Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

30.06.2020 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить розірвати шлюб що був укладений між нею та [PERSON] 25 грудня 2015 року, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №3795, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше, ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона з 25 грудня 2015 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами не склалися, відповідач участі в утримуванні та вихованні сина не приймає. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 18-20). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.12.2015 року сторони уклали шлюб, який був Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що було складено актовий запис № 3795 (а.с.8). Від спільного сімейного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 541 та видане відповідне свідоцтво. (а.с.9). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, повідомлених позивачем, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином судом встановлена об`єктивна необхідність у стягненні алміентів з відповідача. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. У відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Суд закриває провадження у справі за відсутністю предмету спору. Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. У даному випадку, предметом спору є право батьків на визначення місця проживання дітей. Слід зазначити, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю є предметом позову, оскільки предмет позову - це частина позову, яка містить безпосередньо матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що між сторонами відсутні неврегульовані питання, що стосуються предмету спору у даній цивільній справі. Слід зазначити, що суд не вправі вирішувати питання, спрямовані "на майбутнє", тобто на можливе існування спору щодо наявності у майбутньому у позивача певного права або для підтвердження будь-якого стану на даний час. Також суд не вправі підтверджувати своїм рішенням право, яке визнається відповідачем і ним наразі не оспорюється, шляхом задоволення позову про визнання такого права. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне розірвати шлюб, що було укладено між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу Відповідача, але не менше, ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial