Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 31 жовтня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, актовий запис № 463. В обґрунтування позову зазначала, що 31 жовтня 1998 року вона та [PERSON] уклали шлюб, неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають, їхній син [PERSON] , [INFO] , досяг 18 років. У перші роки після одруження відносини в сім`ї були нормальними, проте згодом виявилося, що відповідач схильний до зловживання спиртним, у стані алкогольного сп`яніння він себе не контролює, стає агресивним. Багаточисельні спроби лікування [PERSON] від алкогольної залежності, позитивних наслідків не дали, її (позивача) життя із сином перетворилося на суцільну низку стресів, викликах неконтрольованою поведінкою відповідача. На початку 2018 року вона із сином змушені були переселитися в квартиру її батьків. Відповідач [PERSON] залишився проживати в спільній квартирі сторін. Із лютого 2018 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Поновлювати сімейні відносини з відповідачем [PERSON] наміру вона не має, розлад подружніх відносин набув стійкого характеру, тому примирення подружжя неможливе. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Боярова А.М. у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позов, оскільки з 01 лютого 2018 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, строк для примирення подружжя не надавати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, оскільки дійсно з 01 лютого 2018 року він та позивач проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, підстав для примирення подружжя він не вбачає, тому шлюб сторін підлягає розірванню. При цьому він висловив свої категоричні заперечення щодо викладених у позовній заяві обставин щодо зловживання ним спиртним, його лікування від алкогольної залежності, неконтрольованої агресивної поведінки в стані алкогольного сп`яніння, вказуючи на те, що ці обставини дійсності не відповідають, вони є безпідставним звинуваченням його та спотворенням фактів. Належних доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надала. Зазначив, що він залишає за собою право звернення до суду з позовом про спростування цих недостовірних відомостей та відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 жовтня 1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, актовий запис № 463. Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час досяг повноліття. Інших дітей сторони не мають. Також суд встановив, що з лютого 2018 року сторони проживають окремо за різними адресами, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети, примиритися вони не бажають. Ці обставини сторони визнали, сумнівів щодо їх достовірності у суду не викликають. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Що стосується викладених [PERSON] у позовній заяві інших підстав розірвання шлюбу, зокрема, обставин щодо зловживання [PERSON] спиртними напоями, його лікування від алкогольної залежності, агресивної поведінки в стані алкогольного сп`яніння, суд їх відхиляє, оскільки свого підтвердження належними доказами в суді вони не знайшли. На підставі викладеного,

Outcome: approved