Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскедит», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначила, щозавдяки електронного порталу «Дія» [PERSON] стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадженняприватним виконавцемПроценко Дмитром Юрійовичем . Вказаним приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2021 ВП №65286464. Вказана постанова винесена приватни виконавцем на підставі виконавчого напису №35082 виданого 26.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною,про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскедит`заборгованості у розмірі 13374,00 грн. На заяву позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, приватним виконавцем було надано документи виконавчого провадження:копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2021, ВП №65286464; копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.05.2021, копію виконавчого напису від 26.03.2021 №35082, копію договору про надання кредиту від 25.12.2018 №1767136. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зазначає, що документи на час вчинення виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, кредитний договір нотаріально не посвідчувався.Також зазначила, щоу зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, наказом Міністерства юстиції України від 19.04.2021 за №1424/5 було анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане на ім`я [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просила суд визнати виконавчий напис №35082 від 26.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65286464 від 27.04.2021 з примусового виконання виконавчого напису від 26.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 35082, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в сумі 13374,00 грн. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] відмовити у повному обсязі та, зокрема, зазначив, що відповідачем було направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі. Для цього приватному нотаріусу було надано, зокрема, оригінал договору про надання кредиту, укладений між позивачем та відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З виписки нотаріусом встановлено факт існування заборгованості за договором, її розмір, здійснення позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. На підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року (яка має статус на офіційному веб-порталі ВРУ - чинна) приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Відповідач дотримується позиції, що всі вчинені ним дії були здійснені у відповідності до положень чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідач не погоджується із заявленим позивачем розміром витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок є неспівмірним з предметом спору, а також не підтверджується належними доказами, зокрема позивачем не доведено факту отримання правничої допомоги, та не надано доказів понесених витрат, а саме того, що [PERSON] дійсно сплатила кошти за надання правничої допомоги. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи судом за його відсутності та відсутності позивача. Представник позивача зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. У відзиві директор ТОВ «Алекскредит» Єгоров В.П. просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем та його представником, заперечення відповідача проти позову, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.12.2018 між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» було укладено договір про надання кредиту №1767136, відповідно до якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 6000,00 грн. 26.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим № 35082 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором №1767136 від 25.12.2018. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Дмитром Юрійовичем 27 квітня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65286464 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 13374,00 грн., а також про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1337,40 грн. У той же час, ні відповідачем, ні третьою особою приватним нотаріусом Головікною Я.В. не було надано до суду достатніх доказів на підтвердження існування та безспірності заборгованості саме [PERSON] перед ТОВ «Алекскредит» за вказаним вище кредитним договором у розмірі, що наразі стягується з позивача за виконавчим написом №35082 від 26 березня 2021 року. Крім того, копії претензії, про яку зазначав представник відповідача у відзиві, а також доказів отримання претензії [PERSON] матеріали справи також не містять. З тексту оспорюваного виконавчого напису від № 9633 від 17.04.2020 убачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Виконавчий напис, вчинено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ГоловкіноюЯ.В. 26.03.2021, на підставі договору про надання кредиту № 17672136 від 25.12.2018, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит». Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 26.03.2021 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до договору про надання кредиту № 17672136 від 25.12.2018, який укладено між позивачем та відповідачем шляхом заповнення позивачем заявки на отримання безпроцентної позики. Крім того, у позові позивач зазначає, що сума заборгованості зазначена приватним нотаріусом у виконавчому написі, як така, що підлягає стягненню, не є безспірною. Відповідач у своєму відзиві зазначив, що ТОВ «Алекскредит» направляло позивачу [PERSON] претензію з вимогою пропогашення заборгованості за кредитним договором, яку вона отримала, однак, на підтвердження вказаних доводів відповідачем не додано будь-яких доказів, у зв`язку із чим суд критично ставиться до таких доводів відповідача. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вчинивши оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус Головкіна Я.В. не дотримався встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, а відтак наявні всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Позивачам заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №27/21 від 01.03.2021, укладений між [PERSON] та адвокатом Неткал О.О., акт приймання передачі від 31.08.2021 до договору про надання правової допомоги відповідно до якого вартість складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає викнанню та заяви про забезпечення позову становить 2000,00 грн., вартість участі адвоката в судовому засіданні становить 1200,00 грн.Загальна сума за надані юридичні послуги відповідно до рахунку фактури №СФ-230юр від 31.08.2021 року складає 3200,00 грн. Сплата наданих послуг підтверджується квитанцією від 31.08.2021 року на суму 3200,00 грн. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу за складання позовної заяви, у розмірі 3000,00 грн., які є документально підтвердженими. Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви доВільнянського районного суду Запорізької області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заяви про забезпечення позову був сплачений судовий збір в сумі 1362,00 грн., що підтверджується квитанціями від 10червня 2021 р. За таких обставин, суд, на підставі документально підтверджених витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та давання правової допомоги, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача вищевказаних судових витрат.

Outcome: approved