Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

29.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 01 серпня 2016 року він випадково натрапив на статтю в мережі інтернет, що була надрукована в часописі «Букінфо» під назвою «Люди гірші за звірів». В цій статті йшла мова про те, що у соцмережі відповідач [PERSON] написав статтю про те, що у смт. Кельменці на території розважального закладу «Пастораль», який йому належить тримають у клітці ведмедя. За твариною погано доглядають, тварина занедбана, голодна і не має води. В статті відповідач закликав «Врятуємо ведмедя «Пасторалі». Більше того, відповідач почав з ведмедя, але пригадав ще й той факт, що там раніше жила ще пара лебедів. Потім лебеді зникли і залишився тільки бідолага ведмідь. Крім того, далі відповідач почав поширювати в мережі інтернет та соцмережі ще більш неправдиву інформацію, а саме мережа інтернет наповнена висловлюваннями відповідача на його адресу такими фразами: «Горе-бізнесмен», «Бізнесмен невдаха», «Брехлива тінь [PERSON]», «Пастораль накрилася». На жаль, також не перевіривши висловлювання відповідача в мережі інтернет, редакція газети «Молодий Буковинець» також опублікувала статтю під назвою «На Буковині без їжі тримають у клітці ведмедя». Зазначає, що такими діями [PERSON] було підірвано його авторитет та ділову репутацію, оскільки відповідач завжди пише неправду. Вказує, що згідно паспорту тварини ведмідь був привезений в смт. Кельменці з Черкаського зоопарку, та на ведмедя є в наявності міжнародний ветеринарний паспорт, в якому зазначено, що ведмідь пройшов черговий медичний огляд, та йому здійснено всі належні щеплення. Згідно акту клінічного обстеження ведмедя від 08.08.2016 року, який складений комісією в складі провідного лікаря - епізоотолога Кельменецької районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], та лікаря ветеринарної медицини І категорії Кельменецької районної державної лікарні [PERSON], стан ведмедя задовільний, що підтверджується відповідним актом. Вважає, що відповідач поширював свідомо неправдиві відомості, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, давав непристойну оцінку його поведінки і особисто у формі яка суперечить формі спілкування між людьми, заподіяв йому моральну шкоду, принизив його не тільки перед мешканцями смт. Кельменці та місцевою владою, а й перед усією областю, та перед усією Україною. Заявлючи про нібито тяжкий стан ведмедя, відповідач більше писав про ресторан «Пастораль» та про те, що він « Горе - бізнесмен» і про владу, ніж насправді про ведмедя. Тому вказує, що хід його життя порушений, тому він не знає яку ще брехню вигадає відповідач і де її поширить. У нього порушився сон і погіршилося самопочуття, його мати, вже є похилого віку, після прочитаної статті втратила сон. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить суд визнати дії громадянина [PERSON], які виразились у поширенні та розповсюдженні неправдивих відомостей, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію стосовно стану ведмедя, який знаходиться на території молодіжно-розважального комплексу «Пастораль» - неправомірними. Також просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судовий збір, який сплачений при подачі позовної заяви до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, заперечували щодо викладеного відповідачем в запереченні на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що інформація яка була викладена в інтернет мережі опирається на документальних фото, які він зробив під час огляду місця подій, та які відбувалися кілька останніх років в закладі позивача, дана інформація висловлена двома особами, які її мені і повідомили та яка збережена на цифровому носії. Також зазначив, що необхідність зробити ці фото, виникла як реакція на те, про що йому розповіла людина, яка в той час знаходилася на території закладу, та яка підтвердила йому, що позивач нехтує своїми обовязками та не доглядає за ведмедем. Вислухавши пояснення позивача, його представника. відповідача, вивчивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, з матеріалів справи вбачається, що в мережі інтернет дійсно була надрукована стаття в часописі «Букінфо» під назвою «Люди гірші за звірів». В цій статті йшла мова про те, що у соцмережі відповідач [PERSON] написав статтю, що у смт. Кельменці на території розважального закладу «Пастораль», який належить позивачу тримають у клітці ведмедя. За твариною погано доглядають, тварина занедбана, голодна і не має води. В статті відповідач закликав «Врятуємо ведмедя «Пасторалі». Крім того в цій статті, відповідач почав з ведмедя, але пригадав ще й той факт, що там раніше жила ще пара лебедів. Потім лебеді зникли і залишився тільки бідолага ведмідь. Даний факт розповсюдження підтверджується матеріалами справи (а.с.5-6). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач і далі почав поширювати в мережі інтернет та соцмережі неправдиву інформацію, а саме: мережа інтернет наповнена висловлюваннями відповідача на адресу позивача такими фразами: «Горе-бізнесмен», «Брехлива тінь [PERSON]», «Пастораль накрилася» (а.с.10-13). Крім того, судом встановлено, що редакцією газети «Молодий Буковинець» також було опубліковано статтю під назвою «На Буковині без їжі тримають у клітці ведмедя». Так, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Однак, як встановлено судом, згідно паспорту тварини, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ведмедя привезли в смт. Кельменці з Черкаського зоопарку та на ведмедя є в наявності міжнародний ветеринарний паспорт, в якому зазначено, що ведмідь пройшов черговий медичний огляд, та йому здійснено всі належні щеплення (а.с.7-8). Крім того, згідно акту клінічного обстеження ведмедя від 08.08.2016 року, який складений комісією в складі провідного лікаря - епізоотолога Кельменецької районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], та лікаря ветеринарної медицини І категорії Кельменецької районної державної лікарні [PERSON], вбачається, що стан ведмедя задовільний, що підтверджується відповідним актом, наданим до матеріалів справи (а.с.9). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, як встановлено судом, вищевказані розповсюджені відомості відповідачем [PERSON] є такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, суд вважає, що інформація, яка була розповсюджена відповідачем є негативною, та принижує честь та гідність, а також порушує ділову репутацію позивача. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації. Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Суд вважає, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи, яка вчинила неправомірні дії. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, як встановлено судом, відповідач не довів в судовому засіданні та не спростував поширену недостовірну інформацію проти позивача належними доказами в судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що право на повагу гідності і честі закріплене також у ст. 297 ЦК України. Відповідно до цієї норми закону гідність і честь фізичної особи є недоторканними і особа має право звернутися до суду з позовом про їх захист. Також згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації і на право звернутися до суду з позовом про її захист. Таким чином, аналізуючи позовні вимоги [PERSON] у сукупності з наданими доказами в світлі наведених вище правових норм, суд приходить висновку, що відповідач [PERSON] поширював недостовірну інформацію в засобах масової інформації відносно позивача [PERSON] Отже, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання поширеної в засобах масової інформації неправдивих відомостей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та не доведені відповідачем [PERSON] як такі, що відповідають дійсності. Тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, завданої поширенням недостовірної інформації, то суд приходить висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток полягає в приниженні честі, гідності і ділової репутації особи, у фізичному болі і стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в душевних стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого. Моральний збиток відшкодовується грошима, майном або іншим способом. Однак позивач не надав суду належних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] судові витрати по справі у разі задоволення позову частково, підлягають до стягнення з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial