Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за поставлені будівельні матеріали й надані супутні послуги спецтехніки в розмірі 158 679,02 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачами було укладено усний договір купівлі-продажу будівельних матеріалів з доставкою їх за адресою їхнього місця проживання: [ADDRESS] , а також надання послуг спецтехніки для проведення будівельних робіт. Протягом травня - листопада 2014 року він поставляв [PERSON] на умовах післяоплати замовлені будівельні матеріали і надавав послуги спецтехнікою в обсязі згідно переліку, наведеного у зведеній відомості реалізації ТМЦ на загальну суму 56 106,40 грн. Вказані товари та послуги було прийнято відповідачами, однак за отримані товари вони сплатити всього 960,00 грн. Незважаючи на неодноразові звернення про оплату за отримані будівельні матеріали та надані послуги спецтехніки, [PERSON] та його дружина [PERSON] заборгованість не погашають та умисно ухиляються від виконання своїх зобов`язань. Станом на 24.11.2017 року заборгованість відповідачів становить 170 763,29 грн., з них: 55 146,40 грн. - заборгованість по оплаті за поставлені товари та надані послуги, 48 811,74 грн. - інфляційні збитки, 61 851,15 грн. - пеня та 4 954,00 грн. - 3% річних. В січні 2018 року він повторно звернувся до відповідачів з вимогою про погашення заборгованості і на його рахунок в ПриватБанку було перераховано кошти в сумі 1 500,00 польських злотих, що в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України, становило 12 084,27 грн. З врахуванням сплачених коштів сума залишку заборгованості на даний час складає 158 679,02 грн. Оскільки його вимоги про погашення заборгованості відповідачі ігнорують, заборгованість не погашають, то з метою захисту своїх порушених прав він вимушений звернутись в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача згідно ордеру серії ІФ № 061629 на надання правової допомоги від 18.06.2019 року адвокат Парфан Т.Д. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задоволити та стягнути з відповідачів на користь ФОП [PERSON] заборгованість за отримані будівельні матеріали та надані супутні послуги спецтехніки в загальному розмірі 158 679,02 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідачки [PERSON] згідно довіреності від 23.05.2019 року адвокат Ільницький Я.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що його довірителька будь-яких договорів з позивачем не укладала. [PERSON] є хресним батьком дочки відповідачів і, як пояснила йому [PERSON] , він був присутній на св`яткуванні дня народження їх дочки в 2014 році. Після святкування її чоловік [PERSON] повідомив, що [PERSON] пообіцяв завезти їм бетон та плити для будівництва будинку, однак, на яких умовах вони про це домовилися, вона не уточнювала. Фактично позивач завіз їм плити перекриття меншого розміру, які не підходили для їхньої будови, тому вони їх не використовували, а склали на будівельному маданчику і останній пообіцяв їх забрати. За бетон та надані послуги техніки відповідачі з позивачем розрахувалися. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] коштів, оскільки вона ніяких договорів з позивачем не укладала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про день, час та місце розгляду даної справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошенням про виклик його до суду, поміщеним на офіційному сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 27.11.2019 року та повідомленнями про направлення йому рекомендованих поштових відправлень. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засiданнi докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 655 даного Кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Статтею526 цього ж кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки, встановлені договором або законом, які настають у разі порушення зобов`язання, а саме: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 цього кодексу встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] в травні місяці 2014 року укладено усний договір купівлі-продажу та надання послуг, предметом якого були будівельні матеріали та надання послуг спецтехнікою. Відповідно до умов даного договору, позивач зобов`язався поставити відповідачу будівельні матеріали за місцем його проживання та надати послуги спецтехнікою, а останній зобов`язався оплатити вартість будівельних матеріалів та наданих послуг. Зведена відомість реалізації ТМЦ за період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року, видаткові накладні від 10.09.2014 р., 03.10.2014 р., 13.11.2014 р., 25.11.2014 р., 27.11.2014 р., акт підтвердження наявності будівельних матеріалів від 27.11.2018 року та додані до нього фототаблиці (а.с. 8, 19-20, 182-188) підтверджують, що позивачем належним чином виконано умови договору купівлі-продажу та надання послуг, оскільки протягом вересня - листопада 2014 року поставлено відповідачу будівельні матеріали за місцем його проживання, що в [ADDRESS] , а також надано послуги спецтехніки для виконання будівельних робіт на загальну суму 55 146,40 грн. Даний факт також не заперечується представником відповідачки [PERSON] . При цьому судом також встановлено, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання та не оплатив вартість поставленого товару й наданих послуг спецтехніки, тільки в січні 2018 року в рахунок погашення заборгованості сплатив позивачу 12 084,27 грн., про що свідчить претензія (досудова вимога) на суму 170 763,29 грн. за № 1/11 від 24.11.2017 року (а.с. 9-10). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 11-13), розмір пені за несвоєчасне виконання відповідачем свого зобов`язання в період з 27.11.2014 року по 24.11.2017 року становить 61 851,15 грн., 3% річних від простроченої суми за цей період - 4 954,00 грн., інфляційні збитки - 48 811,74 грн. Суд приймає даний розрахунок до уваги, оскільки він відповідає вимогам закону та ніким не оспорюється, а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, враховуючи, що майнове право позивача, передбачене договором купівлі-продажу та надання послуг, порушено відповідачем внаслідок неналежного виконання ним свого зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов ФОП [PERSON] в цій частині слід задоволити та стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за отримані будівельні матеріали та супутні послуги спецтехніки в розмірі 158 679,02 грн. При цьому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідачки [PERSON] адвоката Ільницького Я.І. про те, що позивачем були поставлені не ті матеріали, про поставку яких вони домовилися з відповідачем, оскільки ці пояснення є голослівними, нічим не підтверджені та спростовуються вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за отримані будівельні матеріали та надані послуги спецтехніки з [PERSON] , то суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки жодних доказів на підтвердження факту укладення договору між ФОП [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Як вбачається з претензії (досудової вимоги) на суму 170 763,29 грн. за № 1/11 від 24.11.2017 року, акту звіряння взаємних розрахунків станом на 24.11.2017 року, видаткових накладних від 10.09.2014 р., 03.10.2014 р., 13.11.2014 р., 25.11.2014 р., 27.11.2014 р., (а.с. 9-10,15,182-188), позивач уклав договір з[PERSON] . При цьому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на долучену до матеріалів справи роздруківку переписки між сторонами в додатку-месенджері «Viber» як доказ укладення договору також з [PERSON] , оскільки даний доказ не є належним та допустимим. Крім того, як пояснив суду представник відповідачки адвокат Ільницький Я.В., [PERSON] та [PERSON] користуються одним і тим самим додатком-месенджером «Viber», а тому ця роздруківка не може бути доказом укладення договору між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 509,526,549,611,612,625,655,691,693 ЦК України,

Outcome: approved