Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

13 листопада\~2018\~року [PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК»),\~про відшкодування моральної шкоди у звязку з\~ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він у період з жовтня 2000 року по квітень 2011 року працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача на посаді електрогазозварника цеху з ремонту рухомого складу, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК від 29.09.2014 позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями з яких 10% по ХОЗЛ, 20% радикулопатія, 10% по променевій катаракті обох очей з 12.08.2014. Після тривалого лікування стан його здоровя не покращився, навпаки погіршився та при переогляді 04.08.2015 було повторно та безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності з яких 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих звязків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у звязку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями та обмеженням рухів у попереково-крижовому відділі хребта та у плечових суглобах, поганий зір, тривалий процес лікування хронічного професійного захворювання, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 130\~305,00 грн., яку просив стягнути з відповідача. 15 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 12 грудня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням ( викликом) сторін, яке ухвалою суду від 20 грудня 2018 року залишено без задоволення. 12 грудня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача. У відзиві представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач був ознайомлений з умовами праці на підприємстві, отримував пільги за шкідливі умови праці (додаткова відпустка, оплата праці у підвищеному розмірі, право на пільгову пенсію, тощо). Також позивач до працевлаштування на підприємство відповідача працював на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці. Крім того вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди підприємством, а також розмір моральної шкоди позивачем дещо завищений та не обґрунтований. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] в період з 26.10.2000 по 05.04.2011 працював на посаді електрогазозварника цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 05.04.2011 звільнений з роботи по переведенню у ТОА «Криворіжспецремтранс» ст. 36 КЗпП України (а.с. 28-31). 22 травня 2012 року на підприємстві ТОВ «Криворіжспецремтранс» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста [PERSON] [PERSON] Барабаш. Професійне захворювання виникло за обставин праці в цеху з ремонту рухомого складу електрогазозварником, виконання ручної зварки деталей, вузлів і конструкцій, ручне дугове кисневе різання, наплавлення зношених деталей, без застосування засобів колективного (аспіраційних установок) та індивідуальних засобів захисту органів дихання. [PERSON] під часроботи підпадав під вплив підвищених параметрів шкідливих хімічних речовин, зварювального аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та інфрачервоного випромінювання. При веденні зварювальних робіт в важкодоступних місцях перебував у незручні робочій позі в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.03.2014 №496 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 07.1974-05-1980- трест «Криворіжаглобуд», бетонний завод ім. Леніна, електрозварник ручної зварки; 05.1980-04.1984 ДП «Придніпровська залізниця», ВСП «Вагонне депо «Батуринська», електрозварник; 03.1996-06.1996, 06.1996-10.2000 ВО «Кривбасруда», Управління залізничного транспорту, монтер колії, електрогазозварник; 10.2000-04.2011 ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК», управління залізничного транспорту, електрогазозварник цеху рухомого складу. Праця в умовах концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії відноситься до 3-го класу -го ступеню шкідливості (а.с.4-7). Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №000658 від 29.09.2014 позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями - 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей з 12.08.2014 по 01.09.2015, наступна дата переогляду 01.08.2015 ( а.с. 8). Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №014622 від 04.08.2015 позивачу повторно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями - 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей з 01.09.2015( а.с. 9). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,\~оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Що стосується доводів представника відповідача про роботу позивача на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, суд враховує їх при визначенні розміру моральної шкоди, яку призначає до стягнення із підприємства відповідача. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, яка встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 30\~000,00 грн. Між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 02.11.2018 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки документів та позовної заяви, тощо (а.с. 41). Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 05.11.2018 [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 5000,00 гривень, що підтверджується актом-квитанцією №32/18 від 02.11.2018 (а.с.42,43). Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 704,80 грн., та витрати повязані з правничою допомогою у пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 1200 гривень.

Outcome: partial