Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

10 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до [PERSON] , з позовом в якому просила змінити спосіб стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно на 1/4 частку від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони з 16 листопада 2007 року по 23 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 02 грудня 2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання доньки було змінено з 1/4 частки на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., щомісячно. Дане рішення було змінено постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.01.2018 року, та розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання доньки збільшено з 700 грн. до 1000 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Посилаючись на ту обставину, що станом на сьогоднішній день її матеріальне становище погіршилось, а матеріальне становище відповідача покращилось, він придбав нерухомість та їздить відпочивати за кордон, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] надав відзив, в якому зазначив, що тільки суд має право встановлювати спосіб стягнення аліментів, а у даному випадку цей спосіб вже встановлено судом. Вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, та така підстава як погіршення матеріального становища є підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. У своєму поясненні на відзив позивач зазначила, Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Ст. 192 СК України тільки вказує, на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Основним чинником у даному випадку є інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення. Зауважила, що 1000 грн., які сплачує відповідач на утримання доньки не може належним чином забезпечити фізичне існування та гармонійний розвиток дитини. Відповідачем [PERSON] надано заперечення на пояснення [PERSON] , в якому зазначив, що він вишукує всі законні і можливі способи поліпшення матеріального становища своєї сім`ї. Позивач мотивує погіршення свого матеріального становища народженням у неї в 2014 році позашлюбної дитини. Вважає, що не може збільшувати аліменти на утримання дитини, народженої поза шлюбом. Зазначає, що позивач повинна була звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а не зміни способу їх стягнення. Однак позивачем не надано доказів щодо влаштування його на постійну роботу, тому просить суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що розмір аліментів 1000 грн., щомісячно, що стягуються з відповідача не вистачає для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вона самотужки не може забезпечити дитині такий рівень, оскільки є одинокою матір`ю, окрім доньки, виховує сина, отримує допомогу, як малозабезпечена сім`я, також, має батька інваліда. Їх донька навчається в школі мистецтв, що потребує додаткових коштів. Зазначила, що відповідач є підприємцем, має у власності автомобіль та земельну ділянку, відпочиває в Єгипті, однак ухиляється від сплати аліментів, у тому розмірі, який дійсно буде достатнім для забезпечення фізичного існування та гармонійного розвитку дитини. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його заробіток не є стабільним, іноді трапляються випадкові заробітки. Він згоден на збільшення розміру аліментів на 200 - 300 грн. З приводу придбання автомобіля зазначив, що на даний час лише замінив автомобіль придбаний в період шлюбу з позивачем. Судом встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 серпня 2011 року /а.с. 3/. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 6/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2017 року збільшено розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] з 700 грн. до 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття /а.с. 4-5/. Як вбачається з довідки про доходи, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює у ФОП [PERSON] продавцем за неповним робочим днем. Форма працевлаштування основна. Розмір нарахованої їй заробітної плати за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року становить 25169 грн. /а.с. 7/. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області Носирєва Т.Ю. є матір`ю [PERSON] , [INFO] /а.с. 27/. Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги № 1028 від 12.09.2019 року, [PERSON] перебуває на обліку в департаменті соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради та їй з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року призначено допомогу як одинокій матері та соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям /а.с. 28/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку, кадастровий номер 4820355700:02:057:0086, площею 0,0048 га, розташовану по [ADDRESS] . Цільове призначення - для іншої житлової забудови, для гаражного будівництва /а.с. 8/. Як вбачається з відповіді ІС ДП «НАІС» (04) від 12.09.2019 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб/а.с. 29/. До матеріалів справи долучені фотозображення з соціальних мереж з поміткою " [PERSON] в Шарм-ель-Шейх січень 2018 року" /а.с. 30/. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В частині 1 ст. 3 Конвенції та в частинах 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 181 даного Кодексу, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 152/100/18, провадження № 61-40460 св 18), прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Так, згідно з положеннями частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. У судовому засіданні обставин, які б давали підстави суду змінювати спосіб стягнення аліментів стягуваних з відповідача, з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частку не встановлено, оскільки жодних доказів того, що відповідач офіційно працює, має регулярний дохід, або ж розмір його витрат перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, суду не надано. Однак, з огляду на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та для дітей від 6 до 18 років: з 1 липня становить 2118 грн., що перевищує розмір аліментів, які сплачує позивач, а також, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що достатніми для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн. Аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає статті 192 Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 23).

Outcome: partial