Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

21.07.2016 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, в особі відділу освіти, [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області, в якому після уточнення позову, просить стягнути з відповідачів на її користь заборгованість з індексації заробітної плати у розмірі 6864,86 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 31059,20грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 01.09.2000 працювала у [PERSON] дошкільному навчальному закладі «Черемшина» на посаді завідуючої. Рішенням [PERSON] сільської ради Охтирського району від 28.07.2015 даний заклад реорганізовано шляхом приєднання до [PERSON] навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів: загальноосвітній навчальний заклад [PERSON] районної ради Сумської області. Наказом начальника відділу освіти [PERSON] районної адміністрації від 28.07.2015, розпорядженням голови [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області від 29.07.2015 № 6-к позивачка була попереджена про можливе звільнення в звязку зі змінами в організації праці, штатному розписі та скороченням чисельності працівників. Розпорядженням голови [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області від 30.09.2015 № 7-к [PERSON] звільнена підставі ч.1 ст.40 КЗпП. В останній робочий день їй повернули трудову книжку з записом про звільнення та провели розрахунок без урахування індексації передбаченої ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином розрахунок в останній робочий день був проведений не повністю, що є порушенням вимог ст.. 116 КЗпПУ. Після реорганізації [PERSON] ДНЗ «Черемшина» правонаступником закладу став відділ освіти [PERSON] районної адміністрації. В останній робочий день вона вимагала довідку про розмір заробітної плати, але їй не надали. 17.06.2016 [PERSON] звернулася до відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації зі зверненням в якому просила підготувати розрахунок індексації заробітної плати станом на 30.09.2015 та сплати індексації заробітної плати відповідно до розрахунку. На звернення отримала лист, в якому зазначено, що після реорганізації відділу освіти не виділено коштів для виплати боргів колишнім працівникам [PERSON] сільської ради. Інформації стосовно середнього заробітку та індексації заробітної плати [PERSON] не отримала. За підрахунком позивачки сума заборгованості з індексації заробітної плати за період з січня 2013 по вересень 2015 становить 6864,86 грн., а середній заробіток за весь час затримки за період з 01.10.2015 по 03.08.2016 складає 31059,20 грн. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що права позивачки порушені, оскільки [PERSON] сільською радою, з якою позивачка перебувала в трудових відносинах, при звільненні не виконані вимоги ст. 116 КЗпПУ, а саме при розрахунку не виплачено суму індексації заробітної плати за період з 01.01.2013р.. При цьому, вважає, що посилання на відсутність вини відповідача є безпідставним, так як усталеною практикою ЄСПЛ визначено, що відсутність коштів у держави не є поважною причиною для невиконання взятих на себе обовязків. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що на час звільнення з [PERSON] розрахунок проведено в повному обсязі, будь - яких претензій вона не мала, тому заборгованість відсутня. Кошторис на заробітну плату є, але субвенції з районного бюджету на виплату індексації не було достатньо. В письмових поясненнях зазначив, що в 2014-2015 році фінансування закладів освіти проводилося за рахунок субвенції з районного бюджету. Посилається на ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, так як в сумі субвенції кошти на індексацію не надавалися, тому за відсутністю коштів індексація працівникам [PERSON] ДНЗ «Черемшина» не виплачувались. Суми нараховані [PERSON] на 30.09.2015 всі були виплачені, по зарплаті заборгованості не було. Субвенції на освіту, отримані в 2014 році в сумі 244561,36 грн, в 2015 році - в сумі 201175,11грн, використано в повному обсязі. На дату звільнення [PERSON] претензій по нарахуванню і виплаті заробітної плати не висловлювала, з проханням про надання довідки по заробітній платі не зверталася.(а.с.58) Представники відповідача [PERSON] районної державної адміністрації, в особі відділу освіти, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні просили в задоволенні позову до [PERSON] РДА відмовити, оскільки вона не є належним відповідачем по справі. В письмових запереченнях пояснили, що [PERSON] працювала завідуючою [PERSON] ДНЗ «Черемшина» [PERSON] сільської ради. Фінансування цього закладу, у тому числі нарахування та виплата заробітної плати працівникам здійснювалась [PERSON] сільською радою. У вересні 2015 після реорганізації [PERSON] ЗОШ І-ІІ ступенів в [PERSON] НВК відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації від [PERSON] сільської ради були передані основні засоби та інші необоротні матеріальні активи та запаси, які до цього часу знаходилися в [PERSON] ДНЗ «Черемшина». Відділ освіти не володіє інформацією про нарахування [PERSON] сільською радою заробітної плати [PERSON], у тому числі щодо нарахування індексації заробітної плати. Нарахування [PERSON] до 30.09.2015 заробітної плати проводилося [PERSON] сільською радою. З посиланням на ст. 98 КЗпПУ стверджують, що [PERSON] сільською радою надано достатньо доказів того, що фінансування здійснювалось в межах бюджетних асигнувань, всі нараховані кошти виплачені в останній робочий день, тому порушення вимог КЗпПУ відсутні. Стверджували, що розрахований позивачкою розмір індексації не вірний. (а.с.20-21, 134-137) Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала з 01.06.2000 на посаді завідуючої [PERSON] дошкільного навчального закладу «Черемшина», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 43-44) Відповідно до п. 1.3. Статуту [PERSON] ДНЗ (ясла-садок) «Черемшина» засновником ДНЗ є [PERSON] сільська рада, яка здійснює фінансування дошкільного закладу, його матеріально технічне забезпечення, надає необхідні будівлі з обладнанням і матеріалами, організовує будівництво і ремонт приміщень, їх господарське обслуговування, харчування та медичне обслуговування дітей. Розділом ІХ Статуту зазначено, що джерелами фінансування дошкільного закладу є кошти: засновника, відповідних бюджетів у розмірі, передбаченому нормативами фінансування, батьків або осіб, які їх замінюють, добровільні пожертвуванняі цільові внески фізичних і юридичних осіб. (а.с. 107-111) Рішенням [PERSON] районної ради Сумської області від 26.06.2015року вирішено реорганізувати [PERSON] ЗОШ І-ІІ ступенів шляхом перетворення у [PERSON] НВК І-ІІ ступенів: загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад [PERSON] районної ради Сумської області з 01.09.2015р. (а.с. 25) Рішенням [PERSON] сільської ради [PERSON] раїну Сумської області 28.07.2015 реорганізовано [PERSON] ДНЗ «Черемшина» шляхом приєднання до [PERSON] навчально-виховного комплексу І-ІІ Ступенів: загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів- дошкільний навчальний заклад [PERSON] районної ради Сумської області, що підтверджується копією рішення.(а.с.5) Вчинено дії щодо прийняття-передачі основних засобів, підготовку установчих документів реорганізованого навчального закладу, зареєстровано Статут [PERSON] НВК, внесені відомості в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 26-32, 103-130 ) Відповідно до пунктів 1.4. статуту [PERSON] навчально-виховного комплексу: загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад [PERSON] районної ради Сумської області, затвердженого рішенням 40 сесії 6 скликання [PERSON] районної ради від 26.06.2015 року, засновником навчального закладу є [PERSON] районна рада. Навчально-виховний комплекс знаходиться в оперативному управлінні відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації, який здійснює фінансування, його матеріально-технічне забезпечення. (а.с. 32). Згідно розпорядження [PERSON] сільської ради № 7-к від 30.09.2015р. [PERSON] звільнено з посади завідуючої ДНЗ «Черемшина» у звязку з припиненням функціонування закладу п.1 ст. 40 КЗпПУ. (а.с. 49). 16.06.2016 [PERSON] подала до [PERSON] РДА звернення, в якому просила про надання розрахунку індексації заробітної плати станом на 30.09.2015 та сплатити індексацію заробітної плати відповідно до розрахунку.(а.с.6) За результатами розгляду звернення позивачки [PERSON] РДА надано лист № 01-31\\1124 від 04.07.2016, яким [PERSON] повідомлено, що відділ освіти [PERSON] РДА не може вирішити питання щодо сплати індексації заробітної плати [PERSON] сільською радою у звязку з тим, що після реорганізації у [PERSON] НВК відділу освіти не було виділено кошти для виплати боргів колишнім працівникам [PERSON] ДНЗ «Черемшина».(а.с.7) Відповідно до ч.1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про державну реєстрацію припинення [PERSON] ДНЗ (ясла-садок) «Черемшина» внесено 05.02.2016року. Таким чином, спірні відносини між сторонами по справі виникли до припинення [PERSON] ДНЗ «Черемшина» у визначеному законом порядку. В пункті 27 Постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Разом з тим на зазначені вимоги поширюються положення ч.3 ст.32 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) і п.3 ст.39 Закону "Про власність" ( 697-12 ), згідно з якими в разі недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов'язаннями несе власник. Відповідно до правил гл. XV КЗпП ( 322-08 ) порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд. Враховуючи викладене, суд вважає, що належним відповідачем по справі є [PERSON] сільська радва Охтирського району Сумської області, з якою у позивача був укладений трудовий договір. Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що в день звільнення позивачка працювала, отримала трудову книжку, [PERSON] сільською радою при звільненні позивачки нараховані суми у розмірі 8629,26грн, сума виплат після утримання податків 5854,40грн, які були виплачені 29.09.2015 у сумі - 1917,54 грн та 13.10.2015 у сумі 3936,86грн.(а.с.47) Відповідно до розшифровок нарахувань заробітної плати [PERSON] за період з січня 2012року по 30 вересня 2016року вбачається, що у період з січня 2013року по день звільнення позивачці індексація заробітної плати не нараховувалась і не виплачувалась. (а.с. 74-75) Частина 2 ст. 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний суд України у своєму рішенні № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року, дійшов висновку про те, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до положень Закону України «Про Конституційний суд України рішення Конституційного суду України є остаточним, не підлягає оскарженню та є обовязковим на всій території України. Згідно із ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Згідно із ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обовязковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Таким чином, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у звязку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обовязковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, складовими частинами якої є основна заробітна плата та додаткова. Додаткова заробітна плата включає в себе доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Як встановлено з письмових пояснень голови [PERSON] сільської ради (а.с. 58) в сумі субвенції кошти на індексацію не надавались, тому за відсутності коштів індексація заробітної плати працівникам дошкільного закладу «Черемшина» не виплачувалась. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1статті 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з районних бюджетів належать видатки на дошкільну освіту. Крім того, у Законі України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносини» від 28.12.2014 року, було встановлено, що у 2015 році з бюджетів селищ можуть здійснюватися видатки в частині утримання дошкільних навчальних закладів, за рахунок міжбюджетних трансфертів з районного бюджету бюджетам місцевого самоврядування. Заперечення відповідача [PERSON] сільської ради Охтирського району Сумської області проти позову [PERSON] ґрунтуються на відсутності належного фінансування закладів дошкільної освіти із районного бюджету та відсутності власних грошових коштів для виплати індексації заробітної плати. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у звязку з індексацією за рахунок власних коштів. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Згідно із ст. 6 вищевказаного Закону порядок проведення індексації грошових коштів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Таким чином, законодавством України передбачено підвищення розміру оплати праці у звязку з індексацією і дане підвищення не скасоване у встановленому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначається джерело коштів на проведення індексації. Зазначена норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не повязує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. В порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України [PERSON] сільською радою не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується, та власних коштів сільської ради грошові кошти на індексацію заробітної плати були відсутні. Відповідно до пунктів 23, 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року, судом зауважено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, що необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. У звязку з цим, Європейський Суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. [PERSON] сільською радою надано розрахунок можливої індексації заробітної плати [PERSON], згідно якого за період з січня 2014 по грудень 2014 відповідач повинен був виплатити позивачці індексацію заробітної плати в розмірі 858,28 грн ( січень- квітень- 0,00грн, травень - 36,54 грн,, червень - 13,26 грн, липень - 22,02 грн, серпень 126,67 грн, вересень 146,16 грн, жовтень 146,16 грн, листопад 137,27 грн, грудень 230,20 грн); з січня по вересень 2015 року відповідач повинен був виплатити позивачеві індексацію заробітної плати в розмірі 3999,51 гривень (січень 258,22 гривень, лютий 302,06 гривень, березень 299,63 гривень, квітень 267,67 гривень, травень 610,22 гривень, червень 0,00 гривень, липень 317,31 гривень, серпень 912,28 гривень, вересень 1032,12 гривень. Загальна сума індексації заробітної плати [PERSON] складає 4857,79 гривень. (а.с.77-76) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні погодився з наданим відповідачем розрахунком, пояснив, що розрахунок, наведений в позовній заяві, є не точним, оскільки позивачка не знала розміру заробітної плати. Таким чином, суд дійшов висновку, що невиплата позивачці [PERSON] індексації заробітної плати за період з травня 2014 року по 30 вересня 2015 року при звільненні у строки, визначені ст. 116 КЗпПУ, порушує її права, які підлягають поновленню. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає суму заробітної плати, що належить до стягнення без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. Згідно із ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Враховуючи, що індексація заробітної плати входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обовязкових платежів як із заробітної плати, суд стягує заборгованість з нарахованої відповідачем планової індексації заробітної плати позивачеві в розмірі 4857,79 гривень. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня наступного після її звільнення, тобто з 01.10.2015 року по день ухвалення рішення, оскільки станом на теперішній час відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з такого. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно даних, зазначених позивачем в позові, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 147,29 грн. , однак, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що розрахунок є не точним, оскільки позивачка не мала довідок про розмір заробітної плати за два останні місяці. За доказами, зібраними під час розгляду справи, встановлено, що за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 6767,00грн., кількість відпрацьованих днів за серпень вересень 2015 рік становить 42 дні.(а.с.74, 77) Таким чином розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 161,12грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.10.2015р. по 25.11.2016р. складає 46885,92грн. (291 робочих днів х 161,12 грн.). З огляду на викладене, та враховуючи, що між сторонами наявний спір про розміри належних звільненому працівникові сум, вирішення спору на користь працівника, ненадання відповідачем до суду доказів відсутності його вини у несвоєчасному розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що власник повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпПУ відшкодування в повному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial