Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

30.12.2020 АТ КБ "ПриватБанк", який являється правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву № б/н від 15.07.2010р, згідно якої для користування кредитним картковим рахунком отримала у користування кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому неодноразово змінювався. Відповідач користувався послугами банку та кредитними коштами на власний розсуд, зобов`язання за кредитним договором порушив, продовжує ухилятись від їх виконання, заборгованість не погашає, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.10.2020 становить 13961,77 грн. 19.01.2021 ухвалою Миколаївського райооного суду Львівської області відкрито спрощене позовне провадження по справі. Позивач позов обґрунтовує тим, 14.06.2018р. відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з «Публічнне акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк» скорочена ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на «АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК « ПРИВАТБАНК» скорочена АТ КБ « ПРИВАТБАНК» Ухвалу суду від 19.01.2021, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримала, відзиву на позовну заяву не подала, строк для подання відзиву закінчився. Відповідачка із клопотаннями чи заявами до суду не зверталася, відзиву не подавала. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Встановлено, що 15.07.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту, згідно якого банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується анкетою-заявою [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Крім цього, встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 15.07.2010р. отримав можливість користуватися послугами банку, зокрема використовувати кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту, однак зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконувала у зв`язку із чим виникла заборгованість яка, згідно із розрахунком заборгованості, станом на 26.10.2020р. становить 13961,77 грн., з яких: 11465,01грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2496,76 грн. заборгованість за простроченими відсотками. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, що врегульовані ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві [PERSON] від 15.07.2010 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису [PERSON] , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодиася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Крім цього, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.02.2014 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що тарифи про обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.07.2010 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитним коштами в обумовленому позивачем розмірі. З урахуванням наведеного, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в сумі 2496,76 грн відсутні. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на його користь в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial