Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON] обласної дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання недійсним та скасування рішень виконкому, свідоцтва про право власності на будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що з 1975 року вона проживає в житловому будинку №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району. В цьому будинку вона проживала разом з своїм колишнім чоловіком [PERSON], шлюб з яким було розірвано 16 січня 1986 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] не допустив її до будинку, оскільки перший поверх будинку було здано в оренду під магазин. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 1986 року, її разом з неповнолітньою дочкою, вселено в житловий будинок, де вона проживає й до тепер. Пізніше приміщення першого поверху будинку було передано в оренду під розміщення поштового відділення. Вона вважала, що чоловік передав в оренду тільки свою частину будинку. Починаючи з 1992 року, позивачка, періодично, на тривалий час, виїзджала на сезонні роботи за межі України, тому додому приїжджала на короткий строку,переважно в зимовий період. Так, під час чергового приїзду, у липні 2012 року, їй стало відомо, що житловий будинок, в якому вона проживає та постійно проживала, рішенням виконкому Білоцерківської сільської ради від 30 жовтня 2005 року передано у власність [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку. Під час звернення до Рахівського БТІ, позивачці було надано копію інвентарної справи на житловий будинок, з матеріалів якої вбачається, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради від 30.10.2005 року №99 право власності на предмет спору було визнане за [PERSON] обласною дирекцією Українського ДППЗ «Укрпошта». Крім того, з вищезазначених матеріалів встановлено, що , на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради від 18.05.1987 року №19 «Про надання дозволу на купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами в с.Біла Церква по вул. Гагаріна №1», надано право [PERSON] на продаж житлового будинку під відділення звязку. Вважає дане рішення неправомірним , тому що рішенням Рахівського районного суду від 21 травня 1986 року по справі №2-42/1986, її разом з малолітньою донькою Даніелою [INFO], вселено до зазначеного житлового будинку. Згоди на продаж будинку при умові, що вона проживає в ньому, в позивачки ніхто не питав. Нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна ніхто не вчиняв, хоча така при відчуженні нерухомого майна є обовязковою. На підставі наведеного вважає, що вказаними рішеннями відповідачів грубо порушено вимоги чинного законодавства, а також її права на користування та володіння належним їй майном. З наведених підстав, посила суд винести рішення, яким визнати незаконними та скасувати рішення виконкому Білоцерківської сільської ради від 18.05.1987 №19 «Про надання дозволу на купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами в с.Біла Церква по вул. Гагаріна №1»; рішення виконкому Білоцерківської сільської ради від 30.10.2005 за №99 «Про оформлення приватної власності на будинок та гараж, що знаходиться по вул. Гагаріна №1 в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області»; свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 04.05.2006 року виконкомом Білоцерківської сільської ради на нежитлову будівлю, відділення поштового звязку, що знаходиться за адресою вул. Гагаріна №1 в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області про реєстрацію права власності на вищевказане майно за державою в особі Верховної Ради України, балансоутримувач [PERSON] дирекція Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта»; повернути їй у власність житловий будинок №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2016 замінено первісного відповідача [PERSON] обласну дирекцію Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» на належного відповідача Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта». Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року залучено до участі у даній справі правонаступника відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» в особі [PERSON] дирекції, замість Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє згідно довіреності від 20.10.2014 року, позовні вимоги підтримали та показали суду, що Білоцерківська сільська рада, своїм рішенням від 2005 року незаконно передала у власність [PERSON] дирекції Українського ДП поштового звязку житловий будинок №1 що по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району. Як стверджують самі відповідачі, право власності на вищевказаний житловий будинок «Укрпошта» набула на підставі договору-купівлі продажу, укладеного між попереднім власником [PERSON] та «Укрпоштою». Однак, вказаного договору взагалі не існує. Нотаріально засвідчена форма передбачена законодавством для вказаних договорів сторонами не дотримана. Самого договору відповідачами не надано. Надані до матеріалів справи розрахунок, оціночний акт та платіжне доручення не являються підтвердженнями укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. На їх думку, Білоцерківська сільська рада, немаючи на те жодних правових підстав, неправомірно зареєструвала право власності на спірний житловий будинок за [PERSON] дирекцією Українського ДП поштового звязку та, 18 травня 1987 рок, винесла рішення № 19, яким надала право громадянину [PERSON] на продаж житлового будинку під відділення звязку. Вказане рішення вважають незаконним, оскільки, на момент його винесення, в будинку проживала позивачка разом з неповнолітньою на той час дочкою, були в ньому прописані та вселені за рішенням суду. Інтереси позивачки та її неповнолітньої дитини, при наданні дозволу на продаж будинку, сільською радою не враховані. Просять суд позовні вимоги задовольнити. Вимогу про стянення судових витрат не підтримала. Представник Білоцерківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, повторно в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини їх неявки суду невідомі. Представник Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі [PERSON] дирекції - [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 13.03.2017, позовні вимоги не визнала. Просила закрити провадження в частині позовних вимог про скасування рішень виконкому Білоцерківської сільської ради від 18.05.1987 №19 «Про надання дозволу на купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами в с.Біла Церква по вул. Гагаріна №1» та від 30.10.2005 за №99 «Про оформлення приватної власності на будинок та гараж, що знаходиться по вул. Гагаріна №1 в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 04.05.2006 року виконкомом Білоцерківської сільської ради на нежитлову будівлю, відділення поштового звязку, що знаходиться за адресою вул. Гагаріна №1 в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області про реєстрацію права власності на вищевказане майно за державою в особі Верховної Ради України, балансоутримувач [PERSON] дирекція Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», оскільки Рахівським районним судом Закарпатської області вже вирішувався спір з цих самих підстав між цими ж самими сторонами, та рішенням, яке набуло законної сили, в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. У задоволенні позовної вимоги про повернення позивачці у власність спірного житлового будинку просить відмовити, оскільки власником даного будинку позивачка ніколи не була. Відповідач [PERSON], повторно, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованими листами, причини його неявки суду невідомі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про необхідність закриття провадженняв частині позовних вимог, оскільки, ухвалою судді від 21.08.2015, було відмовлено у відкритті провадження у цій справі, через наявність рішення Рахівського районного суду від 11.12.2014 у цивільній справі №305/1459/14-ц яке набрало законної сили. Проте, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2015 року, зазначене ухвалу судді від 21 серпня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для повторно вирішення питання про відкриття провадження у справі. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вказав на те, що у вказаному позові відповідачем являється [PERSON], який не був стороною у попередній справі . Позовною вимогою у даному випадку є повернення у власність житлового будинку, тоді як у попередньоиу рішенні йшлося про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Отже підстав для закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог немає. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). При розгляді справи суд повинен всебічно та повно дослідити всі обставини справи, з метою усунення всіх суперечностей, розглянути всі доводи сторін та винести обґрунтоване, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.3 ст.213 ЦПК України). У звязку із цим суд вважає за необхідне та обовязкове обґрунтувати свою позицію щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 47 Конституції України, \~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Причиною для звернення з даним позовом до суду є те, що позивачка [PERSON] являлася користувачем частини житлового будинку №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Рішеннями виконкому Білоцерківської сільської ради та свідоцтвом про право власності, що являються предметом даного судового розгляду та правову оцінку яким судом буде надано в подальшому, її неправомірно позбавлено права користування житлом, тому вона і ставить питання про їх скасування. Згідно ч.4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за виняткомвипадків,коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Оскільки оскаржуваними рішеннями виконкому Білоцерківської сільської ради та оспорюваним свідоцтвом про право власності порушено право позивачки на користування житлом, суд вважає що [PERSON], як законний користувач, має право звернення до суду. Рішенням народного суду Рахівського району від 21 травня 1986 року у справі №2-42/1986 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення , позивачку та її малолітню дочку [PERSON] вселено в жилі приміщення будинку №1 по вул. Гагаріна в с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області . Рішенням Рахівського народного суду від 22 квітня 1988 року у справі за позовом Закарпатського обласного виробничо-технічного управління звязку до [PERSON] про виселення, у позові відмовлено. Вказаними рішеннями встановлено, що Алб ([PERSON]В.) разом з дитиною проживала у двох кімнатах другого поверху будинку, які вона займає і сьогодні, приписаною була з 1975 року. З приводу спору про право власності та право користування спірним житловим будинком, існує ще одне рішення суду від 18 червня 1990 року яким, вкотре, встановлено, що в будинок №1 по вул. Гагаріна в с. Біла Церква, Рахівського району вселена Алб ([PERSON]В.) разом з малолітньою дочкою згідно рішення суду. Таким чином, Закарпатському обласному управлінню звязку було відомо про те що, на другому поверсі будинку проживає позивачка з дочкою. З пояснень начальника районного управління звязку, наданих у ході судового засідання, вбачається, що громадянці [PERSON] буде виділена квартира в будинку. Отже, право користування [PERSON] (попередні прізвища [PERSON] та [PERSON]) [PERSON] частиною житлового будинку №1 по вул.Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області не потребує додаткового доказування, оскільки встановлене рішеннями суду, які набрали законної сили, та, в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. [PERSON] не визнавалась такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку №1 по вул. Гагаріна в с. Біла Церква, Рахівського району, на підставі ст. 72 ЖК Української РСР . Однак, незважаючи на проживання у спірному будинку позивачки з малолітньою дочкою, які були вселені в нього за рішенням суду, Білоцерківська сільська рада, своїм рішенням №19 від 18 травня 1987 року надала дозвіл [PERSON] на продаж житлового будинку під відділення звязку. Вподальшому, рішенням виконкому Білоцерківської сільської ради №99 від 30 жовтня 2005 року вирішено зареєструвати та оформити право власності на будівлю відділення поштового звязку за адресою с.Біла Церква, вул. Гагаріна 1 за [PERSON] дирекцією Українського державного підприємства поштового звязку. На підставі вказаного рішення виконкомом Білоцерківської сільської ради, Рахівського району 04 травня 2006 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, відділення поштового звязку, в с.Біла Церква, по вул. Гагаріна №1, Рахівського району, Закарпатської області, за яким власником вищевказаного обєкта визначено Державу в особі Верховної ради України, балансоутримувач [PERSON] дирекція Українського державного підприємства поштового звязку. Відповідачі стверджують, що вказана будівля була придбана ними на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між попереднім власником, [PERSON], та [PERSON] обласною дирекцією Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Представники «Укрпошта», як на підтвердження існування такого договору посилаються на Розрахунок оцінки будівель, надвірних споруд від 02.061987, оціночний акт від 02 червня 1987 року та Рішення виконкому Рахівської районної ради народних депутатів №108 від 10 червня 1987 року «Про затвердження оціночного акту та рішення виконкому Білоцерківської сільської ради від 18.05.1987 року №24 на купівлю продаж житлового будинку з надвірними спорудами в с.Біла Церква по вул. Гагаріна №1, платіжне доручення №361 від 19.06.1987. Проте, статтею 227 ЦК Української РСР, встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.ст. 47, 48 Цивільного Кодексу Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. ([PERSON] змінами, внесеними згідно з Указом ПВР N 660-12 від 28.01.1991). Самого договору купівлі-продажу, на підтвердження факту купівлі відповідачами даної будівлі, суду не надано, що ставить під сумнів взагалі існування такого. З позовом про визнання угоди дійсною [PERSON] дирекція "Укрпошти" до суду не зверталася. Отже, Білоцерківська сільська рада Рахівського району, своїм рішенням від 30 жовтня 2005 року за №99 вирішила зерсєтрувати право власності на будівлю відділення поштового зв'язку за адресою, с.Біла Церква по вул. Гагаріна за [PERSON] дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку не маючи на те жодних належних та передбачених законом підстав, оскільки існування належним чином оформленого договору купівлі-продажу не доведено. Окрім того, статтею 8 ЖК Української РСР передбачено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У вийняткових випадках, переведення жилих будинків із жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу, а саме рішеннями виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. З досліджених в ході судового розгляду матеріалів, а саме з вищеописаних рішень виконкому Білоцерківської сільської ради та інших матеріалів вбачається, що будинок №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району був житловим будинком. Поряд з цим, суд звертає окрему увагу на те, що в технічному паспорті на вказаний будинок, виготовленому в листопаді 2006 року, доданому до матеріалів справи, в зведеному акті оцінки будівель та споруд, за адресою вул. Гагаріна №1 в с.Біла Церква, Рахівського району та Свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 04.05.2006 вказаний будинок вже вказано як нежитлова будівля. Однак, не надано жодних належних та допустимих доказів та рішень органів, передбачених ст. 8 ЖК про переведення вказаного будинку з житлового приміщення в нежиле, тому на думку суду, цільове призначення спірної будівлі змінена незаконно, що є ще однією з підстав, незаконності рішення сільської ради про реєстрацію права власності на будівлю за [PERSON] дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку та Свідоцтва про право власності. У відповідності до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Зважаючи на те, що рішення виконкому Білоцерківської сільської ради № 19 від 18.05.1987 року, про надання дозволу [PERSON] на продаж житлового будинку, винесено без врахування інтересів осіб, які були в ньому прописані та проживали, в т.ч. інтересів малолітньої дитини, таке є незаконним. Відтак, рішення виконкому Білоцерківської сільської ради від 30.10.2005 року яким зареєстровано за [PERSON] дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку право власності на будівлю №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району Закарпатської області та видане на його підставі Свідоцтво про право власності на будівлю, також є незаконними та підлягають до скасування. Позовна вимога позивачки про повернення їй у власність житлового будинку №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району, до задоволення не підлягає. Статтями 386, 387 ЦК України, передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, законодавцем чітко передбачено, що повернення у власність майна можлива лише особі, у власності якої воно перебувало. Як встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] є користувачем житлового будинку №1 по вул. Гагаріна в с.Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, отже спірний будинок не може бути повернутий їй у власність. Судові витрати по справі позивачка залишила за собою. На підставі наведеного,

Outcome: partial