Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

\~29.12.2016 року позивач [PERSON] \~\~\~звернулась до суду з позовною заявою (а.с.4), з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.04.17 року (а.с.183-188), та уточненої заяви від 22.05.17 року (а.с.202-203)\~\~просила суд: - \~скасувати наказ відділу освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 48-к/тр від 30.11.16 року про припинення трудового договору та звільнення її за ст.. 36 КЗпПУ без зазначення частини як незаконний, -\~скасувати наказ [PERSON] навчально-виховного комплексу Апостолівської міської ради № 31 від 30.11.16 року про припинення трудового договору з нею за п. 1 ст.. 36 КЗпПУ як незаконний, - скасувати [PERSON] проведення розслідування нещасного випадку на виробництві від 23.12.16 року як незаконний, - визнати листок непрацездатності АДБ № 505336 незаконним, - поновити її, [PERSON] на роботі, - стягнути з відділу освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради, [PERSON] навчально-виховного комплексу Апостолівської міської ради, Апостолівської міської ради заборгованість по заробітній платі за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30.11.2016 року, а також відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн.. Позов обґрунтовувала тим, що з 01.09.2016 року вона працювала вчителем української мови та літератури та навчала англійської мови в [PERSON] навчально-виховному комплексі Апостолівської міської ради. 19.10.16 року під час перебування її на роботі, під час уроку мати одного з учнів [PERSON] вимагала виправити оцінку її сину, при цьому погрожувала звільненням, завдала ударів, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Про вказане вона повідомила в поліцію, однак після цього директор школи [PERSON]М, начальник відділу освіти [PERSON], голова профспілки [PERSON] декілька раз наполягали на тому щоб вона звільнилась за власним бажанням, інакше вони її знищать. Вона не зважала на погрози, однак 28.11.16 року вона прийшла до школи на роботу і її хтось штовхнув, внаслідок чого вона впала, втратила свідомість, потім звернулась до лікарні та в звязку з отриманою травмою перебувала на лікарняному з 28.11.16 року до 02.12.2016 року повинна була стати до роботи 03.12.16 року. У цей період 01.12.16 року до неї приїхали двоє чоловіків з начальником відділу освіти та примусила написати її заяву про звільнення за згодою сторін з 30.11.2016 року, вона повідомляла, що перебуває на лікарняному, але вони на це не зважали. 12.12.2016 року вона написала заяву про відкликання заяви про звільнення, надала листок непрацездатності та просила розслідувати нещасний випадок що стався на робочому місці. Згодом вона отримала акт розслідування нещасного випадку на виробництві від 23.12.16 року та зрозуміла, що її листок непрацездатності, який підтверджував що вона отримала травму на виробництві, хтось з посадових осіб знищив, натомість отримано дублікат лікарняного листа згідно якого вона хворіла ОРЗ, а не отримала травму. Вважає, що звільнення є незаконним, листок непрацездатності та акт розслідування нещасного випадку також є незаконними, тому їх слід скасувати, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.16 року та стягнути моральну шкоду. Представником відповідача [PERSON] НВК надано заперечення проти позову, згідно яких позивач дійсно 01.09.2016 року була переведена в [PERSON] НВК вчителем української мови та літератури з Михайлівської ЗОШ. За проханням позивача уроки були розподілені на 3 дні по сім уроків (вівторок, середа, четвер). У жовтні 2016 року батьки дітей почали висловлювати зауваження з приводу роботи позивача як вчителя. 19.10.16 року між матірю одного з учнів [PERSON] та позивачем виникла сварка, під час якої вони нанесли тілесні ушкодження одна одній. З цього приводу була проведена нарада при директорові та проведені батьківські збори, на які позивач не зявилась. Пізніше батьки намагались примиритись, однак позивач на примирення не йшла. Потім надійшла заява основного працівника про вихід з декретної відпустки, було здійснено перерозподіл годин, після чого позивач на роботу не виходила, про що складались акти. Згодом була звільнена за згодою сторін, зявилась 30.11.17 року, отримала трудову книжку, санітарну книжку та наказ про звільнення. Потім на адресу закладу надійшла заява про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, створено комісію по розслідуванню нещасного випадку, складено акт. Не погоджуються з викладеними в позовній заяві обставинами (а.с.29-32). Представником відповідача відділом освіти Апостолівської міської ради надано заперечення проти позову, згідно яких дійсно з 01.09.2016 року позивач працює вчителем української мови та літератури в [PERSON] НВК. 19.10.2016 року між позивачем та матірю одного з учнів сталась суперечка вході чого були нанесені тілесні ушкодження, однак втрата працездатності не настала, за заявою позивача було проведено розслідування нещасного випадку на виробництві, про що складено акт розслідування нещасного випадку на виробництві. Крім того [PERSON] звільнена з посади вчителя української мови та літератури за угодою сторін, згідно ст.. 36 п. 1 КЗпПУ, на підставі заяви поданої до відділу освіти 30.11.2016 року, на підставі якої видано наказ відділу освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 30.11.16 року № 48-к/тр про звільнення, наказ виданий за зразком Держкомстату, з яким позивач ознайомлена та отримала його копію в день звільнення. При цьому позивач не повідомляла, що перебуває на лікуванні. Згідно ППВСУ від 06.11.92 року договір припиняється у строк, визначений сторонами, тому просили у задоволенні позову відмовити. (а.с.33-35). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що вона працювала вчителем української мови в [PERSON] НВК, у неї було педагогічне навантаження 21 година, що є дуже високим показником, під час роботи 19.10.16 року мати одного з учнів завдала їй тілесних ушкоджень, про що вона повідомила в поліцію, після цього керівництвом закладу та відділу освіти на неї почався тиск, створювались нестерпні умови праці, здійснено перерозподіл годин з 21 години до 6 годин, вважає, що керівництво навмисно попросило основного працівника припинити відпустку по догляду за дитиною. 28.11.2016 року директор телефоном повідомила про необхідність приведення у відповідність журналів, тому вона зявилась на роботі, хоча дійсно в цей день в неї не було уроків, потім її хтось штовхнув від чого вона впала, отримала ушкодження, втратила свідомість, тому звернулась у лікарню за медичною допомогою, хоча перебувала на лікарняному, про те що вона на лікарняному вона повідомляла керівництво, однак під тиском вона написала заяву про звільнення. У грудні вона вирішила відкликати заяву про звільнення, тому написала заяву про відкликання заяви про звільнення, також написала заяву про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, додала лікарняний лист, висновок експерта, довідки лікарів невропатолога, травматолога, все разом направила до [PERSON] НВК. На засідання комісії по розслідуванню нещасного випадку на виробництві вона не зявилась, оскільки хворіла, згодом отримала акт проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, звідки дізналась, що її лікарняний без її згоди замінено, вважає виданий листок непрацездатності недійсним, а прийнятий на його підставі акт розслідування нещасного випадку незаконним. Тому просить задовольнити її позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, оскільки під час роботи [PERSON] у [PERSON] НВК під час робочого дня 19.10.16 року на уроці позивачці було завдано тілесних ушкоджень, після чого позивач повідомила правоохоронні органи та звернулась до експерта, про що складено акт СМЕ. Після цього директор школи почала створювати нестерпні умови праці, вимагала звільнення позивачки за власним бажанням, або за згодою сторін, інакше її знищать. 28.11.16 року позивач зявилась на роботі та коли піднімалась по сходах її хтось штовхнув у спину, він чого вона впала, втратила свідомість, отримала забій голови та сильний нервовий стрес. В звязку з травмою вона хворіла з 28.11.16 до 02.12.2016 року, повинна була вийти на роботу 03.12.16 року. Але в період хвороби 01.12.16 року до неї додому приїхала начальник відділу освіти у супроводі бійців батальйону «Азов» та під тиском змусила написати заяву про звільнення минулим числом. Її звільнили, не вказали пункт та частину статті звільнення, належних сум при звільненні не виплатили, трудову книжку не видали, за що [PERSON] була притягнута до відповідальності постановою суду від 01.03.17 року. Вважає, що начальник відділу освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради [PERSON] не уповноважена підписувати накази про звільнення, оскільки це компетенція директора школи [PERSON], як і інших шкіл в районі. Директором [PERSON] також був підписаний наказ про звільнення, однак позивачці цей наказ не надавали, а в судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що після 30.11.16 року переробила наказ, добавивши пункт про здійснення виплат позивачці належних при звільнені. 12.12.16 року вона поштою відправила заяву про відкликання заяви про звільнення. Наступного дня 13.12.16 року вона курєром направила заяву про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, додавши акт СМЕ, довідки лікарів, листок непрацездатності. Про засідання комісії її не повідомили, лікарняний листок протиправно знищили, склали незаконний акт розслідування. Також позивач 13.12.16 року телефоном повідомила директора школи про скасування заяви про звільнення, на що вона має право протягом двох тижнів. Фактично позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням з ініціативи працівника і домовленості про згоду сторін не було, так як директор школи змінила наказ після винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на [PERSON], а слід було його скасувати та видати інший наказ, тому звільнення є незаконним і є правова позиція ВСУ з цього питання викладена в постанові від 19.10.16 року. Жоден медичний працівник не мав права видавати інший листок непрацездатності окрім як позивачці, факт незаконної заміни підтверджено листом департаменту охорони здоровя. Засідання комісії відбулось заднім числом, що підтверджується актом про розслідування нещасного випадку на виробництві. Тому, просив позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача відділу освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивач була переведена з Михайлівської сільської школи до [PERSON] НВК на посаду вчителя української мови та літератури, вона вважає, що позивач гарний педагог, однак 19.10.2016 року між позивачем та матірю одного з учнів виник конфлікт внаслідок чого вони завдали тілесних ушкоджень, керівництво школи та районного відділу освіти намагались урегулювати конфлікт, мати учня намагалась примиритись, однак позивач не погоджувалась та 30.11.2016 року звернулась до неї з заявою про звільнення, вона її вмовляла не звільнятись, однак позивач наполягала на звільненні, не повідомляла про перебування на лікарняному, тому вони дійшли угоди про звільнення з 30.11.2016 року, копію наказу позивач отримала. До компетенції директора школи не відноситься вирішення питання про прийняття на роботу та звільнення, оскільки це повноваження начальника відділу освіти згідно вимог ст.. 26 ЗУ «Про освіту», однак відділом освіти було видано наказ, яким зобовязано директорів шкіл дублювати накази відділу освіти про прийняття та звільнення педагогічних працівників, для впорядкування кадрової роботи. Але основним наказом про звільнення є наказ відділу освіти, який є законним. Щодо інших позовних вимог, то вона не заперечує, оскільки про лікарняний лист їй нічого не відомо, оцінку дій медичного персоналу вона не надає, тому просила позов в частині поновлення на роботі залишити без задоволення. У судовому засіданні представник відділу освіти [PERSON] проти задволення позову заперечувала, оскільки звільнення проведено з дотриманням законодавства, сторони досягли угоди про звільнення з 30.11.16 року, дана угода не анульована, тому в позові слід відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] НВК [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що позивач була переведена з Михайлівської сільської школи до [PERSON] НВК на посаду вчителя української мови та літератури, від батьків дітей почали надходити скарги щодо невідповідності вимог позивача як викладача вимогам програми, збирались батьківські збори, однак позивач не зявлялась, потім почали надходити запити з міліції щодо учнів, приїжджали працівники поліції складали акти про порушення поведінки. Збирався батьківський комітет, однак позивач на нього не зявилась. 19.10.2016 року між позивачем та матірю одного з учнів [PERSON] виник конфлікт внаслідок чого вони завдали тілесних ушкоджень, керівництво школи та районного відділу освіти намагались урегулювати конфлікт, мати учня намагалась примиритись, однак позивач не погоджувалась. До школи приходили батьки учнів для вирішення конфліктної ситуації, однак позивач не бажала порозуміння. У звязку з виходом на роботу основного працівника, були перерозподілені години викладання позивачки, на нараді 23.11.16 року повідомлено, що у [PERSON] залишається 6 годин. Після цього 24.11.16 року позивач не зявилась на роботі про що складені акти, такі ж акти складені і 29.11. 16 та 30.11.2016 року, оскільки вчитель на роботі не зявлялась. Але перевіркою журналів було виявлено, що вона проставила на перед дати проведення уроків 24.11., 29.11, 30.11 у класних журналах. 30.11.16 року в кінці дня вона зявилась на роботі з наказом відділу освіти про звільнення, після чого був складений наказ по школі, вручений позивачці та видано трудову книжку, про що позивач поставила підпис. Дійсно в цьому наказі не зазначено про виплату належних при звільненні коштів тому вона переробила наказ про звільнення доповнивши його пунктом про здійснення виплат належних при звільненні, коли це здійснила не памятає. 13.12.2017 року курєрською доставкою надійшла заява [PERSON] про проведення розслідування нещасного випадку, що стався на виробництві, додано лікарняний лист, висновок СМЕ, довідки, після чого було створено комісію про розслідуванню нещасного випадку, всі надані документи було надано експерту з фонду соціального страхування, у звязку з неправильним заповненням лікарняного листа було звернення до Апостолівського ЦПМСД, після чого вона особисто передала лікарняний лист, наданий позивачкою, до лікарні, там було видано дублікат який вона взяла та надала експерту фонду. Після перевірки було складено акт, який направлено позивачці. Просила в позові відмовити. У судовому засіданні представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти задоволення позову в частині визнання акту незаконним заперечувала, пояснивши, що на підставі заяви позивачки було здійснено розслідування нещасного випадку, в звязку з тим що втрата працездатності не настала зроблено висновок, що страховий випадок не настав. Листок непрацездатності був невірно оформлений, потім замінений установою яка його видала на підстав заміненого листка непрацездатності складено акт. Вважає дії представника виконавчої дирекції при складенні акту законними. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що Апостолівська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки відділ освіти, Апостолівський ЦПМСД є самостійними юридичними особами, мають самостійний баланс і міська рада не відповідає за їх зобовязаннями. Представник відповідача КЗ Апостолівський ЦПМСД у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомив. У звязку з чим справу розглянуто у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідка [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Наказом № 36п 1к/тр від 01.09.2016 року по відділу освіти [PERSON] вчителя української мови та літератури Михайлівської ЗОШ переведено на посаду вчителя української мови та літератури [PERSON] НВК з 01.09.16 року на період відсутності основного працівника на підставі її заяви (а.с.88). Наказом № 23 від 01.09.2016 року [PERSON] прийнята на посаду вчителя [PERSON] НВК вчителем української мови та літератури на час декретної відпустки основного працівника на підставі наказу відділу освіти від 01.09.16 року № 36 п.1-к/тр (а.с.88). Відповідний запис міститься в трудовій книзі (а.с.87). 30.11.16 року сторони досягли угоди про звільнення [PERSON] з 30.11.16 року, про що [PERSON] написала заяву, начальник відділу освіти наклала резолюцію про внесення до наказу, а директор [PERSON] НВК погодила (а.с.37). Наказом начальника відділу освіти № 48-к/тр про припинення трудового договору [PERSON] звільнено з посади вчителя української мови та літератури [PERSON] НВК за згодою сторін (ст.. 36 КЗпПУ) на підставі заяви [PERSON] від 30.11.16 року, з яким вона ознайомлена 30.11.16 року, про що свідчить її підпис (а.с.89). Наказом № 31 від 30.11.16 року про припинення трудового договору [PERSON] звільнено з посади вчителя української мови та літератури [PERSON] НВК за згодою двох сторін (ст.. 36 п.1 КЗпПУ) на підставі наказу відділу освіти № 48-к/тр від 30.11.16 року, з яким вона ознайомлена 30.11.16 року, про що свідчить її підпис (а.с.89). При вирішенні спору що виник між сторонами в частині скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі суд виходить з наступного. Твердження представника позивача про те, що наказ № 48-к/тр від 30.11.16 року про звільнення прийнятий не уповноваженою особою не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, рішенням Апостолівської міської ради № 93-5/V11 від 15.01.16 року створено юридичну особу відділ освіти виконавчого комітету Апостолівської міської ради, затверджено Положення про відділ освіти та призначено начальником відділу [PERSON] (а.с.64), згідно положення про відділ освіти відділ є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в банках, печатку (а.с.172-176). Рішенням Апостолівської міської ради № 179-8/V11 від 11.02.16 року створено юридичну особу [PERSON] навчально-виховний комплекс «ЗНЗ-ДНЗ» Апостолівської міської ради, затверджено статут НВК, згідно якого [PERSON] навчально-виховний комплекс є юридичною особою, має баланс, печатку, рахунки в банках, згідно п. 3.6 прийняття на посаду і звільнення з посади педагогічних працівників й інші трудові відносини регулюються законодавством про працю, ЗУ «Про загальну середню освіту» та іншими законодавчими актами (а.с.116-124). Згідно положень ст.. 26 ЗУ «Про загальну середню освіту» призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних працівників державного та комунального загально-освітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. Призначення на посаду та звільнення з посади інших працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює його керівник.\~ Згідно пояснень представника відділу освіти наказом по відділу освіти директорів шкіл зобовязано дублювати накази відділу освіти з метою врегулювання кадрової роботи. Таким чином, наказ про звільнення позивача [PERSON] від 30.11.2016 року № 48-к/тр від 30.11.16 року прийнято уповноваженою особою, та на підставі цього наказу директором [PERSON] НВК прийнято наказом № 31 від 30.11.16 року про припинення трудового договору [PERSON]. При вирішенні питання щодо правомірності даних наказів суд виходить з наступного. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36\~КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями\~38\~і\~39\~цього\~Кодексу\~, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431\~і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45\~\~цього\~Кодексу\~. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1\~статті 36 КЗпП України). Пленум ВСУ у п.8 постанови № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначив, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1\~статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В даному випадку позивач [PERSON] про звільнення за власним бажанням керівника не попереджала, чітко вказала підставу звільнення за угодою сторін, сторони узгодили дату звільнення 30.11.2016 року, після цього позивач на роботу не вийшла і працювати не продовжила, не зробила вона цього і після закінчення лікарняного, лікарняний листок до керівництва для здійснення оплати не предявила, а направила його 12.12.16 року поштою разом з заявою про розслідування нещасного випадку на виробництві, а тому суд приходить до висновку, що 30.11.2016 року сторони домовились про припинення трудового договору з 30.11.2016 року за взаємною згодою і позивач усвідомлювала це. Пояснення позивача [PERSON] про те, що на неї чинився тиск, створювались нестерпні умови нічим не підтверджено. Висновком експерта № 248 від 20.10.16 року підтверджено, що у [PERSON] виявлено обєктивно-підтверджені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів, термін спричинення може відповідати даті 19.10.16 року (а.с.9-11). Довідкою слідчого від 28.10.16 року підтверджено, що заява [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення гр.. [PERSON] прийнята та внесена до ЄРДР (а.с.12). Разом з тим доказів тиску зі сторони директора школи суду не надано, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а надані [PERSON] НВК протоколи батьківських зборів (а.с.102,103), свідчать, що вживались заходи щодо врегулювання конфлікту, а не тиску на позивача. Крім того, у листопаді у позивача істотно змінились умови праці, оскільки, як вона сама зазначала, при прийнятті її на роботу їй встановлено навантаження 21 година на тиждень, а після виходу з відпустки основного працівника у листопаді 2016 року, в неї залишилось 6 годин. Те, що основний працівник припинив відпустку по догляду за дитиною умисно, щоб позивачу зменшилась кількість годин з 21 до 6 годин, не знайшло свого підтвердження, оскільки згідно досліджених табелів обліку робочого часу основний працівник [PERSON] після виходу на роботу продовжила працювати. Заява позивача про залишення позову без розгляду подана позивачкою до суду (а.с.16) не свідчить про тиск на неї під час підписання заяви про звільнення 30.11.2016 року. Крім того, 30.11.16 року вона зявилась до [PERSON] НВК де отримала трудову книжку, що підтверджується підписом у журналі обліку трудових книжок, твердження про те, що вона отримувала трудову книжку пізніше нічим не підтверджено, оскільки в графі «дата та підстава отримання трудової книжки» чітко зазначені накази які стали підставою для звільнення, позивач могла поставити іншу дану разом з підписом, проте цього не зробила. Надані роздруківки телефонних дзвінків на її номер підтверджують факт спілкування, а не тиску, спілкування о 15-26 годині 30.11.2016 року з директором школи, що не заперечує директор, оскільки в цей день вони домовились видати трудову книжку. Жодного дзвінка 01.12.16 року, коли за твердженням позивача вона фактично написала заяву заднім числом, надані роздруківки не містять. Щодо наданих роздруківок телефонних дзвінків до 30.11.16 року, то суд звертає увагу, що були здійснені як вхідні так і вихідні дзвінки позивачкою [PERSON], що підтверджує факт спілкування. Тому суд приходить до висновку, що волевиявлення [PERSON] на припинення трудового договору в момент складання заяви та видачі наказу про звільнення було вільним. Твердження позивача про те, що вона відкликала заву про звільнення не знайшло свого підтвердження, оскільки виходячи з заяви про звільнення з 30.11.16 року, позивач могла її відкликати у цей строк, позивач же 30.11.16 року заяву не відкликала, після 30.11.16 року та після закінчення лікарняного до роботи не приступила, хоча виходячи з положень ст.. 38 КЗпПУ працівник який подав заяву про звільнення за власною ініціативою не звільняється від обовязку виходити на роботу. Крім того, пояснення позивача та її представника щодо направлення заяви досить суперечливі. Так у первісній позовній заяві позивач зазначила, що 12.12.16 року вона нарочним направила заяву про створення комісії по розслідуванню нещасних випадків на виробництві, а телефоном повідомила директора про те що скасовує свою заяву про звільнення (а.с.2). У судовому засіданні позивач під час дачі пояснень пояснила, що 12.12.16 року направила на адресу директора заяву про створення комісії по розслідуванню нещасних випадків на виробництві, додавши листок непрацездатності, довідки з лікарні, копію висновку спеціаліста, заяву про відкликання заяви про звільнення, хоча в додатках її не зазначала (а.с.135). У судовому засіданні та в письмових поясненнях (а.с.221) представник позивача зазначає, що 12.12.16 року позивач рекомендованим листом відіслала заяву про скасування заяви про звільнення, а 13.12.16 року направила курєром іншу заяву про проведення розслідування нещасного випадку. Тому, суд вважає непідтвердженим факт відкликання позивачкою заяви про звільнення від 30.11.16 року. Наказ № 31 [PERSON] НВК від 30.11.16 року про звільнення позивача, з яким вона ознайомлена (а.с.89) прийнятий на підставі наказу відділу освіти № 48 від 30.11.16 року, не був скасований, дії директора школи вчинені після цього, які виразились у перероблені наказу, доповнені його другим пунктом, внаслідок чого створено інший наказ (а.с. 233) ніяк не вплинули на процес звільнення. Тому суд вважає чинним наказ № 31 [PERSON] НВК від 30.11.16 року (а.с.89), відсутні підстави для його скасування, а дії директора школи вчинені після цього, які виразились у перероблені наказу, доповнені його другим пунктом, внаслідок чого створено інший наказ (а.с. 233) можуть бути оскаржені позивачем, якщо вона вважає, що цими діями порушені її права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існувала домовленість про припинення трудового договору за взаємною згодою, було вільне волевиявлення позивача на момент видачі наказу про звільнення, позивач не заявила про анулювання попередньої домовленості про звільнення, а тому звільнення проведено за угодою сторін, а не з ініціативи працівника. Та обставина, що на момент звільнення позивач перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «АЦ ПМСД» не може бути підставою для скасування наказу про звільнення з наступних підстав. Копією листка непрацездатності серія АДБ № 778242 підтверджено, що [PERSON] 02.12.16 року було видано зазначений листок з діагнозом J06,9 (а.с.13). Також факт звернення до лікарні підтверджується записом в медичній карті (а.с.60), довідками лікарів (а.с.61). Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпПУ не допускається звільнення праціника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрцездатності. Тому, суд вважає, що норма частини 3\~статті 40 КЗпП України\~застосовується лише до правовідносин щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. ст.\~40,\~41 КЗпП України) і не поширюється на випадки припинення трудового договору з інших підстав, зокрема, передбачених пунктом 1\~статті 36 КЗпП України. Також, в судовому засіданні встанволено, що при звільненні позивачці були сплачені не всі належні при звільненні суми. За нездійснення виплати всіх сум працівнику, які належать йому від підприємства [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.. 41 КЗпПУ (а.с.147-148). Табелем для нарахування заплати вчителям [PERSON] НВК за жовтень 2016 року підтверджено, що позивачці нараховано заробітну плату за 20 відпрацьованих днів (а.с.49). Табелем для нарахування заплати вчителям [PERSON] НВК за листопад 2016 року підтверджено, що позивачці нараховано заробітну плату за 22 відпрацьованих днів. Табелями для нарахування заплати вчителям [PERSON] НВК за грудень 2016 року та січень 2017 року підтверджено, що позивачка в табелі не зазначена та нарахування заробітної плати їй не здійснено. 19.01.2017 року на картрахунок позивача зараховано 1153,09 грн. заробітної плати, що підтверджується випискою з рахунку. Позовних вимог про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які є відмінними від позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.11.16 року, позивачем не заявлено, тому суд не вступає в оцінку пояснень представника позивача в цій частині. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що позивач з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року працювала в [PERSON] НВК, 30.11.2016 року була звільнена з займаної посади за угодою сторін, рішення про звільнення прийнято уповноваженою особою на законній підставі і з дотриманням законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди слід відмовити. Позовні вимоги [PERSON] про визнання листка непрацездатності не дійсним та скасування акту від 23.12.16 року про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 19.10.16 року підлягають задоволенню з наступних підстав. 13.12.16 року на адресу [PERSON] НВК надійшла заява [PERSON] від 12.12.16 року про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, про результати повідомити їй (а.с.135). 13.12.16 року директором [PERSON] НВК [PERSON] повідомлено про нещасний випадок на виробництві на підставі заяви [PERSON] (а.с. 94). Наказом директора [PERSON] НВК № 132 від 14.12.16 року створено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався 19.10.16 року об 11-30 годині (а.с.143). Під час проведення розслідування опитано вчителів, матір учня [PERSON] стосовно обставин події 19.10.16 року (а.с.95-103). Члени комісії по розслідуванню нещасних випадків звертались з заявою до Апостолвського РВ НВП, КЗ «Апостолівська ЦРЛ», КЗ «АЦ ПМСД», досліджували висновок експерта, довідки лікарів, лікарняний лист (104-114, 136). Листом від 21.12.16 року, головний лікар КЗ «АЦ ПМСД» пояснив, що листок непрацездатності серія АДБ № 778242 з 28.11.16 року з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів згідно МКХ -10, шифр J06,9, виданий з порушенням в графі «причина непрацездатності» та буде видано дублікат (а.с.40). Листок непрацездатності серія АДБ № 778242 було вилучено КЗ Апостолівський ЦПМСД при заміні на листок непрацездатності серії АДБ № 505336 від 28.11.16 року. Згідно листка непрацездатності серії АДБ № 505336 від 28.11.16 року, з діагнозом J06,9 причиною непрацездатності визначено загальне захворювання (а.с.39). Згідно даних Журналу обліку листків непрацездатності КЗ «АЦ ПМСД» видача заміненого листка непрацездатності серії АДБ № 505336 від 28.11.16 року здійснена 19.12.2016 року (а.с.41-45), який отримано директором [PERSON] ВНК [PERSON]. Дана обставина визнана сторонами у судовому засіданні, а тому не підлягає доказуванню. Після проведення розслідування комісією складено акт від 23.12.2016 року, згідно якого комісія дійшла висновку, що випадок з [PERSON] який стався 19.10.16 року характеризується наступними ознаками: втрата працездатності не настала, переводу на легшу роботу на добу чи більше не було, наданий листок непрацездатності серії АДБ № 505336 від 28.11.16 року з діагнозом J06,9 є загальне захворювання, тому випадок не пов'язаний з виробництвом, та не підпадає під дію п.7,п.15,п.23 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.11 року №1232. (а.с. 6-7), який направлено позивачці 28.12.2016 року (а.с.148). Згідно відповіді департаменту охорони здоровя Дніпропетровської облдержадміністрації від 03.02.17 року за наслідками проведення перевірки медичної документації листок непрацездатності серії АДБ № 778242, (дублікат № 505336) оформлений на імя позивачки можна вважати необґрунтовано виданим (а.с.58). Згідно п. 1.3. Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, листок непрацездатності видається: 1.3.1. Громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах. 1.3.2. Особам, обраним на виборні посади до органів державної влади, місцевого самоврядування та інших органів, у тому числі громадських організацій. 1.3.3. Членам колективних підприємств, сільськогосподарських та інших виробничих кооперативів. 1.3.4. Особам, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок). 1.3.5. Громадянам України, які постійно проживають на території України та працюють на умовах трудового договору (контракту) за межами України і не застраховані в системі соціального страхування країни, в якій вони перебувають. Згідно п. 1.14. зазначеної Інструкції у разі втрати листка непрацездатності за рішенням ЛКК лікувально-профілактичного закладу, в якому його видано, видається новий листок непрацездатності з позначкою "дублікат" на підставі довідки з місця роботи про те, що за період тимчасової непрацездатності виплата допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю не здійснювалась. Таким чином, видача листка непрацездатності іншій особі з мотивів його невірного заповнення, законодавством не передбачена, а отже виданий КЗ «АЦ ПМСД» листок непрацездатності АДБ № 505336 слід визнати незаконним, а прийнятий з урахуванням цього листка непрацездатності акт розслідування нещасного випадку на виробництві від 23.12.16 року слід скасувати як незаконний. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Пунктом 1 частини 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому, згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на рахунок держави.

Outcome: partial