Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Харківська міська рада 27.04.2015р. звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 146215,46 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва. Свої вимоги, з посиланням на статтю 4, частину 7 статті 27, статтю 10 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 1, 2, 40, частину 1 статті 34, частину 1 статті 35, статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункти 1.5, 1.6, 5.1., 5.4., 5.5. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року за № 319, статтю 623 Цивільного кодексу України, обґрунтовує тим, що відповідно вказаного рішення Харківської міської ради затверджено порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 17.10.2014 року за №ХК 142142890655, та від 17.10.2014р. №142142890664 прийняті в експлуатацію завершені реконструкцією нежитлові приміщення мансардного, першого та другого поверху в будівлі літ. «В-2» по вул. Воробйова, 10 в м. Харкові під житлові квартири загальною площею 528,9 кв.м. Замовником вказаної реконструкції за даними деклараціями є [PERSON], а тому має в повній мірі виконувати обовязки пайової участі. Представник позивача зазначає, що листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 19.01.2015 року №26/0/124-15 та від 26.02.2015 року №76/0/114-15 відповідачу було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова, однак відповіді на вказані листи Департаменту економіки та комунального майна не надходили. Як на підставу позовних вимог представник позивача зазначає, що вказаними діями відповідача порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова та такими діями позивачу заподіяно вказану матеріальну шкоду у вигляді неодержаних доходів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 24.12.2014р. №08-11/4688/2-14, наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 14.01.2015р., заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові заперечення, посилаючись на те, що відповідач не отримував дозвіл на забудову земельної ділянки, не оформлював договір оренди земельної ділянки та не забудовував будь-яку земельну ділянку, тому поширення на відповідача статусу забудовника земельної ділянки є безпідставним. Крім того, не погодився з розрахунком вартості позову, оскільки він проведений на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.11.2014р. «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України», однак зазначений наказ встановлює розмір опосередкованої вартості спорудження житла, яке відповідач не здійснював. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 17.10.2014 року за №ХК 142142890655, та від 17.10.2014р. №142142890664 прийняті в експлуатацію завершені реконструкцією нежитлові приміщення мансардного, першого та другого поверху в будівлі літ. «В-2» по вул. Воробйова, 10, корп. 1 в м. Харкові під житлові квартири загальною площею 528,9 кв.м. Замовником вказаної реконструкції за даними деклараціями є [PERSON] Відповідно до пункту 11-1 декларацій, інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію - не зазначається у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об'єктів без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Визначення поняття замовника будівництва надано у ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», де вказано, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Майже аналогічні положення щодо визначення поняття «замовник» містяться і в Законі України «Про архітектурну діяльність» №687-14, який відповідно до його преамбули також підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Так, відповідно до статті 1 цього Закону, замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування. Визначення поняття замовника будівництва також міститься в пункті 1.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року, зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року №319, яким встановлено, що замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку (ділянки) та яка має намір здійснювати будівництво або змінити об'єкт будівництва, у тому числі під час проведення будівництва без зовнішніх геометричних розмірів та фундаментів у плані об'єкта будівництва. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-6 визначено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Частиною 3 статті 40 Закону №3038-6 визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Зі змісту наведеного суд приходить до висновків, що вказані норми матеріального права обов'язковою умовою для виникнення у сторін правовідносин щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова встановлюють наявність у замовника будівництва у власності чи користуванні земельної ділянки, намір щодо забудови якої ним реалізується у встановленому законом порядку. Аналогічні висновки з цього приводу містяться також в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», - право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 32 Закону №3038-6. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності чи права користування земельними ділянками із земель державного або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В частинах 1 та 2 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності чи користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Відповідно до частини 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б свідчили, що відповідач, під час здійснення реконструкції вже існуючих нежитлових приміщень мансардного, першого та другого поверху в будівлі літ. «В-2» по вул. Воробйова, 10 в м. Харкові загальною площею 528,9 кв.м. набув право власності чи користування на земельну ділянку, яка розташована під зазначеним вище житловим будинком або здійснив самовільну забудову вказаної земельної ділянки, матеріалами справи не підтверджується. Інших доказів з цього приводу позивач суду не надав. Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що відповідач у справі, здійснивши реконструкцію зазначених вище нежитлових приміщень, не є замовниками будівництва в розумінні ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункту 1.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року, зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року № 319, а тому не є суб'єктом правовідносин щодо пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальні інфраструктури м. Харкова, оскільки не є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташовано вказані нежитлові приміщення, а тому і не повинен відшкодовувати позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 146215,46 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed