Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було придбано за 25000,00 грн. земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Також сторонами спільно було придбано у: серпні 2017 році - автомобіль ВАЗ Нива за 89000,00 грн., правовстановлюючі документи на який, як і сам автомобіль, наявні у відповідача; 2015 році - рушницю мисливську МР-153 за 4850,00 грн., реєстрацію якої здійснено на відповідача; вересні 2017 року - вогнепальну нарізну зброю (карабін) за 18000,00 грн., реєстрацію якої здійснено на відповідача. Зазначене нерухоме та рухоме майно, а також вогнепальна зброя, було набуто у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю сторін. Всі намагання домовитися із відповідачем стосовно розподілу зазначеного майна, яке було набуте подружжям у шлюбі, виявилися марними. За указаних обставин, посилаюсь на норми ст.372 ЦК України, ст.ст.57,60,69-71 СК України позивачка просить: 1) визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною орієнтовною площею 0,51 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіль ВАЗ Нива, припинивши право приватної власності [PERSON] на зазначені об`єкти нерухомого та рухомого майна, та провести їх поділ; 2) визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за нею право власності на 1/2 частину земельну ділянку загальною орієнтовною площею 0,51 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 4) стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини автомобіля ВАЗ Нива, колір зелений, державний номерний знак [NUMBER] хх; 5) стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини вогнепальної нарізної зброї (карабіну); 6) стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини рушниці мисливської МР-153. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ\~спільного майна\~подружжя,у якому виклав такі ж обставини про придбання спільного майна, викладені у первісному позові. Не заперечував про придбання: жилого будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованих на земельній ділянки загальною орієнтовною площею 0,51 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля ВАЗ 212140 «Нива»; рушниці мисливської МР-153, а також нарізного карабіну. При цьому зауважив, що вартість рушниці на цей час дійсно складає - 4850,00 грн., а вартість карабіну - 14000,00 грн. Це майно (зброя) виключено з цивільного обороту та не може бути спільним майном подружжя у силу ч.1 ст.61 СК України і не підлягає поділу. Крім того, [PERSON] указав, що позивачка по первісному позову замовчує факт придбання ними за 10 років спільного життя іншого рухомого майна (меблі, побутова техніка), зокрема: меблевого гарнітуру у прихожій, придбаного у 2007 р. орієнтовною вартістю - 1100,00 грн.; двоспального ліжка, придбаного у 2008 р. орієнтовною вартістю - 1600,00 грн.; холодильника «Індезіт», двокамерного, придбаного у 2018 році, орієнтованою вартістю - 6000,00 грн.; морозильної камери «Індезіт»», придбаної у 2017 році, орієнтованою вартістю - 4000,00 грн.; пральної машини «Сатурн», напівавтомат, придбаної у 2012 році, орієнтовної вартістю - 300,00 грн.; телевізора «Самсунг», придбаного у 2007 році, орієнтовною вартістю -500,00 грн.; комп`ютера персонального (системний блок, монітор, клавіатура, колонки, мишка), придбаного у 2017 р., орієнтовною вартістю -1500,00 грн., а всього на суму 15 000,00 грн. За указаних обставин, посилаючись на норми ст.ст.368,370,372,381 ЦК України, ст.ст.60,69-71 СК України, позивач за зустрічним позовом просив: 1)виділити йому у натурі, визнавши його право власності, легковий автомобіль ВАЗ 212140 «Нива», універсал В д.н. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2006 року випуску; 2)виділити [PERSON] у натурі та визнати за нею право власності на: - жилий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - дві земельні ділянки за указаною адресою, одна із яких площею 0,0896 га, кадастровий номер 5925083400:001:001:0447, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку із господарськими спорудами, а друга площею 0,4195 га, кадастровий номер 5925083400:001:001:0448, надана для ведення особистого селянського господарства, загальною вартістю 117451,00 грн.; - меблевий гарнітур у прихожій, придбаний у 2007 році; - двоспальне ліжко, придбане у 2008 році; - холодильник «Індезіт», двокамерний, придбаний у 2018 році; - морозильну камеру «Індезіт», придбану у 2017 році; - пральну машину «Сатурн», напівавтомат, придбану у 2012 році; - телевізор «Самсунг», придбаний у 2007 році; - комп`ютер персональний (системний блок, монітор, клавіатура, колонки, мишка), придбаний у 2017 році; 3) стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, пов`язані із поданням позову та розглядом справи; 4) у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання спільним майном подружжя зброї - рушниці мисливської МР-153, нарізного калібру та її поділ- відмовити. У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та її представник первісний позов підтримали, просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні 18.12.2019 підтримав зустрічний позов за обставин, викладених у позові. Фактично не заперечував проти визнання спірного нерухомого майна як такого, що придбане у шлюбі, вказуючи, що він не бажає користуватись нерухомим і рухомим майном, яке зазначено у його позові , просить його виділити позивачці, а спірний автомобіль залишити у його власності. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримала заявлений зустрічний позов, посилаючись на обставини, викладені у позові. Судом постановлено ухвалу про закриття провадження у частині позовних вимог за зустрічним позовом щодо стягнення грошової компенсації за більшу частину майна, що виділяється [PERSON] у сумі 21725,55 грн. за відмовою позивача від цієї частини позовних вимог. Заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ як первісний, так і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів.\~ Так, відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч.1 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до пунктів 22, 23, 28, 30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу - (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбний договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садок будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). У постанові від 07.11.2018 у справі № 405/2391/15-ц Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17. Як установлено судом, сторони у період із 18.08.2007 по 30.10.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26.09.2018 був розірваний (а.с.7,8). Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). За час сумісного життя у шлюбі сторонами на підставі договорів купівлі-продажу від 27.06.2014 було придбано нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зокрема: - за 58209,00 грн. житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами; - за 14631,00 грн. земельна ділянка площею 0,0896 га, кадастровий номер 5925083400:001:001:0447, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку із господарськими спорудами; - за 44611,00 грн. земельна ділянка площею 0,4195 га, кадастровий номер 5925083400:001:001:0448, наданої для ведення особистого селянського господарства. (а.с.26-31). Зазначене нерухоме майно було оформлене та зареєстроване на ім`я [PERSON] (а.с.26-31,35-42,54-69). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] був придбаний за спільні кошти подружжя [PERSON] . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами разом із земельними ділянками, що знаходяться по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, виходячи із правил рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частину кожної земельної ділянки. Також судом установлено, що під час шлюбу, у серпні 2017 року, сторонами було придбано рухоме майно, зокрема легковий автомобіль ВАЗ 212140 «Нива», універсал В, д.н. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2006 року випуску, правовстановлюючі документи на який, як і сам автомобіль, наявні у [PERSON] (а.с.52,139). Власником вказаного автомобіля зазначений [PERSON] . Придбання указаного транспортного засобу за спільні кошти подружжя [PERSON] також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Отже, оскільки зазначений транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є річчю неподільною у розмінні ст.183 ЦК України, позивачка має право на 1/2 частину цього транспортного засобу. У своїх позовних вимогах [PERSON] просила стягнути із [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини указаного легкового автомобіля. Для визначення дійсної (ринкової) вартості легкового автомобіля ВАЗ 212140,2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , за клопотанням позивача за первісним позовом, була призначена судом судова автотоварознавча експертиза, згідно висновку якої ринкова вартість даного транспортного засобу станом на дату проведення експертизи 05.08.2020 складає 85520,15 грн. (а.с.130,154-166). Оскільки відповідач за зустрічним позовом також просить залишити вказаний автомобіль за ним, посилаючись на те, що він має право на керування транспортними засобами, йому необхідний вказаний транспортний засіб, проти чого не заперечувала і позивач за первісним позовом, у даному разі суд визнає за можливе залишити вказаний автомобіль у власності та користуванні [PERSON] . Основним завданням суду під час вирішення спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто ухвалення рішення, яке вирішує спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку. Виходячи із обставин спірних правовідносин, недосягнення згоди між сторонами про порядок користування спільно нажитим під час шлюбу автомобілем, який є неподільною річчю, суд вважає за можливе стягнути на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] із відповідача за первісним позовом [PERSON] 1/2 частину вартості вказаного спірного легкового автомобіля, яка визначена за висновком експерта, що складає 42760,08 грн., так як у даному разі право [PERSON] на частку у вказаній неподільній речі припиняється. Стягнення грошової компенсації із [PERSON] на користь [PERSON] не потягне надмірного грошового навантаження, так як відповідач за первісним позовом є працевлаштованим, має у власності нерухоме та рухоме майно, як то встановлено судом. Крім того, за змістом позовних вимог, [PERSON] ставив питання грошової компенсації різниці вартості спільного майна подружжя таким чином, щоб автомобіль залишився у його власності. Так, хоча представником відповідача у судовому засіданні заявлено про невизнання вартості указаного автомобіля, що визначено висновком автотоварознавчої експертизи, однак належних і допустимих доказів у спростування висновків експерта стороною відповідача за первісним позовом представлено не було та за зустрічним позовом [PERSON] оцінював вартість автомобіля у розмірі 89000 грн., яка є вищою, ніж вартість, встановлена за експертним висновком. Вирішуючи, заявлені позивачкою вимоги про стягнення із відповідача на її користь 1/2 частини вартості вогнепальної зброї - рушниці мисливської МР-153 та 1/2 частини вартості вогнепальної нарізної зброї (карабіну) суд звертає увагу на таке. Установлено, що реєстрація нарізної зброї (карабіну) та рушниці мисливської МР-153 здійснена на [PERSON] , маються дозволи останньому на зберігання та носіння зброї (а.с.52,53,117). Згідно положень ч.ч.1,4 ст.61 СК України об`єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя. Зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому не є особистою приватною власністю. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Стороною відповідача за первісним позовом не заперечувався факт придбання спірної мисливської рушниці та нарізної зброї (карабін) під час шлюбу, яка зареєстрована, як зазначено вище за [PERSON] , разом із тим заперечувалась її вартість. Однак, жодних доказів вартості зброї позивач за первісним позовом [PERSON] суду не представила, клопотання про призначення експертизи вартості зброї заявлено не було та сторонами згоди щодо вартості вказаного майна у суді досягнуто також не було. Отже, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] у цій частині позову не підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлений [PERSON] зустрічний позов суд ураховує наступне. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] указав, що під час його шлюбу із [PERSON] ними було придбано нерухоме майно - будинок із господарськими побудовами та земельні ділянки за адресою по [ADDRESS] , спору щодо вартості якого між сторонами немає. Крім того, придбані подружжям рухомі речі: побутова техніка та меблі, зокрема: меблевий гарнітур у прихожій, придбаний у 2007 році; двоспальне ліжко, придбане у 2008 році; холодильник «Індезіт», двокамерний, придбаний у 2018 році; морозильна камера «Індезіт», придбана у 2017 році; пральна машина «Сатурн», напівавтомат, придбана у 2012 році; телевізор «Самсунг», придбаний у 2007 році; комп`ютер персональний (системний блок, монітор, клавіатура, колонки, мишка), придбаний у 2017 році., а всього придбано рухомого майна на загальну суму 15000,00 грн. Зазначене нерухоме і рухоме майно [PERSON] просив виділити [PERSON] у натурі, посилаючись на те, що вона користується вказаним майном. У судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти цієї вимоги, указала, що дійсно вказане майно було придбане подружжям у період шлюбу, однак вартість рухомого майна [PERSON] не доведена, вказані рухомі речі залишились у спірному будинку, де вона не проживає тривалий час, та про долю вказаних речей їй не відомо. Зазначені рухомі речі їй не потрібні, вона залишила їх у користуванні позивача за зустрічним позовом та не ставить перед судом питання щодо їх поділу. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили у суді факт того, що [PERSON] покинула будинок за місцем своєї реєстрації улітку 2019 р., після народження третьої дитини проживала тимчасово у свідків. У серпні 2019 р. свідки приїздили із [PERSON] до спірного будинку, у присутності старости забрали із будинку лише дитячі речі, при тому [PERSON] чинив перешкоди позивачці [PERSON] у доступі до будинку не надавав ключі. Суд встановив, що доказів придбання зазначеної побутової техніки та меблів стороною позивача за зустрічним позовом суду надано не було, доказів у підтвердження наявності вказаних речей у будинку також не представлено, клопотання про призначення товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості речей заявлено також не було. Отже, суд констатує, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено у суді фактичну (ринкову) вартість як нерухомого майна, так і вказаних побутових меблів та побутової техніки, фактичну наявність на час розгляду справи рухомого майна. За цих обставин суд позбавлений можливості розділити спільне майно подружжя в натурі між сторонами, не порушивши при тому принципів змагальності, пропорційності та справедливості. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги [PERSON] . Щодо заявленої [PERSON] вимоги про виділ йому у натурі легкового автомобіля ВАЗ 212140 «Нива» суд, зважаючи на мотиви, викладені вище, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо спірного автомобіля, визнав за можливе та доцільне задовольнити у цій частині позов [PERSON] та виділити даний транспортний засіб у натурі [PERSON] , залишивши за ним право власності на цей легковий автомобіль. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені судом обставини, на які посилаються позивачі за первісним та зустрічним позовами, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, які частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат суд керується вимогами ст.ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати, пов`язані із проведення експертизи у сумі 2512, 00 грн., як такі, що документально підтверджені. Також пропорційно до частини задоволених позовних вимог [PERSON] , яка є багатодітною матір`ю, та має бути звільнена судом від сплати судового збору (на підставі ст.8 ЗУ «Про судовий збір»), слід стягнути із [PERSON] у дохід держави судовий збір у сумі 761,15 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 09.04.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial