Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

27.12.2013 р. позивач Полтавська РДА в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що відповідачка не виконує свої батьківські обов'язки відносно свої малолітніх дітей, так яка останні, перебувають з 2010 року на утриманні опікуна, а мати жодної участі у піклуванні та вихованні дітей не бере, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання представник позивач не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Прокурор позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у відповідності до положень ч.9 ст. 76 ЦПК України, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Від третіх осіб: Служби у справах дітей Полтавської РДА, Тростянецької сільська рада Полтавського району, Служби у справах дітей Київської у м. Полтава ради до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, але відповідач в судові засіданні не з'являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Полтавська райдержадміністрація звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] відносно її малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як встановлено, що 17.06.2010 року Полтавським районним судом Полтавської області було винесене заочне рішення про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у їх матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с. 9-10). Батько дітей, [PERSON], помер [INFO]. Згідно Розпоряджень голови районної державної адміністрації № 836 від 07.07.2010р. та № 971 від 21.08.2010р., дітям був наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування та було встановлено опіку над дітьми, позбавленими батьківського піклування [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і призначено опікуна рідну бабусю дітей громадянку [PERSON] (а.с. 11, 12). З 2010 року діти проживають з опікуном рідною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Встановлено факт того, що після відібрання дітей громадянка [PERSON] мала право протягом року звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей, але до цього часу матір не виявила бажання повернути своїх дітей, тому відповідно до пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 служба у справах дітей винесла питання на комісію з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації про доцільність позбавлення її батьківських прав. Згідно висновку від 23.01.2013р. Комісією з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей (а.с. 13). Відповідно до довідки-характеристики від 17.10.2013 року № 465/02-21, виданої Тростянецькою сільською радою громадянка [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], Полтавський район, за місцем реєстрації не проживає. Місце проживання останньої невідоме. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON] від 16.10.2013 р. за адресою [ADDRESS] комісією Тростянецької сільської ради було встановлено, що фактично сім»я [PERSON] за даною адресою не проживає. Діти проживають разом із опікуном бабусею [PERSON] та пребувають на її утриманні, а відповідачка з дітьми не займається, не цікавиться їх здоров»ям, життям, успіхами в навчанні (а.с. 16). Згідно довідки наданої відділом державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції від 01.11.2013 року № 20531 заборгованість щодо невиплати аліментів громадянкою [PERSON] на дітей станом на 01.10.2013р. становить 13778.40 грн (а.с. 18). Згідно довідки, виданої дошкільним навчальним закладом № 7 від 21.10.2013 року № 107 малолітній [PERSON],[INFO].я відвідує даний заклад. Вихованням дитини займається рідна бабуся (опікун) [PERSON]. Мати дитини [PERSON] у закладі з'язлялась лише декілька разів, сина не відвідує, станом здоров'я та вихованням своєї дитини не цікавиться (а.с. 19). Згідно листа Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 від 21.10.2013 № 563, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] навчаються у даному закладі. Громадянка [PERSON] жодного разу не відвідувала школу, на батьківські збори не з'являлася, навчанням та виховання дітей не цікавиться (а.с. 20). Відповідно до акту обстеження складено службоюу справах дітей виконкому Київської районної у м. Полтава раді від 25.09.2013р. діти проживають з опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання - задовільні. Дітям створені всі необхідні умови для їх всебічного розвитку, а саме: окремі місця для навчання та гри, діти забезпечені одягом та харчами(а.с. 21). Згідно висновку Полтавської райдержадміністрації Полтавської області громадянку [PERSON], доцільно позбавити батьківських прав, по відношення до її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в судовому порядку (а.с. 28-29). Наведені факти свідчать про те, що гр. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та самоусунулась від виховання дітей. Як убачається зі ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов'язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров'я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно пунктів 1,2,3 статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Стаття 19 Конвенції про права дитини закріплює, що Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження... Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.27 Конвенції). Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов'язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини " , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Суд вважає, що за даних обставин позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 60 ЦПК України наявними доказами у справі. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років. В частині вимог, що стосуються стягнення аліментів із [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити в зв»язку з тим , що згідно рішення Полтавського районного суду від 17.06.2010р. вже стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 9-10) Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial