Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

11.03.2015 року [PERSON] звернулася з дійсним позовом до суду, в якому, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 2 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з липня 2003 року по травень 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, вона самостійно намагається матеріально забезпечувати дитину, доглядає, виховує та виконує всі інші обов'язки. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню доньки, матеріально не допомагає, участі у вихованні не приймає. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, не заперечував сплачувати аліменти у розмірі 600 грн., крім того просив розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком дитини дійсно є відповідач [PERSON] (а.с. 9) Виходячи з цього, відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь у виховані та утримані своєї дитини наряду з позивачем. При цьому, відповідно до статті 182 СК України та абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач має неофіційне місце роботи, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, який на даний час, згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" становить 1032 грн., від шести до вісімнадцяти років становить 1286 грн., суд визначає аліменти у розмірі 600 грн., вважаючи, що такий розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 244 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial