Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, просила стягнути з відповідача розмір матеріальних збитків за пошкодження автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , який становить 65 988,21 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а також судовий збір. 03 червня 2019 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково та стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ) розмір матеріальних збитків за пошкодження автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] - 65 988 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 21 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а також судові витрати у розмірі 2 459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 88 копійок. 17 жовтня 201 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Дідик С.В. подано до суду заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року по справі № 522/20552/17, в яких вказали, що [PERSON] не отримував позовної заяви та не був обізнаний про суть даної справи. Відповідач не згоден з порядком розрахунку та розміром матеріального збитку, а також вважає за необхідне вирішити питання про передачу йому пошкодженого майна (деталей автомобіля) після відшкодування ним збитків. Вказав і на безпідставність стягнення моральної шкоди та на те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи. 14 листопада 2019 року ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 червня 2019 року задоволено та заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди скасовано і призначено справу до судового розгляду. 16 липня 2020 року на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Макарова І.М. про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти повернення деталей та запчастин, які просить повернути відповідач не заперечують. 08 липня 2020 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дідик Світлани Валеріївни надійшли на електронну пошту суду пояснення щодо деталей, які мають бути повернені, в яких також просили, при ухваленні рішення, врахувати незгоду відповідача щодо стягнення з останнього моральної шкоди та судового збору з підстав зазначених в заяві про перегляд заочного рішення, зміст якого підтримують в повному обсязі. Відповідно, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди та судового збору. Проти задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди не заперечують, оскільки дійсно мала місце дорожньо - транспортна пригода, яка сталася з вини [PERSON] . Крім того, просила суд, судове засідання, призначене на 17 липня 2020 року о «10» год. «30» хв. проводити без участі сторони відповідача. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року о 12 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Шевроле, номерний знак [NUMBER] , по вул. Манежній в м. Одесі при повороті ліворуч опинився на смузі зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Субару Форестер, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п. 10.5 Правил дорожнього руху. Вказані обставини підтверджуються копією постанови Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року. Відповідно до вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] відмовився у добровільному порядку усунути численні механічні пошкодження на автомобілі позивача шляхом відшкодування вартості збитків, врегулювання даного питання мирним шляхом не є можливим, що стало причиною для звернення позивачки до суду. 16 листопада 2016 року був складений Звіт СПД [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (КТЗ), де загальна сума ремонту транспортного засобу марки Субару Форестер, реєстраційний номер [NUMBER] складала 116 550,46 грн. (сто шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 46 копійок). 02 березня 2017 року позивач звернулась до станції технічного обслуговування ТОВ «НЕКСО-Україна» з метою ремонту транспортного засобу Згідно рахунку-фактури № 132 від 02 березня 2017 року та акту виконаних робіт № 81 від 02 березня 2017 року станції технічного обслуговування, вартість відновлювального ремонту автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням ПДВ становить - 109 978,80 грн. (сто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень 80 копійок). 16 червня 2017 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі - 43990,59 грн. (сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 59 коп.) частина відшкодування загального матеріального збитку та виплатило 04 липня 2017 року вищезазначену суму. Відповідно до Звіту СПД [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (КТЗ), залишились невідшкодовані збитки відновлювального ремонту автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), а саме - 65 988,21 грн. (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 21 коп.). Судом встановлено, що позивачем доведено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому спричинена матеріальна шкода в розмірі 65 988,21 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] не оспорює суму шкоди. Між тим, щодо твердження відповідача про передачу йому пошкодженого майна (деталей автомобіля) після відшкодування ним збитків, суд, з урахуванням думки позивача з цього приводу, вважає можливим повернути деталі, агрегати та частини автомобіля, які були замінені на СТО та не були знищені в процесі ДТП, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Аналогічна позиція міститься також в роз`ясненнях, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №04 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення за пошкодження автомобіля доведені та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.), суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або витрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення. Оскільки протиправність дій відповідача, які позивач зазначає як підставу для стягнення моральної шкоди, судом встановлена, суд, враховуючи доведену глибину моральних страждань позивача, які викликані фактом ДТП та її наслідками, доходить висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Суд приймає до уваги, що з вини відповідача позивач тривалий час не може вирішити питання щодо відшкодування завданих збитків. Разом з тим, суд вважає неспроможними твердження відповідача у заяві про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року щодо необґрунтованості вимоги про відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2016 року постановою Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень, тобто було встановлено факт спричинення шкоди позивачу та вину відповідача. При цьому, суд, з урахуванням всіх обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку за необхідне стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь позивача замість 20000 грн. лише 3000 (три тисячі) грн., оскільки на думку суду, ця сума відповідає принципу розумності та справедливості. Водночас, суд враховує правовий висновок ВСУ викладений по справі № 6-1435цс17 від 27 вересня 2017 року, за яким суди мають виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. Відтак, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про безпідставність стягнення моральної шкоди. Водночас, відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд у заочному рішенні від 03.06.2019 року стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі - 2 459, 88 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень вісімдесят вісім копійок). Однак, як стверджує відповідач, він є інвалідом ІІ групи та на підтвердження чого надав копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 956209 від 26.09.2012 року (а.с. 153). Так, суд перевіривши, що [PERSON] дійсно має другу групу інвалідності з причиною інвалідності «загальне захворювання» та відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року є особою з інвалідністю II групи, яка від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється, прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення на її користь судового збору задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову.

Outcome: partial