Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 16 липня 1968 року його було прийнято на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 6 розряду в дільниці архітектурно-будівельних матеріалів до ПАТ ГВКК "Біличі" на підставі наказу № 192-к від 15.07.1968 року; 19 грудня 2012 року його звільнили з роботи згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 67-П від 19.12.2012 року. Позивач вказує, що на день звільнення з роботи боржник нарахував, але не виплатив йому заробітну плату за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі 10 808,80 гривень, що підтверджується довідками ПАТ ГВКК "Біличі" №№ 143, 144, 150 від 16.12.2014 року. Відповідно до довідки ПАТ ГВКК "Біличі" № 143 від 16.12.2014 року розмір його середньоденної заробітної плати становив 19,10 гривень, на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на його користь за час затримки розрахунку становить 15 280,0 гривень. Вказує, що такими діями, які виразились у невиплаті йому заробітної плати, відповідач поставив його та його сім'ю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і йому необхідно було багато часу для організації свого життя, чим завдав йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 10 000,0 гривень. Позивач просив стягнути з ПАТ ГВКК "Біличі" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 15 280,0 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК "Біличі" на його користь спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10 000,0 гривень; допустити негайне виконання рішення суду відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України. В подальшому під час розгляду справи позивач уточнив та збільшив свої позовні вимоги та крім зазначеного вище посилався на те, що відповідно до довідки № 191 від 03.03.2015 року ПАТ ГВКК "Біличі" кількість днів невикористаної відпустки складає 10 днів, компенсація за невикористану відпустку - 224,90 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Також вказав, що на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на його користь за час затримки розрахунку становить 16 063,01 гривень. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з ПАТ ГВКК "Біличі" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 16 063,01 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК "Біличі" на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 224,90 гривень; стягнути з ПАТ ГВКК "Біличі" на його користь спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10 000,0 гривень; допустити негайне виконання рішення суду відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "Гірничодобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" Косянчук В.В. в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позовну заяву та пояснив, що ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" перебуває у процедурі банкрутства; ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2012 року по справі № Б8-022-12 відкрито процедуру санації ПАТ "Гірничодобувний і каменеобробний комбінат "Біличі", яка в зв'язку з продовженням строків триває до сьогодні. Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2015 року призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Лахненка Є.М. Відповідно до п.4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Вважав, що оскільки справа про банкрутство ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" перебуває у Господарському суді Київської області, тому позовна заява [PERSON] до ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягає розгляду Господарським судом Київської області. Також пояснив, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди є неспівмірними, оскільки позивач звернувся до суду з позовом більш ніж через 2 роки після звільнення, що свідчить про навмисне затягування позивачем зі зверненням до суду з позовною заявою, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотної суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. Пояснив, що дані позовні вимоги це не є заробітною платою, це є відшкодуванням за несвоєчасну виплату заробітної плати. Крім того вважав, що позивач у своїй позовній заяві не зазначає, в чому полягає моральна шкода, якими доказами це підтверджується та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи моральну шкоду у вказаному ним розмірі, а також чому він зволікав зі зверненням до суду за захистом своїх прав протягом 2-х років. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Косянчука В.В., вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу (розпорядження) № 67-П від 19.12.2012 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено з посади слюсаря-ремонтника 6 розряду дільниці архітектурно-будівельних виробів Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" з 19.12.2012 року у зв'язку із скороченням штату та неможливістю переведення на іншу роботу згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 16 грудня 2014 року № 143 середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні 2 місяці склала 19,10 гривень, заборгованість заробітної плати станом на 01 грудня 2014 року складає 10 808,80 гривен. Згідно довідки ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 16 грудня 2014 року № 144 з 15.06.2012 року Закрите акціонерне товариство Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" перетворено в Публічне акціонерне товариство Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" згідно наказу № 28 від 15.06.2012 року. Згідно довідки ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 22 грудня 2014 року № 150 заборгованість заробітної плати [PERSON] станом на 01 грудня 2014 року складає 10 808,80 гривень. Встановлено, що згідно довідки ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 03 березня 2015 року № 191 заборгованість заробітної плати [PERSON] станом на 01 березня 2015 року складає 10 808,80 гривень, кількість днів невикористаної відпустки - 10 днів, сума 224,90 гривень. Згідно копії видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК "Біличі" [PERSON] погашено заборгованість по заробітній платі у сумі 10 808,80 гривень. Встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі № Б8/022-12 за заявою Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області до боржника Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" про банкрутство призначено керуючим санацією Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" арбітражного керуючого Лахненка Є.М. Наведені вище обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON], представника відповідача Косянчука В.В., копіями наказу (розпорядження) № 67-П від 19.12.2012 року, довідок ЗАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 16.12.2014 року №№ 143,144, від 22.12.2014 року № 150, від 03.03.2015 р. № 191, копією видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК "Біличі", ухвали Господарського суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі № Б8/022-12, іншими матеріалами справи. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні згідно наказу (розпорядження) № 67-П від 19.12.2012 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено з посади слюсаря-ремонтника 6 розряду дільниці архітектурно-будівельних виробів Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" з 19.12.2012 року у зв'язку із скороченням штату та неможливістю переведення на іншу роботу згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено відповідачем всіх сум, що належать йому від підприємства, а саме заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 224,90 гривень, згідно довідки ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" від 03 березня 2015 року № 191 заборгованість заробітної плати [PERSON] станом на 01 березня 2015 року складає 10 808,80 гривень, кількість днів невикористаної відпустки - 10 днів, сума 224,90 гривень. Відповідачем була виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 808,80 гривень лише 03 квітня 2015 року, тобто під час розгляду справи в Ірпінському міському суді Київської області, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 03 квітня 2015 року ПАТ ГВКК "Біличі". За таких обставин суд вважає, що у зв'язку із невиплатою позивачу всіх належних йому сум при звільненні з вини відповідача за період з 20.12.2012 року по 27.02.2015 року, із відповідача на користь позивача має бути стягнута сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 16 063,01 гривен, компенсація за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 224,90 гривень та при цьому суд погоджується із розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданим позивачем, оскільки даний розрахунок не спростований відповідачем та іншими доказами. Разом із цим суд вважає безпідставними доводи представника відповідача, які надані ним в судовому засіданні, з приводу того, що дані позовні вимоги це не є заробітною платою, це є відшкодуванням за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки норми ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України віднесені до розділу УІІ "Оплата праці" цього Кодексу і за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання та є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки з вини відповідача позивачу не було своєчасно виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, відповідач поставив позивача у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань позивача і йому необхідно було багато часу для організації свого життя, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, прийшов до висновку, що такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд вважає завищеним та визначає розмір моральної шкоди у сумі 1 000,0 гривень, задовольнивши дані позовні вимоги частково. Також суд вважає, що із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 115. 116, 117 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України,

Outcome: partial