Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

27 вересня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила стягувати з її чоловіка\~[PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно, на кожну дитину починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання, як дружини, в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 26 липня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З серпня 2017 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Малолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні, оскільки відповідач у добровільному порядку приймати участь у вихованні дітей та матеріальному утриманні не бажає. Вважає, що таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Окрім цього, відповідач, всупереч\~ст. 84 СК України, також ухиляється від утримання позивача, оскільки сама вона ніде не працює та здійснює догляд за дитиною, а її єдиним доходом є мінімальна щомісячна одноразова допомога на дитину, якої для утримання дітей та самої себе вкрай недостатньо, так як, поміж іншого, діти потребують значних коштів на придбання ліків, підгузків, одягу, а також продуктів дитячого харчування. Стверджує, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших утриманців не має, офіційно не працює, доходу не отримує, а тому вважає, що з позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, як на утримання дитини, так і на утримання дружини. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач у позовній заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, справу розглядати у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про що свідчить наявні в матеріалах справи розписки на імя [PERSON] та повідомлення в газеті «Новини Закарпаття» №94 (4709) від 19.12.2017 року про виклик відповідача в судове засідання, про причини неявки в судове засідання не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. За викладених обставин, зі згоди представника позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 116639, виданого виконавчим комітетом Голубинської сільської ради від 26 липня 2014 року, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2014 року. Під час перебування в шлюбі, у сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 332273 від 22 липня 2015 року), та син [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 389815 від 31 серпня 2017 року), згідно з даними свідоцтв про народження дітей їх батьком записаний відповідач [PERSON] Частиною другоюстатті 51 Конституції України визначено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі доводів позовної заяви та досліджених судом доказів, за відсутності заперечень з боку відповідача та відсутності доказів протилежного, судом встановлено, що останній ухиляється від обов'язку утримання дітей та добровільно ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної, дітям не надає. Відповідно до змісту ст.181 СК Українита п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року"Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181 СК України). За відсутності доказів протилежного, матеріалами справи підтверджено, що з серпня 2017 року сторони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть, а малолітні діти сторін проживають разом з позивачем окремо від відповідача. Позивач, на даний час не працює, так як здійснює догляд за малолітніми дітьми (до досягнення ними трьох років), та отримує одноразову допомогу при народженні дітей. За відсутності доказів протилежного та заперечень з боку відповідача, з обґрунтувань позовних вимог, встановлено, що відповідач офіційно не працює, та не має інших утриманців. Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із даним позовом до відповідача про стягнення аліментів. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1\~ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК УКраїни, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, та передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.. Аналіз доданих до справи доказів та позиція відповідача вказують на те, що останній є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань до роботи не має, інші аліментні зобов'язання відсутні. Відповідач офіційно не працює, а відтак суд вважає обґрунтованими доводи позивача для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з позивача суд доходить висновку, що зазначений розмір позивачем в сумі по 2000,00 грн. ан кожну дитину є надмірним, зважаючи на наступні обставини. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 грудня 2017 року\~1492 грн. прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1426 грн. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2000 грн. на кожну на обох дітей, які не досягли шестирічного віку ([INFO] та [INFO]), однак не надала доказів та не обґрунтувала відповідні обставини, визначені ч. 2 ст. 182 СК України, які свідчать про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей в такому розмірі. Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дітей, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов'язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище платника аліментів, та, враховуючи законодавчо розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного, доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину. Такий визначений розмір аліментів є посильним для відповідача та буде достатнім для задоволення розумних потреб дітей і буде повністю забезпечувати їх нормальні матеріальні та побутові потреби. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини суд , доходить наступного висновку. Частинами 2, 4\~статті 84 СК України\~визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З аналізу зазначеної норми вбачається, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, але, лише за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. У справі встановлено, що позивач здійснює догляд за малолітніми дітьми, які обоє не досягли трирічного віку, відповідно фізично позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, в той же час відповідач є працездатною особою, хоча, зі слів самої позивачки, офіційно не працює, не отримує доходів. Однак, суд доходить висновку, що в цій частині позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, слід відмовити із наступних підстав. Згідно ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4\~ст. 84 СК України\~передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу даної норми слідує, що наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти є обов'язковою умовою для їх стягнення. Згідно з матеріалами справи встановлено, що відповідач ніде не працює, позивач в обґрунтуваннях позову сама стверджує про те, що доходів відповідач не отримує. За таких обставин, враховуючи визначений розмір аліментів на утримання двох дітей з [PERSON] в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, відсутні підстави стверджувати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу ще й на утримання дружини. Відсутність такої обов'язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу дружині є підставою для відмови в стягнення аліментів згідно\~ст. 84 СК України. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд доходить висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України,аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно\~ст.180 СК України, слід врахувати, що строк сплати аліментів на дитину визначений законодавцем - до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ч.6\~ст.141 ЦПК України, та доходить висновку що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 640,00 грн. судового збору (за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, від якого позивач звільнена від сплати при подачі позову), решту судового збору - в розмірі 640, 00 грн. - віднести на рахунок держави (за позовну вимогу, про стягнення аліментів на утримання дружини - у задоволенні якої позивачу відмовлено). Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз'яснює сторонам положення\~статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial