Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди у сумі 29261,34 грн. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідача шкоди, повязаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Hyundai Getz", д.н.з. 7РО6705, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.08.2018 року. За наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якій була застрахована відповідальність відповідача, відшкодувала [PERSON] суму в розмірі 16692,27 грн., однак згідно з даними висновку експертного дослідження від 28.11.2018 №270 матеріальний збиток становить 45953,61 грн. В звязку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача розмір невідшкодованого збитку. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не надав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив. На адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, однак судовий розгляд справи проведено у мажах строків визначених у ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі\~постанови Мукачівського\~міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2018 року (а.с. 7), яка набула законної сили 11.09.2018 року, [PERSON] ([INFO]) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Фактичні обставини скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення, мали місце о 08 год. 05 хв. 11 серпня 2018 року при виїзді на перехрестя вул. [PERSON] та 771 км а/д М-06, де сталася дорожньо - транспортна пригода, під час якої [PERSON], керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 21124" д.н.з.\~[NUMBER]\~не надав\~перевагу в\~русі транспортному\~засобу марки\~" Hyundai" д.н.з. 7РО6705 під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів та зіткнення з автомобілем марки "Mercedes" д.н.з. SWP479 під керуванням водія [PERSON] [PERSON], [INFO] уповноважила [PERSON] та [PERSON], [INFO] на користування транспортним засобом марки «Hyundai», модель «Getz", д.н.з. 7РО6705. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідача різницю між завданою та відшкодованою шкодою, повязаною з пошкодженням транспортного засобу, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України. \~За змістом\~п.\~8\~частини другої\~ст.16\~Цивільного кодексу\~України,\~одним із\~способів захисту\~порушеного права\~є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними та поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. \~ \~ \~ \~ Згідно\~з положеннями\~частини першої\~ст.\~1166\~Цивільного кодексу\~України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На практичну\~реалізацію положень\~ст.\~1166\~Цивільного кодексу\~України спрямовані\~і приписи\~п.\~6\~постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 01.03.2013\~№4\~«Про деякі\~питання застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»,\~якими передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов'язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак ліміт відповідальності страховика не перевищує розмір заподіяної [PERSON] майнової шкоди. Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у\~деліктному зобов'язанні\~в межах\~суми страхового\~відшкодування виступає\~страховик завдавача\~шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ у\~страховика не\~виник обов'язок\~з виплати\~страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови). Фактичні дані по справі, а саме схема місця ДТП (а.с. 8 зворот) свідчить про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був у наявності дійсний страховий поліс «серії АМ №5844751 «ПЗУ Україна». Як свідчить виписка по надходженням по картці/рахунку 5168757363545411 (а.с. 10) 01.11.2018 року [PERSON] отримав страхове відшкодування від ПАТ СК «ПЗУ Україна» у розмірі 16608,81 грн. Приймаючи до уваги такі фактичні обставини справи суд виходить з того, що відповідно до п. 36.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач погодився з виплаченою йому сумою страхового відшкодування і будь-яких вимог до ПАТ «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» не заявляв. Разом з тим, висновок експертного дослідження від 28.11.2018 №270 щодо матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, складений вже після отримання страхового відшкодування. Оскільки позивач отримав від страховика страхове відшкодування в межах суми страхового відшкодування, не оскаржив рішення страховика про здійснення страхового відшкодування, тим самим погодившись з виплаченою йому сумою страхового відшкодування, він не має право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і одержаною страховою виплатою. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позовних вимог [PERSON]\~в інтересах\~якої діє\~[PERSON] про відшкодування за рахунок відповідача суми 29261,34 грн. майнової шкоди слід відмовити. На підставі\~частини другої\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України суму 704,80 грн. судового збору слід покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed