Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У червні 2021 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 23 жовтня 2010 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1326, який відповідно до Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року було розірвано. За кошти набуті за період шлюбу було придбано спільне майне - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 113.6 кв. м, житлова площа 55.2 кв. м, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 14.03.2021 року та Актом прийому-передачі квартири від 14.03.2021 року, а також технічним паспортом. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати 1/2 вищевказаної квартири за [PERSON] та 1/2 зазначеної квартири за [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20 вересня 2021 року. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року з метою забезпечення позову була накладено арешт на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 113,6 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , до вирішення справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 30.08.2021 року подала до суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутності, із запропонованим поділом квартири згодна, просила суд позов задовольнити. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, судом з`ясовано, що сторони з 23.10.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва 28.09.2020 року. У період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] . Зазначене підтверджується, зокрема, договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стороженко Я.В. 14.03.2016 року, Актом прийому-передачі квартири від 14.03.2016 року, технічним паспортом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, інвентаризаційна справа №142721/75868/2147, Витягом №255740424 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 травня 2021 року. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п. 22). Згідно з п. 23 вказаної Постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Вбачається, що відповідачем в порядку ст. 206 ЦПК України подано до суду заяву про визнання вимог позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. При розподілі судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 141 та ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved