Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

31 серпня 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Територіальної громади м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради, в якому просять визнати за ними право власності на ј частину (по 1/8 частини кожному) квартири [ADDRESS] та визнати за ними права та обов`язки забудовника на прибудову за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачі звернулися Другої чернігівської нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину кожному квартири [ADDRESS] , яке в розмірі ј частини належало їх батьку на підставі свідоцтва про право власності на житло, проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4677/02-31 від 16 грудня 2019 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що з наданої КП «Чернігівське МБТІ» документації вбачається проведення самочинного будівництва у спадковому об`єкті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явились, представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання подала клопотання про розгляд справи без її участі, також надала пояснення по справі, в яких зазначила, що заперечує проти визнання за позивачами прав та обов`язків забудовника на прибудову до вказаної квартири, посилаючись на те, що прибудова є самочинним будівництвом, а тому до спадкоємців не можуть перейти права та обов`язки забудовника, оскільки їх не мав спадкодавець. Представник третьої особи - Другої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , батько позивачів та чоловік третьої особи по справі - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 лютого 2019 року (а.с. 22). Після смерті батька позивачів відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на ј частину квартири [ADDRESS] (а.с. 27). Як вбачається з копії спадкової справи, щодо майна після смерті [PERSON] , позивачі в установлений законом строк, як спадкоємці за законом першої черги, прийняли всю спадщину в рівних частинах, їх мати - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті чоловіка відмовилась на користь своїх дітей. Проте, постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори № 4677/02-31 від 16 грудня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/8 частину кожному квартири [ADDRESS] , яке в розмірі ј частини належало їх батькові на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 1997 року після смерті матері, у зв`язку з тим, що з наданої КП «Чернігівське МБТІ» документації вбачається проведення самочинного будівництва у спадковому об`єкті, а саме померлим спадкодавцем за свого життя було самочинно побудовано: веранду літ. І площею 7,1 кв.м. та житлову кімнату літ. 8 площею 11,6 кв.м., тобто з вказаною квартирою були проведені значні перебудови та перепланування, які не були здані в експлуатацію та не узаконені (а.с. 26). Як вбачається з інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське БТІ» № 3865 від 08 жовтня 2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано по ј частині за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1977 № 14-1922. Технічна характеристика об`єкта: 3-кімнатна квартира житловою площею 38,0 кв.м. та загальною площею 68,7 кв.м. Також в примітці до даної довідки зазначено, що загальна площа 2-кімнатної квартири 50,0 кв.м., житлова 26,4 кв.м. - правомірна. Самовільно зведено веранду літ. І площею 7,1 кв.м. та житлову кімнату літ. 8 площею 11,6 кв.м.(а.с. 28). Відповідно до висновку судового експерта Солдатової В.С. № 03-20 від 03 серпня 2020 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження вбачається, що ринкова вартість спірної квартири площею 50,0 кв.м. становить 382650 грн. Прибудовані до квартири [ADDRESS] прибудова, в якій розташована житлова кімната номер 8 площею 11,6 кв.м. та веранда, в якій розташовано приміщення веранди під номер І площею 7,1 кв.м. відповідають вимогам діючих будівельних норм і правил (а.с. 39-79). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника, входять до складу спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Відповідно до абзацу першого пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Враховуючи те, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] , а також його дружина - [PERSON] і остання відмовилася від прийняття спадщини, а тому суд вбачає за можливе задовольнити вимоги позивачів про визнання за ними права власності по 1/8 частині квартири за кожним (оскільки за спадкодавцем було зареєстровано право власності на ј частини квартири) без врахування самочинно прибудованих споруд. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивачів про визнання за ними прав та обов`язків забудовника, оскільки будівництво спадкодавцем здійснювалося самочинно, тобто прав та обов`язків забудовника не мав спадкодавець, а тому вони не можуть перейти до спадкоємців.

Outcome: partial