Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

03.03.2017 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до відповідача [PERSON] за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 14.08.2015 року у сумі 39198,07 грн., та судових витрат по справі. 18.04.2017 року Новобузьким районним судом ухвалено заочне рішення, яким вказані вище позовні вимоги задоволенні повністю. 18.11.2019 року за ухвалою суду вищезазначене заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов згідно з яким [PERSON] пред`явлений до нього позов не визнав. Зокрема, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, факту надання кредиту та його розміру і факту заборгованості за таким кредитом та заборгованості по сплаті відсотків та штрафу. Крім цього наголосив, що оскільки зазначена позивачем заборгованість виникла 14.08.2015 року то строк позовної давності для стягнення штрафу, передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України, на час звернення позивача до суду сплив, а тому з цих підстав просив вимоги позивача про стягнення штрафу залишити без задоволення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом останній направив до суду письмову заяву за якою просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності. Посилаючись на поданий раніше відзив на позов, просив у задоволенні його позову відмовити. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та відзив на неї, дослідивши письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. 12.05.2016 року між позивачем та відповідачем укладено Генеральну угоду (далі угоду) про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, згідно якої позивачем зменшена заборгованість за чотирма кредитними договорами, встановлено станом на день укладення Генеральної угоди єдину для всіх даних кредитних договорів суму заборгованості у загальному розмірі 27021,82 грн., яку за умовами п 2.1. угоди надано відповідачеві на умовах кредиту у вигляді встановленого кредитної лінії на платіжну картку строком на 24 місяці з 14.08.2015 року по 31.08.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць (18% на рік) на суму залишку заборгованості. Погашення боргу здійснюється в період з 01 по 25 число кожного місяця в розмірі щомісячного фіксованого платежу у сумі 1352,17 грн. (а.с. 9) При цьому, згідно положень п. 2.2 угоди, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 31 день, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 7128,23 грн. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконував в повному обсязі, у зв`язку з чим\~станом на 07.12.2016\~року, за наданим позивачем розрахунком (а.с.7), у нього виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 39198,07 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом\~26787,70 грн.; 2. заборгованість за відсотками за користування кредитом 5288,50 грн.; 3.\~штраф 7121,87 грн. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Виходячи з вимог статей\~526\~і\~527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Між тим, під час вивчення наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, суд дійшов переконання про невірний порядок її нарахування. Так, за умовами п 2.1. угоди, відповідачеві видано строковий кредит у розмірі 27021,82 грн., що і є по суті тілом кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом повинні були нараховуватися Банком за період з 14.08.2015 року по 07.12.2016 року (481 день), виходячи із 18 % річних (1,5% місячних х12), про що також було безпосередньо зазначено у п. 2.1 угоди від 14.08.2015 року. Відтак, розмір\~заборгованості за відсотками в [PERSON] перед Банком станом на 07.12.2016 року становить\~6\~498,75 грн. (27021,82 грн. х 18 % : 360 днів х 481 день) (де: 27021,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 481 - кількість днів, за яку нараховується\~\~заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.\~546\~та ст.549 ЦК України\~виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Крім того,\~відповідно до\~п.\~2.2.\~Галузевої угоди,\~сторонами визначений\~штраф у\~розмірі 7128,23 грн., який нараховується позичальнику починаючи з 32-го дня у разі прострочення ним виконання зобов`язання. Відтак, підписуючи дану угоду, відповідач погодився з тим, що у разі виникнення даного порушення позивач має право застосувати до нього відповідний вид неустойки у чітко визначеному розмірі. Факт прострочення виконання зобов`язання встановлено розрахунком банку та самим відповідачем, а тому нарахування штрафу позивачем у розмірі 7128,23 грн., суд знаходить правомірним. Отже, загальна сума заборгованості відповідача за угодою від 14.08.2016 року станом на 07.12.2016 року становила б 40648,80 грн. (27021,82 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 6\~498,75 грн. - заборгованості за відсотками та 7128,23 грн. штрафу) лише за умови, коли б [PERSON] взагалі не сплачував кредит. Але відповідачем [PERSON] насправді вносилися платежі в рахунок погашення боргу, насамперед, як видно зі згаданого вище розрахунку заборгованості, останнім за період з 09.11.2015 року по 07.12.2016 року погашено кредит у загальному розмірі 16422 грн. З врахуванням цього, станом на 07.12.2016 року заборгованість відповідача перед банком складає 24226,80 грн. (40648,80 грн. 16422 грн.) За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором (Генеральною угодою) від 14.08.2015 року підлягать задоволенню саме у цьому розмірі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, за якою вказано про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування домовленості сторін про сплату відсотків, та неустойки надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору. Між тим, на відміну від анкети-заяви, на якій саме і акцентовано увагу у згадані правовій позиції Верховного Суду, Генеральна угода, яка укладена між сторонами 14.08.2015 року, якраз містить чітко визначені і тіло кредиту, і відсотки (1,5 місячних), і відповідальність за несвоєчасну сплату боргу, яка встановлена у виді фіксованого штрафу. В силу\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~3\~та ст.\~627 Цивільного кодексу України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, на момент підписання договору, його істотні умови позивачем були погоджені та прийняті, протягом дії договору їх змінено не було, доказів відсутності волевиявлення позивача на його укладення не надано. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Вирішуючи позицію позивача щодо спливу строків спеціальної позовної давності стосовно вимог про стягнення суми штрафу, суд дійшов такого. Статтями 526, 258\~ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Спеціальна позовна давність для стягнення неустойки встановлюється тривалістю в один рік. Згідно положень п. 2.2 угоди, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 31 день, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 7128,23 грн. З розрахунку заборгованості, що маються у справі, вбачається, що відповідач [PERSON] востаннє вніс кошти в рахунок погашення кредиту (1493 грн.) ще 07.12.2016 року. Зважаючи на те, що відповідач за умовами вказаного договору щодо щомісячного погашення кредитних коштів, повинен був внести черговий платіж до 25.01.2017 року, а тому у зв`язку з невиконанням вказаного зобов`язання саме з 27.02.2017 року (25.01.2017 року + 31 день) почав свій перебіг строк спеціальної позовної давності. Відтак, приймаючи до уваги те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явив відповідний позов 03.03.2017 року, а тому спеціальний строк позовної давності передбачений п. 1 ч. 2 ст.\~258\~ЦК України не сплив. За таких умов доводи відповідача щодо спливу строків спеціальної позовної давності та наявності підстав для застосування наслідків спливу такого строку не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але\~ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 61,81% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 972,96 грн. судового збору.

Outcome: partial