Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Харківська міська рада звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлова Я.О., про скасування державної реєстрації прав та визнання договору недійсним, обґрунтовуючи тим, що 21.03.2019 року відповідач [PERSON] звернувся до відділу обстеження земельних ділянок Департаменту територіального контролю Харківської міської ради із заявою щодо обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відділом обстеження земельних ділянок Департаменту на підставі заяви відповідача здійснено виїзд на місцевість за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження земельної ділянки було встановлено: площа земельної ділянки становить 0,0030 га; земельна ділянка не огороджена та використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ.А-1(гараж). Рішенням Харківської міської ради №1307/18 від 28.11.2018 року відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , для обслуговування індивідуального гаража літ.А-1. На підставі довідки від 27.06.2018 №27/06, виданої ТОВ «Харківська служба-БТІ», технічного паспорту від 27.06.2018, виданого ТОВ «Харківська служба-БТІ», з 18.07.2018 року гараж літ.А-1, загальною площею 25,7 м2, по [ADDRESS] , на праві приватної власності належав [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначений гараж на підставі договорів дарування від 24.07.2018 №2767 та від 25.07.2018 №3946 по Ѕ частині. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкту будівництва. Позивач вважає, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва, адреса спірному об`єкту міською радою не надавалась, а зазначений гараж розташовано на земельній ділянці комунальної власності, у зв`язку з чим міською радою втрачено право на відповідну земельну ділянку. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає, просить відхилити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, позовні вимоги не визнає, суду надав відзив, де зазначив, що гараж, який був побудований у 1981 році на ім`я [PERSON] , не є самочинним будівництвом, не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а право власності на цей гараж набувається в порядку, який існував під час його будівництва, тобто за законодавством, котре діяло в 1981 році. Також, [PERSON] відмітив, що Харківська міська рада не надала суду в обґрунтування своїх позовних вимог жодного належного та допустимого доказу, якими підтверджується факт самочинного будівництва, що відповідачами були здійснені роботи з будівництва гаражу та порушено містобудівне законодавство України. Крім того, відповідач зазначив, що спірні договори №2767 від 24.07.2018 та №3946 від 25.07.2018 року, укладалися між відповідачами у законний спосіб з додержанням норм законодавства України, без порушень, на які вказує позивач. Разом з тим, рішенням Харківської міської ради від 19.06.2019 року №1616/19 [PERSON] передано у власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Харкова, площею 0,0030 га для обслуговування індивідуального гаража літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] . Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про що свідчать матеріали справи. Згідно із листом №13-17/411 від 15.11.2019 року, державний реєстратор відділу державної реєстрації Михайлова Я.О. була звільнена в порядку переведення до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області просить розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно із договором дарування №2767 від 24.07.2018 року, [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування №3946 від 25.07.2018 року, [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з договорів дарування №2767 від 24.07.2018 року, №3946 від 25.07.2018 року, майно, яке відчужується, самочинно не добудовано, не перебудовано, не переплановано. Таким чином, об`єкт нерухомості не значився як об`єкт самочинного будівництва. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Харківська служба-бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2018 року, гараж літ.А-1, загальною площею 25,7 кв., розташований за адресою: [ADDRESS] , побудовано у 1981 році на ім`я [PERSON] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172719253 від 05.07.2019 року, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності на гараж, загальною площею 25,7 м2, розташований за адресою: [ADDRESS] , набувається за законодавством, яке діяло на час його будівництва, тобто на 1981 р. Відповідно ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1,2,3 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 №449. Таким чином, до 05.08.1992 року законодавством не було передбачено процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Враховуючи наведене, індивідуальні(садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, котрий засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція узгоджується з листом Міністерства юстиції від 23.02.2016 року №8.4-35//18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майно, збудованих до 5 серпня 1992 року», а також з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №557/1209/16-ц. Отже, державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області на момент здійснення державної реєстрації не було порушено порядок реєстрації спірної будівлі, а реєстрація здійснена у встановлений законом порядок. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із положеннями ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Таким чином, спірні договори дарування №2767 від 24.07.2018 року та №3946 від 25.07.2018 року, укладалися між відповідачами у законний спосіб, без порушення законодавства України. Оскільки земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] за рішенням Харківської міської ради, то суд не вбачає порушень в діях відповідача, а тому, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed