Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів за Договором №300937/69070/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті (далі по тексту - Договір) від 10.11.2014р. в розмірі 342811, 95 грн. та стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 561 162, 91 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 300937/69070/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті, відповідно до умов якого позивачем було внесено грошові кошти в сумі 160 000 грн. на депозитний рахунок, відкритий у відповідача, відсоткова ставка - 21, 2 % річних, строк дії вказаного Договору - до 08.02.2015р. Відповідно до умов вказаного Договору, позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу, разом з тим, кошти Відповідачем повернуті не були, у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем становить: сума боргу - 160 056 грн., пеню в розмірі 384 134, 40 грн., суму трьох відсотків річних - 1052, 42 грн., відсотків за вкладом в розмірі 7437, 12 грн., інфляційні збитки в розмірі 8482, 97 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 300937/69070/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті. Відповідно до умов вказаного Договору, позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті на депозитний рахунок № 26301001980/2630.8.154850.014 у сумі 160 056 грн. на наступні строки: з 10.11.2014 по 16.11.2014 (відсоткова ставка - 20, 00 % річних), з 17.11.2014 по 23.11.2014 (відсоткова ставка - 20,1 %), з 24.11.2014 по 30.11.2014 (відсоткова ставка - 20, 2 %), з 01.12.2014 по 07.12.2014 (відсоткова ставка - 20, 3 %), з 08.12.2014 по 14.12.2014 (відсоткова ставка - 20, 4 %), з 15.12.2014 по 21.12.2014 (відсоткова ставка - 20,5 %), з 22.12.2014 по 28.12.2014 (відсоткова ставка - 20, 6 %), з 29.12.2014 по 04.01.2015 (відсоткова ставка - 20, 7 %), з 05.01.2015 по 11.01.2015 (відсоткова ставка - 20, 8%), з 12.01.2015 по 18.01.2015 (відсоткова ставка - 20, 9%), з 19.01.2015 по 25.01.2015 (відсоткова ставка - 21 %), з 26.01.2015 по 01.02.2015 (відсоткова ставка - 21, 1 %), з 02.02.2015 по 08.02.2015 (відсоткова ставка - 21, 2%). Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Договору, клієнт має право на одержання процентів, нарахованих за цим Договором, по закінченню кожного із строків знаходження коштів у Банку, визначених в п.п.1.1.1.-1.1.13 цього Договору. Повернення суми вкладу клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених в п.п.1.1.1.-1.1.13 цього Договору. Якщо день повернення суми вкладу припадає на неробочий день, то повернення суми вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. Відповідно до положень п.п.2.9., 6.2.1 цього Договору, після закінчення будь-якого із строків, визначених у п.п.1.1.1.-1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин,визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку № 26301001980/2630.8.154850.014 повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови Договору в повному обсязі, вніс грошові кошти на депозитний рахунок, відкритий Відповідачем в розмірі 160 056 грн. 09.02.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Разом з тим, кошти позивачу повернуті не були. 12.02.2015р., 04.03.2015р. позивач знову звертався до відповідача з письмовою заявою-вимогою про повернення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок, разом з тим вказані вимоги були проігноровані відповідачем, кошти позивач не отримав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, зокрема просить стягнути на його користь пеню в розмірі за період з 10.02.2015 по 30.04.2015 в розмірі 384 134, 40 грн., при цьому посилаючись при цьому на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, положення вказаної статті Закону не регулюють відносини, що виникли між сторонами, тому в цій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь суму нарахованих відсотків (відсоткова ставка 21, 2 %)за вказаний період в розмірі 7437,12 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Договором про строковий банківський вклад не передбачено сплати відсотків в такому розмірі після припинення дії Договору. Також позивач просить стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2015 року між позивачем та адвокатом, Тарасовою-Патрай К.А. укладено Договір № 02-03/15 про надання правової допомоги. На підтвердження оплати вказаних послуг позивач надає квитанцію № 18Н655713 від 13.03.2015р. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме цим адвокатом та саме по цій справі складалась та подавалась позовна заява. Позовна заява підписана та подана особисто позивачем, неможливо визначити кількість годин, витрачених на підготовку позовної заяви та перелік робіт, що були виконані адвокатом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорах-заявах, позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума вкладу Договором №м 300937/69070/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті від 10.11.2014р. в розмірі 160 056 грн., сума трьох відсотків річних за весь період прострочення виконання зобов'язань, а саме з 10.02.2015 по 21.05.2015 в розмірі 1328,68 грн., інфляційні витрати за період з 10.02.2015 по 21.05.2015 в розмірі 52 828, 94 грн., а всього - 214 213, 62 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2142, 13 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial