Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі 42757,26 грн., компенсації за порушення строків її виплати в сумі 1814,53 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював в ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» в період з 01.09.2007 року до 22.05.2014 року сторожем. Звільнений з підприємства 22.05.2014 року в звязку з переведенням на роботу до ТОВ «ОК «Енергія». За останні два місяці роботи [PERSON] на ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» по день його звільнення виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 2505,92 грн., яка була нарахована, але з вини ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» не виплачена до теперішнього часу. Просить стягнути з ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» середній заробіток за період затримки розрахунку, компенсацію за порушення строків її виплати та моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення судового виклику відповідачу від 26.08.2016 року. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, та оскільки про це не заперечує позивач, постановити заочне рішення. Судом встановлені наступні факти обставини справи та відповідні правовідносини. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно трудової книжки серії БТ-1 №7238878 від 02.08.1983 року, [PERSON] працював в ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на посаді охоронника в період з 01.09.2007р. до 22.05.2014р. до моменту звільнення, в звязку з переведенням до ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія». Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Після звільнення ДП «Дитячий оздоровчий центр «Орлятко» ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» [PERSON] було надано довідку без дати та номеру, якою підтверджено заборгованість по заробітній платі в сумі 2505,92 грн. Відповідно до «Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р.» від 01 березня 2013 року в частині 2 графи "Спори, що виникають із трудових правовідносин" зазначено, що за змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права па оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням…., затримкою видачі трудової книжки або розрахунку - він визначається, за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що несвоєчасне проведення розрахунку з працівником при його звільненні має місце з вини підприємства та вважає, що при вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати слід керуватися зазначеними вище положенням закону. Позивачем надано розрахунок, який суд перевірив та вважає правильним, згідно якого середній заробіток позивача на час звільнення становить 78,31 грн. (2505,92грн./33 робочі дні=78,31грн./за роб день), всього сума компенсації за час затримки розрахунку 42757,26 грн. (78,31грн./за роб.деньх546 роб.день), без вираховування податків та інших обов'язкових платежів. Згідно наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку, компенсація за не вчасно виплачену заробітну плату за період з квітня по травень 2014 року складає 1814,53 грн. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів. Так, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів. Компенсація за затримку виплати заробітної плати здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць, що передбачено п. 5 Порядку № 159 КМУ. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд дійшов до наступного висновку. Моральна (не майнова) шкода відшкодовується в грошовій ті іншій не майнових формах. Іншою не майновою формою такого відшкодування, як вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, може бути лише поновлення порушеного права без грошової компенсації моральної шкоди, про що, зокрема, зазначено у справах «Джабарі проти Туреччини» (2000), Недбала проти Польщі (2000). Положення Конвенції про захист прав і свобод людини, які тлумачаться рішеннями вказаного суду, є частиною Українського національного законодавства. Приймаючи до уваги відшкодування позивачеві компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, суд приходить до висновку що зазначене стягнення на користь позивача є адекватною компенсацією, тому в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди позивачеві слід відмовити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підприємством з квітня 2014 року виплати по заробітній платі позивачу не здійснювались, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 2505,92 грн., тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial