Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.04.2014 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Крім цього, позивач вказує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відповідач з січня 2014 року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей, оскільки з 2011 року відповідач перебував під слідством та утримувався в СІЗО. Як зазначає позивач, у вказаний період усі витрати на утримання дітей вона здійснювала сама, однак відповідач, виявившись на волі, не бажає брати участі у вихованні та фінансовому забезпеченні дітей. Позивач вказує, що стан здоровя дітей потребує значних витрат на їх лікування. На даний час позивач не має змоги матеріально забезпечити належний рівень утримання, лікування та виховання дітей, а тому відповідач, як батько неповнолітніх дітей, який працездатний, зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на предявлений позов не подав. Таким чином, у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК ). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайоного суду від 28.04.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.10.1993 року у сільській раді с. Довжиця Маневицького району Волинської області, актовий запис № 17 - розірвано. Від шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Неповнолітні діти\~проживають з\~позивачем та\~перебувають на\~її утриманні,\~щоне спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] інших утриманців не має, працездатний та стан його здоровя дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у сумі 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 47 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. Визначений розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, на переконання суду, буде обєктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 25.04.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial