Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

30.07.2014 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, який мотивований тим, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], під час якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO] Шлюб між ними розірвано, дитина лишились проживати з відповідачкою. За усною домовленістю позивач повинен був спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні, проте відповідачка перешкоджає йому, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду для визначення способу його участі у спілкуванні та вихованні дитини. 21.08.14 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, в якому вказала, що [PERSON] не спілкується з дитиною, матеріально не утримує, аліменти не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає та дитина його не знає, у зв'язку з чим просить позбавити [PERSON] батьківських прав. 01.10.2014 року ухвалою судді Притуляк І.О. вказані справи об'єднані в одне провадження з присвоєнням спільного номеру 2/487/2615/14, а 14.11.2014 року на підставі розпорядження №70 в.о. керівника апарату суду, здійснено повторний автоматичний розподіл справи та в той же день справу передано судді Сухаревич З.М. В судовому засіданні [PERSON] первісний позов підтримав, просив задовольнити та визначити йому спосіб участі у спілкуванні з донькою та у її вихованні шляхом надання систематичних побачень першої та третьої суботи місяця з 10:00 до 14:00 год. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, пояснили, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною та [PERSON] сам не виявляв бажання спілкуватися з донькою, не вітав її з днем народження, не відвідував у школі, ухилявся від сплати аліментів. Зустрічний позов просила задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав. Представники третьої особи в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] із врахуванням наданого висновку. Щодо позовних вимог [PERSON] висловили думку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Прокурор Міхель Н.С. висловила думку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки, оскільки таке позбавлення не буде відповідати інтересам дитини. Позов [PERSON] просила вирішити на розсуд суду з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Вислухавши думку учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що в період з 04.03.2005 р. по 15.07.2014 р. (дата набранням рішення про розірвання шлюбу законної сили) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дитина: [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина лишились проживати із матір'ю. Але між сторонами склалися неприязні стосунки та виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та вільному з нею спілкуванню. Позивач в судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь в вихованні своєї дитини та піклуватися про її здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через неприязні стосунки з [PERSON] та її родичами. При цьому, відповідачка стверджувала в судовому засіданні, що вона не перешкоджала спілкуванню позивача з дитиною, однак позивач сам не виявляв бажання бачитися з донькою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України (далі - СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього кодексу. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що після розірвання шлюбу між сторонами, позивача перестали впускати до будинку де проживала дитина разом з матір'ю та її батьками. Але вони зустрічалися з дитиною у школі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що позивачу ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка не чинила, позивач не приходив до дитини, не телефонував, не вітав її з днем народження, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, дитина не пам'ятає свого батька. Крім того, свідок [PERSON] (батько відповідачки) повідомив, що не має бажання бачити у своєму будинку колишнього зятя. Свідок [PERSON] суду повідомила, що в якості практичного психолога ЗОШ №25 проводила роботу з [PERSON] та встановила, що в уяві дитини відсутній образ батька, але ніяких страждань з цього приводу дитина не відчуває. Підтвердила, що зі слів класного керівника та вахтера їй відомо, що батько та баба [PERSON] проходили до школи, але вона особисто цього не бачила та з ними не спілкувалась. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Проте, приймаючи до уваги, що позивачем [PERSON] не доведено, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у його спілкуванні з дочкою та у її вихованні, задоволенню не підлягають. Покази свідка [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки вона так і не вказала які саме перешкоди та хто саме чинить. При цьому, сам позивач підтвердив, що побоювався приходити до дитини, оскільки у нього неприязні стосунки з батьками колишньої дружини. Разом з тим, відмова в задоволенні позову у зазначеній частині, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в частині визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною та у її виховані, оскільки звертаючись до суду із цим позовом, позивач захищає не тільки своє право на виховання та спілкування з дитиною, а й дитини. Так, усунення одного з батьків від виховання і спілкування з дитиною, призведе до порушення прав самої дитини на батьківську турботу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Крім того, Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною перешкоджає нормальному вихованню останньої, відповідачем не надано. Частиною 2 статті 159 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, при вирішенні даного спору, судом приймається до уваги позитивні характеристики кожного з батьків, наявність у позивачів постійного місця проживання, де створені належні матеріально-побутові умови для дитини (висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 28.01.2015 р.), особиста прихильність дитини до кожного з батьків (соціально-психологічний висновок [PERSON] від 12.01.2015 р.); вік дитини; стан здоров'я дитини, її батька, а саме - відсутність документів, що підтверджують наявність хвороб, які б перешкоджали можливості спілкування батька з дитиною. Згідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради надав письмовий висновок, за яким

Outcome: partial