Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

02.07.2020 представник КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в сумі 13151,70 грн., з них: за надані послуги централізованого водопостачання за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 7712,27 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 4115,41 грн.; інфляційні витрати - 916,10 грн., 3% річних від простроченої суми - 407,92 грн. та судові витрати у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та являються споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, передбаченого п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.18, 30 Правил № 630 відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за відповідачами утворилась заборгованість в сумі 11827 грн. 68 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 7712 грн. 27 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 4115 грн. 41 коп. Вказує, що на момент подання позовної заяви відповідачі не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості. На підставі ст.625 ЦК України відповідачам нараховано 916,10 грн. - суми інфляційних витрат за час прострочення та 407,92 грн. - три проценти річних від простроченої суми. При цьому представник вказує, що що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Щодо періоду виниклої заборгованості представником зазначено, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у м. Харкові, іншої альтернативи водопостачання та водовідведення в місті немає. Структура підприємства налічує лише один відділ, який здійснює претензійно - позовну роботу. Із врахуванням кількості боржників - фізичних осіб, строк заборгованості яких перевищує 3 роки, підприємство повинно щорічно подавати до суду 7-8 тисяч позовних заяв і заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, при цьому сума судового збору, встановлена для пред`явлення позовних заяв і заяв про видачу судового наказу юридичними особами, суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звертатися до суду для стягнення заборгованості по всім боржникам. Перевага надається боржникам з найбільшою сумою боргу. У зв`язку з чим, представник просить суд вважати, що строк позовної давності для звернення КП «Харківводоканал» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пропущено з поважних причин. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та 03.07.2020 отримано відповідну довідку. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 24.07.2020 до суду подано відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] (а.с.21-23). Так, відповідач вказує, що він є власником тільки Ѕ квартири, а позивач бажає отримати з нього за період 01.10.2015, окрім цього строк позовної давності був пропущеним. Відповідач посилається на те, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 238088 від 23.02.2017 за лотом № 19810 по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, без будь-яких повідомлень частина квартири відповідача, через прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - Ѕ квартири [ADDRESS] - була продана, переможцем торгів було об`явлено [PERSON] , зареєстровану у [ADDRESS] , яка отримала «свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів» від 17.03.2017 та одразу переоформила Ѕ квартири, яка, як вказує відповідач, належала йому. Однак, до нового власника позивач вимог не пред`явив. 30.06.2020 було подано позовну заяву до канцелярії суду, відповідач вказує на те, що строк стягнення починається не з 01.10.2015, а з 30.06.2017 року. У позові, як зазначає відповідач, відсутні будь-які претензії до власника квартири - [PERSON] , також відсутня інформація про те, що відбувається з її частиною боргу. Відповідач посилається на те, що позивач «перекинув» частину боргу [PERSON] на інших відповідачів за цією справою без правових підстав. 17.12.2018, Київський районний суд м.Харкова, як вказує відповідач, задовольнив його позов: - визнав недійсним «свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів» від 17.03.2017 та скасував державну реєстрацію про право власності згідно номеру запису про право власності №19501595 від 17.03.2017 у 17:44:21, яка здійснена приватним нотаріусом Салигою Н.А. Харківського міського нотаріального округу Харківської області на підставі «свідоцтва серія та номер 381 виданого 17.03.2017, видавник ПН ХМНО Салига Н.А. Підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34325655 від 17.03.2017 від 17.03.2017 18:03:36, приватний нотаріус Салига Н.А. ХМНО, Харківська обл. Форма власності: приватна, розмір частки Ѕ. Власник: [PERSON] щодо власності [PERSON] , ЄДРПОУ: [NUMBER] на Ѕ квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , яка навіть зареєструватись встигла [ADDRESS] , ПІН [NUMBER] . Право власності і визнання права власності на Ѕ квартири [ADDRESS] була поновлена за [PERSON] . Відповідач вказує, що позивач, не надаючи ніяких документальних підтверджень своїм підставам «поновлення строків» посилається на заклопотаність 12 юристів водоканалу і посилається на міфічну зайнятість, яка нічим не підтверджується, намагається стягнути неіснуючі борги та подовжити строк подання позовної заяви. Відповідач просить суд врахувати наступне: його доля у квартирі по [ADDRESS] у вигляді Ѕ частки на «абсолютно прозорих та чесних» прилюдних торгах від 23.02.2017 була продана по «подачі» ВДВС Київського району м.Харкова ДП «Спеціалізованим підприємством «СЕТАМ» відповідно до протоколу проведення електронних торгів №238088 від 23.02.2017. За лотом №198210 по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. 17.03.2017 право власності було оформлено на переможця торгів - [PERSON] , зареєстровану у [ADDRESS] - остання отримала «свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів» та 17.03.2017 у 17:44:21 було здійснено оформлення права власності на нового власника приватним нотаріусом Салигою Н.А. Харківського міського нотаріального округу Харківської області на підставі «свідоцтва серія номер 381 виданого 17.03.2017, видавник ПН ХМНО Салига Н.А. Підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34325655 від 17.03.2017 18:03:36, приватний нотаріус Салига Н.А. ХМНО, Харківська обл. Форма власності: приватна, розмір частки Ѕ. Власник: [PERSON] щодо власності [PERSON] Ѕ квартири [ADDRESS] . 17.03.2017 у той же день, як вказує відповідач, вона переоформила та зареєструвалась Ѕ квартири [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] , але сплачувати комунальні послуги не збирається. Відповідач зазначає, що комунальним службам байдуже на його звернення про зміну власника квартири, вони намагаються стягнути кошти з відповідача, за період коли [PERSON] була власником Ѕ квартири. Також відповідач зазначає, що власником іншої Ѕ частини квартири є його син - [PERSON] , [INFO] , який у квартирі не мешкає. Відповідач вказує на те, що він сам у квартирі [ADDRESS] не мешкає, а тільки прописаний. Власниками квартири є: [PERSON] , на Ѕ квартири з 17.03.2017, [PERSON] , [INFO] , на Ѕ квартири з 2008 року. Заборгованість за житлово-комунальні послуги сформувалась за період коли, як вказує відповідач, він власником навість Ѕ квартири не був, у квартирі не мешкав. У зв`язку з викладеним, відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, 24.07.2020 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.24-25). 04.08.2020 відповідачем [PERSON] подано уточнений відзив на позовну заяву (а.с.34). 03.11.2020 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Шароградською Л.В. подано відзив на позовну заяву (а.с.53-56). Представник просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] заперечують проти задоволення вказаного позову з тих підстав, що по-перше, позивачем пропущено процесуальний строк на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з жовтня 2015 року по червень 2017 року включно. Тому, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, заявляють про сплив позовної давності по зазначених вимогах позивача та просять суд її застосувати та відповідно відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з жовтня 2015 року по червень 2017 року на цій підставі. По-друге, позивач у своїй позовній заяві, посилаючись на відповідні нормативно- правові акти, вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, але не звертає свою увагу на поняття «споживача», яке визначене Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п.п.6,13 ч.1 ст.1 вказаного Закону, споживач житлово-комунальних послуг - це індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - це Фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником! нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Вказує, що за період з липня 2017 року по квітень 2020 року, право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належало: з липня 2017 по 14 січня 2020 року - [PERSON] , на підставі дублікату договору дарування частини квартири від 05.03.2008 року, право власності на яку було зареєстровано за ним 16.09.2016 року (п.2 Додатку № 1) з 14 січня 2020 року по квітень 2020 року - [PERSON] , на підставі договору дарування. 11.09.2020 відповідачка - [PERSON] продала свою частину квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, якщо обов`язок по оплаті комунальних послуг виникає у споживача (власника квартири), то й вимога про стягнення заборгованості має ставитися власнику і за той період, коли відповідний споживач був власником. По-третє, згідно свідоцтва про народження [PERSON] , лише 23 грудня 2019 року він досягнув повноліття. Тобто, до 23 грудня 2019 року 1/2 частина квартири належала неповнолітній особі. Згідно чинного цивільного законодавства, неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, неповнолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають неповну цивільну дієздатність (ст. 32 ЦК України). Крім того, відповідно до ст.33 ЦК України, неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно, відповідно до закону. Тобто, вимога про стягнення заборгованості до [PERSON] за період з липня 2017 року по 23 грудня 2019 року не може ставитися взагалі, оскільки в цей період відповідач був неповнолітнім та не мав повної цивільної дієздатності та жодних договорів з позивачем не укладав. По-четверте, відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з наявністю конфлікту з іншим співвласником квартири, протягом тривалого часу (10 років) не проживають за адресою: [ADDRESS] . Ще з 14 серпня 2010 року вони проживають в орендованій квартирі. 30 жовтня 2015 року Київським районним судом м. Харкова у справі №640/22401/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , було прийнято рішення про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою, але вказане рішення [PERSON] не виконується по сьогоднішній день. По-п`яте, позивач просить суд стягнути заборгованість солідарно з трьох позивачів, однак, до 01.05.2019, законом не було передбачено можливості солідарного стягнення такої заборгованості, адже й на сьогодні діє норма ст.322 ЦК України, яка покладає тягар утримання свого майна на власника. А оскільки, кожен з відповідачів володів квартирою у чітко визначеній частці (1/2) та в різні періоди часу, то й при встановлених законом випадках, відповідати має у цій частині і за той проміжок часу коли він був власником. По-шосте, позивач також просить стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 2102,00 грн., але, солідарне стягнення судового збору Законом не передбачено. А згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До відзиву представником додано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.68). Також, представником додано заяву про поновлення процесуального строку на подачу відзиву у зв`язку з тим, що відповідачі не отримували ухвалу про відкриття провадження з примірником позовної заяви, а з матеріалами справи представник відповідачів ознайомилась лише 23.10.2020 (а.с.69). Відповіді на відзиви позивачем подано не було. 21.12.2020 у судовому засіданні представником позивача надано розрахунок заборгованості в межах періоду позовної давності. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялись, причин неявки у судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клпоотань до суду не надходило. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів за наявними у справі матеріалами. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.1, 2 ч.2 ст.49 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджуєтсья довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.14, 15). З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 7712,27 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 у розмірі 4115,41 грн., що підтверджується сводкою карткою абонента (а.с.5-8). Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В ході судового розгляду відповідачами надавались докази щодо не проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, однак до КП «Харківводоканал» звернень для здійснення перерахунку та повідомлень щодо їх не проживання у квартирі [ADDRESS] подано не було. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено. Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2017 по 30.04.2020 становить 6394,92 грн., а за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2020 по 30.04.2020 - 3401,32 грн. (а.с.80-82), яка підлягає стягненню з відповідачів на користь КП «Харківводоканал». При цьому, за приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно, нарахування за надані послуги проводились на трьох зареєстрованих у квартирі осіб, а право вимоги може бути пред`явлено до повнолітніх членів сім`ї. Відповідач [PERSON] досяг повноліття лище [INFO] , у зв`язку з чим, за період виниклої заборгованості, до досягнення повноліття [PERSON] , заборгованість стягується з [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 916,10 грн. - індексу інфляції за час прострочення та 407,92 грн. - 3% річних від простроченої суми. Враховуючи, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст..258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість, однак стягуються з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з них. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст.544 ЦК України). У зв`язку з чим, після виконання зобов`язання одним із солідарних боржників, він може звернутись зі зворотною вимогою до інших солідарних боржників. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.3). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (84,53 %) та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1776,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial