Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та заборгованості по сплаті аліментів на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 березня 2019 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2018 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення вказаного рішення суду відповідач виконував його частково, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 34272,16 грн. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 34272,16 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 19729,44 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судові засідання по суті 15.04.2021 та 13.05.2021 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступного висновку. Як встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 березня 2019 року. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2017 року Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На підставі рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2018 року судом 13 березня 2018 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яка міститься в матеріалах справи, розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за період з 07.02.2018 по 31.12.2020 становить 34272,16 грн. Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» , визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 вказаного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. У разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості по аліментах має вирішуватися в межах виконавчого провадження. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача (неустойки) пені за несплату аліментів, суд зазначає наступне. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1x1%xQ1)+(A2x1%xQ2)+……….(Anx1%xQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач знав про наявність рішення суду від 07 лютого 2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки періодично їх сплачував. Будь-яких доказів на підтвердження сплати заборгованості по аліментам за період з 07.02.2018 по 31.12.2020 відповідач суду не надав. Також, відповідачем не надано будь-яких доказів, що аліменти не сплачувалися не з його вини. Згідно з розрахунком позивача, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року становить 19729,44 грн. Суд погоджується із зазначеним розрахунком, крім того суд враховує, що відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо зазначеної суми пені. Даний розмір пені не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам, тому відповідно до положень ст.196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 19729,44 грн. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позов підлягає задоволенню частково, при цьому позивача законом звільнено від сплати судового збору за подання позову, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 331 гривні 74 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial