Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

19 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. У своїй позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що близько 10 год 00 хв., 30 серпня 2018 року, [PERSON] перебував за адресою: [ADDRESS] , поруч із Себинською сільською радою, в цьому ж місці знаходилась і позивач. Вони разом вийшли з приміщення сільської Ради. Між [PERSON] та позивачем виникла суперечка, у ході якої на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин [PERSON] завдав [PERSON] один удар кулаком правої руки в область правої ключиці, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забою правої ключиці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Такі дії [PERSON] , у ході досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України тобто умисне легке тілесне ушкодження. Вироком Новоодеського районного суду від 27.08.2020 року по справі 482/1805/18 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Також вирішено стягнути з [PERSON] на користь потерпілої у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 10000 грн. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.01.2021 року зазначений вирок скасовано і [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п.2 ч. 1 ст. 49 КК), а кримінальне провадження закрито. Разом з тим ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.02.2021 року [PERSON] роз`яснено ухвалу від 12.01.2021 року в частині цивільного позову, а саме те, що вона має право звернутись з позовом про стягнення з обвинуваченого [PERSON] моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Позивач вказує, що зазначеними діями відповідача їй завдано немайнових втрат спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання і спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, емоційна напруга, нервозність, знижений та нестійкий настрій, порушення сну через емоційні переживання, неприємні сновидіння, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. В момент отримання удару пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям приниженості, розгубленості, тривоги, безпомічності, страху. Посилаючись на вищевикладене позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 10000грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те що завдання ним [PERSON] тілесних ушкоджень не підтверджується належними та допустимими доказами. [PERSON] вказував що не згоден із висновком експерта який міститься в матеріалах кримінального провадження та надав до суду консультативний висновок лікаря-фахівця в галузі судової медицини від 25.06.2021 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, матеріали кримінальної справи №1-кп/487/28/15,суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що [PERSON] обвинувачує [PERSON] у тому, що 30.08.2018 року, близько 10:00 год., [PERSON] перебував за адресою: [ADDRESS] поруч із Себинською сільською радою, де між останнім та потерпілою [PERSON] виникла суперечка, у ході якої на грунті раніше виниклих неприязних відносин, у [PERSON] виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON] завдав один удар кулаком правої руки в область правої ключиці, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забою правої ключиці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дії [PERSON] було кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за вищевикладених обставин і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Крім того судом було задоволено цивільний позов заявлений у кримінальному провадженні та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.01.2021 року вищевказаний вирок скасовано і [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п.2 ч. 1 ст. 49 КК), а кримінальне провадження закрито. Разом з тим закриваючи кримінальне провадження і звільняючи [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п.2 ч. 1 ст. 49 КК), апеляційний суд вказав, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості [PERSON] та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та сумнівів не викликають. Вина обвинуваченого в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження [PERSON] , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується доказами дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку, а саме: показаннями потерпілої; свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; висновком судово-медичної експертизи № 934 від 12.09.2018р.; протоколами проведення слідчих експериментів від 14.08.2018р. із свідками. На підтвердження вини обвинуваченого суд першої інстанції вірно у вироку послався на показання потерпілої [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що 30.08.2018 в селі Себине Новоодеського району Миколаївської області було проведено засідання виїзної комісії, на якому [PERSON] кричав та ображав її. Після засідання в той же день, приблизно о 10.00 год. на вулиці неподалік Себинської сільської ради сварка між нею та обвинуваченим продовжувалася. [PERSON] під час сварки вдарив її в ключицю, а після того по обличчю, але в той момент, коли обвинувачений наносив удар в обличчя його відтягнув від неї [PERSON] . Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою правої ключиці. Дане тілесне ушкодження у потерпілої [PERSON] утворилося внаслідок однієї ударної дії тупого твердого предмету, можливо в час, указаний в ухвалі суду. Окрім того, експерт у своєму висновку зазначив, що тілесне ушкодження, що має місце у потерпілої по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та не могло утворитися при одноразовому падінні тіла на площину з положення стоячи. Отже, показання потерпілої є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з показами вищевказаних свідків та письмовими доказами підтверджують винуватість [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено. Дослідивши надані докази судом встановлено, що згідно з висновком експерта № 934 від 12.09.2018 року (що міститься у матеріалах кримінального провадження № 12018150280000609 від 30.08.2018 року за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України) у [PERSON] мало місце тілесне ушкодження у вигляді забою правої ключиці. Дане тілесне ушкодження утворилося внаслідок однієї ударної дії тупого твердого предмету, можливо в час, указаний в ухвалі суду. Тілесне ушкодження, що має місце у [PERSON] по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та не могло утворитися при одноразовому падінні тіла на площину з положення стоячи. За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України, яка зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку за каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За роз`ясненнями п. 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його та його захисника клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілій у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, відносно якої ухвалено ухвалу, з питань чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, то суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням її здоров`я. Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З матеріалів провадження вбачається, що позивачем моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в 10 000 грн, при обґрунтуванні моральної шкоди позивач просила врахувати, що моральні та фізичні страждання завдані їй [PERSON] , спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання і спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, емоційну напругу, нервозність, знижений та нестійкий настрій, порушення сну через емоційні переживання, неприємні сновидіння, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Потерпіла вказує, що у момент отримання удару вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям приниженості, розгубленості, тривоги, безпомічності, страху. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), врахування стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - відшкодування такої шкоди. Суд вважає, що внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті нею фізичного болю при заподіянні легких тілесних ушкоджень, що супроводжувалося негативним емоціями, зокрема страхом , що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України. Проте, суд не погоджується з розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать про те, що у зв`язку з спричиненням позивачці легких тілесних ушкоджень вона зазнала моральних та фізичних страждань. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачці моральних страждань та їх негативних наслідків, які виразилися в спричиненні їй легких тілесних ушкоджень, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в розмірі 5000,00 грн. З огляду на те, що більшість обставин справи було встановлено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі №482/1805/21 року, висновки якої в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковими для суду, а також на те, що наданий відповідачем консультативний висновок лікаря-фахівця в галузі медицини від 25.06.2021 року не є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК, на відміну від дослідженого судом висновку експерта № 934 від 12.09.2018 року, суд відхиляє вищевказаний консультативний висновок як не допустимий доказ. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст. 141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави в користь держави 908 гривень судового збору. За таких обставин,

Outcome: partial