Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

09.08.2013 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного подружнього майна, вимоги мотивувала тим, що з 16.12.1988 р. перебувала в шлюбі з відповідачем, за час шлюбу ними було набуте спільне майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS]; незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,2227 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка площею 0,5017 га в [ADDRESS] для будівництва готельно-відпочинкового комплексу, що придбана нею з відповідачем як статутне майно підприємства ТзОВ «Афродіта»; земельна ділянка площею 0,0600 га, що знаходиться в Садівничому товаристві «Лада» на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області для ведення садівництва. Просить про поділ вказаного спільного подружнього майна, із відступом від рівності часток, виділивши їй по 2/3 частин всього переліченого майна. В суді позивачка уточнила позовні вимоги і зокрема просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй 1/2 частину житлового будинку, відповідно з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в Садівничому товаристві «Лада», цільове призначення - для ведення садівництва; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,5017 га, що знаходится в [ADDRESS] для будівництва готельно-відпочинкового комплексу; 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], яку виділити реально з наступними геометричними розмірами по периметру 6,25; 8,67; 47,21; 11,75; 33,0 м.п. по частині зовнішньої стіни будинку загальною площею 1012,95 м.кв., що відповідає 1/2 ідеальної частки згідно судової інженерно-технічної екпертизи від 27.02.2015р. № №3404/3405/3406, а також реально виділити їй 1/2 ідеальної частки побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS], згідно варіанту визначеного висновком судової інженерно-технічної екпертизи від 27.02.2015р. № №3404/3405/3406, виділити приміщення, що зазначені в технічному паспорті: на першому поверсі - частину гаражу І площею 18,5 м.кв., коридор І-І - площею 31,7 м.кв., вітальню 1-2 - площею 40,8 м.кв., житлову кімнату 1-3 - площею 27,0 м.кв., кухню 1-4 - площею 14,4 м.кв., вбиральню 1-5 - площею 1,7 м.кв., коридор 1-6 - площею 10,3 м.кв., всього загальною площею 144,4 м.кв. та визнати за нею право співзабудівника житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами, по [ADDRESS]., з правом здачі цієї реально виділеної частини будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на 1/2 реальну частку вказаного будинку, а також стягнути в її користь з відповідача 35 515 грн. грошової компенсації за відступ від рівності частки. Реально виділити відповідачу [PERSON] 1/2 ідеальної частки побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS], приміщення, що зазначені в технічному паспорті: на першому поверсі: частину гаражу І площею 17,4 м.кв., на другому поверсі: коридор 1-7 -площею 28,5 м.кв., житлову кімнату 1-8 площею 28,5 м.кв., житлову кімнату 1-9 площею 16,3 кв.м., санвузол 1-10 - площею 7,6 м.кв., житлову кімнату 1-11 площею 27,4 м.кв., житлову кімнату 1-12 площею 17 м.кв., гардеробну 1-15 площею 2,4 м.кв., санвузол 1-16 площею 12,6 м.кв., всього загальною площою 164,8 м.кв. Зобов»язати сторони провести будівельні роботи згідно висновку судової інженерно-технічної екпертизи від 27.02.2015р. № №3404/3405/3406, і зокрема позивачці - демонтувати сходи, що ведуть на другий поверх, а відповідачу - влаштувати проектну прибудову із сходами на другий поверх. На підтримку позиції позивачки висловилась її представник [PERSON] Відповідач позов визнав частково, при цьому покликався, що не заперечує про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку, відповідно з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS], в іншій частині позову просив відмовити за безпідставністю. Крім цього посилається на наявність іншого майна, що є спільним подружнім та право власності на яке зареєстровано на позивачку, та про поділ якого він звертатиметься з окремим позовом. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] визнав частково, при цьому покликався, що його довіритель не заперечує про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку, відповідно з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS], як такого, що нажитий спільно, а решта майна, про які йдеться в позові, не може вважатись як спільне подружнє майно, виходячи з наступного: правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,0600 га, що знаходиться на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в Садівничому товаристві «Лада», цільове призначення - для ведення садівництва зареєстроване на іншу особу - [PERSON] і жодних доказів, що така належить подружжю Копко позивачкою суду не надано, земельна ділянка площею 0,5017 га, в [ADDRESS] для будівництва готельно-відпочинкового комплексу є майном ТзОВ «Афродіта», а не власність відповідача; земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] набута відповідачем в результаті безкоштовної приватизації, є дарунком держави, а отже не є власністю подружжя, незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] зводився кількома забудівниками, і зокрема Спільне українсько-польське довірче товариство з додаткової відповідальністю «С.А.Т.», [PERSON] та відповідачем, дольова частка якого в будівництві складає 20%, також покликався, що вказане будівництво є самочинним, а отже позивачці може належати тільки половина вартості будівельних матеріалів із частки відповідача, що складає 10%. З цих підстав просив в цій частині позову відмовити. Заслухавши сторони, їхніх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За загальним правилом (ч.2 ст.372 ЦК України, ч.1 ст.70 СК України) частки подружжя у спільному майні є рівними. Із постанови Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як вбачається із пояснень сторін, копії свідоцтва про шлюб ( а.с.6), рішення Городоцького районного суду Львівської обл. від 21.10.2013 р. сторони були в шлюбі з 16.12.1988р., а 11.10.2013р. шлюб між ними розірвано (а.с.248). Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.07.1998р. №001335 (а.с.-11), [PERSON] належить на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] Як вбачається із пояснень сторін, вказаний житловий будинок збудований ними за час перебування в шлюбі і є спільним подружнім майном. За визнання сторонами вищевказаного факту, такий не потребує додаткового доведення в судовому порядку з огляду на положення ст. 61 ЦПК України. Із копії Державного акту [NUMBER], виданого на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської обл. №19 від 24.12.2010 р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2227 га в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської обл. для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.59). Із копії технічного паспорту (а.с.48,251-253), оглянутої в суді інвентаризаційної справи Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (а.с.63-68), убачається, що [PERSON] є забудівником житлового будинку по [ADDRESS] Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №3404/3405/3406 від 27 лютого 2015р. (а.с.-170-180) убачається, що ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] станом на проведення експертизи складає 90%, станом на 21.10.2013р. складала від 88% до 90%, вартість вказаного незавершеного будівництва станом на проведення експертизи складала 1 076 604 грн., визначено можливість та варіанти реального поділу вказаного незавершеного будівництвом будинку між сторонами. Так, відповідно до Постанови Пленуму ВС України від 04 жовтня 1991р. №7 № «Про практику застосування судами законодавста, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім»ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи його ступінь готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незавершеного будівництвом будинку, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку. Отже будівництво здійснювалось у період шлюбу сторін. Практично будівництво двоповерхового житлового будинку загальною площею було закінчено в період шлюбу (до домоволодіння не підведені комунікації), але забудівником будинку не було введено в експлуатацію. Відповідач звертав увагу суду, що цей будинок зводили як будинок готельного типу, є співзабудівники, проте доказів такого не представлено. З огляду на наведене, суд приходить переконання, що незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] будувався сторонами за час шлюбу. є спільним подружнім майном, а з огляду на його ступінь готовності та висновок судової інженерно-технічної експертизи №3404/3405/3406 від 27 лютого 2015р., підлягає реальному поділу, як про це просить позивачка. Такому ж реальному поділу згідно зазначеного висновку підлягає земельна ділянка площею 0,2227 га для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку (а.с.170-180). Суд критично оцінює покликання відповідача та його представника, що незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] є зведений самочинно, оскільки він збудований на належно відведеній для цієї мети земельній ділянці. Так, відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним будівництвом вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Між тим, відповідачем та його представником не подано, а в суді не здобуто доказів, які б вказували на те, що будівництво житлового будинку по [ADDRESS] ведеться із порушенням норм ДБН або без відповідного дозволу. Також суд критично відноситься до пояснень представника відповідача, що земельну ділянку в [ADDRESS] було подаровано відповідачу державою, для здійснення будівництва готелю, тому вона є особистою власністю його довірителя, оскільки, витяг з Рішення (а.с.106) свідчить про те, що Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської обл. 24.12.2010 р. на сесії шостого демократичного скликання, було вирішено передати у приватну власність земельну ділянку згідно виготовленої технічної документації, площею 0.2227 га [PERSON] конкретно для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.106,107). Крім того, з довідки відділу Держземагенства у Пустомитівському районі (а.с.58) також вбачається, що земельну ділянку площею 0.2227 га, яка розташована в с.Сокільники Пустомитівському районі було виділено [PERSON] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з п.18-2 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. відповідно до положень ст.81,116 ЗК України земельна ділянка, отримана громадянином в період шлюбу у приватну власність, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. У випадку, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, споруди до особи, яка не мала право власності або права користування переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності на спільне домоволодіння, споруду відповідно до ст.120 ЗК України . Оскільки судом встановлено, що земельна ділянка була виділена одному з подружжя для будівництва жилого будинку та господарських споруд, такий будинок було побудовано в період шлюбу, і кожному з подружжя належить 1/2 його частка, то до позивачки переходить і право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності на спільне домоволодіння. Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи №3404/3405/3406 від 27 лютого 2015р., поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку розташованого в [ADDRESS].. можливий та експертом запропоновано варіанти поділу (а.с.170-180). Задовольняючи позовні вимоги позивачки про поділ об'єкту побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку та земельної ділянки в натурі, суд виходить з того, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином, на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці, виникає згідно з ч.2 ст.331 ЦК України з моменту завершення будівництва, здачі його в експлуатацію та державної реєстрації права власності, однак, за позовом дружини суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступень його готовності можна визначити окремі частини, що підлягають поділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво визначеними особами. Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи №3404/3405/3406 від 27 лютого 2015р. (а.с.-170-180) убачається, що ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] станом на проведення експертизи складає 90%, станом на 21.10.2013 р. складала від 88% до 90%, вартість вказаного незавершеного будівництва станом на дату проведення експертизи складала 1 076 604 грн., визначено можливість та варіанти реального поділу вказаного незавершеного будівництвом будинку між сторонами. Отже, поділ домоволодіння технічно можливий. Вирішуючи питання про обрання варіанту поділу домоволодіння суд виходить із того, що такий поділ найбільш доцільний, оскільки в результаті поділу сторони отримують окреме користування не тільки житлові кімнати, але й необхідні допоміжні приміщення. Оскільки вартість частки, яка виділяється відповідачу є більша ніж вартість частки, яка виділяється позивачці підлягає стягненню різниця вартості виділених часток домоволодіння у розмірі 35515 грн. Суд оцінює як неналежний доказ - звіт-висновок про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж спірного житлового будинку, виконаного експертом [PERSON] (а.с.214-219), оскільки судом проведення такої експертизи не призначалось, експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, на вказаному звіті-висновку відсутня дата його проведення. Суд також не бере до уваги покликання відповідача та його представника відповідача про те, що вказаний житловий будинок будувався фактично як готель трьома співзабудовниками, і зокрема Спільним українсько-польським довірчим товариством з додатковою відповідальністю «С.А.Т.», [PERSON] та відповідачем, дольова частка якого в будівництві складає 20%, та долучені на підтвердження вказаного - договір від 04.06.2008р. та протокол зборів учасників будівництва від 06.06.2013р., як такі, що спростовуються матеріалами справи та такі, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що згідно державного акту земельна ділянка (а.с.59) рішенням Сокільницької сільської ради 24.12.2010 р. виділена для цільового призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, конкретно на ім'я [PERSON], а не інших співвласників чи співзабудовників. Суд оцінює такі покази відповідача як не бажання визнавати спільним подружнім майном дане будинковолодіння. Суд також приходить переконання, що земельна ділянка площею 0,5017 га, в [ADDRESS] для будівництва готельно-відпочинкового комплексу, що згідно Державного акту [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER] належить ТзОВ «Готельно-відпочинковий комплекс «Афродіта», є спільним майном подружжя [PERSON], з огляду на наступне: Згідно копії Статуту ТзОВ «Готельно-відпочинковий комплекс «Афродіта» (а.с.110-112) засновником вказаного підприємства є відповідач [PERSON], із копії договору купівлі-продажу та копії квитанцій (а.с.108,109, 113-116), він укладав договори купівлі-продажу та вносив гроші за придбання спірної земельної ділянки, із спільних доходів його та позивачки як подружжя. Як вбачається із рішення Конституційного суду України від 19.09.2012р. положення ст.. 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання спільним подружнім майном земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в Садівничому товаристві «Лада», цільове призначення - для ведення садівництва та вимоги про поділ вказаної земельної ділянки, оскільки як вбачається із копії Державного акту [NUMBER] від 21.02.2008р. власником вказаної земельної ділянки є [PERSON] З огляду на положення 88 ЦПК України, суд також стягує із відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати.

Outcome: partial