Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

18 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 405,59 дол. США, станом на 31.08.2018 року, яка складається з: 801,81 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 520,00 дол. США - заборгованість за пенею та комісією, 17,69 дол. США - штраф (фіксована частина), 66,09 дол. США - штраф (процентна складова). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору б/н від 01 лютого 2008 року надав, а [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмрі 1 400,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з тим, що позичальник не виконує свої зобов`язання по договору виникла прострочена заборгованість, яка станом на 31.08.2018 року становить 4 038,53 дол. США, яка складається з: 843,65 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 2 154,88 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 040,00 дол. США - заборгованість за пенею та комісією. Від цією суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.08.2014 року, якою з відповідача [PERSON] на користь банку стягнуто 2 896,42 дол. США, з яких: 843,65 дол. США - заборгованість за кредитом, 1 353,07 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 520,00 дол. США - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 43,86 дол. США - штраф (фіксована частина), 135,84 дол. США - штраф (процентна складова), різниця становить 1 321,81 дол. США. Також відповідно до п 8.6 умов та правил надання банківських послуг підлягають стягненню штрафи: 17,69 дол. США - штраф (фіксована частина), 66,09 % штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи 01 лютого 2008 року відповідач підписав заяву позичальника та отримав кредит у розмірі 1 400,00 дол. США. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.08.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість у сумі 2 896 доларів США 42 центи, що становить за офіційним курсом НБ України 33 019 (тридцять три тисячі дев`ятнадцять) грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 330 (триста тридцять) грн. 19 коп. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 31.08.2018 року виникла заборгованість в розмірі 1 405,59 дол. США, яка складається з 801,81 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 520,00 дол. США - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 17,69 дол. США - штраф (фіксована частина), 66,09 дол. США - штраф (процентна складова). Таким чином, з часу винесення зазначеного рішення суду про стягнення заборгованості, договірні відносини між сторонами не були припинені, і виникла нова заборгованість, яка складається з 808,81 долар США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 520 доларів США - заборгованість за пенею і комісією, 17,69 доларів США - штраф (фіксована частина), 66,09 доларів США штраф (процентна складова. Цей розрахунок не оспорювався відповідачем, у ньому відображено суму заборгованості за відсотками, яка виникла з часу постановлення рішення суду від 26 серпня 2014 року про стягнення заборгованості. Також сторони не надали суду доказів того, що зазначений кредитний договір та зобов`язання які виникли у зв`язку з його уклажденням припинені. Тому суд вважає встановленим, що цей договір чинний, строк кредитування, якій визначений відповідно до його умов, не завершився. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Про ознайомлення із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що 01.02.2008 року розписався в заяві. Отже, подавши заяву від 01.02.2008 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника, умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо вимог про стягнення з відповідача 520,00 дол. США - заборгованість за пенею та комісією суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород. У той самий час, згідно з умовами кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання за договором, тобто і за - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладе, вимога Банку про стягнення заборгованості за пенею задоволенню не підлягає. У разі порушення боржником зобов`язання він, відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Щодо стягнення штрафів суд зазначає, що умовами кредитного договору передбачено обов`язок відповідача сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, тому, враховуючи задоволення позову в частині тіла кредиту та стягнення відсотків за користування кредитом з відповідача підлягає стягненню штраф (фіксована частина) в розмірі 17,69 дол. США та 5% від 801,81 дол. США (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) х 5%, що становить 40,09 дол. США. Оскільки, на день розгляду справи, зі сторони відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за кредитним договором відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підляє стягненню борг у валюті, в якій він отримував кредит. Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 885,59 дол. США, яка складається з: 801,81 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17,69 дол. США - штраф (фіксована частина), 66,09 дол. США - штраф (процентна складова). Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 110 грн. 06 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial