Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

02.04.2018 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до відповідача [PERSON] , за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.10.2008 року у сумі 117000 грн., та судових витрат по справі. 06.06.2018 року Новобузьким районним судом ухвалено заочне рішення, яким вказані вище позовні вимоги задоволенні повністю. 17.12.2020 року за ухвалою суду вищезазначене заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При зверненні до суду з заявою про скасування заочного рішення відповідач вказав на те, що позов не визнає та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за тілом кредиту і відсотками, оскільки картку «Універсальна» він отримував у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ще 06.10.2008 року, деякий час нею користувався та повернув всі кошти банку ще в період дії картки. Після закінчення терміну дії картки через декілька років він викинув картку, оскільки вважав, що всі кредитні кошти повернув. Позивач жодного разу не вимагав від нього сплати коштів, не направляв претензії, не повідомляв про заборгованність, а звернувшись до суду з позовом 02.04.2018 року, тобто через вісім років, як мінімум, після закінчення дії кредитного договору, пропустив строк позовної давності. Також, на думку відповідача, позивачем суду не було надано доказів отримання ним (відповідачем) кредитних коштів в сумі 3000 грн. тіла кредиту, а тому позовні вимоги банку безпідставні та не підлягають задоволенню. Позивач, заперечуючи проти тверджень відповідача, подав до суду відзив, на заяву про скасування заочного рішення, вказавши, що в позовній заяві доведено факт укладання кредитного договору між сторонами, отримання ним кредитних коштів та користування кредитною карткою, ознайомлення позивача з правилами та умовами кредитування, зокрема встановлення та зміни кредитного ліміту, нарахування відсотків та їх розміру, 50 річного строку позовної давності. Також позивач зазначив, що клієнт [PERSON] отримав картки за договором від 06.10.2008 року зі строком дії перевипущеної картки 10/2014 рік. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та заперечень на неї, дослідивши додані письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. 06.10.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Заяви [PERSON] про приєднання до Правил надання банківських послуг останній отримав у позивача кредитну картку "Універсальна""55 днів пільгового періоду" № [NUMBER] з кредитним лімітом 3000 гривень, зі сплатою відсотків 2.5 % на місяць. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.10.2008 р., укладеного між ПРИВАТБАНК та [PERSON] , станом на 31.12.2017 року, вона складає суму 117000,00 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом 4012,38 грн.; 2. заборгованість по відсоткам за користування кредитом 112987,62 грн.; Крім того, як видно з наданих розрахунків станом на 31.12.2017 р. (а.с.6-9) остання сплата за кредитом у розмірі 100 грн. відповідачем була здійснена ще 20.03.2014 року, тобто відповідач припинив користуватися кредитною карткою 21.03.2014 року. Інших дій за платіжною карткою відповідач не здійснював. Станом на 20.03.2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 4012 гривень 38 копійок, за відсотками 1351 гривня 23 копійки. Між тим, як зазначав позивач у своєму відзиві на заяву про скасування заочного рішення, строк перевипущеної кредитної картки - жовтень 2014 року, тобто нарахування процентів за кредитом необхідно було здійснювати до 31.10.2014 року, що відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року в справі №175/4753/15-ц, про те, що після закінчення строку дії кредитного договору проценти не нараховуються. Отже розмір процентів станом на 31.10.2014 рокустановить 4012,38 х 30% : 360 днів х 224 дні) + 1351.23 грн.= 2100 грн. 21 коп. ( де 4012грн. 38коп. - заборгованість за тілом кредиту; 224 - кількість днів, за які нараховується заборгованість ( з 21.03.2014 року по 31.10.2014 року); 1351.23 грн. - заборгованість по відсоткам станом на 20.03.2014 року. Тобто факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу в сумі тіла кредиту 4012 грн. 38 коп. та відсотків 2100 грн. 21 коп. у строки, передбачені договором № б/н від 06.10.2014 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Разом з тим, в заяві про скасування заочного рішення суду від 06.06.2018 року відповідач просив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог статтей 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст..261 ЦК України України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( стаття 261 Цк України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зважаючи на те, що строк дії кредитної картки сплив 31.10.2014 року, з наступної дати почав перебіг трирічний строк загальної позовної давності, який закінчився 01.11.2017 року. Сам же позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явив до суду лише 27.03.2018 року (а.п.28), тобто поза межами строку, встановленого ст..257 ЦК України. При цьому, при дослідженні в судовому засіданні Умов та правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позову, судом не встановлено погодження з відповідачем, умови щодо збільшення строку позовної давності, про що свідчив би його підпис. Таким чином, суд приходе до переконання, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 1762 грн., понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed