Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

10.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості у сумі 65 542,95 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 06.06.2018 р. до КС «Істок» звернувся [PERSON] (далі - Позичальник) із заявою про вступ до кредитної спілки. 06.06.2018 р. між КС «Істок» та Позичальником укладено Договор про споживчий кредит №ДКХ-2100, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 25 000,00 грн. строком до 06 червня 2019 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за вказаним вище договором, 06.06.2018 р. між КС «Істок» та [PERSON] укладено Договір поруки №ДКХ-2100 ДП1. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором, у них утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 65542,95 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 14967,12 грн., заборгованість за платою - 24538,58 грн., заборгованість по відсотках - 0,25 грн., 100 % річних згідно ст. 625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору - 17101,21 грн., інфляційні нарахування - 1935,79 грн., штраф - 7000,00 грн. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 року справу направлено за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддяит від 13.04.2020 р. визначеного головуючого по справі - суддю Гуденко О.А. 14.04.2020 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою від 15.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за позовною заявою Кредитна спілка "ІСТОК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 06.06.2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявою про вступ до кредитної спілки (а. с. 11). Заяву було розглянуто та згідно протоколу засідання правління Кредитної спілки «Істок» від 25.09.2019 року прийнято рішення про прийняття [PERSON] у члени Кредитної спілки «Істок» (а. с. 12). 06.06.2018 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, про що свідчать відповідні прибуткові касові ордери №2307 та №2308 (а. с. 14,15). [PERSON] подав заявку на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок», за результатами розгляду якої було прийнято рішення про надання йому споживчого кредиту, що підтверджується протоколом засідання кредитного комітету КС «Істок» від 06.06.2018 року (а. с. 17). 06.06.2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №ДКХ-2100, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 25000,00 грн. на строк 12 календарних місяців, тобто по 06.06.2019 року зі сплатою 0,001% річних за користування кредитом та платою за користування кредитними коштами у сумі 36,30 грн. щоденно (п.п. 1.1, 1.2, 2.5, 3.2 Кредитного договору). Згідно п. 4.7. у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: дострокове повернення позичальником кредиту, сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 гривень за порушення сплати кожного платежу, згідно графіку платежів, повернення позичальником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором згідно ст. 625 ЦК України. 27.12.2018 року між КС «Істок» та Позичальником укладено Додатковий договір №1 до вищевказаного договору, відповідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до п.2.5 кредитного договору - «плата за надання кредиту становить 145,20 грн. щоденно». 06.06.2018 між КС «Істок» та [PERSON] (далі -Поручитель) був укладений Договір поруки №ДКХ-2100 дп1, згідно умов якого поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність разом із позичальником перед кредитором за виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит №ДКХ-2100 (а.с. 32). Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору поруки №ДКХ-2100 дп1, сторони цього договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору про споживчий кредит №ДКХ-2100 від 06.06.2018 р., згідно якого позичальник, член КС «Істок» [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 грн. на строк 12 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та плата за надання кредиту у розмірі 36,30 грн. щоденно, що нараховуються згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені Кредитором, згідно умов кредитного договору та вимог чинного законодавства України. Поручитель погоджується із правом кредитора та Позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору, в тому числі при переведенні боргу на третю особу та/або в разі переходу зобов`язань за кредитним договором до спадкоємців Позичальника у зв`язку із смертю Позичальника або порядку правонаступництва. Позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання згідно умов цього договору. Позивачем на адресу позичальника та поручителя направлені вимоги про наявність заборгованості з вимогою її погашення, яка залишилася без задоволення (а.с.34-37). Відповідачем не виконані зобов`язання щодо погашення суми кредиту за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 06.06.2019 р. становить 65 542,95 грн., з якої: заборгованість за основною сумою кредиту - 14967,12 грн., заборгованість за платою - 24538,58 грн., заборгованість по відсотках - 0,25 грн., 100 % річних згідно ст. 625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору - 17101,21 грн., інфляційні нарахування - 1935,79 грн., штраф - 7000,00 грн. Однак суд не повністю погоджується із визначеним позивачем розрахунком заборгованості з огляду на їх часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до вимогст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставіст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України, передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідност.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016р., який набрав чинності з 10.06.2017р. (далі - Закон №1734-VIII), споживче кредитування - це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ст.12 Закону №1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12) При цьому, згідно з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII, від 12.05.1991р. (в редакції, чинній на час укладання між сторонами кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом ст.11, 202,626 ЦК України договір є правочином. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір, із змісту якого вбачається, що сторонами обумовлені істотні умови для даного виду договору - сума кредитних коштів, порядок їх надання Банком позичальнику, строк, порядок та умови повернення кредиту позичальником, розмір відсотків за користування ними, відповідальність за порушення зобов`язань. В силу вимог ст.47,55 «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час укладання між сторонами кредитного договору) Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в законі. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. При цьому, за змістом п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою визнається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. За змістом ст.1054 ЦК України надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком кредитора із зустрічним обов`язком Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Оскільки послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №369/9293/15-ц, від 02 вересня 2019 року у справі №361/7528/17, від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. Враховуючи наведене, оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за надання кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд констатує, що положення пункту 2.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту щоденно у сумі 36,30 грн., розмір якої в подальшому змінено на 145,20 грн. на підставі додаткового договору №1 до вищевказаного кредитного договору від 27.12.2018 р., є нікчемними. Адже обслуговування кредитної заборгованості само по собі не є окремою послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому встановлення в кредитному договорі такої плати обмежує права споживача-фізичної особи порівняно з правами, встановленими вказаним Законом, у зв`язку з чим така умова є нікчемною (недійсною в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Що стосується вимог про стягнення солідарно з відповідачів 100 % річних згідно ст. 625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору в сумі 17101,21 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 1935,79 грн., то суд погоджується із визначеним позивачем розрахунком заборгованості частково. Так, відповідно до п.4.7 умов Договору, 100 % річних від простроченої суми, визначених п.4.7.3 Договору, розраховується за формулою: прострочена сума *100%* кількість днів прострочення . Згідно вказаної формули, 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору становить 6479,03 грн. (14967,37 грн. - прострочена сума (заборгованість за основною сумою кредиту 14967,12 грн. + заборгованість по відсотках -0,25 грн. *100% *158 (кількість днів прострочення з 27.12.2018 р. по 06.06.19 р.) /365)). Як зазначає позивач у своєму позові, інфляційні нарахування розраховуються за формулою - прострочена сума* (сукупний індекс інфляцій за період -100) /100, і становить 733,40 грн. (14967,37 (прострочена сума) * (104.9-100)/100 ). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За такого, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Таким чином, у стягненні суми штрафу в розмірі 7000,00 грн. слід відмовити. За такого, загальний розмір заборгованості становить 22179,80 грн. Згідно з ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має право висувати проти вимог кредитора заперечення, що групуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. З огляду на зазначене, пред`явлені позовні вимоги позивача щодо стягнення солідарно із відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 266 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 649,30 грн. (22179,80 грн. : 65542,95 грн. =0,338х1921грн) .

Outcome: partial