Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання. На обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, що рішенням Полонського районного суду на його користь було стягнуто з [PERSON] борг за договором позики та судовий збір, всього на суму 13021грн.60 коп. Рішення суду набрало законної сили 18.02.2016року та було звернуто до примусового виконання. Станом на 10.09.2019 року рішення суду не виконано, борг не повернуто, лише 07.07.2017 року [PERSON] повернула 2350грн. У зв`язку з цим просить стягнути: -три відсотки річних за період з 18.02.2016 року по 07.07.2017року 540,08грн. та з 08.07.2017 року по 10.09.2019 року 850,86грн. Всього - 1390,94грн. -відсотки з урахування індексу інфляції за період з 18.02.2016 року по 31.12.2016 року -1402,92грн., та з 01.01.2017року по 07.07.2017року - 1574,60грн. і 08.07.2017 року по 10.09.2019року -6300,61грн. Всього -9278,13грн. -а також сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40грн. 18.09.2019року ухвалою було відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідно до якого [PERSON] просила закрити провадження у даній справі відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки є рішення яке набрало законної сили і зазначена сума в позові уже стягнута судом. Суд дослідивши усі письмові докази та встановивши всі фактичні обставини приходить до наступного. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.02.2016 року по 10.09.2019 року за невиконання грошового зобов`язання щодо сплати боргу та судового збору, підтверджених рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 14.12.2015 року, яке набрало законної сили від 18.02.2016 року про стягнення з відповідачки на користь позивача 12778грн. суми боргу за договором позики та 243грн.60коп. судового збору, а всього 13021грн.60коп. 07.07.2017року відповідачкою частково було погашено борг на суму 2350грн., тому на даний час [PERSON] має грошове зобов`язання перед [PERSON] в розмірі 10 671,6грн. Будь-які інші рішення з таким самим предметом спору між цими ж сторонами судами не приймалися. З огляду на те, що відповідачка порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Тому суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. Така права позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по цивільній справі № 686/21962/15-ц, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні відповідних норм права. З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню, оскільки суд перевіривши розмір заборгованості відповідача, дослідивши подані докази у даному випадку - зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, перевіривши їх, та оцінюючи в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами вбачає, що у розрахунку наданого суду позивачем, [PERSON] допустився описки та арифметичної помилки, яка потягнула збільшення суми 3% річних та інфляційних втрат, а тому до задоволення підлягає стягненню: -3% річних у розмірі - 1236 грн. 31 коп. (за період 18.02.2016 року по 06.07.2017 року -505днів, 3%*505/366*13021,60грн.= 539,01грн.), (07.07.2017 року частково погашено борг на суму 2350грн., тому 13021,60 -2350= 10671,60 грн.) за період з 07.07.2017 року по 09.09.2019 року -795днів, 3% *795/365*10671,60грн.=697,31грн.) - інфляційні витрати- 7742 грн.03 коп. (за період з 18.02.2016 року по 31.12.2016 року -318дн., індекс інфляції 112,4%, тому 318/366*12,4%*13021,60=1402грн, за період 01.01.2017року по 06.07.2017року -187днів, інд.інфл.101,8%, тому 188/31*1,8*13021,60=1413,89грн., (07.07.2017 року частково погашено борг на суму 2350грн., тому 13021,60 -2350= 10671,60грн.) за період 07.07.2017 року по 09.09.2019 року. -795днів, інд.інфл. 101,8%, тому 795/31*1,8%*10671,60=4926,14грн.) Що стосується доводів відповідачки наданих у відзиві, щодо закриття даного провадження у зв`язку з тим, що є рішення між тими самими сторонами і про той самий предмет, не заслуговують на увагу, оскільки спростовується вищенаведеними доказами, будь-яких інших доказів [PERSON] суду не надала. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог ( в даному випадку задоволено на 0,84%, тому підлягає до стягненню сума 646грн.63коп.)

Outcome: partial