Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Хмельницька митниця Міндоходів звернулась до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON], якою частково задоволені позовні вимоги останнього, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1087-к від 25 травня 2012 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України із звільненням з займаної посади [PERSON]; визнано протиправним та скасовано наказ Хмельницької митниці № 326 від 25 травня2012 року «По особовому складу»; поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Хмельницької митниці; зобов'язано Хмельницьку митницю нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року включно, з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, в задоволені інших позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення на посаді та зобов'язання нарахувати та виплати середньомісячний заробіток у межах суми стягнення за один місяць звернено до негайного виконання. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON], залишено без змін. На виконання рішення суду [PERSON] нараховано у межах суми стягнення за один місяць середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у сумі 4714.40 грн. та після утримання податку на доходи фізичних осіб і єдиного соціального внеску виплачено 3762.80 грн. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2013 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] та Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року позовну заяву [PERSON] до Міністерства доходів і зборів України, Хмельницької митниці Міндоходів залишено без розгляду. На вимогу Хмельницької митниці Міндоходів про повернення коштів [PERSON] не відреагував і станом на 4 червня 2014 року кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 4714.40 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, мотивуючи дане тим, що скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року, відповідно до якого відповідачу було виплачено вказану грошову суму 3762.80 грн., вказані кошти отримав відповідач правомірно. Оскільки скасованим рішенням було допущено негайне виконання в частині поновлення відповідача на роботі та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 4714.40 грн. з вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Так, як рішення на підставі якого відповідачу було виплачено грошові кошти за час вимушеного прогулу було скасоване, а тому відповідач безпідставно отримав перераховані грошові кошти, а тому зобов'язаний їх повернути. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказував на те, що отриманні ним кошти є заробітною платою, а тому поверненню не підлягають, ніяких протиправних дій для отримання грошових коштів не вчиняв. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог Хмельницької митниці Міндоходів до [PERSON] про стягнення грошових коштів слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON], якою частково задоволені позовні вимоги останнього, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1087-к від 25 травня 2012 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України із звільненням з займаної посади [PERSON]; визнано протиправним та скасовано наказ Хмельницької митниці № 326 від 25 травня2012 року «По особовому складу»; поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Хмельницької митниці; зобов'язано Хмельницьку митницю нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року включно, з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, в задоволені інших позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення на посаді та зобов'язання нарахувати та виплати середньомісячний заробіток у межах суми стягнення за один місяць звернено до негайного виконання. На підставі вище вказаного рішення начальником Хмельницької митниці Міндоходів видано наказ № 294 від 6.12.2013 року про нарахування та виплату [PERSON] у межах суми стягнення за один місяць середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в сумі 4714.40 грн. На підставі вище вказаного наказу платіжним дорученням № 1876 від 6 грудня 2013 року [PERSON] перераховано на його картковий рахунок 3762.80 грн. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2013 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] та Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. В ході нового судового розгляду Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року позовну заяву [PERSON] до Міністерства доходів і зборів України, Хмельницької митниці Міндоходів залишено без розгляду. Згідно ст.4 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтується на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Аналогічне положення закріплено у ч. 2 ст.382 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON], яким зобов'язано Хмельницьку митницю нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року включно, з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, ухвалено на підставі матеріалів справи та пояснень сторін, скасовуючи зазначену постанову суду та ухвалюючи нове рішення про залишення позовних вимог [PERSON] без розгляду, судом не було встановлено, що рішення суду ґрунтувалось на повідомлених [PERSON] неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документах. Оскільки у відповідності до положень ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, якими передбачено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт ґрунтування постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року саме на неправдивих відомостях, повідомлених [PERSON], а тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача сум, виплачених за скасованим рішенням суду. Окрім того, відповідно до п. 1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Так, Вінницьким апеляційним адміністративним судом та Вищим адміністративним судом України питання щодо повороту виконання не вирішували та не зобовязували [PERSON] повернути отримані кошти. Статтею 1215 ЦК України встановлено випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Зокрема, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Окрім того, посилання позивача на скасоване рішення, як на підставу задоволення своїх вимог, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки грошові кошти не є безпідставно набутим майном, а отримані внаслідок правовідносин, що регулюються спеціальним законодавчим актом - КЗпП. Так, як вбачається з положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, виплачені відповідачу грошові грошти відповідно до винесеного наказу № 294 від 6.12.2013 року начальником Хмельницької митниці Міндоходів про нарахування та виплату [PERSON] у межах суми стягнення за один місяць середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в сумі 4714.40 грн. - є платежем, який прирівняний до заробітної плати, а тому поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed