Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON], який діє, як представник за дорученням від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як законного представника в інтересах неповнолітнього [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого майна, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом (у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). Позовні вимоги мотивує тим, що з громадянином [PERSON], [INFO], громадянка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2008 року. Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2014 року (справа№305/1275/14-ц) даний шлюб було розірвано, а рішення суду 08 липня 2014 року набуло законної сили. При реєстрації розірвання шлюбу позивачкою було залишене прізвище взяте нею при реєстрації шлюбу, - «[PERSON]», однак 03 березня 2017 року нею було змінено прізвище на «[PERSON]». [INFO] громадянин [PERSON] помер, про що Міською адміністрацією міста Прага-10 (десятий район) в книгу реєстрації актів громадянського стану про смерть внесено відповідний запис за №650 від 22 жовтня 2016 року. У відповідності до положень частини і статті 1220 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) відкрилася спадщина на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності громадянину [PERSON] чи на яке він мав відповідне право. Таким спадковим майном являється: житлова квартира [ADDRESS], загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] (індексний номер витягу: 3480280), сформованим та виданим 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С.; земельна ділянка площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (індексний номер довідки: 59021167), сформованою та виданою 13 травня 2016 року державним реєстратором [PERSON] Дане нерухоме майно, згідно зазначених правовстановлюючих документів, в 1/1 (одній цілій) частині належало на праві приватної власності спадкодавцю, [PERSON], право власності на яке він набув в порядку частини і статті 328 Цивільного кодексу України (підстави набуття права власності), та в порядку положень статей 116-118 Земельного кодексу України (підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності). За свого життя спадкодавець, [PERSON], заповітних розпоряджень (заповітів) не складав, у зв'язку із чим спадкування здійснюється в порядку положень Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». 25 січня 2018 року позивачка звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області (м. Рахів, вулиця Миру, будинок №1, Закарпатської області), тобто, за місцем знаходження спадкового майна із відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Заява зареєстрована в спадковому реєстрі за №61910946, нотаріусом відкрита спадкова справа за №20/2018. Однак, у видачі такого правовстановлюючого документу позивачці, [PERSON], Державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Пріц О.І. було відмовлено в зв'язку із відсутністю родинних зв'язків спадкодавця і спадкоємця, про що зазначено в постанові нотаріуса №2 від 25 січня 2018 року. Нерухоме майно, яке набуте позивачкою за час її спільного проживання зі спадкодавцем, [PERSON], в зареєстрованому шлюбі (з 09.09.2008 по 08.07.2014), що складається із житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, являється спільним сумісним майном, як майном подружжя, в рівних частинах з часу його придбання. Оскільки, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER], дане майно в 1/1 (одній цілій) частині є зареєстрованим за [PERSON] і відносно цього майна виник спір, тому вищевказане майно, у відповіднсті до статті 392 Цивільного кодексу України, слід визнати спільним сумісним майном з наступним визнанням за позивачкою права власності на його 1/2 (одну другу) частину. Нерухоме майно, яке набуте громадянином [PERSON] під час його перебування у шлюбі з позивачкою, що складається із земельної ділянки площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, у відповідності до положень пункту 5 частини і статті 57 Сімейного кодексу України являється майном, що є особистою приватною власністю чоловіка, його ж спадкодавця, [PERSON], на яке розповсюджуються положення Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». Відповідно до записів у свідоцтві про смерть UL 344709 cпадкодавця, [PERSON], виданого 22 жовтня 2016 року міською адміністрацією міста Прага-10, та в паспорті громадянина України [NUMBER], виданого 12. січня 1998 року Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області на ім'я громадянина [PERSON], [INFO], вбачається, що останній був зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 16 вересня 2012 року і зазначена адреса місця проживання, реєстрації cпадкодавця останнім до дня його смерті не змінювалася. Відомості про його виселення та/чи зняття з реєстрації місця проживання відсутні. Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивачки, [PERSON], [INFO], остання є зареєстрованою за адресою: будинок [ADDRESS] з 14 вересня 2010 року. Виходячи із даних об'єктивних обставин, громадянка [PERSON], набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (частина і статті 1264 Цивільного кодексу України), та як особа, яка таку спадщину прийняла, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частина з статті 1268 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи те, що на час відкриття спадщини спадкоємці 1-3 (першої-третьої) черг спадкоємців за законом, якими являються: сестра, [PERSON], [INFO], яка мешкає в [ADDRESS]; брат, [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS]; сестра, [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS] та громадянка [PERSON], 1982 року народження, мешканка [ADDRESS], як законний представник неповнолітнього [PERSON], [INFO], спадщину не прийняли, оскільки, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали і заяв, протягом строку, визначеного положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України, до нотаріальної контори за місцем розташування нерухомого майна не подавали, то спадщину після смерті громадянина [PERSON] в 1/1 (одній цілій) частині в порядку положень частини 4 статті 1264 (четверта черга спадкоємців за законом), частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України (постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини) прийняв лише один спадкоємець за законом, а саме - [PERSON], вона же позивачка, так як на час відкриття цієї спадщини лише вона постійно проживала разом зі спадкодавцем за місцем її/його реєстрації: [ADDRESS], Україна. Таким чином, матеріалами даного цивільного позову доводиться той факт, що спадкоємцем всього спадкового майна, в тому числі, нерухомого, зокрема: 1/2 (однієї другої) частини житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів; 1/1 (однієї цілої частини) земельної ділянки площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, являється спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом, [PERSON], яка в порядку частини і статті 1264, частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутності її відмови від спадщини протягом строку, визначеного положеннями частини і статті 1270 цього ж Кодексу. Звернення ж позивачки до суду із вимогою визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в відповідних частинах зумовлене невизнанням її права на отримання правовстановлюючих документів, зокрема, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю родинних зв'язків спадкодавця зі спадкоємцем, про що прямо зазначено державним нотаріусом у виданій ним постанові №2 від 25 січня 2018 року.Таким чином, об'єктивними обставинами справи та належними і допустимими доказами доводиться факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем більше п'яти років на час відкриття спадщини, факт постійного її проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а враховуючи те, що вирішення питання, яке являється предметом цивільного позову, іншим правовим шляхом не являється можливим із-за наявності правового спору між сторонами справи. Позивачка в порядку частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України звертається до суду із заявою для прийняття відповідного рішення, в тому числі, про встановлення юридичного факту та визнання за нею відповідного цивільного права. В судовому засіданні, представник позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. В своїх показах зазначив, що житлова квартира [ADDRESS], являється спільною сумісною власністю його довірительки [PERSON] та померлого [PERSON], оскільки придбана під час перебування останніх у шлюбі. В зв'язку з наведеним, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири, як спільну сумісну власність подружжя. Окрім того, вважає що гр. [PERSON] набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та як особа, яка таку спадщину прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Поряд з цим визнав, що неповнолітній [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, у відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Однак зазначив, що не буде зменшувати позовні вимоги, оскільки його довірителька домовилася із законним представником неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] про відсутність претензій з їх боку на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. З вище наведених підстав просив позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачкою. Представник відповідача Рахівської міської ради Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з'явився, однак міський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. За наявності належних доказів, проти задоволення позову не заперечують. Представник відповідача Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з'явився, сільський голова [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що виконавчий комітет підтримує позовні вимоги [PERSON] Просив розглянути справу без представників Білинської сільської ради. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину своєї неявки суд не повідомили, відзиву на день судового розгляду справи, не надали. Законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Однак, просила залишити її сину [PERSON] право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] та яке належить йому по закону. На запитання представника позивача [PERSON] про те, чи визнає вона той факт, що її колишній чоловік [PERSON] та позивачка по справі [PERSON] проживали разом однією сім'єю протягом останніх п'яти років до дня смерті [PERSON], відповіла, що не цікавилася тим як вони жили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Пріц О.І. надала клопотання про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Даскало Г.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, у зв'язку з перебуванням у відпустці. Свідок [PERSON], в судовому засіданні ствердила, що проживає в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS], в якому у травні 2013 року, що [PERSON] та [PERSON] купили квартиру у будинку, де проживали разом до вересня 2016 року. Свідок [PERSON], ствердила, що вона являється сусідкою позивачки по вулиці Комарова. Зазначила, що громадяни [PERSON] та [PERSON], як подружжя дуже добре жили, періодично виїзджали у Чеську Республіку. Разом жили до смерті [PERSON] Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON] 09 вересня 2008 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 101. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1275/14-ц від 27 червня 2014 року, яке набуло законної сили 08 липня 2014 року шлюб було розірвано. Вище наведене підтверджується Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00017169184 щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданим 04 жовтня 2016 року Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області. При реєстрації розірвання шлюбу позивачкою було залишене прізвище, взяте нею при реєстрації шлюбу, - «[PERSON]», однак 03 березня 2017 року нею було змінено прізвище на «[PERSON]», про що зазначеним вище Відділом було складено запис акта про зміну імені №18 від 03 березня 2017 року. [INFO] громадянин [PERSON] помер, про що Міською адміністрацією міста Праги-10 (десятий район) в книгу реєстрації актів громадянського стану про смерть внесено відповідний запис за №650 від 22 жовтня 2016 року. Судом встановлено, що у період перебування позивачки [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі (з 09.09.2008 по 08.07.2014), останнім 16.05.2013 було набуто у власність, на підставі договору купівлі-продажу житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] (індексний номер витягу: 3480280), сформованим та виданим 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С . Позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 09.09.2008 по 08.07.2014, отже дані цивільні правовідносини слід врегульовувати нормами діючих Цивільного та Сімейного кодексів України. Так, відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та поділу законодавцем визначено нормами статей 368-369, статті 372 Цивільного кодексу України, згідно яких: Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень пунктів 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Разом із зазначеним, у відповідності до положень статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Проаналізувавши вище наведені норми закону, суд, приходить до висновку, що вищевказана житлова квартира, являється спільним сумісним майном, як майном подружжя, в рівних частинах з часу її придбання. У зв'язку з наведеним, позовна вимога про визнання житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 51,66 квадратних метрів, спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири підлягає задоволенню. Окрім того, судом встановлено, що після смерті громадянина [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі: - на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 51,66 квадратних метрів; - на земельну ділянку площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, яка, як стверджує сама позивачка у позовній заяві, у відповідності до положень пункту 5 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, являється майном, що є особистою приватною власністю її чоловіка, його ж спадкодавця, [PERSON], на яке розповсюджуються положення Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». Право власності нині померлого [PERSON] на вищенаведену земельну ділянку підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (індексний номер довідки: 59021167), сформованою та виданою 13 травня 2016 року державним реєстратором [PERSON] Спадщина за померлим [PERSON] відкрилася [INFO], отже дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За свого життя спадкодавець, [PERSON], заповітних розпоряджень (заповітів) не складав, що стверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №50732628 від 30.01.2018. У зв'язку із наведеним спадкування здійснюється в порядку положень Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». Відповідно до ст.ст. 1261, 1262, 1263, 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів справи, судом встановлено, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом являється його неповнолітній син, відповідач по справі [PERSON], [INFO]. Спадкоємцями другої черги являються відповідачі по справі: брат [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO] та сестра [PERSON], [INFO]. Вищевказана обставина підтверджується довідкою №113 виданою 26.01.2018 року виконавчим комітетом Білинської сільської ради. Ступінь родинних зв'язків неповнолітнього [PERSON] та спадкодавця [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим повторно 20 вересня 2013 року. У позовній заяві представник позивачки [PERSON] посилається на те, що громадянка [PERSON], у відповідності до ч.1 ст.1264 ЦК України, набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, як особа, яка таку спадщину прийняла, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, із вищевказаним, суд, погоджується частково, виходячи з наступних правових підстав. Зі змісту ст. 1264 ЦК України слідує, що законодавець захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним впродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Отже, встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки вказаною статтею передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до положень частин 2,4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як доказ того, що позивачка [PERSON] проживала однією сім'єю з громадянином [PERSON] останні п'ять років, тобто по день смерті [PERSON] представник позивачки [PERSON] надає Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивачки, [PERSON], згідно якого остання є зареєстрованою за адресою: будинок [ADDRESS] з 14 вересня 2010 року; та копію паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданим 12 січня 1998 року Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області на імя громадянина [PERSON], [INFO], місце реєстрації якого: [ADDRESS]. Разом з цим реєстрація позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не доводить факт постійного, спільного проживання позивачки разом зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Натомість з показів свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлнно, що [PERSON] проживала разом з громадянином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з моменту придбання вказаної квартири та до моменту смерті спадкодавця, [INFO]. В зв'язку з наведеним позовна вимога про встановлення факту проживання громадянки [PERSON], разом зі спадкодавцем, [PERSON], [INFO] на час відкриття спадщини - [INFO] - підлягає задоволенню. Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю громадянки [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] з 09 вересня 2008 року до часу відкриття спадщини [INFO] виходячи з наступних підстав. Як уже зазначалося вище, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1275/14-ц від 27 червня 2014 року, яке набуло законної сили 08 липня 2014 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 09 вересня 2008 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 101 розірвано. Згідно вищевказаного рішення суду, позивачкою у справі являлася саме [PERSON]. При цьому, самою позивачкою у позовній заяві було зазначено про те, що вони з гр. [PERSON] не підтримують шлюбних відносин з 01.03.2014 року. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачка [PERSON] та спадкодавець [PERSON], постійно протягом п'яти років до дня відкриття спадщини проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, позивачкою та її представником не надано. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановленихчастинами лругою- четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини, [INFO] спадкоємець першої черги [PERSON] [INFO], являвся малолітньою особою. [PERSON], як мати малолітнього [PERSON] за дозволом органу опіки та піклування не відмовлялася від прийняття спадщини, належної її малолітньому сину, тому [PERSON], [INFO], в силу ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON]. У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщинми, або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статею 1259 цього Кодексу. Беручи до уваги те, що неповнолітній відповідач [PERSON], [INFO], як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], він, та його мати не відмовилися від прийняття спадщини, обставин передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, судом не встановлено, позивачкою та її представником не доведено, що гр. [PERSON] являється спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON], суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання за громадянкою [PERSON], права власності в цілій частині на все спадкове майно, що належало [PERSON]. Питання про відшкодування судових витрат представником позивача не ставилося.

Outcome: partial