Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

27.07.2021 орган опіки та піклування Брониківської сільської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини з вищезазначеним позовом, в якому просили позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на користь дитини у розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , 2017 року народження. Відомості про батька дівчинки записані зі слів матері згідно ст. 135 СК України. Розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА дитину за заявою матері з березня 2017 року влаштовано до будинку дитини, де вона перебуває до теперішнього часу. Після влаштування доньки до закладу відповідач жодного разу не відвідувала її, не телефонувала, не цікавилась її життям та здоров`ям. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов встановлено, що [PERSON] за місцем проживання в с. Теснівка Новоград-Волинського району не створила належних умов для проживання та виховання дітей. В будинку санітарний стан задовільний, проте відсутні умови для повернення дитини: відсутнє місце для сну, немає одягу, іграшок. [PERSON] не працює. Відповідач повідомила працівникам соціальних служб,що не бажає забирати дитину додому та вона не проти позбавлення її батьківських прав. Оскільки відповідач не виконує покладені на неї законом батьківські обов`язки відносно своєї доньки, не піклується про належний рівень життя та здоров`я дитини, тому орган опіки та піклування з метою захисту прав її змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки. Сторони в судові засідання 03.11.2021 року, 22.12.2021 року не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві представник позивача просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Відомості про батька дівчинки згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8). Розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА № 149 від 03.03.2017 року дитину за заявою матері влаштовано до будинку дитини, де вона перебуває до теперішнього часу. Адміністрація КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради повідомляє, що у вказаному закладі з 10.03.2017 року на повному державному забезпеченні перебуває тимчасово влаштована за заявою матері [PERSON] , [INFO] . Станом на 25.11.2021 року матір [PERSON] жодного разу доньку не провідувала, не телефонувала, не цікавилась станом її здоров`я. Встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі матір`ю та трьома доньками. Доньки [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, навчаються у Довбиській спеціалізованій школі-інтернаті, донька [PERSON] , 2017 року народження, перебуває у будинку дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.06.2021 року та від 26.11.2021 року було встановлено, що умови проживання задовільні, проте матір не виявляє бажання забрати меншу доньку [PERSON] з Будинку дитини додому. Старших дівчат на вихідні та канікули забирає з інтернату (а.с. 11). Згідно характеристики, наданої Брониківською сільською радою за місцем проживання відповідача, остання проживає в с. Теснівка. Там народилася та постійно проживає, неодружена. Має трьох дітей. На території старостинського округу не працює. За період проживання зарекомендувала себе задовільно, зловживає алкоголем, не дотримується правил особистої гігієни та не цікавиться життям та здоров`ям дитини, яка знаходиться в Будинку дитини. Житловий будинок, де проживає сім`я, знаходиться в неналежному стані. У відповідності до висновку органу опіки і піклування Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята). Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки, а саме: майже з народження влаштувала її до будинку дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у її утриманні, не цікавиться станом її здоров`я. З 10.03.2017 року малолітня [PERSON] перебуває у будинку дитини, проте з того часу відповідач не вчинила жодних дій, спрямованих на повернення дитини додому. Навпаки, вона повідомляє працівникам соціальних служб, що не має наміру забирати доньку, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідач повністю усунулась від обов`язків по вихованню доньки, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не створила умов для проживання доньки, її виховання, навчання. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, тому позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів з [PERSON] , то суд застосовує наступні норми права. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного її розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, наявність на утриманні ще двох малолітніх дітей, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь її малолітньої доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 27.07.2021 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги стягується з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial