Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Авдіївської міської ради про визнання права власності на майно за спадщиною та просять встановити, що житловий будинок з господарськими спорудами, що рахується за адресою: [ADDRESS] а також визнати за позивачами права власності на житловий будинок по ? частки у порядку спадкування. Відповідач з позовом не погодився та надав до матеріалів справи письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі рішення Ясинуватського міського народного суду від 25.12.1978 р. та акту купівлі-продажу з публічних торгів від 21.05.1979 р., затвердженого народним суддею Ясинуватського міського народного суду 22.06.1979 р. Зазначено, що відповідач не оспорює право позивачів на спадкування вказаного житлового будинку, що належав їх померлій матері. Проте відповідач зазначає, що згідно пп. 2 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження: організація роботи, пов'язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів. Відповідно до вказаних норм закону до повноважень виконавчого комітету міської ради належить присвоєння адреси об'єктам: будинкам та спорудам на території міста. Спадковому житловому будинку має бути присвоєна адреса у встановленому порядку, позивачі не звертались до виконкому щодо присвоєння адреси спадковому будинку. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним та наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача Колесник С.С. позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і докази в їхній сукупності, судом встановлено: 11 жовтня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, після якого дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (актовий запис № 310 від 11.10.1986 р. в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Авдіївської міськради). [INFO] року [PERSON] померла, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдієвського міського управління юстиції Донецької області в Книзі реєстрації смертей 18.11.2009 р. зроблений відповідний актовий запис за № 513. Позивачі є синами [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження. 10 лютого 2010 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON] зі заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON] 10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа номер 48854367, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22835427. Рішенням Ясинуватського міського народного суду від 25 грудня 1978 року поділено домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON] залишена квартира [ADDRESS], яка складається зі кухні 1-2 - 825 руб., кімнати 3 - 579 руб., тамбуру «а» - 210 руб., ганку - 43 руб., льоху «ад» - 270 руб., а всього на суму 1 990 руб., що складає 51/100 часток домоволодіння. Рішенням суду також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 378 руб.90 коп. Згідно цього рішення ? частина домоволодіння № [ADDRESS] в м. Авдіївка зареєстрована на праві власності за [PERSON], про що свідчить реєстраційна надпис БТІ м. Донецька від 10.08.1979 р. На підставі акту від 12 травня 1979 р., затвердженого 22 червня 1979 року народним суддею Дубинською В.Н., ? частина домоволодіння , розташованого в [ADDRESS] лит Б-1 передається [PERSON]. Відповідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] виконаного 13.11.2013 р. БТІ Ясинуватської міської ради, до складу домоволодіння входять будівлі, побудовані у 1975 та 1990 роках. До матеріалів справи позивачі не надали правовстановлюючих документів на господарські будівлі 1990 року побудови. У матеріалах справи наявні рішення та листи виконавчого комітету про поділ земельної ділянки. Однак зазначені документи не стосуються предмету спору, не спростовують правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому судом до уваги не приймаються. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Фактично предметом спору є спадкування житлового будинку з господарськими спорудами. Суд, перевіряючи рішення Ясиноватського міського народного суду від 25.12.1978 р. та акт про публічні торги від 21.05.1979 р., затверджений народним суддею 22.06.1979 р., встановив що вказані документи відносяться до правовстановлюючих на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] за життя набула право власності на домоволодіння [ADDRESS] яке складається з житлового будинку з прибудовою, погрібом з шийкою і ганком (Б-1, б, б1, б2), та господарськими спорудами, гаражем, замощенням, огородженням і ворітьми. Право власності на це домоволодіння належним чином підтверджено та за життя спадкодавця було зареєстровано на його ім'я в БТІ. Органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди. Проте відповідач довідку про належність житлового будинку спадкодавцеві не надав, а тому на підставі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. Разом з цим норма ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК). З порівняного аналізу технічного паспорту, виконаного 13.11.2013 р. КП БТІ Ясинуватської міської ради, рішення Ясиноватського міського народного суду від 25.12.1978 р. та акта від 21.05.1979 р. встановлено, у 1990 році склад домоволодіння [ADDRESS] збільшився: збудовано два сараї (Г, Д), навіс (Е), убиральня (Ж), літній душ (З). Позивачами не надано належних доказів про набуття спадкодавцем права власності на два сараї (Г, Д), навіс (Е), убиральня (Ж), літній душ (З). У зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не набув права власності на зазначені об'єкти, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Як зазначено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. З урахуванням наведеного та ст.ст. 376, 1218 ЦК України у суду відсутні правові підстави для прийняття рішення про визнання за позивачами права власності у порядку спадкування на збудовані у 1990 році господарські споруди. У зв'язку з чим позов про визнання права власності в порядку спадкування підлягає задоволенню лише у частині майна, щодо якого наявні правовстановлюючі документи. У задоволенні позову у частині визнання права власності на майно, збудоване у 1990 році, право власності спадкодавця на яке не підтверджено правовстановлюючими документами, - слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про встановлення фактичної адреси житлового будинку суд виходить з наступного. На підставі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Проте з позову, матеріалів справи не вбачається факту порушення прав позивачів, пов'язаних з адресою спадкової будівлі. Більш того з письмових заперечень відповідача слідує, що про зміну адресу спадкового будинку позивачі до виконавчого комітету не звертались. Суд не має можливості вирішувати питання, яки відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування. На підставі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте позивачами не доведено, у чому саме були порушені їх права при обліку спадкового буднику без літери «а». Зазначене свідчить про відсутність у цієї частині позову спору, який би підлягав вирішенню у судовому порядку. А тому є передчасним звернення до суду з такою позовною вимогою. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 16, 376, 392, 1218 ЦК України,

Outcome: partial