Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 707 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 22 лютого 2016 року о 17 год. 15 хв. відповідач [PERSON] , перебуваючи в інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області, вступив з ним у словесний конфлікт. В ході даного конфлікту [PERSON] діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. У цей час у кабінеті перебували інші працівники, які можуть підвтердити дану подію. Вказані обставини підтверджуються ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності. В результаті отриманих ушкоджень, а саме пошкодженої щелепи, він зазнав сильного фізичного болю та відчував великі труднощі із задоволенням своєї нагальної біологічної потреби - харчування. Під час лікування ним було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів - 707 грн. Вважає, що в результаті таких протиправних дій [PERSON] йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо нього, що призвело до негативних змін у його житті, втраті звичного ритму, способу життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Довгий час він не міг займатись звичними заняттями та виконувати якісно свої професійні обов`язки.Завдану моральну шкоду оцінює у 15000грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. 18 вересня 2018 року відповідача [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що жодних тілесних ушкоджень [PERSON] він не наносив. Зазначає, що всі твердження позивача є надуманими та не підтверджуються будь-якими доказами. У висновку судово-медичної експертизи, на яку посилається позивач, зазначено лише припущення, що вказані ушкодженні позивача могли утворитись при ударі кулаком Позивачем не наведено жодних належних доказів на підствердження факту завдання йому матерілаьної шкоди, зокрема доказів звернення [PERSON] до лікаря, виписку із медичної карти хворого, рецепти на придбання спеціальних лікарських засобів. Навпаки, вважає, що під час даної події саме позивач наніс йому тілесні ушкодження. Посилаючись на наведене, просив відмови у позові. 27 вересня 2018 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, вказав, що у зв`язку з нанесеними йому [PERSON] тілесними ушкодженнями звертався до лікаря Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, яка виписала йому рецепт та згідно нього він придбав медичні засоби. Крім цього, зазначив, що обставини вчиненого [PERSON] злочину встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили та не оскаржувалась відповідачем, а тому не підлягають повторному доказуванню. Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] повернуто заявнику на підставі вимог п. 3 ст. 194 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимог підтримав та просив задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив. Зазначив, що дійсно 22 лютого 2016 рок він перебував у приміщенні Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області та між ним і [PERSON] виник конфлікт. У ході конфлікту [PERSON] виривав у нього документи, внаслідок чого сам вдарив себе у губу та пошкодив її. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року о 17 год. 15 хв. у м.Тернополі по вул.Т. Г. Шевченка, 11 відповідач [PERSON] , перебуваючи у приміщенні Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області, під час суперечки з головним спеціалістом відділу Інспекції [PERSON] умисно кулаком лівої руки наніс йому один удар в обличчя. Вказані обставини підтверджуються ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, що набрала законної сили, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності та закрито провадження стосовно нього. Вказана ухвала відповідачем не оскаржувалась, відтак останній повністю погодився із нею. Із змісту ухвали встановлено, що [PERSON] та його захисник заявили суду клопотання про закриття кримінального проваджання у зв`язку із закінченнм строків давності та не просили суд постановити виправдальний вирок. Ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року про закриття провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлену дану ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є співробітниками [PERSON] в судовому засіданні підтвердили ті обставини, що 22 лютого 2016 року близько 17 год. до них у Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області прийшов [PERSON] Між [PERSON] і [PERSON] відбувалася словесна перепалка в ході якої [PERSON] говорив на підвищених тонах, кричав, ображав та наніс удар кулаком в обличчя [PERSON] Під час нанесення вказаного удару [PERSON] перебував у кабінету разом із [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] ( до одруження [PERSON]) та [PERSON] стояли у дверному проході кабінету. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співробітниками [PERSON] , працюють в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області та 22 лютого 2016 року перебували на роботі, що підтверджується табелем обліку робочого часу працівників інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області за лютий 2016 року. Вказані обставини не заперечив відповідач. Згідно висновку експерта Росоловського О.О. за №290 від 23 лютого 2019 року, наданого на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, вбачається, що у [PERSON] при проведенні судово-медичної експертизи виявлено садно слизової оболонки правої половини нижньої губи. Вказане садно виникло від дії тупого предмета приблизно за добу до проведення експертизи. Виникнення садна від удару рукою не виключає. Виявлене у [PERSON] садно належить до легких тілесних ушкоджень. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вимогами ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, полягає, у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] умисно заподіяв [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Вказаний факт підтверджується ухвалою суду від 30 липня 2028 року, показами свідків, допитаними в судовому засіданні та висновком експерта за №290 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи. Також суд зауважує, що кримінальна справа відносно відповідача закрита не з підстав відсутності в його діях складу або події злочину, а з підстав закінчення строків давності . Аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до негативних змін у його житті, втраті звичного ритму, способу життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, характер отриманих ушкодження, глибину фізичних та душевних страждань у зв`язку з отриманими травмами, приниженням у зв`язку з побиттям, виходячи із вимог розумності і справедливості, а тому вважає, що достатнім розміром моральної шкоди бути сума 2000 грн. Суд, вважає, що саме такий розмір моральної шкоди буде достатнім для відшкодування позивачу. Безпідставними є доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, оскільки факт завдання моральної шкоди в результаті отриманих позивачем травм фізичного та морального характеру внаслідок винних та протиправних дій відповідача, підтверджується зібраними у справі доказами . Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ухвалою суду 30 липня 2018 року кримінальне провадження відносно нього закрито, а тому його вина не доведена, оскільки в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року про закриття провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченнм строків давності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлену дану ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Із змісту ухвали встановлено, що [PERSON] просив суд закрити кримінальне проваджання за закінченням строків давності та не просив суд постановити виправдальний вирок. Вказана ухвала відповідачем не оскаржувалась, відтак останній повністю погодився із обставинами викладеними у ній. Безпідставними також є доводи відповідача про те, що згідно протоколу про прийняття заяви [PERSON] про вчинене кримінальне правопоушення від 22 лютого 2016 року та обвинувального акту, останній не зазначав про факт заподіяння йому тілесних ушкоджень та завдання шкоди, оскільки не мають будь-якого значення для розгляду справи по суті та не спростовують жодним чином зібраних у справі інших доказів, які підтверджують вищенаведенні встановленні обставини справи. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 707 грн. за їх недоведеністю. Так, позивачем не доведено належними, достатніми та допустими доказами факт звернення позивача до лікаря після отриманих ушкоджень, не надано медичну картку хворого, лікарські призначення та придбання необхідних ліків за призначенням лікаря. Суд не приймає до уваги надані позивачем на підтвердження факту завдання матеріальної шкоди чеки про придбання лікарських засобів від 05 березня 2016року, 23 березня 2016 року, 29 лютого 2016 року та 27 квітня 2016 року та рецепти як неналежні і недопустимі, оскільки зазначені докази свідчать лише про факт придбання таких препаратів позивачем та не підтверджують факт їх призначення лікарем та необхідність їх для позивача при отриманих ушкодженнях 22 лютого 2019року. Відповідно до вимог ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не наведено доказів, які підтверджують факт звернення позивача до лікаря, надання йому кваліфікованої медичної допомоги та призначення саме медичних препаратів придбаних згідно наданих суду чеків. Крім того, вказана подія мала місце 22 лютого 2016 року, а чеки про придбання лікарських засобів від квітня та березня 2016 року. Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що позивач не довів розмір спричинення йому майнової шкоди, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. моральної шкоди Згідно з вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю II групи, та в силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Таким чином, в даному випадку витрати по сплаті судового збору компенсовуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial