Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, який неодноразово змінювала та доповнювала. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині збільшення розміру аліментів залишено без розгляду за заявою представника позивачки [PERSON] В остаточній редакції позову [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 3 018,46 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що вона є матірю дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є [PERSON] Відповідач проживає окремо, сплачує аліменти на утримання дітей за рішенням суду від 14 травня 2013 року в розмірі 500 грн. щомісяця на кожну дитину. Позивачка зазначала, що діти часто хворіють, потребують належного харчування, лікування, одежі, приладів та іграшок для розвитку. З травня 2013 року по теперішній час позивачкою проводилось лікування дітей, вона забезпечувала дітей харчуванням, іграшками та розвиваючими приладами, одягом та необхідними речами для життєдіяльності, розвитку і навчання дітей. Для розвитку дітей та підготовки їх до дитячих закладів позивачка оплачувала відвідування дітьми занять з розвитку дітей. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст. 185 Сімейного кодексу України, [PERSON] просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в сумі 3018,46 грн., яка складається з: витрат на медичні препарати - 843,46 грн.; витрат на розвиток дітей - 1100 грн.; витрат на ортопедичне взуття - 525 грн.; витрат на вакцінацію дітей - 550 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 500 гривень на кожну дитину щомісячно до 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на час ухвалення вищевказаного рішення про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі він був безробітним, проте на теперішній час [PERSON] офіційно влаштувався на роботу з окладом 1300 грн. та має постійний дохід. Таким чином, він сплачує 1000 грн. на місяць аліментів з заробітної плати 1300 грн. Крім того, має на утриманні непрацездатних батьків: мати - [PERSON], [INFO], та батька [PERSON], який є інвалідом ІІ групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС. Враховуючи, що працює офіційно та має постійний дохід, [PERSON] вважає, що стягнення з нього аліментів повинно відбуватися у частці від доходу. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, вважаючи його необґрунтованим. Представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] визнали в частині понесених позивачкою витрат на придбання дітям ліків за призначенням лікаря, які підтверджені чеками, та саме у тому розмірі, який було необхідно приймати на курс лікування, тобто в сумі 305,00 грн. Проти стягнення з відповідача інших витрат категорично заперечували. При цьому посилалися на те, що договір про надання послуг центру раннього розвитку для малюків та їх батьків від 02.10.2013 року, згідно якого [PERSON] просить стягнути з [PERSON] витрати на розвиток дітей, містить виправлення розміру оплаченої винагороди, тому цей договір не має юридичної сили. Крім того, позивачка має вищу медичну освіту, та на думку відповідача, не потребує «інформаційно-консультативних послуг в галузі розвитку дитини» і сама взмозі надавати дітям необхідний обсяг виховування та розвитку у такому ранньому віці. При цьому [PERSON] не враховує матеріальні можливості та доходи [PERSON] Щодо витрат на ортопедичне взуття, яке було придбане [PERSON] для обох дітей у ФО-П [PERSON], відповідач зазначає, що це взуття не є ортопедичним за медичними критеріями та придбано за ринковою ціною. Проте у м. Харкові є медичні установи, які враховуючи медичні рекомендації та індивідуальні параметри дитини, виготовляють дійсно спеціалізоване взуття (Укр НІІ протезування з виробництва ортопедичних виробів, Інститут АМНУ ім. Сітенко, Харківське протезно-ортопедичне виробництво). Крім того, для безоплатного отримання ортопедичного взуття необхідно звернутися до управління соціального захисту населення району із заявою, після чого протезний завод забезпечує ортопедичним взуттям дитину, враховуючи статус багатодітної матері, якою є [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] просили задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], видані повторно) (а.с. 29, 30). Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання дітей згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. [PERSON], в особі свого представника [PERSON], визнав позов в частині стягнення з нього витрат на придбання медичних препаратів в розмірі 305,00 коп., які були призначені лікарем та підтверджені відповідними чеками. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем в цій частині відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Щодо інших позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивачки посилається на те, що аліментів стягнутих судом з [PERSON] в розмірі 1000 грн. на утримання дітей не достатньо для їх належного забезпечення. До додаткових витрат позивачка віднесла витрати, понесені нею на придбання ліків, ортопедичного взуття, розвиток дітей у центрі раннього розвитку для малюків та їх батьків. Згідно Сімейного законодавства аліменти повинні забезпечувати нормальні матеріальні умови життя дитині. За змістом ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України закон враховує можливість настання певних обставин, які зумовлюють необхідність у додаткових коштах на утримання дитини. При цьому такі витрати викликані особливими обставинами та не можуть бути додатковим стягненням коштів на утримання дитини. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON], в обґрунтування заявлених нею вимог фактично зводяться до незгоди з розміром аліментів, визначеним рішенням суду. Щодо витрат, понесених позивачкою на платні щеплення дітей в товаристві з обмеженою відповідальністю «Добра сила», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачка має статус багатодітної матері та за законом має право на безкоштовні медичні послуги, в тому числі й безкоштовні щеплення дітей. Доказів, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дітей, документів, які підтверджують необхідність придбання саме такого взуття, а також проведення розвиваючих програм, обґрунтувань їх вартості (враховуючи різницю в ціні на аналогічні товари), довідок медичних закладів про необхідність надання дітям платних медичних послуг тощо, ані [PERSON], ані її представником надані не були. Такі витрати понесені позивачкою добровільно і не були обов'язковими, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищезазначене, витрати понесені [PERSON] не можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (надалі СК України) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. [PERSON] надав суду довідку про склад сім'ї, за якою він проживає разом зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33). Його мати є пенсіонеркою, а батько - інвалідом ІІ групи (а.с. 34). Згідно ч. 1 ст. 202 СК України [PERSON] зобов'язаний надавати їм матеріальну допомогу та підтримку. Відповідно до довідки ЧП "МП Трейд" [PERSON] з липня 2014 року по теперішній час працює на підприємстві комірником, його місячний оклад становить 1340 гривень (а.с. 143). Частина перша статті 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В іншому випадку частина перша статті 183 СК України встановлює стягнення аліментів у частці від доходу заробітку матері, батька. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у зв'язку із отриманням [PERSON] стабільного доходу та відсутністю даних про мінливість його доходів розмір аліментів може бути змінений з твердої грошової суми на 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, загальний розмір судового збору за первісним позовом, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 24 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial