Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

23.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив: - зобов'язати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною; - визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина - [PERSON], [INFO]: - особисті побачення з сином - [PERSON], [INFO] в будь - який день з 08.00 до 18.00 з понеділка по п'ятницю без участі сторонніх осіб та відповідача; - систематичні побачення з дитиною щотижня з 08.00 суботи до 20.00 неділі без участі сторонніх осіб та відповідача; - спільний відпочинок : першу половину літніх канікул проводити разом з дитиною; - необмежене спілкування з сином - [PERSON], [INFO], особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; - у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні дитина проводить з батьком; - в день побачення позивача з сином, позивач має право забирати його з дому/дитячого садка/школи особисто; - зобов'язати [PERSON], за два дні до зустрічі позивача з дитиною, надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання/проживання чи перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день дитина проживає разом з матір'ю, проте наразі відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вважає, що зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з сином. Враховуючи вищевикладене, позивач просив усунути перешкоди та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною. В судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням уточнень підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Зазначили, що відповідач не чинить перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки позивач зустрічається з сином, крім випадків коли дитина хворіє. Звернули увагу на ту обставину, що позивач був мобілізований з 23.05.2015 року по 22.07.2016 року, а тому не мав змоги спілкуватися з дитиною. Зазначили, що позивач не виплачує аліментів та має заборгованість по їх сплаті, та не бере участі у додаткових витратах на дитину (навчання, секція карате та додаткові заняття з англійської мови). Просили частково задовольнити позов шляхом визначення наступного способу участі у вихованні: з 16.00 годин по 19.00 годин кожної суботи місяця у присутності відповідача; дні літніх канікул проводити з батьком щороку з 10 липня по 30 липня (включно). Третя особа-Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду лист, в якому просила розглядати справу у відсутності їхнього представника та при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2016 № 108-15903 про визначення способу участі батька у вихованні малолітнього [PERSON], 2008 р.н. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони з 02.08.2008 року по 30.11.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, малолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю. Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, між ними виникли конфліктні стосунки, які призвели до спірних питання щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з дитиною. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні своєї дитини та створювати для неї необхідні умови щодо розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що відповідач, як мати дитини, перешкоджає останньому у спілкуванні з дитиною. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, не підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2016 № 108-15903 вбачається, що Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити наступні способи участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO]: щосуботи з 15.00 до 20.00 год., та один місяць влітку, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини (а.с.45-46). Суд вважає, що такий порядок узгоджується з вимогами чинного законодавства, відповідає інтересам дитини та обставинам справи. Суд також вважає, що вказаний порядок зустрічі позивача з дитиною не призведе до порушення прав останнього. Виходячи з вимог ст. 159 СК України вбачається, що метою регулювання та судового захисту одного із батьків, який проживає окремо, є саме визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичних чи систематичних побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Як встановлено вище, дитина проживає разом з матір'ю за домовленістю сторін. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування та проведення спільного відпочинку відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вік дитини, особливості його розвитку та відпочинку, суд вважає за доцільне визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітнім [PERSON], [INFO], шляхом: - встановлення зустрічей батька з дитиною щосуботи з 15.00 год. до 20.00 год. та один місяць влітку, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. При вирішені вказаного вище способу виховання та спілкування, суд враховує ту обставину, що [PERSON] навчаться у школі та відвідує секції та додаткові заняття. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває у школі та розклад його занять визначено: понеділок, вівторок, середа, четвер, п'ятниця з 8.15 до 13.20, а у суботу з 09.00 до 15.00 год., вівторок та п'ятниця з 14.00 до 16.00 додаткові заняття з англійської мови, вівторок, четвер та п'ятниця з 18.30 до 19.30 год. заняття в секції карате. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial