Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

01.06.2017 року позивач ТОВ «Ліко-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] від 01.03.2017 року укладеним між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем [PERSON] В обґрунтування позову зазначив про те, що відповідач є власником квартири № 13 у будинку № 15 корп. 1 по вул. Академіка Вільямса в м. Києві, експлуатацію та обслуговування якого здійснює позивач, тобто відповідач фактично є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які за зазначеною вище адресою надає позивач. 06.03.2017 року позивачем направлено відповідачу пропозицію про укладення типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а також підписані зі сторони позивача примірники такого договору. Позивач зазначає, що відповідач відмовився від укладення типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шумко А.В. від 25.09.2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 17.01.2018 року. 18.10.2017 року справу в порядку повторного автоматизованого розподілу передано в провадження судді Мирошниченко О.В., ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мирошниченко О.В. від 18.10.2017 року справу прийнято до провадження. У судовому засіданні 08.05.2018 року представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги з викладених у позові підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судовим розглядом встановлено, що 01.08.2002 року позивачем ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийнято на обслуговування будинок № 15 корпус 1 по вул. Академіка Вільямса в м. Києві, що стверджується актом прийому-передачі будинку, підписаним 01.08.2002 року між ТОВ «ТМО «Ліко-Холдинг» та ТОВ «Ліко-Житлосервіс». Матеріали цивільної справи містять копію договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2010 року, згідно якого відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру № 13 у будинку № 15 корпус 1 по вул. Академіка Вільямса в м. Києві. 22.11.2010 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 13 у будинку № 15 корпус 1 по вул. Академіка Вільямса в м. Києві за відповідачем [PERSON], що стверджується витягом про державну реєстрацію прав від 22.11.2010 року. Слід зазначити, що матеріали цивільної справи не містять та в розпорядження суду не надано доказів тієї обставини, що як станом на березень 2017 року, так і станом на час розгляду справи, відповідач залишається власником квартири № 13 у будинку № 15 корпус 1 по вул. Академіка Вільямса в м. Києві, а для збирання доказів на користь існування вказаної обставини та їх витребування з власної ініціативи в порядку ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у суду, в даному конкретному випадку, відсутні підстави. Матеріали цивільної справи містять копію листа - пропозиції, складеної 01.03.2017 року позивачем на ім'я відповідача щодо укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] від 01.03.2017 року укладеним між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 19, ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року (далі - Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону передбачено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, ст. 20, ч. 3, п. 1 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному ст. 21, ч. 2, п. 3 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно зі ст. 630, ч. 1 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 529 від 20.05.2009 року (надалі - постанова № 529). З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові № 6-110цс12 від 10.10.2012 року, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст. 3,6,12-15,20,630,640,642,643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що для захисту у судовому порядку на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, прав позивача, як виконавця послуг, необхідна наявність існування одночасно двох обставин: здійснення пропозиції виконавцем послуг споживачу щодо укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідає типовому договору, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 529 від 20.05.2009 року, а також відмова споживача від укладення такого договору. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що оскільки відповідач відмовився від укладення договору, наявні підстави для визнання такого договору укладеним в судовому порядку. Разом з тим, аналізуючи письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає, що позивачем в обґрунтування своєї позиції надано в розпорядження суду лише копію фіскального чеку про відправлення поштової кореспонденції від 06.03.2017 року відповідачу. Доказів вручення або причин, у зв'язку із якими відповідач не отримав поштового направлення, в розпорядження суду не надано. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно відповіді Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.08.2017 року відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд зазначає, що не знайшла свого ствердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами та обставина, що відповідач, по-перше, отримав пропозицію позивача щодо укладення договору, був обізнаний з її змістом, а, по-друге, відмовився від укладення такого договору. У зв'язку із викладеним, суд вважає, що відсутні у даному конкретному випадку підстави, передбачені законом, для визнання договору укладеним судом у судовому порядку.

Outcome: dismissed