Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2000 році позивачка зареєструвала відповідача за своїм місцем проживання: [ADDRESS]. 15.06.2002р. сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано 10.11.2011р. З листопада 2011 року відповідач у квартирі не проживає та на даний час мешкає за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення в газеті «Житомирщина» від 24.11.2015р. №122-123 (20488). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши позивача, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 30.11.1999р. квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с.4). Відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2011р. у справі №2-3405/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15.06.2002р., актовий запис №686 (а.с.6). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 26.01.2013р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що ВДРАЦС Житомирського МУЮ вчинено актовий запис №74 (а.с.7). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу «[PERSON]». Згідно довідки КП «ВЖРЕП №16» №369 від 09.06.2015р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], дочка - [PERSON], колишній чоловік - [PERSON], онука - [PERSON] (а.с.5). В судовому засіданні позивачкою було надано акт КП «ВЖРЕП №16» №80 від 26.11.2015р., складений за результатами перевірки квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з січня 2011 року (а.с.32). Вказаний факт також підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відновлення порушеного права власності позивача на квартиру, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Щодо вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS], слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації у вказаній вище квартирі слід відмовити.

Outcome: partial