Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. 18.04.2016 року подала до позову зміни та доповнення. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 березня 2014 року, приблизно о 16 год. 45 хв., [PERSON] (Відповідач), керуючи автомобілем марки «MAZDA - 626», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони села Пляшева, Радивилівського району, Рівненської області в напрямку міста Берестечко Горохівського району поблизу села Пляшева, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на [PERSON], яка померла на місці ДТП. У прямому безпосередньому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення Відповідачем пункту 12.3 Правил дорожнього руху України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди». В кримінальному провадженні №12014180000000110 її - [PERSON], визнано потерпілою. [PERSON] перебуває на волі після скоєного, веде спокійне життя, а вона втратила здорову, гарну і розумну дитину, яку їй ніхто вже не поверне. Її дочка [PERSON] була улюбленицею всього села. Позивачка до кінця своїх днів змушена жити з цим горем, втратила здоров'я, відчуває постійний душевний біль. Після загибелі доньки значно погіршився стан її здоров'я і через постійне нервове переживання, в неї виникла виразкова хвороба, що підтверджується оглядом і висновком лікаря Радивилівської ЦРЛ. Непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом, проявляються емоційні спалахи, головокружіння, біль голови пекучого характеру, нудота та порушення сну, що змушує її звертатися до лікаря. Після огляду, невролог поставив їй діагноз: астено-невротичний синдром, сомато гензу на фоні гострої стресової ситуації (померла дитина). Внаслідок заподіяння смерті дочки [PERSON] страждає не лише вона, а також і її рідні та близькі. Після пережитого горя вона та її родина не може змиритися з втратою - доньки [PERSON]. Винуватець ДТП - засуджений [PERSON], не відчуваючи покарання за скоєне, відмовляється відшкодовувати моральну шкоду, мотивуючи це складним матеріальним становищем. Відповідач ігнорує її та всіляко ухиляється від спілкування, під час останньої зустрічі вихвалявся могутніми зв'язками та повідомив [PERSON], що вона не отримає від нього більше нічого. У зв'язку із смертю [PERSON], заподіяної вчиненням засудженим [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілій [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через непоправну втрату любимої дочки, суттєвим погіршенням стану здоров'я та неможливістю продовження активного соціального життя та інших негативних явищах. Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого також завдано позивачці по справі немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності та побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Наслідки перенесеної події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З метою визначення моральної шкоди завданої їй вчиненням злочину її представник звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з клопотанням про направлення [PERSON] для психологічного обстеження з метою визначення моральної шкоди в Київський науково-дослідний інститут судових експертиз однак через відсутність коштів вони відмовляється від заявленого клопотання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Верховний суд України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Отже, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) вказано на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій засудженого [PERSON], які проявилися у спричиненні смерті її дочки [PERSON], відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 286 КК України, [PERSON] заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої, характеру її немайнових втрат, становить 500000 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) засудженим у повному обсязі. Прагнучи захистити, відстояти свої права та законні інтереси в суді, громадяни все частіше саме в ході судового процесу зазнають моральних страждань, сприймають нові негативні емоції, втрачають віру у справедливість, верховенство закону тощо. Відповідно до ст. 21 Конституції України: «Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах». Скоєння злочину є найбільш небезпечною формою поведінки людини, за якої позивачка [PERSON] відчуває страх, приниження, фізичні страждання, відчуває загрозу для життя та здоров'я, втрачає назавжди спокій через непоправну втрату - загибель дитини, гарної та слухняної доньки 16-річної [PERSON]. Негативні емоції, породжені діями злочинця, впливають як безпосередньо на потерпілу, так і на її близьких та рідних. Проголошення судового рішення про стягнення значної суми психологічно позитивно вплине на потерпілу, зменшить моральну травму, вселить віру у справедливість покарання. Виплата у повному чи значному обсязі суми заявленого позову повинна розглядатися, як усвідомлення особою протиправності скоєного злочину. Одночасно, доводить до відома суд, що на момент звернення її з цим позовом, засуджений [PERSON] сплатив лише двадцять п'ять тисяч гривень на поховання та проведення всіх церковних відправ після похорон, в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої його неправомірними діями. Засуджений навіть не хотів попросити пробачення за скоєне, але лише коли боявся понести покарання в кримінальній справі, змушений був вибачитися в суді. Це вибачення носило формальний характер і не було щирим. Таким чином вона бачить несправедливість та переживає через «байдужість» з боку засудженого, як до скоєного злочину тик і до його наслідків та поновлення прав потерпілої сторони. Адвокат Чигринюк І.Р. який представляє інтереси [PERSON] її позовні вимоги підтримав в повному обсязі із підстав викладених в уточненій позовній заяві від 18.04.2016 року. Ні [PERSON] ні адвокат Лавренчук О.В. який представляє його інтереси в судові засідання жодного разу не з'явились будучи належним чином повідомлені. Заслухавши [PERSON] та адвоката Чигринюка І.Р., який представляє її інтереси, та дослідивши матеріали цивільної справи (№568/24/16-ц) та кримінальне провадження (№568/968/14-к) суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково. Під час судового слідства встановлено, що 21.03.2014 року біля 16 год. 47 хв. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони с.Пляшева Радивилівського району Рівненської області у напрямку м.Берестечко Горохівського району Волинської області на 84 км + 540 метрів вказаної автодороги поблизу с.Пляшева Радивилівського району Рівненської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] яка рухалась в попутному напрямку по смузі вказаного транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження: закриту травму шиї у вигляді повного поперечного розриву поздовжньої зв'язки на рівні міжхребцевого диска, між тілами 1-го і 2-го хребців з крововиливами над і під оболонки та в речовину спинного мозку, закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу в м'які покрови голови, під оболонки та в речовину головного мозку, рани, садна,синці голови, тулуба та кінцівок. Від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] померла на місці пригоди. У прямому безпосередньому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення відповідачем пункту 12.3 Правил дорожнього руху України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди». В кримінальному провадженні №12014180000000110 [PERSON], визнано потерпілою. Згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року [PERSON] визнаний винним за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України у виді 5 (п'ять) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та встановлено іспитовий строк - три роки і покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. На підставі п «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області набрав законної сили 21.11.2014 року. Відповідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із ст.23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а ч. 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON], суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1187 ЦК України та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду потерпілій - позивачу, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача, погіршення стану її здоров'я та непоправність втрат і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, як терпілої та наслідків, що настали і той факт, що потерпіла- позивачка безповоротно втратила дочку, перенесла страждання, пов'язані з її смертю та похованням, і продовжує нести ці душевні страждання, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу відповідача та його майновий стан, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь - позивачки [PERSON] 300000 грн. моральної шкоди. Ця сума, враховуючи особу відповідача і характер його дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Враховуючи вимогипункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України та Закону України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд вважає підставними вимоги [PERSON] щодо стягнення 5000 грн. сплачених за надання правової допомоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, до стягнення із [PERSON] підлягає сума 551 грн. 20 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial