Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 247 878,78 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що Харківською міською радою відповідно до ст.189 ЗК України здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства. Відповідач є власником нежитлових приміщень підвалу в літ. «А-1» загальною площею 209,2 кв.м. та літ «Б-1» загальною площею 76,6 кв.м. по [ADDRESS] з 23.05.2014року на підставі договору дарування ,серії та номер 1853 , виданого 23.05.2014 року ПН ХМНО Прокопенко А.В. Речові права відповідача на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані, а тому земельна ділянка площею 0,0333 га по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 01.02.2015 року по 31.01.2018 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти. Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до відповідача про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] . Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідач у період з 01.02.2015 по 31.01.2018 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Таким чином, відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню, розрахований позивачем складає 247 878,78 грн.,виходячи з розміру орендної плати за землю. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Ухвалою судді від 13 березня 2018 року провадження по вищевказаній справі було відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання. 14 травня 2018 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року заява представника позивача про забезпечення позову задоволена. 16 жовтня 2018 року по справі ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог ХМР . Ухвалою суду від 11 березня 2019 року заява представника позивача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення задоволена. Поновлено представнику відповідача строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення суми .Заочне рішення від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовною заявою Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення суми скасовано .Призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання. 28 березня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача ,в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог , посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 23.05.2014 року [PERSON] набув права власності на нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. «Б-1», розташовані за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, відомості яких є обов`язковими при визначенні розміру орендної плати.Розмір безпідставно збережених коштів позивач підтверджує лише розрахунком, цьому в розрахунку не вказано посадових осіб та організацію, яка виконала такий розрахунок та не можливо встановити, які саме підтверджені дані покладені в основу рахунку, а саме відсутня нормативно - грошова оцінка. Крім того, відповідач не погоджується з актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , від 02.02.2018 року, яким встановлено, що [PERSON] користується з 23.05.2014 року та по час складання акту земельною ділянкою, площею 0,399 га по [ADDRESS] .При цьому, вказаний акт складався без участі [PERSON] , у зв`язку з чим при його складанні не було враховано, що фактично [PERSON] використовує лише земельну ділянку, зайняту під будівлями, а не огороджену парканом, в площі значно меншій ніж зазначено в акті. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційна скарга представника відповідача на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року залишена без руху. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження . 24 квітня 2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду. 07 травня 2019 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу представника відповідача залишено без задоволення. Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2018 року залишено без змін. 18 червня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено у судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, в подальшому надав заяву про розгляду справи без застосування технічних засобів фіксації . Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, в подальшому надала заяву про розгляду справи за її відсутності . Суд, вислухавши вступне слово учасників процесу , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 № 112715467 право власності на нежитлові приміщення підвалу в літ. «А-1» загальною площею 209,2 кв.м. та літ. «Б-1» загальною площею 76,6 кв.м. по [ADDRESS] з 23.05.2014 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування ,серії та номер 1853 , виданого 23.05.2014 року ПН ХМНО Прокопенко А.В. Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно, користування, володіння та розпорядження зазначеною нерухомістю неминуче призводить до фактичного використання земельної ділянки, на якій така нерухомість знаходиться. Іншими словами, неможливо здійснювати правомочності власника будівлі не використовуючи земельної ділянки під такою будівлею. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, що встановлено ст.360 ЦК України. Положеннями ст. 120 ЗК України визначено, що виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.11.2015 № 19-20-0.8-3-5027/20-16 та листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 23.11.2016 № 8060/0/225-16 встановлено, що речові права [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровано . Крім того, вказане також підтверджується вищезазначеною Інформаційною довідкою від 02.02.2018 № 112715467. Згідно довідки Східної об,єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 29.11.2016 року за №5711/8/20-38-13-04-22 , [PERSON] станом на 29.11.2016 року не зареєстрований ,як платник земельного податку з фізичних осіб та орендної плати на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0, 0399 по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 01.02.2015 по 31.01.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, у зв`язку з чим спричинив позивачу збитки у вигляді не одержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих на це документів . Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 28.03.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,0399 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» комерційного використання (магазин) загальною площею 209,2 кв.м. та нежитлові будівлі літ. «Б-1» загальної площею 76,6 кв.м. Площа земельної ділянки відповідно до ї меж складає 0,0399 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель та паркану . За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площ та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі. Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України). З часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі. Отже , в період з 01.02.2015 року по 31.01.2018 року відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Відповідно ст. 286.6. Податкового кодексу України плата за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб, зокрема пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності. Згідно наданого ХМР розрахунку безпідставно збережених котів внаслідок користування земельною ділянкою за період з 01.02.2015 року 31.01.2018 року , вбачається , що такий розрахунок здійснений на площу земельної ділянки розміром 399 кв.м. , вихідні дані для розрахунку нормативної грошової оцінки з 01.02.2015 р.,01.01.2016 р., 01.01.2017 р.,01.01.2018 р. Отже , відповідно до вказаного розрахунку, розмір завданих відповідачем збитків в загальному розмірі складає 247 878,78 грн. Відповідно до статей 1212 - 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно та відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Відповідно до договору дарування від 23.05.2014 року . посвідченого ПН ХМНО Прокопенко О.В. за р. 31853, [PERSON] передала у власність [PERSON] нежитлові будівлі літ. «А-1», цегляна , площею 209,2 кв.м., лі. «Б-1» з/бет. блок , площею 76,6 кв.м. , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку , виданим Управлінням Держземагенства у м. Харкові Харківської області 05.02.2014 року за №НВ -6300873052014 земельній ділянці , що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0636 га присвоєно кадастровий номер 6310136900:02:013:0009. 23.05.2014 року право власності на нежитлові будівлі зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається з копії договору дарування від 14.06.2018 року посвідченого ПН ХМНО Прокопенко О.В. , відповідач [PERSON] подарував у власність ,а [PERSON] прийняла у власність нежитлові будівлі літ. «А-1», цегляна , площею 209,2 кв.м., лі. «Б-1» з/бет. блок , площею 76,6 кв.м. , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку , виданим Управлінням Держземагенства у м. Харкові Харківської області 05.02.2014 року за №НВ -6300873052014 земельній ділянці , що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0636 га присвоєно кадастровий номер 6310136900:02:013:0009. Відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] матеріали справи не містять. З наданих до суду копій договорів оренди б/н від 01.02.2015 року та 02 лютого 2018 року укладеного між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) вбачається, що орендодавець передає , а орендар приймає у платне користування нежитлові приміщення загальною площею 235 кв.м. у будівлі . Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто , відповідач [PERSON] правомірно володіє нерухомим майном, а саме: нежитловими приміщеннями літ. «А-1», загальною площею 209,2 кв.м. та літ. «Б-1» загальною площею 76,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за ним на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.05.2014 року, що знаходиться на земельній ділянці за вказаною адресою. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну частину земельної ділянки, яка знаходиться під нежитловими будівлями, проте речові права відповідачем на частину земельної ділянки не зареєстровано. Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Безпідставне набуття [PERSON] спірної частини земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме - отримання відповідачем у власність нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу , які безпосередньо пов`язані із частиною земельної ділянки. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Таким чином, речові права відповідача на частину земельної ділянки не реєструвались, він не набув належних прав власності або користування щодо частини земельної ділянки, а тому використовує частину земельної ділянки без достатніх правових підстав. Предметом позову у цій справі є стягнення з власника нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав частиною земельної ділянки, на якій цей об`єкт розміщений. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власникові. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Відповідно до акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по [ADDRESS] , складеного спеціалістами Департаменту територіального контролю Харківської міської ради 02 лютого 2018 року, встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,0399 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель та паркану . Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до сертифікованої мережі в системі СК - 63 ХАРКІВ (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S660P, №S6626C123188554. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S660P №S6626C123188554). Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки . Визначаючи суму, що підлягає стягненню з [PERSON] , суд погоджується із розрахунком, наданим Харківською міською радою. При складанні вказаних розрахунків позивач правильно взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 02 лютого 2018 року, та вирахував цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується [PERSON] , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку. Зазначені висновки суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, винесеною в цивільній справі № 642/4792/17. Згідно з абзацом а) частини другої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до абзацу 1 частини 2, абзацу 1 частини 3, частин 4, 6 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] розташована на території міста Харків , тому належить до комунальної власності територіальної громади міста Харків Харківської області. Отже, ХМР має право просити повернення до міського бюджету безпідставно збережених [PERSON] грошових коштів у вигляді несплаченої плати за користування землею комунальної власності. Щодо невідповідності розрахованих ХМР збитків Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, то відповідно до пункту першого зазначеного порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. Тому Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, на який посилається представника відповідача, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Посилання відповідача на недоведеність позивачем дійсної площі земельної ділянки ,якою користується відповідач , невірність суми стягнення грошових коштів , представником відповідача в судовому засіданні не підтверджені відповідними доказами . Межі, площа та конфігурація земельної ділянки, визначена на підставі акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 02.02.2018 року, складеного головним спеціалістом департаменту ХМР, інженером-геодезистом та інженером-землевпорядником. [PERSON] відповідачем оскаржено не було, як не було заявлено і клопотань про призначення експертизи для визначення площі земельної ділянки, а тому суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача на неправильність визначення площі земельної ділянки є безпідставними, а докази надані позивачем є безспірними. Окрім того, представник відповідача не погоджується із розміром стягнення, вказує на неправильність розрахунку. Судом було встановлено, що розрахунок відповідає вимогам Закону України «Про оцінку земель», Технічній документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 03 липня 2013 року № 1209/13, Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року, затвердженому рішенням Харківської міської ради від 25 вересня 2013 року № 1269/13, Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3718,18 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved