Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 квітня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів за договором, відсотків, стягнення трьох відсотків річних, сум інфляції, пенні, відшкодування моральної шкоди, який доповнила в поданій до суду 02 червня 2015 року та 08 червня 2015 року заяві. Посилалася на те, що 17 грудня 2014 року уклала з відповідачем договір-заяву № 331832/270062/7-14 про строковий банківський вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті з процентною ставкою 11 % річних. Вказувала, що внесла грошові кошти в розмірі 6250 доларів США. Зазначала, що 10 лютого 2015 року звернулася до відповідача з заявою про дострокове повернення коштів, але відповідачем грошові кошти повернуті не були. З урахуванням поданих до суду уточнень просила суд стягнути з відповідача суму внеску в розмірі 6250 доларів США, 11,0 % річних в сумі 233,51 доларів США, 3 % річних в сумі 59,08 доларів США, суму індексу інфляції 1995,68 доларів США. Додатково просила суд стягнути 3 % пені в розмірі 21562,50 доларів США та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також просила відсотки, 3 % річних, індекс інфляції та пеню стягнути на час повернення суми вкладу. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача є неповажною, тому за відсутності підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не зявилися. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 17 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір-заяву № 331832/270062-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті зі сплатою процентів за ставкою 11,00 % річних на строк з 17 грудня 2014 року по 17 липня 2015 року. Також встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було внесено грошові кошти в сумі 6250 доларів США (а.с. 8). Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами з вказаних договорів виникли відповідні правовідносини, які регулюються умовами договору та чинним законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Як встановлено судом, термін дії договору про строковий банківський вклад сторони визначили до 17 липня 2015 року, який не сплив на час розгляду справи судом. Разом з тим, умовами укладеного між сторонами договору передбачено (п.5), що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу у порядку та на умовах, які визначені п. 5.3.Основних умов. При цьому банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою з розрахунку 1% річних. Як встановлено судом, позивач [PERSON] 10 лютого 2015 року звернулася до відповідача з заявою про дострокове повернення суми вкладу, але відповідачем всупереч умов договору грошові кошти в розмірі 6250 доларів США повернуті не були. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач порушив умови договору та всупереч вимог чинного цивільного законодавства кошти вкладу позивача не повернув. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми вкладу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі суми вкладу 6250 доларів США, що на день вирішення справи судом еквівалентно 135313,97 грн. При вирішення справи суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів саме в іноземній валюті, відповідно до умов укладеного між сторонами договору. А розмір коштів в грошовій одиниці України гривні, суд визначає виключно як еквівалент на час вирішення справи судом та для визначення розміру судового збору. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення за договором 11 % річних на дату фактичного повернення вкладу суд виходить з наступного. Як встановлено судом, сторони договору банківського вкладу дійсно передбачили процентну ставку в розмірі 11 % річних. Згідно з п. 2 договору нарахування процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов, капіталізація процентів, нарахованих на вклад, не проводиться. Разом з тим, згідно з п. 5 договору, його сторони передбачили, що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу, при цьому банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою з розрахунку 1% річних. Оскільки позивач вимагає дострокового повернення суми кладу, строк договору банківського вкладу не сплив і на час вирішення справи судом, позивач на підставах та на умовах договору має право вимагати сплату процентів з перерахунком за ставкою 1 % річних. З досліджених судом доказів по справі вбачається, що відповідачем позивачу сплачено проценти в сумі 111,18 доларів США, які розраховані за ставкою 11 % річних. У звязку з вимогою позивача про дострокове повернення суми вкладу, в порядку визначеному умовами договору, розмір процентів підлягає перерахуванню за ставкою 1 % річних. На підставі викладеного, враховуючи, що станом на день ухвалення судового рішення позивачу виплачено суму процентів за ставкою 11 % річних, сума таких процентів є більшою, нім встановлено умовами договору у разі дострокового повернення суми вкладу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення 11 % річних в розмірі 233,51 доларів США, а також про стягнення суми 11 % річних на день повного розрахунку є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Враховуючи, що відповідач своєчасно грошові кошти за договором позивачу достроково на підставі поданої 10 лютого 2015 року заяви не повернув на умовах та в терміни, що визначені договором, з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України за час прострочення. Часом прострочення є період з наступного для після звернення відповідача з відповідною заявою, тобто з 11 лютого 2015 року по 18 червня 2015 року день ухвалення судового рішення. Тому загальний період прострочення складає 128 днів. Розрахунок 3 % річних за час прострочення складає 65,75 доларів США, виходячи з наступного розрахунку: - 6250 доларів США/100х3%/365 днів х 128 днів прострочення = 65,75 доларів США. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню, необхідно стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивача суму 3 % річних в розмірі 65,75 доларів США, що станом на день вирішення справи судом еквівалентно 1423,50 грн. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то суд приходить до висновку, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми вкладу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні. \~ Так як сторонами договору передбачено як одиницю розрахунків (вкладу) суму в іноземній валюті, суд приходить до висновку, що в частині позовної вимоги про стягнення суми інфляції слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], про стягнення пені в розмірі 3 % річних за кожен день прострочення суд виходить з наступного. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Разом з тим, правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів, положення п. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" на спірні правовідносини не поширюється. Тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення заявлені безпідставно, в їх задоволенні слід відмовити (рішення Верховного Суду України від 31 березня 2010 року, справа № 6-29926св09). Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на норми ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та стверджує, що зазначена норма резюмує завдання моральної шкоди в разі порушення прав споживача. Разом з тим, за правилами ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Виходячи з положень статті 711 Цивільного кодексу України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, у зв'язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Законом України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" № 3390-VI від 19.05.2011, яким внесено зміни в положення пункту 5 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів", що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону». Таким чином, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Будь-які підстави вважати, що в результаті невиконання умов договору позивачу було завдано такої шкоди, відсутні. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про захист прав споживачів», є безпідставними. Не передбачили сторони можливість відшкодування такої шкоди і в укладеному договорі банківського вкладу від 17 грудня 2014 року. Тому вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на нормах закону, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір виходячи з розміру задоволених позовних вимог розмірі 1367 грн.47 коп. що відповідає загальній сумі задоволених вимог 136737,47 грн.

Outcome: partial