Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який уточнив під час розгляду справи і просить стягнути з кожного відповідача по 6931,40грн витрати на лікування потерпілої від злочину на користь КЛЗ "Центральна міська клінічна лікарня м.Дружківки" . Обгрунотовує вимоги таким. 26 січня 2015року внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснився наїзд трамвайного вагону "КТМ-5 МЗ модель 71-605 №77" під керуванням [PERSON] на автомобіль "ГАЗ 330202 414 ЗНГ" № АН 2446ЕВ, під керуванням [PERSON] В результаті цієї пригоди пасажиру автомобіля ГАЗ 330202 414 ЗНГ [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості За даним фактом, 26 січня 2015року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Вироком Дружківського міського суду від 14.01.2016року у провадженні №1-кп/229/70/2016 [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та ухвалено солідарно стягнути в дохід КЛЗ "Центральна міська лікарня" грошові кошти , витрачені на лікування потерпілої [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.03.2016року вирок скасовано в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] в дохід КЛЗ "Центральна міська лікарня" матеріальної шкоди та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Загальні витрати на лікування [PERSON] за 63 ліжко-дня склали 13 862,81грн. Вирок Дружківського суду, яким [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, набрав законної сили 22.03.2016року, проте на теперішній час витрати на лікування [PERSON] не відшкодовані та КЛЗ "Центральна міська лікарня " не зверталась з позовною заявою до суду. В судовому засіданні прокурор , представник міської лікарні підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача КП "Дружківка автоелектротранс" позовні вимоги визнав, не заперечує щодо їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність осіб, які не з"явилися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або Юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України). Судом встановлено, що 26 січня 2015року близько о 15 год водій [PERSON], керуючи трамваєм "КТМ-5 модель 71-605, вагон "77", здійснювала перевезення пассажирів по вул Чапаєва м.Дружківка , порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України , здійснила наїзд на автомобіль "ГАЗ 330202 414 ЗНГ", у кузові якого знаходилася [PERSON] , за керуванням [PERSON] , який також порушив вимоги п. 15.1; п.15.2; 15.9 (б); п.15.10 та п.21.11 (а) Правил дорожнього руху України , результаті чого [PERSON] від удару випала з кузова автомобіля на трамвайну колію. В результаті дорожньотранспортної пригоди [PERSON] були заподіяні : закритий дворівневий перелом лівої стегневої кістки і припухлість потиличної області голови, які спричинили розлад здоров"я, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вироком Дружківського міського суду від 14 січня 2016року [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, та стягнуто з них солідарно на користь КЛЗ "Центральна міська лікарня" кошти, витрачені на лікування потерпілої [PERSON] в сумі 13 853,81грн (а.с.12- 14) Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2016року вирок Дружківського суду Донецької області від 14 січня 20106року скасовано в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КЛЗ "Центральна міська лікарня" коштів, витрачених на лікування потерпілої [PERSON] та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в тому ж суді в іншому складі суддів. (а.с.18). Ухвала мотивована тим, що в даному випадку обвинувачена [PERSON] Л,К. керувала трамваєм , власником якого є юридична особа, яку необхідно було залучити до участі по справі в якості цивільного відповідача. Судом встановлено, що на час вчинення ДТП [PERSON] працювала водієм трамвая в КП "Дружківка автоелектротранс", а не в КП "Дружківський трамвай" (а.с.49-51) . Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином належним відповідачем в даному випадку є КП "Дружківка автоелектротранс". Судом встановлено, що автомобіль ГАЗ 330202414 ЗНГ, реєстраційний номер АН 2446ЕВ належить [PERSON] (а.с.23). Статтею 1188 ЦК України передбачено, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи які спільно завдали шкоди, зобов"язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як роз"яснено у пункті сьомому постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року N 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Статтею 93-1 КПК України 1960 року передбачалося, що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. Чинний КПК України не містить аналогічної норми, проте аналіз положень глави 9 цього Кодексу дає підстави для висновку про те, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч.2 ст.129 КПК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою КМ України від 16 липня 1993 року № 545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Відповідно до п. 1 даного Порядку, згідно зі статтею 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Пунктом 2 Порядку визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Крім того, пунктом 3 вказаного порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету ( місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Аналогічні роз'яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (і змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз'яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Судом встановлено, що потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні в комунальному лікувальному закладі "Центральна міська клінічна лікарня м.Дружківка" у хірургічному відділені з 26.01.2015р по 30.03.2015р. Вартість 1 ліжко-дня у хірургічному відділені за січень 2015року склала 206,77грн, за лютий 248,37грн, за березень 195,8грн. Загальна сума витрат на лікування [PERSON] складає 13 862,81грн ( 79-81). Вироком Дружківського суду від 14 січня 2016року встановлений причинний зв"язок між діями [PERSON] та [PERSON] та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні в КЛЗ "Центральна міська клінічна лікарня м.Дружківка". Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , якщо позивач , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з даним позовом, судовий збір позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до ст. 5 закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600грн (в розмірі, який підлягав сплаті на час звернення до суду з позовом) , з кожного по 800грн.

Outcome: approved