Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

01 листопада 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся Департамент патрульної поліції України із вказаним позовом, в якому його представник просить в стягнути з [PERSON] , [PERSON] і ПрАТ "Европейський Страховий Союз" в солідарному порядку на користь позивача 31 524,72 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і сплачений у справі судовий збір. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача вказує на те, що 22.10.2016 о 01-30 год. на 19 км а\\д Житомир-Чернівці [PERSON] ., керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом марки Ford, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , здійснив зіткнення із транспортними засобами, які належать Департаменту патрульної поліції України, а саме, з автомобілем Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER] під керуванням інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП [PERSON] та автомобілем Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER] (нині д.н.з.11 3245) під керуванням інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира №296\\9003\\16-п від 15.11.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП. Посилаючись на те, що в результаті ДТП завдано шкоду майну Департаменту патрульної поліції і така шкода спричинена з вини [PERSON] , який керував забезпеченим транспортним засобом, представник позивача зазначає, що обов`язок відшкодування завданої шкоди згідно чинного законодавства повинен бути покладений і на страховика ПрАТ «Европейський Страховий Союз» в межах лімітів страхової відповідальності на підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді від 14.11.2017 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ДПП України. 22.01.2018 [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та зазначає, що заподіяна шкода підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Европейський Страховий Союз», з яким вона уклала Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.32-35). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, де позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі у судове засідання не з`явились, подавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій заперечують проти задоволення позову у повному обсязі та просять відмовити у його задоволенні. Представник ПрАТ «Европейський Страховий Союз» у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив і не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що 22.10.2016 о 01-30 год. на 19 км а\\д Житомир-Чернівці [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом марки Ford, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , здійснив зіткнення із транспортними засобами, які належать Департаменту патрульної поліції України, а саме, з автомобілем Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER] під керуванням інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП [PERSON] та автомобілем Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER] (нині д.н.з.11 3245) під керуванням інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира №296/9003/16-п від 15.11.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП (а.с.4). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП є преюдиціальним фактом і не підлягає доказуванню. Відповідно до Звітів оцінювача ТОВ «Всеукраїнської експертної Компанії «СОВА» за №96-D/28/3, та №96-D/28/0 від 19.06.2017 (а.с.6-15), загальна вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілів Тоyota Prius, д.н.з. [NUMBER] та Тоуota Prius д.н.з[NUMBER] (нині д.н.з. [NUMBER] ) становить 31 524,72 грн. з ПДВ. Згідно Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АЕ/9003073 від 19.04.2016, укладеного між ПрАТ «Европейський Страховий Союз» та [PERSON] , транспортний засіб марки Ford Sierra, д.н.з. [NUMBER] є забезпечений. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано ст.1187 ЦК України. Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини… Отже, представник потерпілого подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача [PERSON] , розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як зазначено п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2.ПДР України). Враховуючи положення наведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди відповідачем [PERSON] , оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди, розмір завданої шкоди, а також докази того, що останній є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати її. При цьому, судом враховується, що доказів неправомірного заволодіння [PERSON] транспортним засобом або того, що такому заволодінню сприяла недбалість її власника [PERSON] суду не надано, а тому не вбачається підстав для спільної відповідальності [PERSON] та [PERSON] . Щодо посилання відповідача [PERSON] про необхідність стягнення завданої шкоди з відповідача ПрАТ «Европейський Страховий Союз», то суд зазначає наступне. Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не надано доказів подання страховику в зазначені строки повідомлення про ДТП, суд не вбачає підстав для стягнення із страховика завданої позивачу матеріальної шкоди. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з останнього на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: partial