Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» 28274,75 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, 12402 грн страхового відшкодування за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, 24804 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, 3274,04 грн страхового відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 31.12.2015 року в м. Харкові по вул. 23-го Серпня в районі будинку 58, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, д.р.н. [NUMBER] , скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження з якими був госпіталізований до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова. 07.09.2016 року Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісії [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 05.09.2016 по 01.10.2017 року. За фактом ДТП, 31.12.2015 року Головним управлінням Національної поліції Харківській області було відкрито кримінальне провадження за №12015220000001084. Постановою про закриття кримінального провадження від 17.05.2017 року, винесе старшим слідчим СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майором поліції Лісовиченко Д.О., кримінальне провадження №12015220000001084 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінально правопорушення. Отже, внаслідок завдання позивачу збитків, останній має право на їх відшкодування відповідачем Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, представник відповідача причин неявки не повідомив, відзиву або клопотань не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст.\~13,81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Постановою слідчого від 17.05.2017 року кримінальне провадження № 12015220000001084 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Як вбачається з зазначеної постанови 31.12.2015 року в м. Харкові по вул [ADDRESS] 23-го Серпня [ADDRESS] будинку [ADDRESS] , водій [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, д.р.н. [NUMBER] , скоїв наїзд на [PERSON] . Внаслідок ДТП та згідно висновку судово-медичної експертизи №39-А/16 позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Наданою медичною документацією, зокрема випискою із медичної картки стаціонарного хворого №38121 від 20.01.2016 року, №1699 від 28.04.2016 року, №4300 від 28.07.2016 року підтверджується перебування [PERSON] на лікуванні внаслідок ДТП. 07.09.2016 року Міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісії [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 05.09.2016 по 01.10.2017 року. На підтвердження проведеного лікування позивачем також надано квитанції про придбання ліків та стержневого апарату. Представник позивач повідомляв відповідача про ДТП та звертався із заявою про виплат страхового відшкодування, оскільки за полісом №А 6749490 [PERSON] застрахований у ТЗВ «СТ «Домінанта», проте жодної відповіді не отримав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. При цьому враховується, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Виходячи із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013, № 4, необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, що застрахована за договором). Відповідно до абз.4 п.4 даної постанови, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Як передбачено статтею 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За змістом роз`яснень підпункту «в» п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір витрат на ліки, лікування визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» та Законом України «Про державний бюджет на 2016 року» встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1378 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" надані такі роз`яснення, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Суд, приходить до висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в фізичному болю та душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений розмір моральної шкоди підлягає стягненню. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині документально підтверджених витрат на придбання лікарських засобів, шкоди пов`язаної з втратою працездатності та моральної шкоди, разом з тим не підлягають задоволенню вимоги про стягнення за квитанціями №209,564,208 з позначкою «благодійні внески», оскільки це не є витратами на лікування. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 грн. у дохід держави.

Outcome: partial