Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про розірвання шлюбу зареєстрованого 11.12.1999 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2409. Від вказаного шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Позивач, через канцелярію суду, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечував та просив суд їх задовольнити. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 11.12.1999 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2409. Від вказаного шлюбу мають двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 1 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За твердженням позивача тривалий час подружжя намагалося налагодити стосунки, однак це жодним чином не допомогло збереженню сім`ї. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить його інтересам. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін, а тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. За приписами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на зазначене, питання місця проживання неповнолітніх дітей може розглядатися судом за наявності спору з цього приводу, як правило, тоді коли діти тримаються біля себе одним з батьків за допомогою фізичного чи психічного насильства. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ініціюючи питання про визначення місця проживання дітей позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування спору з цього приводу, відсутності згоди або оспорювання відповідачем місця проживання дітей, чинення перешкод у спілкуванні і їх вихованні, утримання відповідачем дітей біля себе за допомогою фізичного чи психологічного насильства. Більше того, зі змісту позовної заяви вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] так проживають разом з матір`ю. За таких обставин, суд не вбачає підстав до задоволення вимог позивача про визначення місця проживання дітей. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Однак, позивач не наполягала на стягненні судового збору з відповідача. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial