Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

у червні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група» «ТАС» на користь позивача несплачену частину страхвого відшкодування у розмірі 40751 грн 57 коп. стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду розмірі 20000 грн 00 коп. стягнути з відповідачів судові витрати по справі у розмірі 11896 грн 80 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06.12.2019 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Fiat» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , на підставі чого [PERSON] визнано винною у вчиненні зазначеного ДТП цивільно-правова відповідальність якої на момент зазначеної пригоди була застрахована у відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АО/6038748 виданого ПрАТ «СГ «ТАС», тому зазначена страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 22674 грн 93 коп., однак із зазначеним розміром позивач не погоджується, оскільки транспортний засіб є фізично знищеним та його вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу до ДТП, крім цього належний позивачеві автомобіль «Nissan» номерний знак [NUMBER] був його основним засобом пересування тому фізичне знищення зазначеного автомобіля завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан, життя всієї його родини тому з урахуванням принципів розумності і справедливості з [PERSON] має бути стягнуто моральну шкоду у розмірі 20000 грн 00 коп. у тому числі позивач просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, яка була йому надана для стягнення відшкодування заподіяної шкоди та для отримання належної правової допомоги. 02.06.2020 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження , без повідомлення сторін на наявними у справі матеріалами (а.с. 98). 12.08.2020 до суду надійшов відзив від відповідача по справі [PERSON] в якому вона заперечує проти позовних вимог, зазначивши, що її вини в затягуванні відшкодування шкоди немає, оскільки вона зробила все, що позивачу якомога швидше і в достатній мірі було відшкодовано шкоду позивачу, крім цього позивачем належним чином не обґрунтовано та не надано достатній доказів для стягнення зазначеної суми пов`язаної із витратами на правову допомогу. 14.08.2020 до суду надійшов відповідь відзив від позивача по справв якому він зазначив, що заявлена сума моральної шкоди яку просить позивач стягнути з [PERSON] є правомірною та має бути відшкодована, оскільки вони завдані саме з неправомірних дій відповідача, також позивачем надано всі належні докази щодо надання йому правової допомоги, які повинні бути відшкодовані відповідачами у повному обсязі. 27.08.2020 від ПрАТ «СГ «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач не погоджується із вимогами, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки AT «СГ «TAC» (приватне) діяло виключно в межах норм спеціального закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплативши позивачу страхове відшкодування по дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 06.12.2019 року у повному обсязі у розмірі 22674 грн 93 коп. про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві, а отже в повному обсязі виконало своє зобов`язання за Полісом № AO 6038748, окрім того висновок № 4/20 від 22.02.2020, на який посилається позивач, не може братися судом до уваги оскільки він є некоректним, тому що, Експерт Вітвіцький LI. визначає ринкову вартість та вартість у пошкодженому стані автомобіля Nissan Primera н.з. [NUMBER] , (1990- 1992 року випуску), а не автомобіль Nissan Auster н.з. [NUMBER] (1985 року випуску, яким володіє Позивач згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). 17.09.2020 представником позивач подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, однак зазначене клопотання не береться судом до уваги, оскільки воно подане поза межами строків встановлених в ухвалі суду. Відповідно до ст. 274 ЦПК України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 60751 грн 57 коп., що за своїм розміром не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.12.2019 близько 17 год. 20 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Fiat» номерний знак [NUMBER] рухаючись на перехресті по вул. С. Палія та регульованому перехресті з вул. Марсельна при повороті ліворуч, не надала переваги у русі, чим порушила п. 16.6 ПДР у зв`язку з чим допустила зіткнення з з транспортним засобом «Nissan» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по зустрічному напрямку прямо. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 визнано винним у вчинені ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.12.2019 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 6038748 від 17.07.2019 (а.с. 10). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №76-Р/67/4 від 26.03.2020 складеного ФОП [PERSON] на замовлення АТ «СГ «ТАС «приватне) ринкова вартість автомобіля «Nissan» номерний знак [NUMBER] 1985 р. випуску на дату 06.12.2019 становить 29237 грн 43 коп. Також згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №66-R/63/6 від 15.01.2020 розмір матеріального збитку завданого пошкодження автомобіля «Nissan» номерний знак [NUMBER] 1985 р. випуску на дату 06.12.2019 складає 6562 грн 50 коп. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу. На підставі страхового акту №07358/21/920 від 02.04.2020 ПрАТ «СГ «ТАС» було визначено розрахунок страхового відшкодування власнику автомобіля «Nissan» номерний знак [NUMBER] 1985 р. випуску, сума якого становить 22674 грн 93 коп. Як вбачається із виписки по рахунку [NUMBER] [PERSON] останньому було перераховано грошову суму у розмірі 22674 грн 93 коп. (а.с. 12). Крім цього позивачем надано копію експертного висновку №4/20-Е від 22.02.2020 згідноя кого вартість матеріального збитку автомобіля «Nissan» номерний знак [NUMBER] становить 69989 грн 00 коп. та вартість автомобіля «Nissan» номерний знак [NUMBER] з урахування фактичного стану, пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 06.12.2019 складає 18568 коп. (а.с. 13-74). Зазначений висновок судом не беруться до уваги, оскільки експерт Вітвіцький І.І. визначає ринкову вартість та вартість у пошкодженому стані автомобіля Nissan Primera н.з. [NUMBER] , (1990- 1992 року випуску), а не автомобіль «Nissan» номерний знак [NUMBER] (1985 року випуску, яким володіє Позивач згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), а тому він є неналежним доказом. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування. Відповідно до ст. 6 Закону Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Як було зазначено вище ПАТ СГ «ТАС» здійснило виплату позивачу суму коштів, що сторонами по справі підтверджено. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на момент вчинення виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн 00 коп. слід зазначити наступне За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останійне довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні у даній частині вимог. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім цього позивач просить стягнути з відповідачі витрати на правову допомогу у розмірі 11896 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України). За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У постанові від 01.10.2002 по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. На підтвердження сплати витрат пов`язаних із сплатою коштів на правничу допомогу представником відповідача було надано договір про надання правової допомоги №02/03/20-ЮП/IL від 01.03.2020; перелік юридичних робіт та їх вартість на загальну суму 8000 грн 00 коп.; акт виконаних робіт №1 відповідно до договору №02/03/20-ЮП/IL від 01.03.2020 на загальну суму 8000 грн 00 коп. та платіжне доручення №5826847926 від 03.2020 на суму 4000 грн 00 коп. (а.с. 88-92). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджуваи здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на загальну суму у розмірі 11896 грн 80 коп., а платіжне доручення №5826847926 від 03.2020 на суму 4000 грн 00 коп. не береться судом до уваги, оскільки в ній не міститься інформації кому зазначені кошти були сплачені та за які послуги. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed