Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 20 травня 1992 року їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 13 серпня 1999 року у вказаній квартирі був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , який з липня 2016 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки в липні 2016 року він виїхав до РФ на заробітки і з того часу не повертається. Точної адреси його місця проживання вона не знає. Відповідач участі в утриманні житла та в оплаті комунальних послуг не приймає, через що вона змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Вона як власник квартири має намір продати її і переїхати на постійне місце проживання в м.Ізюм. у зв`язку з чим, звернулась в суд з вказаним позовом. В судовому засіданні 02 серпня 2021 року позивач та її представник позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Щодо заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання 20 серпня 2021 року не з`явилися, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 травня 1992 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] площею 46,3 кв.м. (а.с.8) Відповідач [PERSON] [INFO] , доводиться позивачці [PERSON] рідним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . (а.с.9) Згідно довідки про склад осіб виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради від 13 червня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] .(а.с.10) Згідно акту про не проживання від 23 червня 2021 року, складений головою правління ОСББ «Атлант» Скопінцевою С.В. по [ADDRESS] [PERSON] , 1978 року народження, в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2016 року. Місце проживання його невідоме. (а.с. 11) Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян, що проживають у кв. [ADDRESS] в даному будинку було зареєстровано [PERSON] , [INFO] , [INFO] . (а.с.12-18) Факт не проживання [PERSON] житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка показала, що відповідач є сином її двоюрідного брата. І до 2000 року він виїхав в РФ, де женився та народились в нього діти. Він категорично відмовляється приїжджати в Україну. Точної адреси його проживання їй не відомо, оскільки в нього погіршились відносини з його матір`ю і він нікому не повідомляє місце свого проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач є членом сім`ї позивача та понад п`ять років без поважних причин не мешкає в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що він втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved