Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON] діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулися із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], і просять суд визнати незаконними перешкоди у володінні та користуванні кімнатою загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3) в одноквартирному житловому будинку [ADDRESS], та встановити порядок володіння та користування одноквартирним житловим будинком [ADDRESS] наступним чином: [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], кімнату загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3), [PERSON], [PERSON] кімнату загальною площею 9,0 кв.м. (поз.5), [PERSON] кімнату загальною площею 8,9 кв.м. (поз.6); встановити між співвласниками [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] порядок рівного володіння та користування місцями загального користування, як то кухня - 11,1 кв.м., вбиральня - 6,2 кв.м., коридор - 14,3 кв.м., комора - 1,3 кв.м., зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнити кімнату загальною площею 13,0 кв.м. Стягнути судові витрати із відповідачів на її користь. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони на праві спільної часткової власності являються власниками 7/14 частин квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками даного домоволодіння є [PERSON], розмір його частки складає 2/14, [PERSON], розмір її частки складає 3/14, [PERSON], розмір її частки складає - 2/14. Між сторонами, як співвласниками виник спір щодо володіння та користування своїми частинами майна, та відповідачі перешкоджають користуватися приміщеннями домоволодіння, у зв'язку із чим виникла необхідність встановлення порядку володіння та користування приміщеннями вищевказаного домоволодіння. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року відмовлено [PERSON], [PERSON], діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], у задоволенні позовних вимог. [PERSON], звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про його часткове скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS], розмір частки у власності [PERSON] 2/14, [PERSON] 3/14, [PERSON] 2/14 (а.с.26,27,28). Також, співвласниками спірного домоволодіння являються [PERSON] розмір частки якого складає 2/14, [PERSON] розмір частки якої складає 3/14 та [PERSON], розмір частки якої складає - 2/14 (а.с.25). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року частково змінено рішення першої інстанції та визначено частки співвласників квартири [ADDRESS] в зазначених вище розмірах та припинено право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою рішення першої інстанції, яким відмовлено, залишено без змін (а.с.25). За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про визначення порядку користування квартирою є передчасними, оскільки визначення порядку користування спірним майном допускається у разі виділу часток спільного майна в натурі, яка б відповідала частками, що належать кожному із позивачів у праві спільної часткової власності, але позивачами дана вимога взагалі не заявлялась. Окрім того, недоведений факт вчинення перешкод позивачам у праві володіння та користування спірним майном. Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України. Позивачі пропонували відповідачам викупити належні їм частки в спірній квартирі та встановити право володіння та користування квартирою /а.с. 29-33/. З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2014 року позивачі зверталися до Ленінського РВ УМВС України у Дніпропетровські області з заявою про вчинення перешкод у користуванні зазначеною квартирою позивачам з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON]./а.с. 34/. Згідно висновку Ленінського РВ УМВС України у Дніпропетровські області по вказаній заяві, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини щодо розподілу майна, вселення та виселення громадян /а.с. 36/. Отже, у даному випадку, сторони не досягли згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном, відповідачі не запропонували свій порядок користування квартирою. Згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] складається з трьох жилих кімнат площею 13,0 кв.м. (поз.3), площею 9,0 кв.м. (поз.5), 8,9 кв.м. (поз.6) загальною житловою площею 30, 9 кв.м., а також кухні 11,1 кв.м., вбиральні 6,2 кв.м., коридору 14,3 кв.м., комори 1,3 кв.м. /а.с. 16-21/. Загальний розмір часток, які належать позивачам в квартирі [ADDRESS] - 7/14 (2/14+2/14+3/14). Загальний розмір часток, які належать відповідачам в квартирі [ADDRESS] також - 7/14 (2/14+2/14+3/14). Отже, позивачам фактично належить ? частин квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що позивачі просять виділити їм у користування жилу кімнату площею 13,0 кв.м., розмір якої менший ніж ? частині житлової площі квартири, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог позивачів, виділивши їм у користування жилу кімнату площею 13,0 кв.м., оскільки в даному випадку права відповідачів не порушуються. Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про виділення у користуванні [PERSON], [PERSON] кімнату площею 9,0 кв.м., [PERSON] кімнату площею 8,9 кв.м., не підлягають задоволенню, оскільки з такими вимогами відповідачі не зверталися, до того ж жила площа кімнати 9,0 кв.м., яку просять позивачі виділити [PERSON] і [PERSON] менша ніж належить їм на праві власності (загальна площа 11,03 кв.м.). Кожен із співвласників квартири, яким не виділена судом у користування конкретна житлова площа, тобто відповідачам, не має переваг перед іншим, а тому не можна, не порушуючи прав [PERSON] і [PERSON], виділити у користування ту чи іншу кімнату площею - 9,0 м.кв. або - 8,9 м.кв. без їхньої згоди, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України. Отже, зазначені кімнати площею - 9,0 м.кв. та - 8,9 м.кв. фактично залишаються у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання незаконними перешкоди у володінні та користуванні кімнатою не підлягають задоволенню, оскільки вибраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме: визнання незаконними перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, не передбачений ст. 16 ЦК України. Враховуючи зазначені обставини, вимоги законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про передчасність заявлених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо виділення у користуванні позивачам жилу кімнату площею 13,0 кв.м., залишення у загальному користуванні кухню 11,1 кв.м., вбиральню 6,2 кв.м., коридор 14,3 кв.м., комору 1,3 кв.м., та похідних вимог про звільнення відповідачами жилу кімнату площею 13,0 кв.м., ухваливши нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін. За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial