Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку майна, набутого одним з подружжя за час шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 31 січня 1981 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначила, що перебуваючи в шлюбі із відповідачем, ними за спільні кошти з відповідачем було придбано: квартиру за [ADDRESS] , відповідно до договору міни, квартира була придбана 18.01.2012 року, реєстрація права власності здійснена по 1/3 частки кожному за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 56.1 кв.м., житлова 20.4 кв.м., яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року, з подальшою реєстрацією прав власності на нерухоме майно, 04.12.2011 року за [PERSON] та станом на вересень 2018 року приблизна вартість якої становить - 757 350, 00 гривень.; автомобіль моделі Audi А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , який був придбаний на підставі біржової угоди за № 059343 від 29.01.2005 року, реєстрація права власності здійснена на [PERSON] та станом на вересень 2018 року приблизна вартість якого становить - 500 000, 00 гривень; автомобіль моделі AURIS марки TOYOTA, тип кузова легковий/хечбек-в-загальний, номер кузова [NUMBER] , від 08.05.2009 року, реєстрація права власності здійснена на [PERSON] та станом на вересень 2018 року приблизна вартість даного автомобіля становить - 500 000, 00 - 700 000, 00 гривень. В зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та документів на автомобіль позивач позбавлена права у спосіб, передбачений нормами законодавства, провести оцінку майна, що підлягає поділу. Вартість вказаних об`єктів зазначена з інтернет сторінок. Крім придбаного майна, ними було набуто право власності на корпоративні права, які [PERSON] , зберігає в Сейфу банку «Альфа-банк». В даному сейфі зберігаються підтверджуючи документи набуття корпоративних прав в ТОВ "ЗЕРРІНГЕР". За час спільного життя із відповідачем, останній забороняв позивачу вести активну трудову діяльність, він наполягав, щоб позивач більше приділяла уваги домашнім справам. Вказане майно відповідно до закону є спільним майном подружжя та при поділі їх частки є рівними. Крім того, зазначила, що оскільки автомобілі є неподільною річчю, вважає за необхідне здійснити поділ майна шляхом присудження позивачу грошової компенсації. На підставі викладеного позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , який був придбаний на підставі біржової угоди за № 059343 від 29 січня 2005 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля на користь позивача, автомобіль залишити у володінні відповідача; визнати за нею права власності на 1/2 автомобіля моделі AURIS, марка TOYOTA, тип кузова легковий\\хечбек-в-загальний, номер кузова [NUMBER] , від 08.05.2009 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля на користь позивача, автомобіль залишити у володінні відповідача; стягнути з відповідача на користь позивач грошову компенсацію 1/2 частин вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів (акцій) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРРІНГЕР». Стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. 15.11.2019 року позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , який був придбаний на підставі біржової угоди за № 059343 від 29 січня 2005 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля на користь позивача, автомобіль залишити у володінні відповідача; визнати за нею права власності на 1/2 автомобіля моделі AURIS, марка TOYOTA, тип кузова легковий\\хечбек-в-загальний, номер кузова [NUMBER] , від 08.05.2009 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля на користь позивача, автомобіль залишити у володінні відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частин вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд ТОВ «Глас Гартен», що становить - 19 687,5 грн. та грошову компенсацію 1/2 частин вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд ТОВ «Еволюшн Технолоджис», що становить - 6 437, 5 грн.; стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , який був придбаний на підставі біржової угоди за № 059343 від 29 січня 2005 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля, а саме 15 000, 00 грн. на користь позивача; визнати за нею права власності на 1/2 автомобіля моделі AURIS, марка TOYOTA, тип кузова легковий\\хечбек-в-загальний, номер кузова [NUMBER] , від 08.05.2009 року, шляхом стягнення 1/2 вартості вказаного автомобіля, а саме 111 182, 40 грн. на користь позивача; стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд ТОВ «Глас Гартен», що становить 19 687, 5 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд ТОВ «Еволюшн Технолоджис», що становить 6 437,50 грн. стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн. та витрати понесені з проведенням авто товарознавчої експертизи в розмірі 7 100, 00 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.11.2018 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.11.2019 року по справі призначено авто-товарознавчу експертизу, провадження якої було доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз та провадження у справі зупинено. 29.01.2020 року до суду з Незалежного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової експертизи, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 30.01.2020 провадження у справі було поновлено. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримували та просили про їх задоволення із викладених у позові підстав. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі заперечував. Крім того, надав до суду відзив, згідно якого вказав, що у своїй позовній заяві позивач вимагає сплатити їй грошові кошти, як компенсацію вартості 1/2 частини квартири, в якій відповідач мешкає та двох автомобілів, один з яких проданий. Вважає, що ці вимоги можуть бути задоволеними лише частково, а саме у виплаті позивачу вартості частини проданого автомобіля, що був набутий протягом шлюбу. У решті вимог позивачу необхідно відмовити, оскільки вони є безпідставними і необґрунтованими. Також звертає увагу суду на введення позивачем суду в оману щодо дійсних обставин справи в частині набуття та поділу набутого ними під час шлюбу майна. Так, майно, набуте під час шлюбу із позивачем - трикімнатна квартира загальною площею 69, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була ними поділена при досягненні домовленості про їх роздільне проживання і знаходиться у користуванні і власності позивача та доньки. За згодою позивача присадибну ділянку з будинком у садівницькому товаристві [ADDRESS], яка належала відповідачу, 18 січня 2012 року відповідач оформив на доньку. Інше майно, на яке претендує позивач - однокімнатна квартира, в якій відповідач проживає, і автомобіль TOYOTA, було придбано поза шлюбом, отже, відповідно до законодавства України позивач не має права на нього претендувати. Рішення про розлучення відповідачем було прийнято у 2011 році. Проте, на прохання позивача, а також доньки, яка у той час навчалася в аспірантурі Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського і просила відкласти процес офіційного оформлення розлучення для того, щоб вона без хвилювань завершила своє навчання, у зв`язку із чим офіційне оформлення розлучення було відкладено. Таким чином, квартира була придбана за, по-перше, запозичені особисто відповідачем кошти, по-друге, у час, коли спільне ведення господарства та шлюбні відносини між ним і позивачем було фактично припинено та метою купівлі квартири було - набуття житла, де він міг би проживати окремо від позивача. Зазначив, що у листі з інтернету представлено дані по автомобілю марки AUDI моделі А8 випуску 2008 року, в той час як автомобіль AUDI моделі А8 був 2000 року випуску - на 8 років старший; не враховано реальний пробіг автомобіля, адже, окрім року випуску, ніщо більше не впливає на вартість автомобіля, ніж його пробіг; максимальний пробіг автомобілів, які представлені у листі з інтернету, становить 200 000 км. За домовленістю з позивачем кошти, отримані від продажу автомобіля AUDI, відповідач подарував дочці на весілля та народження онука. Автомобіль марки TOYOTA, був придбаний відповідачем у час, коли він з позивачем не вів спільного господарства і не підтримував шлюбних відносин протягом п`яти років, і вже тривав процес офіційного розлучення, а тому не має права претендувати на цей автомобіль або на виплату їй будь-якої частини його вартості. Крім того, твердження позивача щодо вартості цього автомобіля, що базуються на листі з інтернету, не можуть слугувати доказом справжньої вартості автомобіля. Будь-якого іншого майна, у тому числі корпоративних прав у будь-яких товариствах, набутого протягом спільного проживання з позивачем, немає. З приводу вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказав, що він як і позивач є пенсіонером, який так само вимушений був все-таки звернутися до адвокатів, які змогли б підготувати відзив на позовну заяву, у зв`язку з цим вважає, що кожна сторона повинна самостійно нести витрати на адвокатів, яких вона обрала. Третя особа будучі присутньою у судовому засіданні позовні вимоги підтримувала, в подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В свою чергу позивачем до суду було надано відповідь на відзив, згідно якого вказала, що земельну ділянку у садовому товаристві «Світанок» отримав її батько [PERSON] в 1996 році. В подальшому земельна ділянка була приватизована [PERSON] , про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 грудня 2009 року. За взаємною згодою зі [PERSON] , вона подарувала дану земельну ділянку їхній донці [PERSON] , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 08 травня 2012 року. На даній земельній ділянці розпочате будівництво, але присадибного будинку придатного для проживання не існує. Відповідач зазначає, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана за його особисті кошти, однак дані викладення обставин, надумані відповідачем і жодного підтвердження своїх слів до суду не надано, а квартира, була придбана для сім`ї. Отже, пояснення відповідача є неправдивими, видуманими з метою заволодіти квартирою повністю та позбавити позивача права власності на 1/2 частку квартири. Відповідач зазначає, що автомобіль, був проданий 11 січня 2019 року, і кошти були подаровані дочці на весілля, однак дана інформація також неправдива, оскільки донька уклала шлюб 25.04.2018 року. Дочка отримала 500 доларів, як подарунок на розпис, та 800 доларів як допомогу на народження дитини [INFO] , а автомобіль було продано 11 січня 2019 року, яким чином відповідач надав кошти на весілля, поверненням в минуле. Крім цього, про продаж даного авто, позивач дізналась з даного відзиву, до цього часу їй не було відомо, що з автомобілями, які придбані були за час шлюбу. Даний відзив не містить юридичних обґрунтувань, в якому викладені обставини справи не підтверджені доказами, надані докази до відзиву є неналежними по даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 31.01.1981 року між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб Відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровськ, про що зроблено відповідний актовий запис № 207. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.09.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу за відповідачем залишено шлюбне прізвище - [PERSON] . З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності по 1/3 частині кожному належить квартира за [ADDRESS] , відповідно до договору міни /1737/ 06.05.2000 / Голуб Л.А. , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] на праві приватної власності належить на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кийовою В.В. квартира [ADDRESS] . З договору купівлі-продажу вбачається, що продаж квартири, що відчужується здійснено сторонами за 482 460, 00 грн. 29.01.2005 року на підставі біржової угоди [PERSON] було придбано автомобіль моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , за 10 000, 00 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2019/1264873 від 11.01.2019 року [PERSON] було відчужено автомобіль моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за продавцем 28.05.2005 року на користь [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 30 000, 00 грн. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2016/083569 від 21 вересня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останнім було придбано транспортний засіб моделі AURIS, марка TOYOTA, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 08.05.2009 року номерний знак [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 40 000, 00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Питання особистої приватної власності подружжя та право спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтями розділів 7-8 СК України. Позиція позивача ґрунтується на гіпотезах та диспозиціях, викладених у статтях 60-71СК України. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як передбачено ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач у судовому засіданні наголошував на тому, що квартира була придбана за позичені особисто відповідачем кошти, по-друге, у час, коли спільне ведення господарства та шлюбні відносини між ним і позивачем було фактично припинено та метою купівлі квартири було - набуття житла, де він міг би проживати окремо від позивача. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кийовою В.В., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Правочин вчинено за згодою дружини покупця [PERSON] , про що складено відповідну заяву останньою за реєстровим № 2085. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22.09.2017 року. Таким чином, відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що квартира придбана за власні кошти і є його особистою власністю. Отже, суд вважає доведеним те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана сторонами за спільні кошти, в період спільного проживання та в інтерсах сім`ї, відтак суд приходить до висновку, що в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним квартири [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що спірні автомобілі були придбані під час шлюбу сторін та були зареєстровані за [PERSON] . Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Разом з тим, позивачем вимог щодо припинення її частки у спільному майні, а саме щодо спірних автомобілів не заявлено, а лише просить визнати за нею право власності на Ѕ частину спірних автомобілів шляхом стягнення з відповідача Ѕ частини вастості даних автомобілів. Стаття 364 ЦК України, передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що зазначене майно набуте сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України. 29.01.2005 року на підставі біржової угоди [PERSON] було придбано автомобіль моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номера [NUMBER] , за 10 000, 00 гривень. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2016/083569 від 21 вересня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останнім було придбано транспортний засіб моделі AURIS, марка TOYOTA, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 08.05.2009 року номерний знак [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 40 000, 00 грн. Шлюб розірвано 22.09.2017 року. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2019/1264873 від 11.01.2019 року [PERSON] було відчужено автомобіль моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за продавцем 28.05.2005 року на користь [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 30 000, 00 грн. Таким чином, даний автомобіль було придбано під час шлюбу з позивачем та відчужено вже після його розірвання, але за відсутності згоди позивача та як вбачається з документів, під час розгляду даної справи у суді. Ухвалою суду від 20.11.2019 року по справі призначено авто-товарознавчу експертизу, провадження якої доручити експертам Незалежного інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта № 9453 від 27.01.2020 року, відносно якого заперечень не надано, ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA, моделі AURIS 2008 р.в. склала 222 364, 80 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2019/1264873 від 11.01.2019 року [PERSON] було відчужено автомобіль моделі AUDI А8, кузов [NUMBER] , 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за продавцем 28.05.2005 року на користь [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 30 000, 00 грн. Щодо визначення ринкової вартості даного автомобіля стронами під час розгляду даної справи, не заявлялося, а також будь яких доказів суду не надавалося, у судовому засіданні стронами не заперечувалося, а тому суд приходить до висновку, що автомобіль моделі AUDI А8 був відчужений за кошти у розмірі 30 000, 00 грн. та після розірвання між сторонами шлюбу. Відповідач наголошував на тому, що за домовленістю з позивачем кошти, отримані від продажу автомобіля AUDI, подарував дочці на весілля та народження онука. Позивач та її представник щодо вказаних доводів заперечували, зазначили, що автомобіль, був проданий 11 січня 2019 року, однак їх донька уклала шлюб [INFO] , народила дитину [INFO] , тобто, яким чином відповідач надав кошти на весілля, не зрозуміло. Відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що автомобіль придбаний за власні кошти і є його особистою власністю, відповідачем належним чином не спростовано презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надав суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме за волею і в інтересах сім`ї, що є його процесуальними обов`язками. За таких підстав, суд дійшов до висновку про те, що автомобілі були придбані під час шлюбу та є спільним майном подружжя, а тому оскільки відповідач після розірвання між ними шлюбу розпорядився автомобілем моделі AUDI А8 на власний розсуд, у відповідності до ринкової вартості автомобіля марки TOYOTA, моделі AURIS 2008 р.в. та вартості відчуження моделі AUDI А8, кожному з подружжя належить по 1/2 частки вартості. Щодо позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд, судом зазначається наступне. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісниммайном визначено у статтях63,65 СК України. У Постанові від 08 травня 2019 року у справі № 683/886/16-ц Верховний Суд зазначив, що вклади, внесені під час перебування у шлюбі одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, до статутного капіталу цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільне майно трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості частки учасника у статутному капіталі товариства. Вартість такої частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. При чому, вартість такої частки повинна бути встановлена на час вирішення питання про її поділ. Позивач на підствердження своїх доводів у даній частині вимог посилалася на витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, однак з даних витягів у повній мірі не вбачається, що відповідач, у період перебування сторін у шлюбі, був одним із засновників товариств, про які зазначається позивачем. Крім того, позивачем заявлено вимоги лише щодо стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя в уставний фонд, а не вартість такої частки учасника виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. Таким чином вимоги в даній частині є необгрунтовани та не довединими належними та допустими доказами. Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх частково задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial