Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Чернігівська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради з позовом і просить стягнути з відповідача на користь Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 1115,48 гривень. Позов мотивовано тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, у звязку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження № 12017270010004774 закрито. Потерпілий [PERSON] від кримінального правопорушення, скоєного [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні № 2. Вартість витрат на його лікування, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1115,48 гривень. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник Чернігівської міської лікарні №2 у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, у звязку з примиренням з потерпілим., а кримінальне провадження № 12017270010004774 закрито (а.с. 6-7). Під час розгляду кримінального провадження № 12017270010004774 було встановлено, що [PERSON] обвинувачується в тому, що 08 червня 2017 року, близько 22 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки DACIA LOGANреєстраційний номер СВ 4905 AM, в м.Чернігові по пр.Миру зі сторони вул.Кірова в напрямку вул.Кільцева та в районі будинку №249 по пр.Миру м.Чернігові, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед початком зміни напрямку руху, не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки учасникам дорожнього руху, не вибрав безпечного бокового інтервалу, зі стоячим на проїзній частині пішоходом [PERSON], під час випередження автомобіля, що рухався праворуч від нього, та здійснив на наїзд [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №576 від 04.07.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я, на строк понад 21 добу. Згідно розрахунку витрат на лікування Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради від 14.07.2017 № 344, вартість лікування [PERSON] з 08.06.2017 по 12.06.2017 , а саме 4 ліжко-днів становить 1115,48 гривень. (а.с. 10). Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, законодавство покладає обов'язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету ( місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Аналогічні роз'яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (і змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз'яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Оскільки витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоровя у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved