Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

24 вересня 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41) звернулось з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з квітня 2017 року по вересень 2020 року в розмірі 35524,56 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з квітня 2017 року по вересень 2020 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2020 року залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] , як правонаступника відповідача [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні. Як вбачається з відзиву наданого представником позивача на позовну заяву від 07.12.2020 року, відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Положення ч. 2 ст. 11 ЦК України дає невичерпний перелік підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Тобто, для того, щоб виникло зобов`язання у [PERSON] перед ТОВ «Бахмут-Енергія» необхідні певні підстави, які або прямо зазначені у ч. 2 ст. 11 ЦК України, або підстави, які підпадають під ознаки дій, згаданих у ч. 1 ст. 11 ЦК України. Основним законом який визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникали у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки були визначені у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) - чинний на момент утворення заборгованості за квартирою [ADDRESS] за даними позивача - квітень 2017 рік. Статтею ст. 1 Закону № 1875-ІV визначені основні терміни у такому значені: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 16 Закону № 1875-ІV, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-ІV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ст. 21 Закону № 1875-ІV, до обов`язку виконавця послуг відноситься - підготовка та укладання із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Статтею 26 Закону № 1875-ІV визначено, що договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення, а процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ст. 32 Закону № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Закон який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг з 01.05,2019 року по теперішній час є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VІІІ). Відповідно до ст. 2 цього закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначені основні терміни у такому значені: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Згідно ст. 5 Закону № 2189-VІІІ, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст, 6 Закону № 2189-VІІІ). Відповідно до ст, 7 Закону № 2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 12 Закону № 2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем (ст. 13 Закону № 2189-VІІІ). Відповідно до ст, 13 Закону № 2189-VІІІ, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Саме вищеперелічені норми Закону № 1875-ІV і Закону № 2189-VІІІ, регламентують питання надання позивачем житлово-комунальної послуги відповідачу, як споживачу цієї послуги. Беручи до уваги зазначене вище, можна зробити висновок про виключний характер договору, як єдиної підстави виникнення зобов`язання у сфері надання житлово-комунальних послуг, Про виключний характер договору як єдиної підставою виникнення правовідношення позивача і відповідача з надання комунальної послуги з централізованого опалення свідчать наступні спеціальні норми Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 (далі - Правила № 630), (чинні на момент утворення заборгованості - 01.01,2011р.): Пункт 8 Правил № 630: «Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»; Пункт 30 Правил № 630: «Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки»; Пунктом 17 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Договір набирає чинності з дня його укладання (пункт 31 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення). Пункт 13 Правила № 830: «Надання послуги здійснюється виключно на договірних, засадах». «Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Пунктом 45 Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019р, № 830 визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, установленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Постановою КМУ від 21.08.2019р. № 830, були затверджені нові Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії (далі- Правила № 830). Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати (пункт 1 Правил № 830), Відповідно до п, 32 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Правилами № 630, «договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності (користування) на квартиру (будинок садибного типу) до іншої особи». Посилання позивача у своїй позовній заяві на судову практику та позиції/постанови ВСУ та ВС, стосуються саме обов`язку споживача щодо оплати житлово-комунальних послуг, якщо він фактично користувався ними або за фактично отриману теплову енергію, що не може відноситись до відповідача, так як Фактичне користування відповідачем послуги з теплової енергії почалося з моменту укладання з позивачем договору № 7905 - 30.11.2020 році (після написання відповідної заяви від 27.11.2020р. щодо укладання договору) та державної реєстрації речових прав на квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача вважає, що саме з дати реєстрації речових прав відповідача на квартиру (житлове приміщення) - 12.11.2020 року, укладання договору і відкриття особового рахунку N8 7905, відповідач має зобов`язання щодо оплати комунальних послуг перед позивачем. Зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Враховуючи наведене, вважає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою після спливу трьох річної позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості з відповідача. У зв`язку із чим просить суд, відмовити ТОВ «Бахмут-Енергія» у стягненні заборгованості з теплопостачання з [PERSON] за період з квітня 2017р. по вересень 2020р. у розмірі 35 524,56 грн. у повному обсязі; відмовити ТОВ «Бахмут-Енергія» у стягненні витрат з оплати судового збору у розмірі 2 102,00 грн. з [PERSON] у повному обсязі; застосувати позовну давність у даній справі з 16.11.2020 року - дати пред`явлення позовної заяви № 8071ц до суду. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на попереднього власника [PERSON] № 7905. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з квітня 2017 року по вересень 2020 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 35524,56грн. (а.с.4). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2017-2020 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.7-13). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.23-24). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.18). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до будинку свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з теплопостачанняення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченком Є.М., [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за номером [ADDRESS] (а.с.39-40). Згідно п. 12 Договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року сторони домовилися, про те, що всі можливі заборгованості з оплати комунальних послуг на житло, що виникнуть та виникли до 12 листопада 2020 року сплачує покупець (а.с.39 на звороті). Таким чином, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість з квітня 2017 року по вересень 2020 року по оплаті послуг з теплопостачання, яка є правонаступником [PERSON] . Разом з тим, представник відповідача у своєму відзиві заявив про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] 24.09.2020 року. Як встановлено у судовому засіданні позивач про особу, яка порушила його право, а саме нового власника квартири [PERSON] дізнався 16.11.2020 року (а.с.41) після звернення [PERSON] до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про заміну відповідача на [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог до [PERSON] за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року (включно). Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності за певний період, та дійшов висновку, що позовні вимоги за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року (включно) у сумі 202,95 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за період з жовтня 2017 року по вересень 2020 року в розмірі 35321грн. 61 коп., оскільки у вересні 2017 року не була нарахована сума за спожиту теплову енергію. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 2090,00 грн.

Outcome: partial