Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

У червня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Фладко», Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 січня 2015 року близько 16 години 50 хвилин в темний час доби, водій [PERSON] керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем «МАЗ-555102220» з причепом, який належить ПП «Фладко», здійснював рух на ньому по проїзної частині вул. Інтернаціональна, з боку вул. Гагаріна в напрямку проспекту Адмірала Луніна, в Приморському районі м. Маріуполя. В той час, коли водій [PERSON] на керованому їм автомобілі проїжджав нерегульовану ділянку проїзної частини вул. Інтернаціональна, в районі будинку № 18 по вул. Інтернаціональна, то скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди її син - [PERSON] у лікарні, від отриманих травм помер [INFO] . В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього їй, як матері померлого було завдано моральної шкоди. Посилаючись на ст. 1172, ч. ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України просила встановити розмір відшкодування моральної шкоди, яку вона зазнала у зв`язку з втратою рідної людини сина - [PERSON] , в розмірі 100000,00грн., стягнувши на її користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 3654,00грн., а з ПП «Фладко» 96346,00грн. та стягнути з ПП «Фладко» на її користь витрати по сплаті юридичної допомоги в сумі 1156,08грн., а з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 43,80грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 05.07.2019р. відповідач ПП «Фладко» надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовної заяви до ПП «Фладко» повністю. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 25.06.2015 року встановлено, у [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а саме 1,92 проміллі, що зазначено у судово-токсикологічному досліджені. Крім того, на думку відповідача ПП «Фладко» [PERSON] нехтуючи усіма Правилами безпеки дорожнього руху пересувався у темний час доби проїзною частиною, а не спеціально відведеною ділянкою дороги для пересування пішоходів. Таким чином, дії [PERSON] - це груба необережність, які стали причиною дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, на думку відповідача, позивачем не надано жодного розрахунку розміру моральної шкоди з яких міркувань він виходив визначаючи його, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання йому моральної шкоди. 10.07.2019р. позивачкою до суду надана відповідь на відзив відповідача, згідно з якою вважає доводи відповідача ПП «Фладко» безпідставними. 10.07.2019р. позивачка до суду надала заяву, якою заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути у її відсутність. 02.08.2019р. представник ПП «Фладко» Магдалиць Д.І . до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. 02.08.2019р. представник позивача до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі - [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом РАЦС Оренбургської області 11.04.1991р. (а.с. 8). Згідно з довідкою, виданою 12.05.2017р. КСН «Селище моряків», [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , що за вищезазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] на день смерті [INFO] , з ним зареєстровані - дочка [PERSON] , 2003р.н., син [PERSON] , 2006 р.н., мати [PERSON] , батько [PERSON] , [PERSON] , 1969р.н., [PERSON] , 1994р.н. (а.с. 31). Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 25 червня 2015 року слідчого ВР ДТП ДМУ ГУМВС України в Донецькій області Пономаренко О.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12015050000000148 від 26.01.2015 року, 26 січня 2015 року близько 16 години 50 хвилин в темний час доби, водій [PERSON] керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем «МАЗ-555102220», державний номер [NUMBER] , з причепом «ГКБ-3498», державний номер [NUMBER] , здійснював рух на ньому по проїжджій частині вул. Інтернаціональна, з боку вул. Гагаріна в напрямку проспекту Адмірала Луніна, в Приморському районі м. Маріуполя. В той час, коли водій [PERSON] на керованому їм автомобілі проїжджав нерегульовану ділянку проїжджій частини вул. Інтернаціональна, в районі будинку № 18 по вул. Інтернаціональна, то скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] у лікарні, від отриманих травм помер [INFO] року. Оскільки під час досудового розслідування не представилося можливим встановити об`єктивний механізм розвідку дорожньо-транспортної події та технічну можливість водієм [PERSON] запобігти наїзд на пішохода [PERSON] , тобто тим самим не встановлена об`єктивна сторона виникнення події. На підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито (а.с. 11-12). Факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано 28 січня 2015 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 104 (а.с. 9). [PERSON] працював в ПП «Фладко» з 16 квітня 2014 року. 26.01.2015 року водій [PERSON] знаходився на робочому місці та виконував рейс «сателлит -порт» з вантажем шроту, згідно подорожного листа № 0175 від 26.01.2015 року (а.с. 27, 29). Згідно з полісом №АІ/6903746 цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 30). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами 1, 4 статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі N 6-2808цс15, від 14.09.2016р. у справі N 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 344/10730/15-ц про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Аналогічний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від якого колегія суддів не вважає за необхідне відступити. Позивачка не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За роз`ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 8 вищевказаної постанови № 4 роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV, з подальшими змінами (в редакції на 26.01.2015р.) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За загальним правилом в п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як встановлено постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 266/4942/17, впродовж передбаченого Законом N 1961-IV строку страхова компанія ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 26.01.2015р., є страховим випадком. Зазначені обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.02. 2018 року та постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2018 року та, відповідно до ст. 82 ЦПК України, є преюдиціальними при розгляді даної справи (а.с. 13-21). На підставі ст. ст. 5, 22, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія має нести обов`язки згідно з укладеним з ПП «Фладко» договором обов`язкового страхування. Враховуючи, що ПП «Фладко» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, то за спричинену забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна відповідати в першу чергу страхова компанія, на чому наголошує Верховний Суд в своїх рішеннях. Так, у справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. У справі № 264/6326/15-ц (постанова від 25.07.2018р.) Верховний Суд відхилив, як безпідставні, доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася, оскільки спростовуються саме даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування. Як з`ясовано, позивачка позиваючись до суду із вимогами, пред`явленими до страховика, не відмовилася від права, наданого їй на підставі договору між страховиком і страхувальником - ПП «Фладко». Однак, незважаючи на наявні відомості про розглядуваний спір і висунуті у позові вимоги про відшкодування моральної шкоди, до теперівшнього часу в позасудовому порядку страховиком не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у такій виплаті. Та обставина, що позивачка не звернулася із заявою про страхове відшкодування до страховика на фоні нездійснення їй регламентної виплати, не позбавляє конституційного права, втіленого в ст. 55 Основного Закону України, звернутись до суду за захистом невизнаних (в даному випадку) прав позивачки. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік», на день настання страхового випадку 26.01.2015р., мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1218 гривень. Таким чином, з урахуванням чотирьох осіб, якім належить право відшкодування шкоди, батькам померлого [PERSON] та [PERSON] та його дітям, її розмір становить: 12*1218/4=3654. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП потерпілий [PERSON] помер, у зв`язку з чим позивачка як найближча його людна зазнала тяжкі душевні страждання та переживання, перенесла нервовий зрив. При цьому суд враховує, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу сприяло виникненню аварійної ситуації, в той час як вина іншого учасника ДТП, водія [PERSON] відсутня. Враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU) на користь [PERSON] у розмірі 3654,00грн., з ПП «Фладко» на користь [PERSON] - 76346,00грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду: договір № 003276 про надання професійної юридичної допомоги від 04.06.2019р., квитанції про сплату 1200,00грн., акт № 003290 виконаних робіт до договору № 003276 про надання професійної юридичної допомоги від 04.06.2019р. (а.с. 38-40). В порядку компенсації понесених витрат з правничої допомоги підлягає стягненню на користь позивачів пропорційно до задоволених позовних вимог з ПП «Фладко» - 1145,16грн. (95,43% від загальної стягнутої суми, 1200:100%*95,43%=1145,16; з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 54,84грн. (4,57% від загальної стягнутої суми, 1200:100%*4,57%=54,84). Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні становив - 1921 грн. Таким чином, ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 768,40 грн. за одну заявлену позовну вимогу. Враховуючи, що позивачкою було заявлено дві вимоги нематеріального характеру, а її звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з даними позовом, то сума судового збору за позовні вимоги [PERSON] підлягає стягненню на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог: з ПП «Фладко» у розмірі 733,29грн. (95,43% від загальної стягнутої суми, 768,40:100%*95,43%=733,29), з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 35,11 грн. (4,57% від загальної стягнутої суми, 768,40:100%*4,57%=35,11). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 23, 1166-1167, 1168, 1187 ЦК України та

Outcome: partial