Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

19.09.2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру, про усунення перешкод в здійснення права користування та розпорядження майном, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2005 року, та мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час в провадженні Слов'янського міськрайонного суду знаходяться справи про розірвання їх шлюбу та розподіл спільного майна. В період спільного життя з відповідачем за спільні грошові кошти була придбана квартира, яка розташована по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири ВЕС№511312 від 13.10.2006 року. Після припинення шлюбних відносин, в липні 2016 року відповідач вигнав її з донькою з квартири [ADDRESS], також перешкоджає їм користуватися всім майном, яке було придбане під час шлюбу. Вона приїздила до квартири, однак відповідач змінив замки в вхідній двері, тому вона не може самостійно в неї вселитися, змушена з донькою проживати в найманій квартири, так як іншого житла не має. Просила суд вселити її та її неповнолітню доньку - [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та у задоволені позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав: 22.04.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2005 року (а.с. 7) та є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 5). 13.10.2006 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], яка була зареєстрована за відповідачем [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8,9). Відповідно до довідки від 01.08.2016 року (вих. № 01-01/2345), наданої директором КП "Сервіскомуненерго", [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Розглядаючи справу суд виходить з наступних норм чинного законодавства України: Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Стаття 156 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст. 382 ЦК України квартира може бути об'єктом права власності, під квартирою вважається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника житла не потрібно. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Інших обставин, ніж ті, що були досліджені судом, сторонами не доведено. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про вселення її та неповнолітньої доньки у спірну квартиру, оскільки квартира була придбана відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі із позивачем [PERSON], [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON] були вселені до квартири зі згоди власника, були членами його сім'ї, проживали разом з відповідачем у спірній квартирі, тобто мають право користуватись спірним житлом нарівні з власником житла, при їх вселенні до квартири не було укладено будь-якої угоди про порядок користування жилим приміщенням, а на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. З тих самих підстав підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити позивачу та їх доньці перешкод в користуванні спірною квартирою. Вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачеві та неповнолітній дитині в розпорядженні квартирою не можуть бути задоволені, так, як виходять за межі їх прав та обов'язків як членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) відповідно до ЖК України, а право власності позивача [PERSON] на спільну квартиру не підтверджено документально. На підставі наведеного,

Outcome: partial