Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до заводу « Тора » Харківського авіаційного виробничого підприємства / далі - завод « Тора» /, посилаючись на те, що згідно заочного рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 07 лютого 2011 року, його, як незаконно звільненого, з 28 липня 2010 року поновлено на посаді провідного інженера конструктора заводу « Тора » та постановлено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 липня по 25 жовтня 2010 року в розмірі 4 083 грн. 32 коп., 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. На виконання вказаного рішення суду, йому було видано чотири виконавчих листа, на підставі яких Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкриті виконавчі провадження, зобов'язання по яких до теперішнього часу не виконанні. У зв'язку з тривалим та безпричинним невиконанням рішення суду в частині поновлення на роботі, просив суд стягнути з заводу « Тора » суму вимушеного прогулу при затриманні виконання судового рішення, що станом на 26 лютого 2014 року дорівнює 60 602 грн. 36 коп. з урахуванням рівня інфляції та індексу споживчих цін на товари та послуги, виходячи з того, що період затримки виконання рішення суду становить 40 місяців, а середньомісячний заробіток на день звільнення - 1 449 грн. Окрім цього, внаслідок безпідставного невиконання заочного рішення суду йому також була завдана моральна шкода, що виразилася у порушенні нормальних звичаїв його життя, яку він оцінив в 50 000 грн., та просив стягнути з заводу « Тора » з покладенням на останнього зобов'язання, починаючи з наступного місяця після винесення рішення по справі сплачувати щомісячно суму еквівалентну середньомісячному заробітку із урахуванням рівня інфляції та індексу споживчих цін на товари та послуги до досягнення ним пенсійного віку або до виконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2010 року в частині поновлення на роботі. Позивач [PERSON] в ході підготовчої частини судового засідання уточнив свої позовні вимоги, та просив суд стягнути з заводу « Тора » суму вимушеного прогулу, починаючи з 26 жовтня 2010 року по день розгляду справи в суді. В іншій частині пред'явлені позовні вимоги просив задовольнити повністю, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] думку свого довірителя підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги останнього в повному обсязі. Представники відповідача Бочаров В.Д., Пілат О.О. позов не визнали, пославшись на те, що позивачем неправильно визначена загальна сума вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення суду, яка станом на лютий 2014 року за їх розрахунком становить 37 917 грн. 60 коп., виходячи з розміру середньомісячного заробітку - 947 грн. 94 коп., вважаючи, при цьому, необґрунтованим присудження стягнення вказаної суми з урахуванням рівня інфляції та індексу споживчих цін на товари та послуги, так як такі компенсації є разовою виплатою, а тому не підлягають індексації. Оскільки наказом № 44 від 24 березня 2014 року [PERSON] поновлено на роботі з 28 липня 2010 року, а від так заочне рішення Шишацького районного суду в частині поновлення на роботі виконано, вимоги останнього щодо зобов'язання заводу « Тора » вчинити певні дії є безпідставними. Разом з цим, вказували на пропущення позивачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, тому в задоволенні позову просили відмовити. Вислухавши пояснення сторін, та їх представників, дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Так, заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2010 року позов [PERSON] до Харківського державного авіаційного підприємства, заводу « Тора » Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Постановлено поновити [PERSON] на посаді провідного інженера конструктора заводу « Тора » Харківського державного авіаційного виробничого підприємства з 28 липня 2010 року та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 липня по 25 жовтня 2010 року в сумі 4 083 грн. 32 коп., 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання / а. с. 11 - 13 /. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2011 року, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін / а. с. 76 - 77 /. Як убачається з матеріалів справи, Шишацьким районним судом Полтавської області 01 грудня 2010 року видано два виконавчі листи № 2 - 1451/10 кожний про поновлення [PERSON] на посаді провідного інженера заводу « Тора » та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4 083 грн. 32 коп. На підставі вказаних виконавчих листів державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, 03 травня 2011 року відкрито два виконавчих провадження за номерами відповідно 27327006 та 27324473, якими постановлено боржнику виконати рішення суду в цих частинах негайно / а. с. 15 - 16 /. Разом з цим, 15 березня 2011 року Шишацьким районним судом на ім'я позивача видано ще два виконавчі листи за номерами 2 - 1451/10 кожний про стягнення з заводу « Тора » в порядку витрат на допомогу адвоката 1 000 грн. та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на підставі яких та відповідної заяви стягувача державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, 05 травня 2011 року відкрито два виконавчих провадження за номерами відповідно 27323497 та 27323931, якими постановлено надати боржнику семиденний строк для добровільного виконання рішення суду / а. с.14-17 /. В ході розгляду справи встановлено, що 24 березня 2014 року [PERSON] наказом № 24, який виданий директором заводу « Тора » на виконання рішення Шишацького районного суду від 25 жовтня 2010 року, з 28 липня 2010 року поновлено на посаді провідного інженера - конструктора першої категорії в відділ головного конструктора з окладом згідно штатного розпису / а. с. 75 /. З пояснень в судовому засіданні представника відповідача Пілат О.О. слідує, що позивач на день розгляду справи в суді з наказом не ознайомлений, так як його направлено останньому рекомендованим листом. При цьому, позивач заперечив факт отримання даного листа. Незважаючи на це, суд не бере до уваги твердження представника відповідача Пілат О.О. про добровільність виконання рішення суду в частині поновлення позивача на раніше займаній посаді, про що був виданий відповідний наказ, оскільки сутність та сенс негайного виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується якнайшвидший захист прав та інтересів громадян та юридичних осіб. Тому, саме з 26 жовтня 2010 року необхідно обраховувати оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка тривала майже три роки чотири місяці. При цьому, суд з урахуванням роз'яснень, що містяться в п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, вважає датою виконання рішення Шишацького районного суду від 25 жовтня 2010 року в частині поновлення [PERSON] на роботі - 24 березня 2014 року, а від так затримка в виконанні судового рішення в цій частині, яке є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягаює неухильному виконанню на всій території України, становить три роки / з 26 жовтня 2010 року по 26 жовтня 2013 рік / чотири повні місяці / з 26 жовтня 2013 року по 26 лютого 2014 рік / та 26 днів / з 27 лютого по 24 березня 2014 року /. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, що прямо передбачено положеннями ст. 236 КЗпПУ. Як убачається з мотивувальної частини заочного рішення Шишацького районного суду від 25 жовтня 2010 року, середньомісячний заробіток позивача згідно наказу про звільнення від 28 липня 2010 року складає 1 449 грн. / а. с. 12 /, а від так середньоденна заробітна плата, що є основою для визначення загальної суми заробітку за час затримки виконання рішення суду, з урахуванням сумарної кількості відпрацьованих ним за останні два календарні місяці, що передували звільненню / травень - червень 2010 роки / 38-м робочих днів / а. с. 60 /, становить 76 грн. 32 коп. З огляду на наведене, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 25 жовтня 2010 року за 40 - к повних місяців становить 57 960 грн., за 26-ть днів - 1 981 грн. 20 коп., а від так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вимушеного прогулу в загальному розмірі 59 941 грн. 20 коп. При цьому, суд не бере до уваги при проведенні розрахунок розміру заборгованості зі сплати середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду долучену до матеріалів справи представниками відповідача довідку про заробітну плату позивача, згідно якої її середньомісячний розмір за березень - квітень 2010 року становить 947 грн. 94 коп., оскільки відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи, тобто в даному випадку це травень - червень 2010 року / а. с. 56 /. Не бере до уваги суд й посилання позивача про необхідність стягнення з відповідача рівня інфляції та індексу споживчих цін на товари та послуги за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки порядком проведення індексації доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Компенсація у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу є разовою виплатою, а тому не підлягає індексації. Відповідно до положень ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою варто розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки досить тривалим невиконанням рішення Шишацького районного суду від 25 жовтня 2010 року, були грубо порушенні законні права позивача, що призвело до завдання йому моральних страждань, а від так останній має право вимагати відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що оцінений позивачем її розмір в 50 000 грн. є дещо завищеним, та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер та глибину страждань останнього, що виразилися в загальному пригнічені, постійному нервовому напруженні, пошуку джерела доходу для забезпечення життєдіяльності сім'ї, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Що стосується пропуску строку звернення до суду, на якому наполягав представник відповідача, то відповідно до рішення Конституційного суду України № 8 - рп/13 від 15 жовтня 2013 року, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, тому такий строк позивачем не порушений, як і строк звернення з вимогою до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою виконання рішення суду про його поновлення на роботі, оскільки це є трудовим спором. Відносно вимоги позивача про зобов'язання завод « Тора », починаючи з наступного місяця після винесення рішення по справі сплачувати йому щомісячно суму еквівалентну середньомісячному заробітку із урахуванням рівня інфляції та індексу споживчих цін на товари та послуги до досягнення ним пенсійного віку або до виконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2010 року в частині поновлення на роботі, суд вважає її безпідставною, оскільки суд на перед не може вирішувати питання про порушене право. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а від так вважає за необхідне стягнути з заводу « Тора » в дохід держави 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial