Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Адвокат Марченко Ніна Миколаївна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 313 364,90 грн., що включає витрати понесені у зв`язку з відновленням пошкодженого майна у розмірі 2 400,00 грн., сплачених коштів за відправлення повідомлення у розмірі 96,60 грн., франшизу у розмірі 2 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобілю Toyota, державний номерний знак [NUMBER] та сплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 270 735,97 грн., судові витрати у розмірі 8 132,33 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.10.2018 року о 13:50 годин у м.Харкові по вул. Клочківській в районі будинку №333 [PERSON] керував автомобілем Сhevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , невірно обрав швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Toyota, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого була заподіяна матеріальна шкода. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.01.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] було частково задоволено у частині зміни призначеного адміністративного стягнення, застосувавши стосовно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ7639525 автомобіль Сhevrolet застрахований у ПрАТ «НАСК «Оранта». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ5882581 автомобіль Toyota, державний номерний знак [NUMBER] застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна». ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату суми відшкодування в розмірі 98 000,00 грн. Проте вартість відновлювального ремонту автомобілю Toyota, державний номерний знак [NUMBER] відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження становить 368 735,97 грн. Вартість робіт по визначенню матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota становить 2 400,00 грн. Також позивачем були сплачені кошти за відправлення повідомлення [PERSON] про огляд автомобіля експертом у розмірі 96,60 грн. Також позивач вважає, що відповідачем повинна бути здійснена виплата франшизи у розмірі 2 000,00 грн. Моральну шкоду позивачем визначено в розмірі 30 000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ДТП, порушенням налагодженого стану життя, тривалий час він був вимушений пересуватися без транспортного засобу, що впливає на його самооцінку та приносить дискомфорт. Вважає, що ситуація, що стала підставою для звернення до суду за звичайних умов суспільного життя є психотравмуючою за своєю сутністю. Позивач зазнав значних матеріальних збитків, які у свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості, життєдіяльності, професійної діяльності. Витрати пов`язані з оплатою правової допомоги складають 5 000,00 грн. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правовпорушення відносно [PERSON] не в повній мірі правильно дав правову оцінку обставинам та діям усіх учасників ДТП, оскільки за наявності правових підстав не склав протокол відносно [PERSON] . В даному випадку працівник поліції, вирішуючи питання про винуватість водія [PERSON] , не в повній мірі дослідив матеріали, що мають істотне значення для справи та не дав належної оцінки діям водія автомобіля Тойота, які полягають у тому, що він зупинив транспортний засіб в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Отже вважає, що дії позивача перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, що відбулася 03.10.2018 року. На з`ясування дислокації вказаного знаку, адвокатом Леньшиною О.В. до КП «Сигнал» було скеровано відповідний адвокатський запит. Згідно відповіді КП «Сигнал-Харків» у зв`язку із реконструкцією світлофорних об`єктів, на перехрестях вул. Клочківська - вул. Олексіївська та вул. Клочківська - вул. Лялі Убийвовк, до КП «Харків-Сигнал» не передана документація на технічні засоби дорожнього руху на цих перехрестях, тому інформація щодо дислокації дорожніх знаків, станом на час розгляду адвокатського запиту, відсутня. Вважає, що наведені обставини вказують на наявність вини обох учасників, отже і розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова відповідач визнаний винним у вчиненні ДТП. Питання щодо наявності вини в діях позивача судом не перевірялося у зв`язку з тим, що працівниками поліції відповідного протоколу про вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] складено не було, що не свідчить про відсутність в його діях вини у вчиненні ДТП. Зазначив, що позивачем не надано жодного доказу використання нових вузлів, деталей комплектуючих частин для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим вважає, що підстави для стягнення матеріальних збитків без урахування зношеності транспортного засобу відсутні. Доводи позивача щодо вимог про стягнення моральної шкоди, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено спричинення йому душевного болю, страждань та наявність інших обставин, на які він посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди, оскільки на підтвердження цих доводів не надані належні та допустимі докази її спричинення, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Не погоджуючись з позицією відповідача представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року по справі №638/16235/18 винним у вчиненні ДТП визнано відповідача, внаслідок порушення п. 12.1 ПДР. Із винесеною постановою відповідач та його представник не погодилися та подали апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої постанову від 28.11.2018 року було залишено без змін. Вважає, що судами 1-ї та апеляційної інстанції у повному обсязі були досліджені докази наведені у матеріалах справи, а тому і питання стосовно винуватості позивача не має вирішуватися при розгляді цивільної справи. В протоколі огляду ДТП від 03.10.2018 року зафіксовано, що по напрямку руху водія Toyota будь-які дорожні знаки відсутні, в тому числі і знак 3.34. Вважає, що твердження відповідача та його представника стосовно вказаних обставин є лише припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Питання використання нових вузлів, деталей комплектуючих частин для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу не підлягає додатковому з`ясуванню, оскільки відповідно до п. 7.38 Методики, до автомобіля Toyota не має застосуватися коефіцієнт фізичного зносу, так як він перебуває менше 7-ми років у експлуатації, розрахунок відновлювального ремонту складався судовим експертом, який розробив найбільш оптимальний варіант ремонту пошкодженого автомобіля. Ухвалою від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.10.2019 року призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Академіка Бокаруса. На час проведення еспертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.12.2019 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року залишено без змін. Ухвалою від 14.05.2020 року провадження по цивільній справі поновлено. Ухвалою суду від 03.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, представником подано до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 17.11.2020 року, в подальшому причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності не з`явившихся учасників справи. [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості експерта повідомив, що дійсно ним було проведено експертне дослідження 08.02.2019 року, в якому встановлено, що пошкодження, які описані у висновку, були отримані автомобілем саме в результаті ДТП. Другий учасник ДТП повідомлявся завчасно - за 5 робочих днів до огляду автомобіля. Сплата за проведення експертного дослідження була здійснена. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи №638/16235/18 стосовно [PERSON] , встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 03.10.2018 року о 13:50 годин по вул. Клочківській в районі будинку №333 у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля автомобілем Сhevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року по справі № 638/16235/18 визнано винним [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.01.2019 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року змінено в частині призначеного адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами строком на 6 місяців, застосувавши відносно [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави. Вказана постанова набрала законної сили 11.01.2019 року. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Toyota Camry державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу серії [NUMBER] та посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Матеріалами справи підтверджено заподіяння позивачу матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи № 638/16235/18, автомобіль Toyota Camry державний номерний знак [NUMBER] , є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 -VІ, що підтверджується полісом АМ/5882581 від 11.04.2018 року. За вказаним договором ліміт відповідальності становить 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 21.11.2018 року було здійснено виплату позивачу частини матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 98 000,00 гривень. 14.12.2018 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір № 583/18, згідно якого позивач доручив останньому проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 75С від 08.02.2019 року, проведеним судовим експертом [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобілю Toyota Camry державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 03.10.2018 року складає 368 735,97 грн. з урахуванням ПДВ на замінні складові частини КТС. Позивачем, згідно акту прийому-передачі робіт від 08.02.2019 року було сплачено ФОП [PERSON] кошти у розмірі 2400,00 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, що також підтверджується копією квитанції серії ААВ №316657 від 19.12.2018 року. Згідно копії роздруківки з сайту позивачем також сплачено за відправлення повідомлення [PERSON] щодо прибуття 19.12.2018 року на огляд автомобіля Toyota Camry державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 96,60 грн. Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно - процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно зі ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст.3, 5). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. П. 10.1 ст. 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: зокрема, внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування) За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч.1 ст.990 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди. Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, тощо Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім того, відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач [PERSON] . Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачу франшизу, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з нього в примусовому порядку. Так, суд на підставі належних та допустимих доказів встановив той факт, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було здійснено виплату позивачу частини матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 03.10.2018 року у розмірі 98 000,00 грн., позивачем сплачені грошові кошти у розмірі 2400,00 грн. за проведення експертного дослідження та 96,60 грн. за відправлення повідомлення відповідачу про огляд автомобіля експертом. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобілю Toyota Camry державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 03.10.2018 року з урахуванням ПДВ складає 368 735,97 грн.. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту та сплаченою сумою страхового відшкодування, виходячи із розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням податку на додану вартість. При цьому, суд зауважує, що згідно зі ст.ст.2, 4, 8, ч.ч.1, 16 ст.9, ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування), а також з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п.196.1.3 ст.196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ, в зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ. При цьому, сам по собі висновок судової автотоварознавчого дослідження не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають. Зважаючи на заявлені позовні вимоги до стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням податку на додану вартість та сплаченою сумою страхового відшкодування, позивачем не доведено наступні факти: чи фактично проведений ремонт транспортного засобу позивача, чи є постачальник послуг з ремонту автомобіля зареєстрований в якості платника ПДВ, а також чи сплачувався потерпілим ПДВ в складі вартості ремонтно-відновлювальних робіт). Наведене випливає також з приписів ч.2 ст.1192 ЦК України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання фактичного ремонту пошкодженого автомобіля, а також понесення позивачем витрат на оплату ПДВ з такого ремонту, тому й відсутні законні підстави для компенсації позивачу суми податку на додану вартість, врахованого судовим експертом до складу вартості відновлювального ремонту автомобілю Toyota Camry, державний номерний знак [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який не в повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання, що виникло між ним та особою, яка завдала такої шкоди, вважається не припиненим, зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів, виходячи з вартості відновлювального ремонту без урахування ПДВ, що складає 308 245,62 грн. (368 735,97 грн. - 60 490,35 грн. (ПДВ). Так стягненню з відповідача підлягає сума грошових коштів в розмірі 214 742,22 грн., що розрахована наступним чином: 308 245,62 грн. (вартість відновлювального ремонту без ПДВ) - 98 000,00 грн.(сплачена позивачу сума страхового відшкодування) = 210 245,62 грн. + 2000,00грн. (франшиза)+2400 грн.(сплата за проведення експертного дослідження)+96,60 грн.(повідомлення відповідача про огляд автомобіля позивача експертом). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням доведеності вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій [PERSON] , позивачу також завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього у своєму повсякденному житті. Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача, позивач був вимушений витрачати свій вільний час на організацію усунення наслідків свого порушеного права і був обмежений в можливості проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, а також зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань. Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, з врахуванням принципу справедливості, в конкретному випадку становить 5000 гривень, що на погляд суду є справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем моральних страждань. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки відповідач та його представник, на виконання свого процесуального обов`язку не надали належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До закінчення судових дебатів у справі представником позивача проголошено заяву, що у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, буде надано до суду докази понесених судових витрат у зв`язку із розглядом даної цивільної справи. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 196 ПК України, ст.ст. 11, 12, 14, 22, 395, 396, 979, 980, 990, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

Outcome: partial