Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

05 вересня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість за договором про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги та експлуатаційне обслуговування нежитлового приміщення у розмірі 38 729,39 грн., пеню у розмірі 2 725,67 грн., втрати від інфляції в розмірі 4 273,21 грн., три відсотки річних від суми заборгованості у розмірі 742,32 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником нежилого приміщення №53-54 по [ADDRESS] в м. Києві за утримання нежитлового приміщення відповідач мала заборгованість. 14.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги та експлуатаційне обслуговування нежитлового приміщення. Як зазначає позивач, відповідачка не виконує умов договору та не сплачує заборгованість за договором, а тому позивач звернувся д суду із зазначеним позовом. Крім того, позивач на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути три відсотки річних та індекс інфляції. На підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» позивач просить стягнути пеню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині: просив стягнути заборгованість за договором в розмірі 23 529,39 грн. (за мінусом 15 200,00 грн., які були сплачені відповідачем 03.02.2015 року), інфляційне збільшення боргу та три відсотки річних. Також представник позивача не підтримав вимоги в частині стягнення пені, так як вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не поширюються на фізичних осіб. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про день, час та місце судового засідання, заперечення на позовні вимоги не направила. Так як сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з Договору дарування нежилого приміщення від 31.12.2004 року та Договору дарування нежилих приміщень від 04.08.2006 року, [PERSON] є власником нежилого приміщення [ADDRESS] та нежилих приміщень [ADDRESS]. 14.10.2013 року між КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Боржник) було укладено Договір №6-354Р про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги та експлуатаційне обслуговування нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 Договору, Боржник визнає та підтверджує заборгованість перед Кредитором за раніше спожиті комунальні послуги та експлуатаційне обслуговування орендованого приміщення за адресою [ADDRESS] у сумі 38 729,39 грн. станом на 01.10.2012 року. Відповідно до п. 2 Договору, Боржник зобов'язується сплатити зазначену в п. 1 суму з листопада 2013 року по травень 2014 року, згідно додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору, тобто по 6 459,39 грн. до 20.11.2013 року та по 6 454,00 грн. щомісячно до 20 числа протягом грудня 2013 року, січня 2014 року, лютого 2014 року, березня 2014 року, квітня 2014 року, як вбачається з додатку до Договору. 13.05.2014 року на ім'я відповідача направлялась претензія про виконання Договору та сплату коштів. Частина 1 статті 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, не надала суду доказів на спростування зазначеної заборгованості. Проте в судовому засіданні представник позивача пояснив, що станом на день розгляду справи заборгованість за договором становить 23 529,39 грн., так як 03.02.2015 року відповідачка сплатила суму 15 200,00 грн. Інша частина коштів за договором не сплачена, що свідчить про те, що відповідачка умови договору належним чином не виконала. А тому сума 23 529,39 грн. підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати коштів, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 3 860,15 грн. та три проценти річних - 567,71 грн., оскільки позивачем не вірно нараховано суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, так як вони мають нараховуватись щомісячно до 21.04.2014 року, оскільки заборгованість збільшувалась та не мала сталої суми). Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial