Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

05 грудня 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення та зобов'язання на вчинення певних дій. Позовні вимоги мотивують тим, що вони володіють на праві приватної власності житловим будинком за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 серпня 2010 року. Після оформлення права приватної власності вони не мають змоги користуватися своїм майном, а саме вони не проживають в своєму житловому будинку, оскільки відповідачі відмовляються всупереч умовам договору добровільно звільнити домоволодіння та знятися з реєстраційного обліку. Відповідачі зловживають алкогольними напоями, часто влаштовують сварки та навіть бійки, принижують [PERSON] та його сім»ю перед сусідами, чим саме порушують ч. 1 ст. 1163 ЦК України. В утриманні будинку, його ремонті відповідачі участі не приймають і не дають їм можливості користуватися домоволодінням, робити ремонт, чим завдають їм значних матеріальних збитків. В ході розгляду справи 28 січня 2014 року представником позивача уточнено прізвище відповідача, а саме [PERSON] замість [PERSON], оскільки при написанні позовної заяви допущено описку. Ухвалою суду від 28 січня 2014 року неналежного відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та виселити [PERSON] та [PERSON] з домоволодіння і зняти з реєстрації. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову та пояснив, що хоча згідно вимог законодавства позовні вимоги підлягають задоволенню, однак позивачі порушують норми моралі, так як грошові питання між сторонами до сьогоднішнього дня залишаються не вирішеними. Окрім того, покликання позивачів на факти зловживання відповідачами алкогольними напоями, влаштування сварок та бійок є безпідставними та надуманими, так як ними не надано жодних доказів на -2- підтвердження даних фактів. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Суд заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку. Відповідно до Договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 серпня 2010 року на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6, 7,8)., а також земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). В даному будинку зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. ( а.с.11, 58), дану обставину відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаного будинку, проте користується ним і проживає у ньому до сьогоднішнього часу, хоча відповідно до п. 7 Договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 серпня 2010 року остання зобов'язалася зняти з реєстрації всіх осіб, які зареєстровані в домоволодінні, звільнити домоволодіння від речей, вилучити ключі від домоволодіння від усіх осіб, які їх мали та передати їх позивачу [PERSON] до 10.08.2011 року. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та -3- ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння, способами захисту права власності передбаченими нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З підписанням Договору купівлі-продажу домоволодіння від 10.08.2010 року у відповідача [PERSON] право власності на спірне домоволодіння припинилося. Окрім того, [PERSON], проживаючи у спірному будинку, не набула право користування на нього, оскільки вона не є членом сім'ї позивачів, договору найму з ними, як новими власниками будинку, вона не укладала, отже її право на користування будинком також припинилося. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Оскільки права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що відповідачі безпідставно залишаються проживати та бути зареєстрованими у будинку позивачів, а тому їх необхідно виселити з жилого приміщення - будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Що стосується позовних вимог про зобов'язання Мукачівського РСГУД УМВС -4- України в Закарпатській області зняти відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації, то в цій частині слід відмовити, оскільки така вимога, на думку суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у спірному домоволодінні, що передбачено ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року. Відповідно до цієї статті зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Окрім того, орган реєстрації до участі у справі не залучався як сторона, по справі клопотань про залучення такого позивачами не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial