Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якому просить суд визнати недійсним Рішення Виноградівської міської ради про передання [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] 27.03.2009 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№430013; визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2121210100:00:010:0317 серії ЯЕ№430013, виданий 27.03.2009 року на ім'я [PERSON], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010970302085; скасувати запис про державну реєстрацію Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№430013, виданого 27.03.2009 року на ім'я [PERSON], зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010970302085. На судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися. Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримує позов. Відповідач подав до суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Розглянувши доводи позивача, якими він обґрунтовує вимоги позову, дослідивши подані на їх підтвердження докази, вивчивши висновок, даний Управлінням Держземагенства у Виноградівському районі, всебічно та повно з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що Рішенням виконкому Виноградівської міської ради народних депутатів №399 від 23.10.2001 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,125 га, розташовану на території [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 27.12.2001 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2172. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки від літери В до літери Г вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], якою на даний час користується та володіє [PERSON]. Межовий спір між позивачем та користувачем сусідньої земельної ділянки [PERSON] відсутній. На час оформлення позивачем права власності на земельну ділянку кадастрові номери не присвоювалися. З метою державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру [PERSON] замовила виготовлення відповідної технічної документації у ТОВ «ГЕО-СЕВ». В ході здійснення кадастрової зйомки вказаної земельної ділянки з'ясувалося, що на її частину площею 0,0040 га накладається кадастровий план суміжної земельної ділянки, належної відповідачу. Позивачка стверджує, що ця обставина перешкоджає затвердженню технічної документації, державній реєстрації земельної ділянки позивача та присвоєнню їй кадастрового номеру. Перевіривши обставини щодо набуття та оформлення відповідачем права власності на його земельну ділянку суд встановив наступне. Відповідачу [PERSON] Рішенням Виноградівської міської ради від 29.09.2006 року №138, 4-сесія 5-скликання було передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Його право власності посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку у межах згідно з планом, виданим 27.03.2009 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010970302085, згідно з яким відповідач є власником вказаної земельної ділянки площею 0,658 га. В ході здійснення кадастрової зйомки земельної ділянки, належної позивачу [PERSON], з'ясувалося, що на її частину площею 0,0040 га накладається кадастровий план суміжної земельної ділянки, належної відповідачу. Факт накладки підтверджується збірним кадастровим планом, виготовленим ТзОВ ГЕО-СЕВ. Управлінням Держземагенства у Виноградівському районі на виконання своїх повноважень дано висновок щодо розв'язання даного спору. Управління вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Спеціалістом Управління зазначено, що позасудового способу захисту та відновлення порушеного права позивача чинними нормативно-правовими актами не передбачено. За результатами вивчення матеріалів управління констатувало, що у ході виконання робіт із землеустрою щодо земельної ділянки, належної позивачу, землевпорядною організацією допущено технічну помилку, внаслідок якої при формуванні кадастрового плану, з'ясувалось, що частина суміжної земельної ділянки гр. [PERSON] перебуває в межах ділянки, вже раніше переданої у власність [PERSON], що посвідчено державним актом, виданим 2001 року, що підтверджується схемою кадастрового плану, складеного працівниками «ГЕО-СЕВ» на замовлення [PERSON] Площа перетину становить 0,0040 га. Тому, [PERSON] не може виготовити документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на власний державний акт на право приватної власності на землю, оскільки державний акт гр. [PERSON] не відповідає вимогам та суперечить Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю. Геодезичне встановлення меж земельної ділянки здійснено з порушенням існуючої межі між земельними ділянками суміжних землекористувачів, виходячи з їх зміщення на земельну ділянку [PERSON], що унеможливлює внести відомості про земельну ділянку позивачки до національної кадастрової системи ведення Держаного земельного кадастру, присвоїти кадастровий номер та провести її державну реєстрацію. Таким чином, в результаті допущеної помилки, оформлене право власності [PERSON] на передану їй земельну ділянку площею 0,125 га по [ADDRESS], посвідчене державним актом, є порушеним, оскільки частина земельної ділянки суміжного землекористувача гр. [PERSON] за планом її меж згідно із оспорюваним державним актом перебуває в межах земельної ділянки позивачки площею 0,0040 га. Так, юридично у позивачки вилучено частину земельної ділянки, яка знаходилася у її власності, і через це реальної можливості здійснювати усі повноваження власника позивачка не має. Суд констатує, що дані правовідносини регулюються нормами Земельного кодексу України, ЗУ «Про землеустрій», ЗУ «Про топографо-геодезичну й картографічну діяльність», Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43, зареєстрованої у Мінюсті України 04.06.1999 за № 354/3647 (що була чинна на час виникнення даних правовідносин) (далі - Інструкція), іншими нормативно-правовими актами у галузі земельних відносин. Відповідно до п. 1.13 Інструкції при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Згідно з п. 1.16 Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає, зокрема, журнал польових вимірювань, кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» затверджено форму державного акту на право власності на земельну ділянку, який включає План меж земельної ділянки. Відповідно до п. 2.6, 2.8 Інструкції на плані меж земельної ділянки в бланку державного акта показуються всі елементи кадастрового плану, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників та землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки - графічний документ, що відображає межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, лінійні проміри між точками по межі земельної ділянки, місцерозташування земельної ділянки, розміщення об'єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, та складається з використанням даних державного земельного кадастру (наказ Держкомзему України «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» від 02.07.2003 р. № 174). Виготовлення кадастрового плану входить до комплексу робіт із кадастрової зйомки, яка включає геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж із суміжними власниками, відновлення меж земельної ділянки на місцевості. Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та інші особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, беручи до уваги висновок Управління Держземагенства щодо розв'язання спору, суд дійшов висновку, що право власності [PERSON] на передану їй земельну ділянку площею 0,125 га по [ADDRESS], посвідчене державним актом, є порушеним. Суд констатує, що порушення було зумовлено тим, що Державний акт гр. [PERSON] не відповідає вимогам та суперечить Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю. Геодезичне встановлення меж земельної ділянки, належної [PERSON], здійснено з порушенням існуючої межі між земельними ділянками суміжних землекористувачів, виходячи з їх зміщення на земельну ділянку [PERSON] Частина земельної ділянки суміжного землекористувача гр. [PERSON] за планом її меж згідно із оспорюваним державним актом перебуває в межах земельної ділянки позивачки площею 0,0040 га. Так, обставини справи свідчать про те, що право позивача порушено внаслідок помилки, допущеної в ході кадастрової зйомки, за результатами якої було складено кадастровий план земельної ділянки відповідача, який було включено до оспорюваного Державного акту на право власності на земельну ділянку при його оформленні у 2009 році відповідно до вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43. Відтак не є підтвердженою та обставина, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, прийнятим у 2006 році до проведення кадастрової зйомки земельної ділянки відповідача та до складання за її результатами кадастрового плану земельної ділянки з порушенням існуючої межі, було порушено право власності позивачки. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На переконання суду визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, до якого включено план її меж, та скасування запису про його державну реєстрацію забезпечить відновлення порушеного права позивача, відновить становище, що існувало до порушення права. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково - в частині визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування запису про його державну реєстрацію, що на переконання суду забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Outcome: partial