Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. У заяві позивач вказав, що на підприємство покладені завдання здійснювати постачання електроенергії населенню та контролювати оплату її використання. Боржник зобов'язаний здійснювати плату за спожиту електричну енергію, а позивач - безперебійно її відпускати. Відповідач [PERSON] мешкає в м. Дружківка, вул. Чапаєва, 91-47 та є споживачем електроенергії (особовий рахунок №337-103). Боржником неодноразово проводились перерахування грошових коштів за спожиту електричну енергію згідно особового рахунку, таким чином між Енергопостачальником та споживачами виникли зобов'язання. Згідно рішення судової палати з цивільних справ Верховного суду України від 04.06.2008 року підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року №1357. Відповідно до п. 42 ч. ч. 5,6 Правил користування електричною енергією для населення споживач електроенергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. На теперішній час відповідач у зв'язку з несплатою має заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 1885,73 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 1885,73 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що 30 травня 2013 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, але судовий наказ був скасований за заявою [PERSON] Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] мешкає в м. Дружківка, вул. Чапаєва, 91-47 та є споживачем електроенергії (особовий рахунок №337-103). Відповідно до п. 42 ч. ч. 5,6 Правил користування електричною енергією для населення споживач електроенергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно з п. 48 Правил користування електричною енергією для населення споживач несе відповідальність згідно з діючим законодавством за порушення вищевказаних правил. Згідно з п. 19 Правил користування електричною енергією для населення розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з п. 26 Правил користування електричною енергією для населення у разі зміни тарифів на електричну енергію оплата заборгованості проводиться за тарифами, що діяли у період, за який сплачується борг. Згідно з розрахунком про споживання [PERSON] електроенергії заборгованість по несплаті за послуги енергопостачання станом на 31 серпня 2015 року становить 1885,73 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач у позові вказав, що 30 травня 2013 року Дружківським міським судом Донецької області було винесено судовий наказ №2-н/229/660/2013, який було скасовано за заявою [PERSON], але доказів на підтвердження цієї обставини не надав. Позивачем у позовній заяві не ставиться питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не наведено поважних причин його пропуску. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем не надано доказів переривання строку позовної давності для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію, то позовні вимоги підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності з моменту звернення позивача до суду, тобто з серпня 2012 року. Тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача борг у розмірі 196,73 грн. Оскільки сума 1689,00 грн. є заборгованістю станом на початок серпня 2012 року, вона не підлягає стягненню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідач [PERSON] має статус «Інвалід війни 3 групи» і, відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (станом на день предявлення позову), звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Саме такі роз'яснення містяться у пункті 35 ППВССУ від 17.10.2014 N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Тому, суд вважає, що сума судового збору, який сплатив позивач, пропорційна до розміру задоволених вимог, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок держави. Ця сума становить: 243,60*(196,73*100/1885,73)/100=25,41 грн.

Outcome: partial