Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що 27.09.2010 року відповідач в рахунок плати за паркувальне місце для автомашини в жилому будинку по [ADDRESS] та оформлення права власності на нього взяв у позивача у позику 9 000 доларів США та 30 000 грн., про що видав розписку з терміном повернення до 01.11.2010 року. При отриманні коштів відповідач приховав, що він не мав ніяких прав на продаж паркувальних місць для автомобілів, оскільки ПП БК «Поділля-Буд" не було його власністю і на той час він в даній організації вже не працював. Також він приховав від позивача, що господарським судом Вінницької області 13.08.2010 року було винесено постанову про банкрутство ПП БК «Поділля-Буд" та відкрито ліквідаційну процедуру. На даний час кошти відповідач не повернув, чим завдав позивачу матеріальних збитків. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що йому завдано великих душевних страждань, істотно порушені його нормальні життєві зв'язки, моральну шкоду оцінює (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в 15 000 грн. Зазначає, що станом на 10.09.2014 року курс долара США складає 12 грн. 90 коп., таким чином 9 000 доларів США еквівалентно 116 100 грн. 00 коп. Просить стягнути з відповідача на його користь (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 116 100 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ 12, 90 грн. за 1 долар США станом на 10.09.2014 року еквівалентно 9 000 доларам США та стягнути 30 000 грн. 00 коп., що разом складає 146 100 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування боргу за договором позики. Також просить стягнути з відповідача на його користь відсотки на суму позики в розмірі 40 370 грн. 15 коп., інфляційні в розмірі 5 959 грн. 88 коп. та три відсотки річних в розмірі 29 530 грн. 28 коп., а також понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав та просять позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що відповідач 27.09.2010 року в рахунок плати за паркувальне місце для автомашини в жилому будинку по [ADDRESS] та оформлення права власності на нього взяв у нього в позику 9 000 доларів США та 30 000 грн. Гроші особисто він відповідачу не передавав. Гроші він передав своїй матері [PERSON], яка в подальшому передала кошти відповідачу. Відповідач видав розписку про отримання даних коштів на його ім'я з терміном повернення до 01.11.2010 року. Він та його мати неодноразово зверталися до відповідача в усному порядку з вимогами повернути борг, однак відповідач борг не повертає. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надав. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, те, що позивач та його представники не заперечують проти заочного вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Із оригіналу розписки від 27.09.2010 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 9 000 доларів США та 30 000 грн. для потреб ПП БК «Поділля-Буд», зобов'язавшись повернути вказану суму грошей до 01.11.2010 року. Також [PERSON] зобов'язався з отриманої суми коштів заплатити за паркувальне місце в житловому будинку по [ADDRESS] та відповідно оформити право власності на [PERSON] В розписці міститься підпис [PERSON] Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні копії обвинувального акта та реєстрів матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013010010000223 по підозрі [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 127/15906/13-к) відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.08.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №42013010010000223 від 29.03.2013 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що оскільки вона працювала в ПП БК «Поділля-Буд», то була ситуація коли в 2010 році позивач передав їй кошти в розмірі 30 000 грн. в рахунок паркувального місця. Однак можливості надати позивачу паркувальне місце не було. Позивач просив повернути кошти, однак дані кошти вже були витрачені на потреби підприємства, тому кошти вона повернути немала можливості. Щодо неї було відкрито кримінальну справу, в даній справі вона бачила розписку [PERSON], в якій він зобов'язувався повернути позивачу 9 000 доларів США та повернути 30 000 грн. замість неї, однак дати даної розписки вона не пам'ятає. При передачі коштів від позивача до відповідача вона присутня не була. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно зі ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок, її визначення невстановлений договором або законом. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на його користь (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 116 100 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ 12, 90 грн. за 1 долар США станом на 10.09.2014 року еквівалентно 9 000 доларам США та 30 000 грн. 00 коп., що разом складає 146 100 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування боргу за договором позики. Також просить стягнути з відповідача на його користь відсотки на суму позики в розмірі 40 370 грн. 15 коп., інфляційні в розмірі 5 959 грн. 88 коп. та три відсотки річних в розмірі 29 530 грн. 28 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. а також понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 146 100 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, оскільки належним чином підтверджуються розпискою від 27.09.2010 року. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків на суму позики в розмірі 40 370 грн. 15 коп. суд зазначає наступне. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з розписки від 27.09.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 9 000 доларів США та 30 000 грн., зобов'язавшись повернути вказану суму грошей до 01.11.2010 року. Тобто умов про сплату процентів від суми позики в даній розписці не міститься, натомість в розписці зазначено, що позичальник зобов'язується повернути саме вказану в розписці суму грошей. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків на суму позики в розмірі 40 370 грн. 15 коп. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних суд зазначає наступне. Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч.1 ст. 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов'язання. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд зазначає, що оскільки інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, то здійснюється лише у випадку, коли йдеться про грошове зобов'язання саме у національній валюті, а не в іноземній валюті. Як вбачається з розписки від 27.09.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 9 000 доларів США та 30 000 грн. Отже відповідач, який в даному випадку прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу, яка виражена у національній валюті в розмірі 30 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Стягненню з відповідача підлягають інфляційні за період з 02.11.2010 року по 10.09.2014 року, тобто по дату, станом на яку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики. Враховуючи, що індекс інфляції в листопаді 2010 року становив - 100, 3%, в грудні 2010 року - 100, 8%, то розмір інфляційних за даний період становить 300 грн. 00 коп. (30 000 грн. х (100, 3%х100, 8%) : 100% = 30 300 грн.; 30 300 грн. - 30 000 грн. = 300 грн.). Враховуючи, що індекс інфляції за 2011 рік становив - 104, 6%, то розмір інфляційних за даний період становить 1 380 грн. 00 коп. (30 000 грн. х 104, 6% : 100% = 31 380 грн.; 31 380 грн. - 30 000 грн. = 1 380 грн.). Враховуючи, що в 2012 році відбулася дефляція - 99, 8%, то інфляційні за даний період не стягуються. Враховуючи, що індекс інфляції за 2013 рік становив 100, 5%, то розмір інфляційних за даний період становить 150 грн. 00 коп. (30 000 грн. х 100, 5% : 100% = 30 150 грн.; 30 150 грн. - 30 000 грн. = 150 грн.). Враховуючи, що індекс інфляції за період з січня 2014 року по вересень 2014 року становив 116, 2%, то розмір інфляційних за даний період становить 4 860 грн. 00 коп. (30 000 грн. х 116, 2% : 100% = 34 860 грн.; 34 860 грн. - 30 000 грн. = 4 860 грн.). Отже, стягненню з відповідача підлягають інфляційні за період з 02.11.2010 року по 10.09.2014 року в загальному розмірі 6 690 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних в розмірі 29 530 грн. 28 коп., суд вважає, що вони є частково обґрунтованими і стягненню підлягає три відсотки річних в розмірі 16 907 грн. 57 коп. (146 100 грн. (сума боргу) х 0,03 х 1 408 (кількість прострочених днів за період з 02.11.2011 року по 10.09.2014 року) : 365 днів = 16 907 грн. 57 коп.). Що стосується позовних вимог в частині відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується внаслідок протиправних дій заподіювача та не витікає із невиконання умов договору. Самим договором позики, який підтверджується розпискою, не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням позичальником свого зобов'язання. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування позивачу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Позивачем на підтвердження того, що ним були понесені витрати на правову допомогу надано до суду витяг із договору про надання послуг адвоката №30 від 17.10.2013 року укладений з адвокатом [PERSON], ордер серії ВН №?026271, розрахунок компенсації витрат на правову допомогу від 11.09.2014 року та квитанцію №30 на суму 5 000 грн. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу підтверджений позивачем належним чином тому є підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем частково доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial