Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

28.05.2014р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі (а.с. № 1-3). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилався на те, що він працював у відповідача з 10.11.2011р. до 01.10.2012р., коли був звільнений за власним бажанням. При звільненні, йому була видана трудова книжка, але не були здійснені розрахунки по заробітній платі. Йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за листопад-грудень 2011р. та березень-жовтень 2012р. у сумі 49830грн. Ця заборгованість до сьогоднішнього дня існує, тому він просить її стягнути рішенням суду. Крім того, оскільки підприємство з ним не розрахувалось в повному обсязі в день звільнення 01.10.2012р. та по теперішній час, то на підставі ст. 117 КЗпП України, він просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі, а саме в сумі 64581грн. Для цього він просив поновити йому строк звернення до суду з такими вимогами (а.с. № 4), посилаючись на стан свого здоров'я останній рік, між тим жодного документу, підтверджуючого такі обставини суду не надав. Що стосується заперечень представника відповідача щодо суми заборгованості по заробітній платі в сумі 2808грн.97коп., то в цій частині задоволення його позову він залишив на розсуд суду, не наполягав на подвійному стягненні заборгованості, незважаючи, що цю суму він досі не отримав і про винесене 04.06.2013р. рішення КТС дізнався тільки в суді після отримання 08.07.2014р. письмових заперечень відповідача. Представник відповідача - Нікітін О.В. (діє на підставі довіреності від 03.03.2014р.- а.с. № 16) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково. Так, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі він визнав частково, а саме у сумі 47021грн.38коп., оскільки суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 2808грн.97коп. з підприємства позивачу вже стягнуто за рішенням КТС від 04.06.2013р., відповідні документи знаходяться на виконанні в ДВС АНД р-ну м. Дн-ська. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 64581грн., то в цій частині підприємство позов не визнає взагалі, оскільки позивачем пропущено строк пред'явлення цих позовних вимог, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Суд, вислухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема з 10.11.2011р. до 17.04.2012р. на посаді начальника виробничо-диспетчерського відділу, потім був переведений на посаду заступника голови правління по виробництву та маркетингу, де працював до 01.10.2012р., коли його було звільнено за власним бажанням (а.с. № 5-6, 21-23). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач у порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з [PERSON], йому не була виплачена заробітна плата за листопад-грудень 2011р. та березень-жовтень (включно) 2012р. у розмірі 49830грн. 35коп. (а.с. № 1-3, 24). Рішенням КТС ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема від 04.06.2013р. п'яти працівникам, тому числі і [PERSON], виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 2808грн.97коп. (а.с. № 27). Про прийняте рішення видано відповідне посвідчення на примусове виконання від 05.06.2013р. (а.с. № 28, 29). 14.06.2013р. державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження (а.с. № 26, 27), між тим сума позивачу ще не виплачена, оскільки рахунки ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема арештовані, що підтверджується постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010р. та постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 22.03.2012р. (а.с. № 30, 31). Аналізуючи заперечення в цій частині проти позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, та надані суду документи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період березень-жовтень (включно) 2012р. у розмірі 47021грн. 38коп., тобто за відрахуванням стягнутої рішенням КТС від 04.06.2013р. суми 2808грн.97коп. (49830грн.35коп. - 2808грн.97коп. = 47021грн.38коп.). Ті обставини, що на сьогоднішній день ці суми ще не отримані позивачем, для правильного вирішення спору не мають значення, оскільки посвідчення на примусове виконання рішення КТС має силу виконавчого документу в силу п.5 ч.2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" та буде виконуватися поряд з іншими виконавчими документами (мається на увазі, виконавчий лист про стягнення заборгованості по заробітній платі за рішенням суду від 08.07.2014р. по справі № 201/6879/14ц). Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення йому заборгованості по заробітній платі за період з березня по жовтень 2012р. (включно) в сумі 47021грн.38коп.. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 64581грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Між тим, ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Такі самі висновки містить і п. п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999р. „Про практику застосування судами законодавства про працю", де зазначено, що суди мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату. Десятиденний строк на оскарження рішення КТС обчислюється з дня вручення виписки з протоколу засідання комісії чи копії рішення. В своїй заяві до суду (а.с. № 4) позивач просив йому поновити строк звернення до суду, посилаючись на погіршення стану свого здоров'я за останній рік, між тим жодного доказу суду не надав ні одночасно із подачею заяви та позову до суду 28.05.2014р., ні під час судового засідання 08.07.2014р., тому суд в заяві про поновлення строку звернення до суду відмовляє, а з огляду та відмову в поновлені такого строку відмовляє і в задоволені тієї частини позовних вимог, що стосується стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі. Крім того, суд враховує те, що позивач суду пояснював, що позов до суду він складав не самостійно, а користувався послугами адвоката, не зазначив при цьому, чому він послугами адвоката (представника) не скористався раніше, тобто у передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк. При прийняті такого рішення, суд бере до уваги і ті обставини, що рахунки ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема з 2010р. заарештовані на підставі постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010р. та постанови державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 22.03.2012р. (а.с. № 30, 31), отже невиплата своєчасно заробітної плати працівникам ПАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема сталася з об'єктивних причин. На підставі вимог п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 6644грн.66коп. допустити до негайного виконання (а.с. № 25). Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволено частково, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір за частину позовних вимог, яка є задоволеною, суд повинен стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 470грн.21коп., виходячи з такого розрахунку (47021грн.38коп. х 1%=470грн.21коп.) Що стосується тієї частини позовних вимог, в задоволені яких позивачу відмовлено, то суд вважає за можливе віднести ці витрати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial