Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

15 березня 2017 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експресс-Банк» в особі Костянтинівського відділення АБ «Експресс-Банк» (надалі АБ «Експрес-Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 21 жовтня 2013 року між АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 136992/47/к, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 11500,00 грн., терміном користування на 36 місяців з 21.10.2013 р. по 21.10.2016 р. зі сплатою 28,0 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодовця (позивача), до закінчення строку дії кредитного договору позичальник повинен сплачувати банку комісію в розмірі 1,5 % річних. Момент припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця (позивача), визначається як перше число календарного місяця, наступного після спливу двох календарних місяців, протягом яких не здійснювалось зарахування заробітної плати та інших виплат на поточний (картковий) рахунок від підприємства-роботодавця, відкритий у кредитодавця (позивача) відповідно до п.1.4 кредитного договору. Оскільки відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконував, за ним утворилась кредитна заборгованість станом на 17 лютого 2017 року у розмірі 11282,38 грн. 41 коп., яка складається з суми залишку кредиту, що не сплачений, в розмірі 5100,00 грн., суми несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 2375,10 грн., суми несплаченої комісії в розмірі 3105,00 грн., суми інфляційних нарахувань на суму боргу по кредиту згідно ст..625 ЦК України в розмірі 702,28 грн. Таким чином, позивач просив задовольнити позов та стягнути кредитну заборгованість з боржника та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши письмове клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України, причини неявки не повідомив. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 18.07.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року між АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 136992/47/к, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 11500,00 грн., терміном користування на 36 місяців з 21.10.2013 р. по 21.10.2016 р. зі сплатою 28,0 % річних. Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що за надання кредитодавцем позичальнику супутніх послуг, які повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту, позичальник сплачує кредитодавцю плату згідно тарифів, зазначених в Додатку № 1, що є невідємною частиною договору. Відповідно до п.1.7 кредитного договору, позичальник сплачує кредитодовцю щомісячну комісію за послуги з супроводження кредиту за цим договором. З моменту укладення договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, комісія за кредитне обслуговування становить 0 % процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору , на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 1,5 % процентів річних. Момент припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, визн6ачається як перше число календарного місяця, наступного після спливу двох календарних місяців, протягом яких не здійснювалось зарахування заробітної плати та інших виплат на поточний (картковий) рахунок від підприємства-роботодавця, відкритий у кредитодавця. Порядок нарахування та сплати комісії вказаний в п.4.4 та п.4.5 договору. Згідно п.2.4 кредитного договору датою видачі кредиту вважається дата зарахування кредитних коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника, відкритий у кредитодавця. Пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що погашення кредиту позичальником здійснюється щомісячно шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний в п.2.3 договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в Додатку 3 1 до цього договору, що є невідємною частиною договору, та умовами цього договору. Відповідно до п.2.7 зазначеного договору. Суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по простроченій нарахованій щомісячній комісії, в третю чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в четверту чергу погашається заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, в пяту чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в шосту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в сьому чергу погашається заборгованість по сплаті платежів за договором. Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується. Відповідно до п.4.3 договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту та фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 5 % процентів річних. Відповідач не виконала належним чином зобовязань щодо поетапного повернення кредитних коштів, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом відбувся 25 серпня 2015 року у розмірі 889,41 грн., що вбачається з наданої позивачем виписки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 136992/47/к від 21.10.2013 заборгованість відповідача станом на 17 лютого 2017 року складає 11500 грн 00 коп., з якої сума залишку кредиту, що не сплачений, - 5100,00 грн., сума несплачених процентів за користування кредитом - 2375,10 грн., сума несплаченої комісії - 3105,00 грн., сума інфляційних нарахувань на суму боргу по кредиту згідно ст.625 ЦК України - 702,28 грн. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00018035022 від 12 травня 2017 року, відповідач у справі [PERSON] 15 серпня 2015 року уклала шлюб та змінила прізвище на «Підгайна», актовий запис № 222 складений 15 серпня 2015 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що в судовому засідання знайшов своє підтвердження факт порушення своїх зобовязань за кредитним договором відповідачем [PERSON], тому з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом та за процентами по кредиту станом на 17 лютого 2017 року, а також сума інфляційних нарахувань на суму боргу по кредиту згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 702,80 грн., розрахунок якої судом перевірений та відповідає нормам діючого законодавства. При цьому, суд вважає неправомірним нарахування позивачем у справі комісії за даним кредитним договором. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 136992/47/к від 21 жовтня 2013 року, станом на 17 лютого 2017 року було нараховано прострочену заборгованість за комісією по кредиту у розмірі 3105,00 грн. Крім того, зі сплачених відповідачем строкових платежів 4113,85 грн. було віднесено позивачем в рахунок погашення комісії за кредитним договором, що також є неправомірним виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд України також зазначив, що судам слід звертати увагу на такі обставини: що, якщо в кредитному договорі встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, слід також дослідити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту. При цьому нараховування та сплата комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Враховуючи вищенаведена, суд дійшов висновку, що передбачена п. 1.7 умова кредитного договору щодо надання кредитних ресурсів за кредитним договором, яка полягає у супроводженні кредиту, не може бути визнано додатковою послугою, за яку може бути нарахована комісія. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1.7 кредитного договору, яким передбачено сплату комісії за супроводження кредиту, є нікчемним з моменту укладення кредитного договору, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією по кредиту не підлягають задоволенню та у позивача не було правових підстав зараховувати частину сплачуваних відповідачем коштів на сплату тіла кредиту та відсотків в рахунок сплати комісії. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 136992/47/к від 21 жовтня 2013 року, банком було зараховано частину сплачуваних відповідачем [PERSON] коштів на сплату тіла кредиту та відсотків в рахунок сплати комісії 21.10.2013 р. в сумі 88,22 грн., 31.10.2013 р. в сумі 250,43 грн., 29.11.2013 р. в сумі 268,31 грн., 30.12.2013 р. в сумі 251,38 грн., 31.12.2013 р. в сумі 220,99 грн., 31.01.2014 р. в сумі 236,90 грн., 28.02.2014 р. в сумі 222,19 грн., 31.03.2014 р. в сумі 241,82 грн., 30.04.2014 р. в сумі 193,74 грн., 30.05.2014 р. в сумі 227,57 грн., 27.06.2014 р. в сумі 186,48 грн., 31.07.2014 р. в сумі 197,36 грн., 29.08.2014 р. в сумі 186,89 грн., 30.09.2014 р. в сумі 194,14 грн., 31.10.2014 р. в сумі 139,30 грн., 28.11.2014 р. в сумі 10,77 грн., 04.12.2014 р. в сумі 159,38 грн., 29.12.2014 р. в сумі 141,22 грн., 31.12.2014 р. в сумі 274,27 грн., 30.01.2015 р. в сумі 155,14 грн., 27.02.2014 р. в сумі 271,02 грн., 31.03.2015 р. в сумі 22,05 грн., 30.04.2015 р. в сумі 1,28 грн., в загальному розмірі 4113,85 грн. Отже, у зв'язку з нікчемністю умови кредитного договору, встановленої в п. 1.7, суд вважає, що безпідставно зараховані позивачем кошти відповідача [PERSON] в загальному розмірі 4113,85 грн. як комісія підлягають зарахуванню відповідно до п. 2.7 кредитного договору у рахунок погашення заборгованості у визначеній цим пунктом черговості, а саме на погашення простроченої заборгованості за процентами, а потім за кредитом. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 17 лютого 20176 року складається із: - заборгованість за кредитом в розмірі 3361 грн. 25 коп., інфляційні нарахування на суму заборгованості за кредитом в розмірі 702 грн. 28 коп., а всього 4063 (чотири тисячі шістдесят три) гривні 53 копійок, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 576,27 грн.

Outcome: partial