Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

18 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк), звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 листопада 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 8 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заява позичальника разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. Посилаючись на зазначені обставини та неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого станом на 24.01.2017 року утворилась заборгованість в сумі 23 901 грн. 21 коп., яка складається 7 102 грн. 46 коп. заборгованість по тілу кредита; 7 050 грн. 46 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 133 грн. 95 коп. нарахована пеня та 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 114 грн. 34 коп. штраф (процентна складова), позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, до позовної заяви долучено клопотання з проханням розглянути справу у відсутність представника банку, позовні вимоги банк підтримує. Відповідач визнала позовні вимоги, просила зменшити розмір заборгованості, посилаючись на важке матеріальне становище. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із письмових доказів судом встановлено, що 10 листопада 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір шляхом оформлення анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 10-11). На підставі зазначеного договору, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 8 300 грн., зі зміною умов кредитування та обслуговування кредитної картки, зі сплатою процентів за користування кредитом. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Згідно пункту 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг, які разом\~ із Правилами користування платіжною карткою та заявою відповідача складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. За змістом пункту 2.1.1.2.1. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов). 10 листопада 2010 року відповідачу була видана платіжна картка "Універсальна". Відповідач неналежно виконувала зобов'язання за кредитним договором, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 6-9), останній платіж здійснила 08.07.2016 року. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобовязання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунком, станом на 24.01.2017 року утворилась заборгованість в сумі 23 901 грн. 21 коп., яка складається 7 102 грн. 46 коп. заборгованість по тілу кредита; 7 050 грн. 46 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 133 грн. 95 коп. нарахована пеня та штрафи 500 грн. (фіксована частина), 1 114 грн. 34 коп. (процентна складова). За такого, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен відповідати за неналежне виконання кредитного договору і нести негативні наслідки таких своїх дій, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, по процентах підлягають задоволенню повністю. 2 Разом з тим суд враховує положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд врахувує матеріальний стан відповідача, яка є пенсіонеркою, розмір пенсії складає 1 373 грн. ( а.с. 82), проживає одиноко, має хронічні захворювання (а.с. 83-85) на що ідуть значні матеріальні витрати, інших доходів не має . Викладені обставини дають підстави суду для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, передбаченими п. 6 ст. 3 ЦК України, а саме справедливість, добросовісність та розумність, тому суд вважає необхідним зменшити розмір пені та штрафу і визначити останні в сумі 2 000 грн. пені, 1 207 грн. 65 коп. штрафу (7102.46 + 7050.46 х 5% + 500), тому що нарахування неустойки на неустойку відповідно до розрахунку банку по штрафу (процентна складова) суперечить ст. 61 Конституції України, тобто є подвійною відповідальністю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial