Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в розмірі 8600,00 грн. за переданий їй автомобіль марки ВАЗ-21013, реєстраційний номер [NUMBER], та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., що є предметом позову. Під час розгляду справи, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту заяви просив суду стягнути [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 3100,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, пояснив, що 03 вересня 2013 року між сторонами досягнуто згоди на укладання договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 8600,00 грн., домовившись про ціну продажу транспортного засобу, в цей же день відповідач власноруч написала розписку про те, що отримала від позивача вказаний автомобіль та зобов'язувалась сплатити повну вартість придбаного автомобіля з розстрочкою платежу на три місяці, тобто до 03 грудня 2013 року. Після оформлення розписки, відповідач виконувала зобов'язання та перерахувала на картковий рахунок позивача грошову суму в розмірі 5400,00грн., однак залишок коштів в сумі 3100,00 грн. до цього відповідачем не сплачено, неодноразові звернення позивача з вимогами погасити залишок боргу, залишились без належного реагування з боку відповідача, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду. Також, позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язання щодо проведення повного розрахунку за придбаний автомобіль, який перебуває у розпорядження відповідача та використовується ним на власний розсуд, відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином шляхом направлення викликів до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) не скористалася. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди на укладання договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер [NUMBER], за ціною 8600,00 грн. На виконання зобов'язань по договору купівлі-продажу автомобіля в частині оплати вартості придбаного автомобіля, [PERSON] надала власноруч оформлену розписку, якою зобов'язувалась повернути гроші в розмірі 8600,00 грн. на протязі 3 (трьох) місяців. (а.с.9) Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1338 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», в редакції від 06.09.2013 р., яка діяла на момент складання розписки, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до положення ч.1 ст.1053 Цивільного кодексу України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Отже, умовами здійснення новації, є по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч.2 ст.1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що сторонами дотримані всі умови для новації боргу, а відтак зобов'язання з відшкодування шкоди було замінене позиковим зобов'язанням шляхом написання відповідної розписки. Виходячи з положень ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначено у ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) викання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його викання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині проведення оплати повної вартості транспортного засобу в обумовлені договором строки, тому позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 3100,00 грн., приймаючи до уваги факт часткового погашення боргу на день ухвалення рішення, ці обставини визнанні позивачем в межах розгляду даної справи, у зв'язку з чим подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи зі змісту ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, судової практики при розгляді позовів про відшкодування моральної шкоди, та враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, які виникли з приводу укладання та виконання договірних зобов'язань, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача пред'явлених до відповідача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., та відмовляє в цій частині позовних вимог. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суду приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 3100,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., які сплачено при зверненні з цим позов до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. Враховуючи викладене та

Outcome: partial