Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який мешає за адресою: [ADDRESS] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Як вбачається із заявлених вимог позивач просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 травня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №179; - після розірвання шлюбу [PERSON] повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] аліменти в розпорядження [PERSON] на користь і утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, тобто по [INFO] ; Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Шкамерду К.С. та ухвалою суду від 29 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. 06.05.2019 року представник [PERSON] адвокат Яценко Ю.В. звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради Орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. Як вбачається з зустрічної позовної заяви, [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] ; та встановити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] , шляхом систематичних побачень, без присутності матері, наступним чином: - кожного вівторка та четверга з 18.00 по 21.00 год.; - кожної неділі з 12.00 по 20.00 год.; - щороку на дні народження дітей, [INFO] та 12 [INFO] , з 16.00 до 20.00 год.; - щороку в передсвятковий день свята Нового року, 31 грудня, з 12.00 год. до 17.00 год. Ухвалою суду від 07.08.2019 року було прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву [PERSON] . На підставі наказу від 16\~вересня 2019\~року № 50-ос/с Голови суду [PERSON] про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді Шкамерди К. С [PERSON] у зв`язку із закінченням терміну відрядження, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи,\~та на підставі службової службової записки помічника та секретаря судового засідання судді Шкамерди К. С.\~\~Іванової О. І. та Довгань Ж. А. здійснено перерозподіл справи. Матеріали справи надійшли до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 28.10.2019 року (головуючий суддя Домусчі Л.В.) прийнята до розгляду дана справа та призначене підготовче засідання. В підготовче засідання з`явились позивачка та її представник, які позовні вимоги підтримала та визнавали зустрічний позов. Позивачка надана уточнену позовну заяву, відповідно якої зазначено стягнення аліментів у розмірі 10000,00 грн., в підготовчому засіданні пояснили що згодні на аліменти у розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину, підтримала вимоги щодо розірвання шлюбу, повернення дошлюбного прізвища та стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 09.12.2019 року \~ закрито підготовче\~засідання по цивільній справі та призначено до судового\~розгляду по\~суті. 19.02.2020 року представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Яценко Ю.В. надала суду клопотання про приєднання до матеріалів справи Висновок органу опіки та піклування. В судове засідання 20.02.2020 року з`явились позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , представник відповідача Яценко Ю.В. Сторони підтримали позовні заяви, позивачка за первісним позовом [PERSON] визнала зустрічну позовну заяву, відповідача за первісним позовом [PERSON] висловив згоду на сплату аліментів у розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.05.2008 року в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що зроблено актовий запис №179, підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно висновку органу опіки та піклування №01-11/70/1 вих. від 04.02.2020 року визначено способі участі гр. [PERSON] у виховані малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми щовівторка та щочетверга з 18:00 год. до 21:00 год., першої та третьої суботи місяці з 09:00 год. до 21:00 год., а також, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Подружні стосунки припинені з травня 2018 року, про що зазначено у позовній заяві та визнано відповідачем. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, та згодою позивача, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами сімейне життя погіршилось, в сім`ї частко виникали сварки та сторони мають різні погляди на життя, надавався сторонам строк на примирення, однак досягти примирення сторони не змогли. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги пояснення сторін, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене суд вважає за можливе відновити прізвище позивачки на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 т.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 27.02.2019 року. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного та згоди відподача суд вважає можливим позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити, стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 5000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) на кожну дитину із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 01 лютого 2020 року до досягнення дітьми повноліття, тобто до повноліття [PERSON] [INFO] та повноліття [PERSON] [INFO] . Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Щодо спору з приводу зустрічей батька з дітьми: Судом встановлено, що між сторонами з цього приводу існує спір. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. За змістом статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Із системного тлумачення частини першої статті 3 Конвенції, статей 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання батька бачитись зі своїми дітьми, що у нього з дітьми дуже добрі родинні стосунки, приймати безпосередню та активну участь у їх вихованні, спілкуватися із ним, а також висновок органу опіки та піклування Приморської рай адміністрації ОМР №01-11/70/1 вих. від 04.02.2020 року визначено способі участі гр. [PERSON] у виховані малолітніх дітей. Суд враховує, що діти мають природну потребу спілкуватися з батьком. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дітей негативний напрямок, тому для формування особистості дітей необхідне спілкування з обома батьками, враховуючи висновок органу опіки та піклування та визнання його відповідачем, суд задовольняє зустрічну позовну заяву частково відповідно до висновку органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840,80 грн. Також позивачка [PERSON] понесла витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., тому зазначена сума підлягає до стягнення з відповідача до позивача за первісним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial