overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою по справі 10 січня 2007 року було укладено спадковий договір, відповідно до якого, позивач повинен був дотримуватись усіх його умов, а саме: забезпечувати відповідачку згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості та лікування в лікувальних закладах , забезпечувати щоденним харчуванням , надавати побутові послуги, прибирати в квартирі , проводити дрібний ремонт квартири, сплачувати у встановлені строки всі комунальні послуги , у разі смерті відчужувача, поховати її. У зв»язку із виїздом на роботу за кордон на довгий термін, просить розірвати спадковий договір, який був укладений 10 січня 2007 року між ним та відповідачкою по-скільки не буде мати змоги виконувати умови договору. Позивач в судове засідання не з'явився,однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримає у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання з'явилась, однак подала суду заяву про визнання позовних вимог, просить справу слухати у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належить на праві приватної часткової власності 1/3 частина квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.10.1993 року . (а.с. 7) Судом встановлено, що 10 січня 2007 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № Д-10. Згідно п. 6 умов спадкового договору, позивач прийняв на себе зобов'язання забезпечувати відповідачку згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості та лікування в лікувальних закладах , забезпечувати щоденним харчуванням , надавати побутові послуги, прибирати в квартирі , дрібний ремонт квартири, сплачувати у встановлені строки всі комунальні послуги , у разі смерті відчужувача поховати її. Відповідно п.7 умов спадкового договору, право власності на квартиру [ADDRESS] переходить до позивача у разі виконання ним умов спадкового договору , після смерті відповідачки . Згідно зі ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Оскільки позивач не має можливості виконувати розпорядження відповідачки [PERSON] за спадковим договором на квартиру від 10.01.2007 р. у з»язку з виїздом за кордон на довготривалий термін, відповідачка згідна на його розірвання, тому, суд вважає, що зазначений спадковий договір між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Що позивач звернувся з позовом в суд до відповідача про стягнення заборгованості на відрядження та виплати моральної шкоди, посилаючись на те, що за період з 17.02.2013р. по 08.03.2013р. (20днів) вона перебувала у відрядженні на курсах підвищення кваліфікації в м.Черкаси. За період перебування у відрядженні і на даний час їй не проведено оплату на відрядження в сумі 1058,04 грн. Вона неодноразово зверталася до керівництва з приводу виплати коштів за відрядження але кошти не виплатили, а тому просить стягнути з відповідача заборговану суму, та суму моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 000 грн., та накласти штраф на посадових осіб підприємства. В судовому засіданні позивач позов підтримала частково, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить його задоволити, від стягнення моральної шкоди відмовилася. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що заборгованість на відрядження утворилася через брак коштів на підприємстві, але про заборгованість знають і зобов'язуються погасити. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, так як працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач з 17.02.2013р. по 08.03.2013р. (20днів) перебувала у службовому відрядженні в м. Черкаси на курсах підвищення кваліфікації, та мається заборгованість із виплати коштів на відрядження в сумі 1058,04 грн. (а.с.3, 4). Від стягнення моральної шкоди позивач заявила відмову в судовому засіданні і така відмова приймається судом, що не заперечує представник відповідача, така відмова не суперечить чинному законодавству та не порушує права інших осіб, які охороняються законом. Позовні вимоги про накладення штрафу на посадових осіб підприємства за ст. 41 КУпАП, які винні в несвоєчасній виплаті відрядних, задоволенню не підлягають, оскільки такі правовідносини вирішуються за правилами іншого судочинства. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати при задоволенні заяви підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

що позивач звернувся із даним позовом мотивуючи його тим, що 17.07.2016р. у закладі громадського харчування «Муракамі» за адресою по проспекту Перемоги, 87-Б в м. Київ та використовується позивачем для здійснення ним господарської діяльності, відповідач [PERSON] не розрахувався по рахунку в сумі 719,03грн. за спожиті напої. На протиправні дії відповідача працівники закладу здійснили виклик до правоохоронних органів. В ході перевірки працівниками Святошинського УП ГУНП в м. Києві, було встановлено особу відповідача та місце його проживання за адресою [INFO] та складено висновок від 19.05.2016р. в якому зазначено, що перевірку вважати закінченою, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини. Матеріальна шкода підтверджується рахунками № 1820088 від 17.05.2016р. на суму 124,00грн. та № 1820093 від 17.05.2016р. на суму 595,03грн. Оскільки, позивачу заподіяно матеріальні збитки, тому ТзОВ «Клуб Гурме» звернулося до суду із позовом про стягнення із [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 719,03грн. та судових витрат. У судове засідання позивач не зявився, однак від директора ТОВ «Клуб Гурме» [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, а також він не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 44). Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявлявся з невідомих суду причин та не повідомив про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина» (а.с. 43). Суд із письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст. 1166 ч. 1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із матеріалів справи вбачається, що згідно висновку інспектора поліції Святошинського УП ГУНП в м. Києві із ресторану «Муракамі» в м. Києві по проспекту Перемоги 87-Б надійшло повідомлення про те, що громадянин не хоче розраховуватись. На місці події працівниками поліції було виявлено громадянина [PERSON], 1982р.н., який пояснив, що забув гаманець вдома і хотів розрахуватися у найкоротший час. Заявниця [PERSON] пояснила, що даний громадянин відмовився розраховуватися, вів себе агресивно та ображав колектив закладу «Муракамі». Громадянці [PERSON] рекомендовано звернутися до суду, так як вбачаються цивільно-правові відносини (а.с. 6). В результаті неправомірних дій [PERSON] позивачу заподіяно матеріальну шкоду на суму 719,03 грн., згідно рахунків № 1820088 від 17.05.2016р. на суму 124,00грн. та № 1820093 від 17.05.2016р. на суму 595,03грн. (а.с. 4, 5), які позивач не оплатив. Відповідно до ст. 1166 ч. 2 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Оскільки, відповідачем не доведено, що дану матеріальну шкоду завдано не ним, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

що позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі являється батьком дитини, однак матеріальної допомоги на її утримання та виховання не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні відповідач по справі, [PERSON], являється батьком неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.5). Дитина проживає з матір'ю, позивачем по справі, що підтверджується довідкою, виданою КП «ЖЕО №4» від 24.12.2014 року (а.с.12). За змістом ст.ст.180, 181 п.3 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, у твердій грошовій сумі. Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 12.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.ст. 84, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] в користь держави судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

що позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що відповідач по справі являється батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], Так як останній навчається на першому курсі денної форми навчання інституту нафтогазової інженерії Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, а відповідач матеріальної допомоги на його утримання та навчання не надає, просить суд стягувати з відповідача аліменти на його утримання на час навчання в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно і до досягнення сином 23-річного віку, а також стягнути витрати по справі. У судове засідання позивач не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема розміщенням оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Галичина». Таким чином суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Також судом встановлено, що [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Інституту нафтогазової інженерії Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, про що свідчить довідка №16-486 від 07.09.2016 року (а.с. 3). За змістом ст.ст.199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Враховуючи інтереси повнолітньої дитини, а також те, що відповідач є працездатним та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина на час продовження навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.11.2016 року і до закінчення навчання у навчальному закладі, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640грн. 00коп. На підставі викладеного, ст.ст.199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

що позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що відповідач по справі являється батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], Так як останній навчається на першому курсі інституту Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, денної форми навчання. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на його утримання та навчання не надає, просить суд стягувати з відповідача аліменти на його утримання на час навчання в розмірі 1/3 частини від всіх доходів щомісячно і до досягнення сином 23-річного віку, а також стягнути витрати по справі. У судове засідання позивач не зявилася, однак подала письмову заяву, в якій зменшила позовні вимоги та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частка від всіх доходів щомісячно на весь період навчання і до досягнення ним 23-річного віку, справу просить слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та згідний сплачувати аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON], являється батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.4). Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Також судом встановлено, що [PERSON] навчається на перщому курсі денної форми навчання Інституту геології та геофізики Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, про що свідчить довідка №99 від 01.07.2015 року (а.с.8). За змістом ст.ст.199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Враховуючи інтереси повнолітньої дитини, а також те, що відповідач є працездатним та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина на час продовження навчання в розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.07.2015 року і до закінчення навчання у навчальному закладі, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. У відповідності до ст.ст.84, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного, ст.ст.199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

що позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 06.09.1994. В шлюбі народився син [PERSON] , який на даний час є повнолітнім, а [INFO] народилася дочка [PERSON] . [PERSON] зазначила, що подружнє життя не склалося майже з початку одруження через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до фактичного розладу в сім`ї, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », дитину залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема розміщенням повідомлення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті суду, не повідомив суд про причини своєї неявки та не подав суду відзив. Тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 03.09.1994 у відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 401, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 3). В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 4). Причиною розлучення є те, що спільне життя у подружжя не склалося, вони перестали розуміти один одного, що призвело до фактичного розладу в сім`ї, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує тільки формально. У відповідності до вимог ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, а тому позов слід задоволити. Частиною другою ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки [PERSON] досягла 14-річного віку, вона вправі самостійно обирати собі місце проживання, а тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

що позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 09.06.1994. В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . [PERSON] зазначила, що подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до фактичного розладу в сім`ї. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », дитину залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про визнання позову. Розгляд справи просив проводити в його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 09.06.1994 у Голинській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4). В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 5). Причиною розлучення є те, що спільне життя у подружжя не склалося, вони перестали розуміти один одного, що призвело до фактичного розладу в сім`ї, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує тільки формально. У відповідності до вимог ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задоволити. Частиною другою ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки [PERSON] досягла 14-річного віку, вона вправі самостійно обирати собі місце проживання. Частиною третьою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною першою ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим позивачем не наведено доказів на підтвердження існування спору щодо місця проживання дитини, а тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed