Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

23.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду та просив ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] , яку прийняв у спадщину після смерті бабусі [PERSON] . За життя [PERSON] тимчасова погодилася зареєструвати у даній квартирі відповідачів. Останні ні з ким з співвласників будинку не перебувають у родинних відносинах та не являються членами їх сім`ї. Також вказав, що відповідачі фактично у квартирі не проживають. Той факт, що останні зареєстровані у спірній квартирі заважає йому повноцінно нею користуватися та розпоряджатися, а тому він звернувся до суду з даним позовом. 02.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено перше судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 05.08.2021 року позивачем подано до суду заяву проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 25.08.2021 року позивачем подано до суду клопотання про виклик свідків та приєднання до матеріалів справи ряду письмових доказів. 25.08.2021 року постановлено у справі ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, щодо задоволення клопотання позивача про перехід до загального позовному провадження, перше судове засідання замінено підготовчим судовим засіданням. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням відповідача [PERSON] з різних підстав. 01.12.2021 року закінчено підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, які просили задовольнити. Представник відповідачів та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем [PERSON] зареєстровано право власність на квартиру [ADDRESS] . Підставою для реєстрації стало: свідоцтво про право на спадщину за законом, серії та номер 504, видане 12.05.2021 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.5-7). Відповідно до інформаційної довідки Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 1188 від 31.05.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Із акту депутата Новоград-Волинської міської ради від 07.06.2021 року слідує, що починаючи з квітня 2020 року у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають (а.с.9). З метою врегулювання даного спору позивач [PERSON] звернувся до Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, яке за № 3081 від 23.12.2021 року повідомило, що його звернення буде повторно розглянуте на підставі підпункту 2 пункту 1 статті 18 закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" після прийняття відповідного порядку. Разом з тим, встановлено згідно довідок Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 5343, № 5344, № 5345 та № 5346 від 10.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані по теперішній час також неповнолітні діти відповідача [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] , з 06.02.2007 року, [PERSON] , [INFO] , з 23.11.2010 року, [PERSON] , [INFO] , з 26.03.2013 року, та [PERSON] , [INFO] , з 25.11.2014 року. Відповідно до довідки служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 1334 від 09.09.2021 року дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У свою ж чергу, позивачем подано до суду відповідь № 2112 від 09.09.2021 на запит адвоката (представника позивача), з якого слідує, що за відомостями Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області інформація про місце реєстрації неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутня. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем також подано до суду: фотознімки спірної квартири (а.с.12,60-65), відповідь Новоград-Волиського відділення АТ "Житомиргаз" від 05.11.2021 року з якої слідує, що за адресою: [ADDRESS] , послуги із газопостачання не надаються, не зареєстровано особового рахунку, не укладено догорів на розподіл природного газу (а.с.56); відповідь ТОВ "Житомирська області енергопостачальна компанія" № 1503 від 10.11.2021 року, згідно якої на даний час не здійснюється постачання електроенергії до квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.57); відповідь КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" № 1095 від 08.11.2021 року, з якої слідує, що підприємство не здійснює надання з постачання теплової енергій за адресою: [ADDRESS] (а.с.58); відповідь ВУВКГ Новоград-Волинської міської ради № 563 від 05.11.2021 року, згідно якої за адресою: [ADDRESS] не надаються послуги водопостачання та водовідведення (а.с.59). Свідки у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідачі у квартирі не проживають, з`являються дуже рідко. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Частиною першою статті 383 ЦК Українита, статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З урахуванням вимог закону у цілому, суд приходить до переконання, що малолітній діти відповідача [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , не можуть самостійно обирати місце проживання. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі на законних підставах, а саме зі згоди попереднього власника були зареєстровані у спірному житловому приміщення. При цьому, малолітній діти відповідача [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі за місцем реєстраційного обліку їх матері ще до подання позивачем до суду позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16 (провадження № 14-298цс19) вказано, що: «сам факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання». Встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані у спірному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не мають іншого житла на момент подання позову про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, що дає підстави вважати, що останні мають достатні та тривалі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірне майно є їх єдиним житлом у розумінні статті 8 Конвенції. Відтак, відповідачі не є такими, що самоправно вселились у спірну квартиру, останні зареєстровані у ній з дозволу попереднього власника та приймаючи у спадщину дану квартиру від своєї матері позивач знав, що у квартирі зареєстровані відповідачі, які набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб. Таким чином, позивач при прийнятті спадщина міг знати та знав про характер та обсяг прав, які мають відповідачі на житлову нерухомість. Тому суд відмовляє у задоволенні позову позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. При цьому, суд не бере до уваги довідку та інформацію Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, поданих до суду позивачем у справі, щодо відсутності відомостей про реєстрацію неповнолітніх дітей відповідача [PERSON] у спірній квартирі, оскільки відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. Разом з тим, не знайшов свого підтвердження і акт депутата міської ради, оскільки згідно довідки служби у справах дітей відповідач [PERSON] , разом з неповнолітньою [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

Outcome: dismissed