Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

06 березня 2019 року [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатної [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2017 року ухвалено стягувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної недієздатної дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року. Позивач зазначає, що в даний час дочка потребує більшого матеріального утримання і відповідач може сплачувати більший розмір аліментів. Вказує, що з моменту ухвалення рішення суттєво збільшилися потреби дитини. На даний час одержуваних від відповідача аліментів не вистачає для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку дитини. Вказує, що раніше призначених аліментів не вистачає для задоволення мінімальних потреб дитини. Позивач зазначає, що донька є інвалідом з дитинства першої групи «А», внаслідок захворювання визначеного впливом аварії на ЧАЕС. Крім того, вона перебуває під диспансерним спостереженням у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк з 2009 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість зумовлена хромосомною патологією» та потребує постійного стороннього догляду. Внаслідок того, що [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона за рішенням суду визнана недієздатною, позивача призначено її опікуном. Також вказує, що донька має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та дороговартісного лікування. В зв`язку з наведеним, просить збільшити визначений рішенням суду розмір аліментів до 3500 гривень на дитину щомісячно починаючи з 04.03.2019 року. У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що не заперечує та має бажання приймати участь в догляді за донькою, однак аліменти в сумі 3500 грн є непосильними для нього. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Так, відповідно до правил вказаної статті батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, яка здійснює її виховання та догляд. [PERSON] являється інвалідом з дитинства першої групи «А», внаслідок захворювання визначеного впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0110851 (а.с.5). Крім того, [PERSON] перебуває під диспансерним спостереженням у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк з 2009 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість зумовлена хромосомною патологією» та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповіддю ВОПЛ № 1 м. Луцька від 17.01.2017 року № 195/2.06.17. [PERSON] потребує стороннього догляду та лікування, у зв`язку з чим позивач немає можливості влаштуватися на роботу чи отримувати додаткові і (або) нерегулярні доходи. Внаслідок того, що [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.12.2011 року визнана недієздатною, позивача [PERSON] призначено її опікуном. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2017 року, справа № 161/9443/17 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної недієздатної дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року (а.с. 9-11). Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018№ 2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України,відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Положеннями ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відтак нормами законодавства встановлено можливість та обов`язок батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю, навіть якщо вони досягли повноліття. Розмір і періодичність виплат призначається в судовому порядку. Головними умовами для цього є: 1. непрацездатність особи з інвалідністю; 2. необхідність матеріальної допомоги; 3. можливість того з батьків, з ким не проживає його дочка, син з інвалідністю, надавати таку допомогу. Дочка, син вважаються непрацездатними у разі досягнення ними пенсійного віку або настання інвалідності. Потреба в матеріальній допомозі визначається залежно від наявності прожиткового мінімуму. Аліментний обов`язок матері, батька не пов`язується з їхньою працездатністю, а лише з їх матеріальним станом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Приписами ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. За законодавством, особи з інвалідністю 1 групи відносяться до повністю непрацездатних громадян. Визначаючи потреби дочки у наданні їй матеріальної допомоги з боку батька, суд враховує те, що мати, на утриманні якої перебуває дочка, вправі отримувати від держави відповідне соціальне забезпечення у виді пенсії, розмір якої не може бути меншим прожиткового мінімуму. Разом з тим суд бере до уваги безумовне існування додаткових витрат, які обґрунтовуються необхідними потребами на систематичне лікування, догляд, реабілітацію особи з інвалідністю, спрямованого на ведення нею повноцінного способу життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами. На переконання суду такі витрати в умовах інфляції та постійного росту цін значно перевищують встановлені державою мінімальні стандарти для проживання. Також суд при цьому приймає до уваги доводи позивача про те, що через необхідність постійного догляду за дитиною, вона не має можливості самостійно працевлаштуватись та належним чином забезпечити проживання собі і дитині, а тому потребує для цього матеріальної допомоги. Вирішуючи питання про наявність у відповідача можливості надавати недієздатній дочці матеріальну допомогу, суд приймає до уваги те, що він працює та отримує пенсію. Визначаючи розмір аліментів, який відповідач має сплачувати на утримання своєї дочки, суд приймає до уваги обов`язок обох батьків її утримувати, а також те, що доросла дочка проживає із матір`ю, яка забезпечує її житлом, харчуванням, одягом, несе значні витрати на лікування та діагностику наявного у дитини захворювання. За таких підстав, суд, беручи до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, розмір отримуваних доходів, стан їх здоров`я, розмір вимушених витрат на лікування, сплату комунальних послуг, склад їх сімей, вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати непрацездатній дочці матеріальну допомогу, але в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, а тому знаходить можливим задовольнити позов частково шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1500 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2017 року з 800 грн до 1500 грн щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial