Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що постановою слідчого Ужгородського районного відділу поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області від 25 жовтня 2019 року закрито кримінальне провадження №12018070170001369 від 10.11.2018 р. щодо шахрайських дій громадянина [PERSON] , у зв`язку із не досягненням останнім віку кримінальної відповідальності. Обставинами вчинення [PERSON] шахрайства є заволодіння грошовими коштами в сумі 83500 грн. від потерпілого [PERSON] шляхом обману. Вказує, що протягом липня-вересня 2018 року [PERSON] , представившись ріелтором та пообіцявши йому надати допомогу в реалізації готелю « [INFO] », що належить йому, виманив у нього кошти в сумі 80 000 грн. ніби-то для виконання угод, укладених особами із Адміністрації Президента з іноземними інвесторами, за результатами чого мав відбутись розрахунок за купівлю вказаного готелю. Окрім цього зазначає, що на початку жовтня 2018 року неповнолітній [PERSON] виманив у нього кошти в сумі 3500 грн. з метою купівлі цуценя елітної породи для Адміністрації Президента України. В подальшому, 05 жовтня 2018 року [PERSON] зізнався йому, що намір купівлі готелю особами з Адміністрації Президента України не відповідає дійсності, є видумкою, а отримані від [PERSON] кошти будуть повернуті в строк до 10.10.2018 р. Факт отримання коштів у [PERSON] та зобов`язання їх повернути підтверджується розпискою, власноручно складеною [PERSON] , показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження № 12018070170001369. Також, факт купівлі неповнолітнім [PERSON] цуценя елітної породи ніби-то для Адміністрації Президента за отримані у [PERSON] кошти в сумі 3500 грн. підтверджується показаннями свідка [PERSON] , власника розплідника собак, розташованого в с. Гута Ужгородського району. Зауважує, що в період з жовтня 2018 року та протягом 2019 року він неодноразово звертався до [PERSON] та його батька [PERSON] з приводу повернення майнової шкоди, на що отримував відмову. Одночасно, просить стягнути 50 000 гривень моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та емоційному стресі, які він переніс, через що був порушений його звичний спосіб життя. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 83 500 гривень, а також 2 505 гривень трьох відсотків річних, та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. У разі відсутності коштів в останнього, просить стягнути такі з його батька [PERSON] . Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься заява його представника адвоката Майданського Р.М., згідно з яким він просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі повторно не скористалися правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву чи заперечень на позовну заяву подано не було. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Ужгородського районного відділу поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області перебувало кримінальне провадження №12018070170001369 від 10.11.2018 р. за ч. 1 ст. 190 КК України. В межах даного кримінального провадження досліджувались обставини заволодіння [PERSON] грошовими коштами [PERSON] шляхом обману або зловживання довірою останнього за нібито продаж готелю « [INFO] » та необхідністю покупки цуценяти елітної породи на загальну суму 83 500 гривень. Вказане кримінальне провадження постановою слідчого від 25.10.2019 року було закрито у зв`язку із тим, що на момент вчинення кримінального правопорушення [PERSON] не досяг віку кримінальної відповідальності та роз`яснено, що матеріальна шкода може бути відшкодована у судовому порядку. Суд зазначає, що закриття кримінального провадження за вказаною підставою не відноситься до реабілітуючих обставин. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 80 000 гривень, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 05.10.2018 року. Також суд приймає до уваги твердження позивача про те, що [PERSON] також отримав від нього грошові кошти у сумі 3 500 гривень на купівлю цуценяти, так як такі не були спростовані стороною відповідача. Статтею 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за особистою волею, незалежно від інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 3 статті 386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Згідно із ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на викладені обставини в їх сукупності суд вважає, що [PERSON] утримує грошові кошти [PERSON] без належних на те правових підстав, тому у позивача виникло право на відшкодування йому завданої матеріальної шкоди з урахуванням трьох відсотків річних на загальну суму 86 005 гривень. Крім того, виходячи з положень ст. 23 ЦК України, позивач просить відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із заволодінням його грошовими коштами, у перенесених ним хвилюваннях та струсу, значної затрати часу для звернення до правоохоронних органів для відновлення його порушеного права, а тому вважає, що йому завдано моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави Україна, як закріплено в ст. 3 Конституції України - що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, враховує, що доказів погіршення здоров`я у зв`язку із порушенням звичного розпорядку дня позивачем надано не було, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 1 000 гривень. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача майнової шкоди є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Разом з тим, згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial