши в іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у 20000 грн., то вони підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що сума в 20000грн., на стягненні якої наполягає позивачка, не відповідає ступеню та характеру її моральних страждань, матеріальним можливостям відповідача, який про це двічі зазначав суду (а.с. № 14, 28), а тому з урахування роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн., що буде складати ? частину тієї суми, на стягненні якої вона наполягала. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог частково (стягнення суми моральної шкоди), та приймаючи до уваги, що позивачка за законом була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, оскільки позовні вимоги випливають з кримінальної справи, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами немайнового характеру в розмірі 243грн.60коп. (оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогами немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial