Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 170000,00 грн., пеню в розмірі 153100,00 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., всього - 333000,00 грн. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 03 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №351212 ВКЛАД «ПАРТНЕРСЬКИЙ ДЕПОЗИТНИЙ». На його ім'я було відкрито поточний рахунок [NUMBER]. Згідно з п.2 договору загальна сума вкладу складає 170000,00 грн. На виконання п.п. 1.1., 2 договору, банк прийняв 03.10.2014 року, а позивач передав в управління банку грошові кошти у сумі 170000,00 грн. на строк з 03.10.2014 року по 11.01.2015 року включно зі сплатою процентів в розмірі 25% річних щомісячно. 16.01.2015 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладу. Станом на дату подання позовної заяви депозит не повернуто. На його неодноразові звернення працівники банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки немає готівки; за допомогою банкомата також неможливо отримати цю суму, з тієї самої причини, але письмової відповіді не дають. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, законодавство та його права як споживача. Вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути пеню в розмірі: 153100,00 грн. де: 170000,00 грн. (сума депозиту) х 3% х 30 днів (кількість днів прострочення). Завдану моральну шкоду оцінює в 10000,00 грн., у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання позивач не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Встановлено, що 03 жовтня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу №351212 ВКЛАД «ПАРТНЕРСЬКИЙ ДЕПОЗИТНИЙ», відповідно до умов якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 170000,00 грн., встановивши процентну ставку у розмірі 25% річних, з датою повернення 11 січня 2015 року (арк.с.10-12). Розміщення позивачем грошових коштів в сумі 170000,00 грн. на рахунку відповідача підтверджується платіжним дорученням №11507 від 03.10.2014 року (арк.с.13). Відповідно до ст.1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Так, 16 січня 2015 року позивач звернувся до установи ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» із письмовою заявою про повернення йому суми вкладу (арк.с.5). За ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На звернення позивача до відповідача повернути всю суму вкладу ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» жодних дій не проводило, грошові кошти так і не повернуто, що свідчить про те, що відповідач свої зобов'язання по договору банківського вкладу №351212 від 03.10.2014 року не виконав, на вимогу позивача суму вкладу не повернув. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що передбачено ст.610 ЦК України. Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу з поверненням вкладу, суд вважає доведеним факт порушення майнових прав та інтересів позивача, що витікають з договору банківського вкладу №351212 від 03.10.2014 року. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» є роз'яснення, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Так, відповідач, починаючи з 11.01.2015 року не повернув позивачу вклад за договором банківського вкладу №351212 від 03.10.2014 року, у зв'язку з чим, сума пені за прострочення зобов'язання з 11.01.2015 року по 12.02.2015 року складає 170000,00 х 3% х 30 днів = 153100,00 грн. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн. 00 коп., то вона задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що позивачем не надано письмових доказів на підтвердження спричинення саме йому моральної шкоди, тим самим позивач, зазначених обставин не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В той же час, задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди можливе лише з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", що передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товаром, роботою або послугою, що виробляється, виконується чи надається для суспільних потреб) у випадках, передбачених законодавством. В даному ж випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами і укладеним договором не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст.11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та душевними стражданнями позивача (якщо вони були). За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] суму заборгованості за договором банківського вкладу №351212 ВКЛАД «ПАРТНЕРСЬКИЙ ДЕПОЗИТНИЙ» від 03.10.2014 року у розмірі 323100 грн. 00 коп., з яких: 170000 грн. 00 коп. - сума вкладу, 153100 грн. 00 коп. - пеня. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial