Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю в житловому будинку . В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що має у власності будинок за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку також зареєстровані її колишній чоловік [PERSON] та батько [PERSON] відповідачі по справі. Оскільки відповідачі тривалий час в будинку не проживають, в неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, що порушує таким чином її права як власника будинку. Пославшись на зазначені обставини та норми цивільного законодавства, а саме ст.391 та ст.405 ЦК України, [PERSON] просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Відповідач [PERSON] подав в суд зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення. Вказує, що проживав у спірному будинок [ADDRESS] на правах членів сім'ї. Ухвалою суду від 09 червня 2015 року вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження із первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача адвокат Гречко В.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував, вказавши, що [PERSON] тривалий час в будинку не проживає, позивач по первісному позову є власником спірного будинку і відповідно до норм ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Представник відповідача адвокат Грозік І.І. позов не визнав, вказуючи на те, що даний спір відноситься до категорії житлових спорів і регулюються спеціальними нормами Житлового кодексу, а тому припинення сімейних стосунків не є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] права користування приміщенням будинку та підтримав вимоги за зустрічним позовом покликаючись на те, що вони є законними та підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справ. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення повністю. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2008 року №21400072. Дана обставина не оспорювалась в судовому засіданні. У спірному будинку, зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] Позивач просила захистити її права як власника будинку шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування цим житлом. Суд рахує, що вимога позивача, щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є обґрунтованою. Відповідно до довідки виконкому Деражненської сільської ради від 14.05.2015 року №997 відповідач [PERSON], [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з січня 2012 року не проживає за даною адресою. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Що ж до вимоги позивача, щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], то суд рахує її необгрунтованою. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] в період з 19 жовтня 2006 року по 06 квітня 2015 року. Від подружнього життя сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач по первісному позову та позивач за зустрічним позовом [PERSON] проживав у спірному будинку як член сім'ї власника і набув права користуватися спірним житлом відповідно до ст.64 ЖК України. Оскільки, об'єкт власності - жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами Житлового кодексу і до спірних правовідносин застосовуються спеціальні правові норми житлового законодавства. Так, згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 405 ЦК України. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безвідплатне користування житлом до цих стосунків застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. Згідно зі ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Підстави і порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування житлом визначені в статті 157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] з моменту одруження до розлучення постійно проживав в спірному будинку, як член сім'ї власника і за її згодою, порушення ним умов проживання у будинку і користування ним, передбачених статтею 116 ЖК України, судом не встановлено, і на цих підставах позов не заявлений. Посилання представника відповідача по зустрічному позову [PERSON] на те, що [PERSON] тривалий час в будинку не проживає, не знайшло свого підтвердження , оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не має можливості проживати у спірному будинку після розлучення внаслідок неправомірної поведінки позивача по первісному позову, яка перешкоджає йому в користуванні будинком. Дана обставина підтверджена показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], даних в судовому засіданні, які показали, що [PERSON] проживав у спірному будинку до березня 2015 року, після розлучення колишня дружина не допускає його до будинку . Суд не приймає до уваги довідку виконкому Деражненської сільської ради від 12.05.2015 року №961, як доказ по справі, оскільки відомості зазначені в ній спростовані показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомленими в судовому засіданні. Суд рахує, що позивач не навела переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для визнання її колишнього чоловіка - відповідача по справі таким, що втратив право користування житлом, а за наявності підстав, передбачених статтею 116 ЖК України або статтею 162 ЖК України, позивач не позбавлений можливості захистити свої права. Посилання позивача в позові на те, що вона є власником будинку, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, саме по собі не може бути підставою для припиння права відповідача на корстування житлом, який там правомірно проживав, оскільки його право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч. 3 ст. 9 ЖК України . Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 2.12.2010, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Згідно даного рішення у контексті Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Суд вважає, що задоволення первісного позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, порушить його права на житло, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.47,48 Конституції України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач по зустрічному позову своїми неправомірними діями створює перешкоди позивачу в користуванні жилим приміщенням, що є підставою для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення позивача в спірний будинок. На підставі викладеного,

Outcome: partial