Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 10.08.2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем та проживав разом з нею до вересня 2015 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, неможливісті сумісного проживання та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинено з вересня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Позивач зазначає, що майнових спорів між ними немає, а згода про утримання дитини ними досягнута. Оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим, то він звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати його шлюб з [PERSON]. До початку розгляду справи по суті до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до\~\~[PERSON]\~про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, який ухвалою суду від 15 грудня 2015 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднаний в одне провадження. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що сумісне життя з [PERSON] не склалося, оскільки між ними постійно виникали суперечки. [PERSON] залишив сім'ю три місяці тому та за останній час він матеріальної допомоги їй та дитині не надає. Наразі [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, її матеріальне становище дуже скрутне, оскільки не вистачає коштів на продукти, ліки, одяг, іграшки тощо. Також [PERSON] зазначає, що позивач-відповідач займається копкою криниць по всій Вінницькій області та має приватну садибу з земельною дялінкою площею 0,25 га, на якій щороку вирощує малину для реалізації. Таким чином, на думку [PERSON], позивач-відповідач достатньо матеріально забезпечений, його статки становлять приблизно 30\~000 грн. в місяць, а в сезон реалізації малини 50\~000 грн. Також він має у власності автомобіль "РеноМастер", тому вважає, що він має можливість допомагати їй та їх доньці. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], у розмірі 3\~000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановленого законом мінімуму на дітей певного віку, а також просить стягнути на своє утримання аліменти в розмірі 3\~000 грн., щомісячно до досягнення донькою [PERSON] 3-х річного віку. В судовому засіданні позивач відповідач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов визнали частково: 600 грн. аліментів на доньку та 300 грн. на дружину, надали суду заперечення та пояснили, що [PERSON] декілька років ніде не працює, має тимчасові неофіційні мізерні заробітки, часково коштами допомагають батьки. Коштів йому ледве вистачає на їжу і найм житла у м. Вінниці так, як власного житла у місті він не має. В судовому засіданні відповідач позивач первісний позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. Свій позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача відповідача [PERSON],його представника [PERSON], відповідача - позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 120820 від 10.08.2012 року, виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області судом встановлено, що 10.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1602. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 3). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-АМ № 293387, виданого 05.09.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). Встановлено судом і те, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони з вересня 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сімї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідач виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд \~відновлює їй дошлюбне прізвище - "Пилипчук". Судові витрати за первісним позовом про розірвання шлюбу, суд залишає за позивачем на його прохання. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON], суд виходив з наступного. З довідки комітету мікрорайону "Сабарів" № 1088 від 17.11.2015 року, судом встановлено, що донька проживають разом з відповідачем -позивачем [PERSON] за адресою: 2-й пров. Черняховського, 22, м. Вінниця (а.с. 22). Разом з тим слід зазначити, що факт перебування[PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не підтверджено письмовим доказом, проте позивачем-відповідачем не заперечується даний факт, тому даний факт не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що дитина проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, не працює, постійного заробітку не має та інших утриманців не має. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів малолітньої доньки [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 700 грн., щомісячно, до її повноліття. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання обгрунтована. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 400 грн., щомісячно, до досягнення донькою Дар'єю, трирічного віку. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, за вимогу про стягнення аліментів, підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial