Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду шляхом пред`явлення позову до [PERSON] , який в подальшому уточнив та просив припинити право власності на будинок літ. А-1, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з його знесенням; скасувати (анулювати) запис про право власності на будинок літ. А-1 за [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. Б-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він та відповідач по справі [PERSON] є рідними братами. Їх батькам - [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі, належав на праві власності житловий будинок літ. А-1, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , який в подальшому був знищений, а на зазначеній земельній ділянці їх батьками був зведений новий житловий будинок, який хоча і прийнятий до експлуатації, однак право власності на нього зареєстровано не було. [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді вищевказаного житлового будинку. Позивач прийняв спадщину після смерті батьків шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідач - шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки був проживав з батьками в спірному житловому будинку та був там зареєстрований. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок. Також постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області позивачу та відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] . Рішенням державного реєстратора №46267066 від 02 квітня 2019 року також відмовлено в реєстрації права власності після померлих [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом не може оформити спадщину після смерті батьків та змушений звертатись до суду. 10 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить припинити право власності на будинок літ А-1,розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з його знесенням; скасувати (анулювати) запис про право власності на будинок літ. А-1 за [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку з його знесенням; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. Б-1, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] та зареєструвати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог надав пояснення аналогічні, викладеним в первісному позові. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, подану до Харківського районного суду Харківської області 10 жовтня 2019 року. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в судове засідання не з`явились, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, зустрічний позов визнав та просив задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги за первісним позовом визнав у повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається зі змісту листів КП «Харківського районного бюро технічної інвентаризації» №2709 від 21 травня 2019 року та №2470 від 16 січня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , знаходився житловий будинок літ «А-1», зареєстрований на праві власності (станом на 31 грудня 2012 року): в Ѕ частці за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 13 лютого 1957 року реєстровий №952 (зареєстровано в БТІ 07 березня 1957 року, книга №1, реєстр №131) та в Ѕ частці - за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного народного суду від 19 червня 1986 року по справі №2-1305/1986 (зареєстроване в БТІ 14 жовтня 1986 року, книга №1, реєстр №131). Згідно матеріалів поточної інвентаризації встановлено, що зареєстрований в бюро житловий будинок було знищено шляхом повного зносу, але право власності на знищений об`єкт не скасовано в зв`язку з відсутністю необхідних заяв власників. Рішенням Покотилівської селищної ради від 13 червня 1989 року №316 була змінена конфігурація земельної ділянки за даною адресою та вилучено ділянку 319 кв.м. в фонд земель селищної ради. Згідно виписки з протоколу №3 засідання виконкому Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району від 19 березня 1957 року збудовано новий житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., який прийнято до експлуатації на ім`я [PERSON] актом про закінчення будівництва, затвердженим Покотилівською селищною радою 11 березня 1986 року №3/90, але право власності на даний житловий будинок не оформлено та не зареєстровано. На земельній ділянці за даною адресою станом на 03 січня 2019 року розташовано: житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., сараї літ. «Е», «Д», «И», погріб літ. «Вп», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Ж», душ літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, колонка літ. «К», що також відповідає технічному паспорту на будинок, виготовленому 03 січня 2019 року КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Самочинного будівництва, перепланувань, реконструкцій не виявлено. Про завершення будівництва зазначеного будинку свідчать акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19 лютого 1976 року, протокол №3 засідання Виконкому Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 19 березня 1957 року та рішення Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області №з/19 від 11 березня 1986 року «Про приймання в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] . Зі змісту рішення Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №22 від 12 лютого 2019 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо упорядкування поштової адреси» вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] , житловий будинок в [ADDRESS] та житловий будинок в [ADDRESS] слід вважати одним і тим самим будинком з поштовою адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10 червня 1956 року, актовий запис №176, 10 червня 1956 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (під час державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народились діти - сторони по справі: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15 вересня 1957 року Бюром записів актів громадського стану Червонобаварського району Управління міліції м.Харкова), та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20 січня 1961 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 2013 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №45. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 січня 2017 року виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №12. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №35087088 від 11 вересня 2013 року, спадкова справа №54996334, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55451601 від 13 березня 2019 року, спадкова справа №60570797). Згідно довідки №2413 від 17 грудня 2018 року на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який був зареєстрований у [ADDRESS] , за даною адресою також були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується будинковою книгою. Згідно довідки №2414 від 17 грудня 2018 року на момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за адресою її реєстрації в [ADDRESS] , був зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується будинковою книгою. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у спірному будинку також підтверджується довідкою Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №1165/02-21 від 06 вересня 2019 року, зі змісту якої вбачається, що останній зареєстрований за вказаною адресою з 10 лютого 1982 року. Як вбачається зі змісту листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. №68/01-16 від 13 березня 2019 року, [PERSON] є також спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа заведена приватним нотаріусом ХРНО Шило І.В. за №6/2013 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №54996334. Зі змісту листа завідувача Харківської районної держаної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М №942/02-16 від 13 березня 2019 року вбачається, що за матеріалами спадкової справи №371/2017 (номер спадкової справи в Спадковому реєстрі №60570797), заведеної 26 квітня 2017 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , станом на 13 березня 2019 року наявні дані про те, що до складу спадкоємців за законом входять: син померлої [PERSON] , [INFO] та син померлої [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №1408/2-.31 від 17 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Рішеням державного реєстратора прав на нерухоме майно Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О.С. №46267066 від 02 квітня 2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом з матеріалів справи, житловий будинок літ «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований на праві власності: в Ѕ частці за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 13 лютого 1957 року реєстровий №952 та в Ѕ частці - за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного народного суду від 19 червня 1986 року по справі №2-1305/1986, в подальшому зазначений будинок було знищено шляхом повного зносу, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17 січня 2019 року у справі №708/254/18. Матеріали технічної інвентаризації свідчать про те, що житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS] було знищено шляхом повного зносу. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення за життя власників зазначеного будинку в добровільному порядку до органу БТІ або органів державної реєстрації прав на нерухоме майно із заявою про внесення змін до державного реєстру прав на нерухоме майно у зв`язку зі знищенням вказаного житлового будинку. На даний час власники житлового будинку померли, що виключає можливість їх звернення до органів державної реєстрації прав на нерухоме майно з відповідною заявою. Враховуючи викладене, оскільки сторонами надані достатні та належні докази, що засвідчують факт знищення житлового будинку літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS] , належного в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , які на даний час померли, що виключає можливість подання ними відповідної заяви до органів державної реєстрації прав на нерухоме майно, виходячи з вимог ст.ст. 346, 349 ЦК України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги за основним позовом та за зустрічним позовом в частині припинення права власності на вказаний будинок. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом в частині скасування (анулювання) запису про право власності на будинок літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS] . Так, ані позивачем за основним позовом, ані відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів щодо наявності такого запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також сторонами не зазначені та в матеріалах справи відсутні відомості щодо ідентифікуючих ознак такого запису, зокрема номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дата та час внесення такого запису, які відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, є ідентифікаторами об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, виходячи зі змісту вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» припинення права власності на майно є підставою для внесення відповідного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а тому суд вважає достатнім для ефективного захисту прав позивачів за основним та за зустрічним позовами задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог за первісним та зустрічними позовами в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 554/4404/13-ц (провадження №61-1343св19). Так, судом встановлено, що наявності необхідного дозволу на будівництво, у період часу з 1965 року по 1988 року [PERSON] та [PERSON] , які у зазначений період часу перебували в зареєстрованому шлюбі, був зведений новий житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м за адресою: [ADDRESS] , який введено в експлуатацію, про що сторонами надані достатні докази, аднак право власності на даний житловий будинок не оформлено та не зареєстровано. На земельній ділянці за даною адресою станом на 03 січня 2019 року розташован: житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., сараї літ. «Е», «Д», «И», погріб літ. «Вп», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Ж», душ літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, колонка літ. «К». Отже, з наданих сторонами доказів, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний будинок нажитий подружжям за час шлюбу, він є їх спільною сумісною власністю, при цьому їх частки у такій власності, виходячи з положень ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час набуття ними права власності на зазначений будинок), є рівними. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] померли. Після їх смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлих [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, [PERSON] - у порядку ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав та був зареєстрований у спірному житловому будинку як на день смерті батька так і на день смерті матері. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] . у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину після смерті останніх. Судом в ході розгляд справи не встановлено наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, як вбачається зі змісту постанови державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №1408/2-.31 від 17 квітня 2019 року та постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ізст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину після смерті останніх, оскільки [PERSON] постійно проживав разом зі спадкоємцями на час відкриття спадщини, а [PERSON] протягом встановленого строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батьків, суд вважає [PERSON] та [PERSON] такими, що набули в порядку спадкування за законом після смерті батьків на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Виходячи зі змісту позовних вимог та рівності часток спадкоємців, суд вважає за можливе задовольнити первісні та зустрічні позовні в частині визнання права власності та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 60,70 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд та будівель, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] (по Ѕ частині за кожним). На підставі викладеного і

Outcome: partial