Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

24.09.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, який обгрунтувала так. З 04.05.2006 вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє малолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] .. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, на грунті особистих непорозумінь між ними постійно виникали суперечки, які переростали у сімейні конфлікти та скандали, фактично шлюбні відносини між ними припинені і вона вважає, що подальше збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим, тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач не приймає участі у вихованні і не надає кошти на утримання дітей, тому позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та присудити стягувати аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.09.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, від позивачки та відповідача до суду не надходили. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони хоч і проживають спільно, але не підтримують жодних стосунків і тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON] .. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що від спільного проживання з відповідачем позивачка народила двох малолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Відповідач [PERSON] є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Відповідач не надав суду доказів того, що має інших утриманців та зобов`язаний їх утримувати відповідно до покладених на нього законом обов`язків. Також, суд константує, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн, який просить визначити позивачка до стягнення на утримання малолітніх дітей є завищеним та належно необгрунтованим, перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За цих підстав та з врахуванням вищевстановленого, суд визначає розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2500 грн. На кожну дитину. Такий розмір аліментів забезпечить належний рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, не погіршить умови життя його сім`ї. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів на підставі ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір", за цих підстав судовий збір нею не оплачувався. Отже, згідно ч.2 п.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial