Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Дніпровського державного аграрно-економічного університету суму несплаченої заборгованості разом зі штрафними санкціями у розмірі 10298 грн. 75 коп., а також стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідачем і позивачем, був укладений Договір № МТз-427 від 21.08.2012 р. про підготовку фахівця [PERSON] за напрямом підготовки 6.030601 «Менеджмент». Наказом № 1835 від 23.08.2012 року [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов Договору № МТз-427 від 21.08.2012 р. на університет покладався обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. Натомість відповідач, як замовник, був зобов`язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4 500,00 грн. щорічно. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, оскільки за період проходження його навчання, було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі - 4500, 00 грн., а сплачено лише 2 225,00 грн. Наказом № 1999 від 30.08.2013 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому, станом на 30.08.2013 р. заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування [PERSON] склала - 2 275,00 грн. Після укладення Договору № МТз-427 від 21.08.2012 р. Дніпропетровський державний аграрний університет спочатку реорганізовано в Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, а потім, відповідно до Наказу МОН України № 740 від 24.05.2017 року, перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше ректор ДДАЕУ Кобець А.С. надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без представника позивача, а позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Раніше надав заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 1139 від 09.08.2013 року утворено Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, а наказом від 24.05.2017 року № 740 його перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет (а.с. 15-23). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу наказу № 1835 від 23.08.2012 року на основі результатів вступних іспитів і рішення приймальної комісії (протокол № 38 від 23.08.2012 року) зараховано з 01 вересня 2012 року студентом першого курсу заочного відділення менеджменту та маркетингу факультету за спеціальністю «Менеджмент» [PERSON] (а.с. 10). 21 серпня 2012 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом та [PERSON] було укладено договір № МТз-427 на підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації фахівця або надання додаткових освітніх послуг у Дніпропетровському державному аграрному університеті (а.с. 8-9). Пунктом 3.1 вищевказаного договору передбачено, що замовник зобов`язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Відповідно до п. 5.1 вартість освітньої послуги становить 4500 грн. щорічно, а пунктом 5.3 встановлено, шо замовник здійснює оплату освітньої послуги при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводить до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах, визначених виконавцем. Така оплата є пропорційною частиною від вартості освітньої послуги за весь строк навчання. В той же час, відповідно до витягу з наказу від 30.08.2013 року № 1999, [PERSON] відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві освітню послугу на рівні державних стандартів освіти. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не вносив оплату за освітні послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10298,75 грн., яка складається з наступного: 2275,00 грн. - основна сума несплаченої заборгованості; 5090,24 грн. - пеня за час прострочення зобов`язання; 509,08 грн. - 3% річних за час прострочення оплати; 2424,43 грн. - сума інфляційних втрат. 06.02.2019 року відповідачеві було надіслано претензію про сплату заборгованості в розмірі 2275,00 грн., втім вона була залишена без задоволення. При цьому, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог Дніпровського державного аграрно-економічного університету про стягнення заборгованості. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що саме 30.08.2013 року [PERSON] відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору, тобто саме з цього моменту - невиконання умов договору, у позивача виникло право для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 30 червня 2020 року. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з даними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed