Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Представник позивача 23.03.2016року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 22.08.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - кредитор) та фізичною особою [PERSON] (далі - позичальник) було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 (далі - «Договір кредиту 1»), згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 30 000,00 доларів США, зі сплатою 15 відсотків річних, та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 21.08.2013р. Кредит надавався на поточні потреби. Також, згідно Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року (далі - «Договір кредиту 2») ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 99 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за кредитом 14 % процентів річних, та кінцевим терміном повернення до 29.04.2018 року. Крім того, зазначає, що 17 вересня 2012 року між позичальником та кредитором укладено Договір про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року, згідно якої сторони домовились змінити валюту Кредиту шляхом рефінансування суми заборгованості за кредитом в розмірі 60 524,18 долара США разом із нарахованими процентами в сумі 24 100,12 доларів США. В результаті здійснення рефінансування заборгованості за Договором кредиту розмір заборгованості на день укладення цього Договору складав 690 534,29 гривні. Починаючи з дати укладення цього Договору до 31.08.2022 року розмір відсоткової ставки встановлюється на рівні 9,9% річних. Стверджує, що кредитором умови Договору кредиту 1 та Договору кредиту 2 виконано повністю. Разом з тим, [PERSON] своїх зобов`язань не виконав і станом на 03.03.2015р., заборгованість перед Банком становить: 1) за Договором кредиту 1: 44 382,25 долара США, в тому числі 25 288,78 дол. США - заборгованість по позиці, 19 093,47 дол. США - заборгованість по відсотках, а також 137 011,18 гривень - пеня за несвоєчасне повернення заборгованості кредиту та відсотків; 2) за Договором кредиту 2: 861 470,20 гривень, в тому числі 660 333,54 грн. - заборгованість по позиці, 119 672,06 грн. - заборгованість по відсотках, 36 459,71 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 45 004,89 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом та відсотками. Стверджує, що 04 листопада 2015 року банку стало відомо про смерть [PERSON] . У зв`язку із вищевказаним, кредитором на адресу Мостиської державної нотаріальної контори скеровану вимоги до спадкоємців за №08.206-297/84-3390/1 та №08.206-297/84-3390/2 від 12.11.2015р. На підставі вказаної вимоги нотаріальною конторою заведено спадкову справу та повідомлено, що спадкоємці за прийняттям спадщини не зверталися. На час відкриття спадщини, спільно із спадкодавцем постійно проживали дружина спадкодавця - [PERSON] , 1963 р.н., та мати спадкодавця - [PERSON] , 1945 р.н., на адресу яких банком також скеровано відповідні вимоги за №08.206-297/96-495/1 від 16.01.2016р. щодо погашення заборгованості за Договорами кредиту. Дані вимоги спадкоємцями отримані і на які жодним чином не відреаговані. Таким чином, спадкоємцям перейшли права та обов`язки спадкодавця, що існували на 03.03.2015р. З огляду на наведене просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008р. та Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року, в сумі 44 382,25 долара США та 998 481,38 гривня, а також судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 28.03.2016року (а.с.39) відкрито провадження у даній справі. В ході розгляду справи, відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову (а.с.71-73), в яких покликається на те, що банком пропущений шестимісячний строк на звернення до спадкоємців з вимогою про сплату кредитної заборгованості. Вказує, що [PERSON] , помер [INFO] . У матеріалах справи не міститься належного доказу про звернення банком до нотаріальної контори з борговою вимогою, чи вимогою про відкриття спадкової справи. Щодо звернення до спадкоємців, то з борговою вимогою від 16.01.2016 року, банк звернувся до [PERSON] , 18.01.2016 року. При цьому, дана вимога стосується заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30.04.2008 року укладеним між банком та ФОП [PERSON] . Боргова вимога, яка б стосувалася заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-033 від 22.08.2008 року укладеним між банком та [PERSON] у матеріалах відсутня. Також стверджує, що банк міг дізнатися про смерть [PERSON] , до вказаної ним дати, а саме до 04.11.2015 року. Зазначає, що банк мав право здійснювати контроль платоспроможності [PERSON] , звертатися до нього з будь-якими претензіями про повернення коштів та вимагати надання довідок про доходи та звітних документів, а [PERSON] був зобов`язаний надавати відомості про свої доходи навіть без звернення банку. Однак, в супереч правам, якими наділений банк, він не здійснював контроль платоспроможності [PERSON] , не звертався до нього з будь якими претензіями про повернення коштів та не вимагав надати довідки про доходи та звітні документи. Хоча, як вбачається з представлених банком розрахунків у [PERSON] виникла заборгованість з вчасного погашення кредиту по Договору кредиту №1 з 11.03.2013 року, а по Договору кредиту №2 ще з 2010 року. З цього слідує, що банк свідомо не користувався своїми правами, які, у випадку їх використання, дали б банку можливість довідатись про смерть [PERSON] значно швидше ніж заявляє сам банк. Вказує, що [PERSON] у відповідності до п.3.3.11. Договору кредиту №2 був зобов`язаний подати до банку звітні документи до 10.02.2015 року (не пізніше 10 числа другого місяця року, наступного за звітним) та до 25.04.2015 року (не пізніше 25 числа першого місяця кварталу, наступного за звітним). Однак, вимоги подати документи 10.02.2015 року [PERSON] , не виконав. Також, [PERSON] не виконав вимоги подати звітні документи і 25.04.2015 року у зв`язку з смертю [INFO]. Відповідно, банк зобов`язаний був вимагати у [PERSON] виконання вказано пункту договору для можливості контролю фінансового стану [PERSON] . Відтак, вимагаючи надання звітних документів, зокрема, тих які мали бути надані до 25.04.2015 року, банк міг би довідався про смерть [PERSON] . Отже, як вбачається з викладеного, у банку була можливість дізнатися про смерть [PERSON] швидше ніж він зазначає, а саме у період з [INFO] до 25.04.2015 року, тобто, - період обов`язкової подачі [PERSON] відомостей про його фінансовий стан. Відповідно, строк встановлений для кредиторів для звернення з вимогами до спадкоємців у шість місяців завершився 26.10.2015 року. В свою чергу, Банк звернувся з вимогою лише 16.01.2016 року, а отже з пропуском строку встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України. З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.106-108), покликаючись на те, що банк звернувся до суду пропустивши такі. Вважає, що сума заборгованості за Договором кредиту №1, яка потрапляє у строки позовної даності, становить 577 089,63 гри., інфляційні втрати 45 004,89 грн., разом 622 094,52 грн. Сума заборгованості за Договором кредиту №2, яка потрапляє у строки позовної даності, становить 6 552,00 доларів США. Щодо «заборгованості за відсотками - не отримані доходи», то нарахування такої заборгованості є незрозумілим та невизначена умовами Договору кредиту №1. З приводами пені, то до неї застосовується спеціальні строки позовної давності в один рік, а тому, виходячи з розрахунку банку, така у останній рік не нарахована. З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 12.06.2018року представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову (а.с.229-232), в якій позовні вимоги виклала в наступній редакції, а саме просить суд: звернути стягнення на спадкове/іпотечне майно, що належить [PERSON] , [PERSON] за законом (відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України) заставлене згідно Іпотечного Договору від 30.04.2008 р. за реєстровим №1103 зі змінами майно, а саме: нерухоме майно, нежитлову будівлю, загальною площею 1288,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нерухоме майно, нежитлову будівлю позначену на плані літ. «А-1», загальною площею 61,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нерухоме майно, нежитлову будівлю позначену на плані літ. «А-1», загальною площею 422,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нерухоме майно, нежитлову будівлю позначену на плані літ. «Д-1», загальною площею 294 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нерухоме майно, нежитлову будівлю позначену на плані літ. «В-1» «В'-1» , загальною площею 607,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; нерухоме майно, нежитлову будівлю позначену на плані літ. «Б-1», «Б'-І» , загальною площею 943,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] «шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження» (п.4.6.2. Іпотечного договору) з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за Кредитним Договором №601/23-033 в сумі 44382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят два) долари США 25 центів, з яких 25288,78 доларів США заборгованості по позиці, 19093,47 доларів США заборгованість по відсотках, а також 137011, 18 грн. пеня за несвоєчасне повернення заборгованості по кредиту та відсотках та Кредитним Договором №601/23-014 в сумі 861470 (вісімсот шістдесят одна тисяча чотириста сімдесят) гривня 20 коп., в тому числі 660333,54 грн. заборгованість по позиці, 119672,06 грн. заборгованість по відсотках, 36459 ,71 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 45 004,89 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом та відсотками. Також просить стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 33008,75 грн., сплаченого судового збору. Крім того, 12.07.2019року представник позивача подала до суду письмові пояснення щодо заперечень відповідача [PERSON] проти позову, в яких зазначає, що законодавством саме на спадкоємців покладено обов`язок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Вказує, що відповідачам було достовірно відомо про смерть позичальника, окрім того кредитором скеровувались вимоги про повернення заборгованості за кредитними договорами, які спадкоємці не виконали. Разом з тим строк на звернення до спадкоємців із претензією для кредитора не минув, оскільки в межах 6 місяців кредитор через Мостиську державну нотаріальну контору повідомив спадкоємців про свої вимоги, а також кредитором не було отримано повідомлення від спадкоємців про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, як того вимагає закон. Отже, обставини викладені у запереченні не відповідають дійсним обставинам справи та не можуть бути прийнятими судом до уваги оскільки не містять посилання на належні докази. Вважає, що строк на звернення із вимогою до спадкоємців в порядку спадкового законодавства кредитором не було пропущений. У зв`язку із наведеним, вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до спадкоємців в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача АТ «Укрсоцбанк» Дзундза О.В. змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дідух А.В. проти позову заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча була своєчасно і належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.08.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» - позивач у справі) - кредитором, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] - позичальником, було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 (далі - Договір кредиту 1) (а.с.3-7), згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 30 000,00 доларів США, зі сплатою 15 відсотків річних, та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 21.08.2013р. Крім того, згідно Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року (далі - Договір кредиту 2) (а.с.11-14) Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 99 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за кредитом 14 % процентів річних, та кінцевим терміном повернення до 29.04.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року з [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 30.04.2008року (а.с.234-240), згідно умов якого [PERSON] (іпотекодавець) передав в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателю) у якості забезпечення виконання основного зобов`язання, наступне нерухоме майно: - нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «В-1», «В'-l», загальною площею 607,5 кв.м, що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля, літ. «В-1» складається з 5-ти приміщень, нежитлова будівля літ. «В'-l» складається з 2-х приміщень; - нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Д-1», загальною площею 294,0 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля, складається з одного приміщення; - нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «А-1», загальною площею 422,8 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля (навіс зерноскладу) складається з одного приміщення; - нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Б-І, Б'-І», загальною площею 943,5 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля, літ. «Б-1, Б'-1» складається з 8-ми приміщень; - нежитлову будівлю, загальною площею 1288,9 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля, літ. «А-1» складається з 16-ти приміщень; - нежитлову будівлю, загальною площею 162,9 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля складається з 11 приміщень; - нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «А-1», загальною площею 61,3 кв.м., що розташована на [ADDRESS] . Нежитлова будівля складається з 4-х приміщень. В подальшому, 17 вересня 2012 року між позичальником та кредитором укладено Договір про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року (а.с.18-20), згідно якої сторони домовились змінити валюту Кредиту шляхом рефінансування суми заборгованості за кредитом в розмірі 60 524,18 долара США разом із нарахованими процентами в сумі 24 100,12 доларів США. В результаті здійснення рефінансування заборгованості за Договором кредиту розмір заборгованості на день укладення цього Договору складав 690 534,29 гривні. Починаючи з дати укладення цього Договору до 31.08.2022 року розмір відсоткової ставки встановлюється на рівні 9,9% річних. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за вищезгаданими кредитними договорами (а.с.27-32), заборгованість позичальника [PERSON] перед Банком станом 03.03.2015р. становить: 1) за Договором кредиту 1: 44 382,25 долара США (сорок чотири тисячі триста вісімдесят два долара США 25 центів), в тому числі 25 288,78 дол. США - заборгованість по позиці, 19 093,47 дол. США - заборгованість по відсотках, а також 137 011,18 гривень (сто тридцять сім тисяч одинадцять гривень вісімнадцять копійок) - пеня за несвоєчасне повернення заборгованості кредиту та відсотків; 2) за Договором кредиту2: 861 470,20 гривень (вісімсот шістдесят одна тисяча чотириста сімдесят гривень 20 копійок), в тому числі 660 333,54 грн. - заборгованість по позиці, 119 672,06 грн. - заборгованість по відсотках, 36 459,71 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 45 004,89 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом та відсотками. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року з додатками (а.с.3-7); копією Додаткової угоди до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року від 28.05.2009року (а.с.8); копією Додаткової угоди до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року від 29.05.2009року (а.с.9); копією Додаткової угоди до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року від 25.02.2010року (а.с.10); копією Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-014 від 30.04.2008року (а.с.11-14); копією Додаткової угоди №1 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30.04.2008року від 29.08.2008року (а.с.15); копією Додаткової Угоди №2 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30.04.2008року від 20.10.2008року (а.с.16); копією Додаткової угоди №3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30.04.2008року від 25.02.2010року (а.с.17); копією Договору про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-014 від 30.04.2008року від 17.09.2012року з додатком (а.с.18-20); копією Договору іпотеки від 30.04.2008року (а.с.234-240); копією Договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 30.04.2008року (а.с.241-243); Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.246-254) та іншими матеріалами справи. Судом також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2015року (а.с.61). Як вбачається із матеріалів справи, за життя [PERSON] , склав заповіт від 05.02.2015року (а.с.85), яким усе своє майно заповів дружині [PERSON] (відповідачу-1 у справі). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області №2259 від 25.12.2015року (а.с.22) відомо, що на час смерті [PERSON] разом з ним постійно проживали: його дружина - [PERSON] та мати - [PERSON] - відповідачі у справі. Із матеріалів справи також відомо, що 07.12.2015року на підставі претензії кредитора (вимоги) ПАТ «Укрсоцбанк» Вих.№08.206-297/84-3390/2 від 12.11.2015року щодо заборгованості [PERSON] по Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року, Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області було заведено спадкову справу №198/2015, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.183-201). Крім того, в подальшому 16.01.2016року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із претензіями кредитора (вимогами) Вих.№08.206-297/96-495/1 та Вих.№08.206-297/96-495/2 від 16.01.2016року (а.с.100,101) щодо заборгованості [PERSON] по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року та по Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року, безпосередньо до спадкоємців [PERSON] - відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Вказані вимоги отримано відповідачами 22.01.2016року, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення №7900044500392 та №7900044500651 (а.с.102). Спір виник між сторонами з приводу погашення заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Натомість, заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем пропущений шестимісячний строк на звернення до спадкоємців з такою вимогою. Так, у відповідності до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст.1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника. Так, відповідно до положень ст.1281 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Суд зазначає, що норми ст. 1282 ЦК України застосовуються у разі додержання кредитором вимог ст.1281ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право та не є строком позовної давності. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15. Так, у постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що "згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд". Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічні висновки щодо застосування положень ст.ст. 1281, 1282 ЦК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18). В ході розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено факту пред`явлення вимоги кредитодавцем до спадкоємців у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України. Натомість, встановлено, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Так, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. За змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Між тим, під поняттям "вимоги" суд розуміє не лише пред`явлення кредитором позову до суду, але й надіслання ним вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину письмової вимоги в довільній формі, де було би вказано про необхідність сплатити заборгованість. Зокрема, матеріалами справи підтверджується те, що позивач звернувся до нотаріальної контори із претензією (вимогою) від 12.11.2015року - 07.12.2015року, безпосередньо до спадкоємців - 16.01.2016року, вказану вимогу відповідачами отримано - 22.01.2016року, позовні вимоги до відповідачів, як спадкоємців померлого, позивачем пред`явлено - 23.03.2016року, тобто кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців з пропуском встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку пред`явлення такої вимоги. Слід зазначити, що скерована банком на адресу нотаріальної контори претензія кредитора (вимога) від 12.11.2015року (а.с.186) стосується лише Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №601/23-014 від 30 квітня 2008 року та не містить будь-якої інформації про пред`явлення кредитодавцем вимоги до спадкоємців за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року. Крім того, із матеріалів спадкової справи №198/2015 заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] не вбачається факту того, що відповідачі були ознайомлені з цією претензією Банку (а.с.183-201). Відомості щодо отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину відсутні. Із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, чи про відмову від спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Також, суд зазначає що позивачем пропущено і встановлений ч.3 ст.1281 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) річний строк від настання строку вимоги за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 601/23-033 від 22.08.2008року, так як згідно з даним договором кінцевим терміном повернення заборгованості є 21.08.2013р., а позивач звернувся до спадкоємців із претензією (вимогою) у 2016році. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що про смерть позичальника [PERSON] банку стало відомо 04.11.2015року. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивач не виконав свій процесуальний обов`язок пов`язаний з тягарем доказування по справі тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, не надав суду належних та допустимих доказів того, що про смерть позичальника [PERSON] банку стало відомо 04.11.2015року, та не могло бути відомо раніше цієї дати. При цьому, вищевказані обставини повністю заперечуються відповідачем, тому такі відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, потребують доведення, однак доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи позивачем суду не надано. Крім того, суд вважає, що позивач міг дізнатися про смерть позичальника [PERSON] раніше 04.11.2015року, оскільки як вбачається з представлених позивачем розрахунків у [PERSON] виникла прострочена заборгованість з погашення кредиту ще з 2013року, а тому, виходячи із умов укладених кредитних договорів, зокрема щодо прав та обов`язків сторін, позивач мав право з цього часу, зокрема, здійснювати контроль платоспроможності позичальника [PERSON] , вимагати дострокового повернення кредиту тощо. Доводи позивача, що спадкоємці не виконали обов`язку, передбаченого частиною першою статті 1281 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений обов`язок спадкоємців кореспондується з обов`язком кредитора спадкодавця вчасно у строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, пред`явити вимогу до спадкоємців та недодержання кредитором зазначеного строку позбавляє його права вимоги. При цьому, за змістом статті 1281 ЦКУ не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Разом із тим, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Також, вказані доводи спростовуються вимогами ст. 12 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного процесу, за якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справі на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, оскільки згідно ч.4 ст.1281 ЦК України позивач як кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, то суд, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судом доказів, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed