Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, яким після уточнення вимог просить змінити стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] з 1 / 4 частки з усіх видів заробітку (доходів) на аліменти у твердій грошовій сумі; стягнути з [PERSON], [INFO], проживаючого: [ADDRESS], аліменти на користь [PERSON], [INFO], проживаючої: [ADDRESS] на утримання сина- [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. починаючи з 05 листопада 2014 року, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року; судові витрати по справі покласти на відповідача. Вказувала, що 02.10.2002 за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2002 року видано виконавчий лист №2-2372/02 про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частки з усіх видів заробітку ( доходів ), але не менше 1 / 2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 15.05.2002 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] року. Відповідач, будучи працездатним, з метою ухилення від сплати аліментів, офіційно не був працевлаштований, а працював по найму за усною домовленістю. Матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів. З 2002 року по 2005 рік періодично сплачував аліменти, однак це були незначні суми в розмірі 20, 50, 60 грн. В зв"язку з цим, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2005 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Крім того, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік. За весь період починаючи з 2008 по 2014 рік відповідач жодного разу не надав матеріальної допомоги на утримання дитини, участі у вихованні не приймав, дитиною не цікавиться. Вона,ж власними силами намагається забезпечити сина матеріально, проте коштів у неї не вистачає. За таких обставин, вважає, що на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], доцільно стягнути із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття, що є мінімально необхідним для утримання неповнолітньої дитини, враховуючи знецінення гривні та економічну нестабільність сьогодення. В судове засідання позивач не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, надала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала. Відповідач, позов визнав частково, вказав, що дійсно він офіційно не працює , має нерегулярні доходи та може надавати позивачу на утримання сина аліменти в розмірі 500 грн., щомісячно, а не 1500 грн., як вона просить . У нього інша сім»я та на утриманні малолітня дитина . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, із наступних підстав. З»ясовано, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2002 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Кіровограда на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 1 / 2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 15.05.2002 року і до виповнення йому повноліття [INFO] року. Судом 02.10.2002 року було видано виконавчий лист №2-2372/02, який знаходиться на виконанні у відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ( а.с. 3). Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2005 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він на протязі однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину (а.с.4). Крім того, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік (а.с.6). Згідно пояснень відповідача, останній офіційно не працює, його дохід нерегулярний. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів. Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів із частки на тверду грошову суму, позивач вказувала на те, що на момент звернення до суду із позовом відповідач має нерегулярний дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі . Крім того, судом також з»ясовано, що неповнолітній проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Відповідач зазначене не спростовував, а дійсно підтвердив, що офіційно він не працює, доходи його нерегулярні. Суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів. Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі при наявності нерегулярного доходу платника аліментів не порушує права та інтереси дитини, а також і сторін в справі. Таким чином, визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі, з врахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає, що фактично не заперечував і сам відповідач, останній спроможний сплачувати їх в розмірі 500 грн. Доказів того, що відповідач може надавати аліменти в розмірі 1500 грн., як просить позивач, суду не подано, в судовому засіданні також не встановлено, а відтак вимоги позивача підлягають частковому задоволенню . Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред»явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути із відповідача на користь держави 243, 60 грн. судового збору. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial