Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором побутового підряду, посилаючись на те, що він з 20.03.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності за КВЕД - виготовлення столярних виробів та металовиробів. З 21 грудня 20115 року по 27 січня 2016 року ним з відповідачем було узгоджено проект перил, варіант фарбування, строки виготовлення та ціну перил, таким чином позивачем було виконано вимоги ст. 868 ЦК України. Листування до підписання власне договору підтверджує волевиявлення сторін. 01 лютого 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір відповідно до погодженого проекту перил. 29 квітня 2016 року він привіз готові перила на місце їх монтування, вказаного відповідачем. Перила були порівняні з узгодженням відповідачем ескізом та вони з відповідачем обговорили та узгодили варіанти фарбування перил. 05 травня 216 року в присутності трьох свідків, на місці монтажу перил відповідачка оглядала перила та погодилася, що перила виготовлені відповідно до її волевиявлення та відповідно до попередньо погодженого проекту, кольорова гамма фарбування також відповідає умовам договору. Того ж дня відповідачу в присутності свідків було запропоновано прийняти перила, підписати акт виконаних робіт та сплатити частину вартості виготовлення перил за мінусом вже сплаченого раніше відповідачкою авансу. Сума несплачених коштів зазначена в договорі відповідає 7500 грн. Натомість відповідачка пояснила, що в договорі зазначена дата виготовлення перил до 16 травня 2016 року і вона хоче почекати до цієї дати. 18 травня 2016 року в присутності свідків він зустрівся з відповідачем та її представником, на якій відповідач відмовилася прийняти перила та оплатити вартість їх виготовлення. 19 травня 2016 року відповідач повідомила, що не буде виконувати зобов'язання за договором, відмова відповідача від договору була здійснена вже після виготовлення перил та здачі його, таким чином відповідно до п. 2 ст. 867 ЦК України відповідач повинна сплатити на його користь частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувати йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 7500 грн. Зобов'язати відповідача прийняти готовий вибір (перила) відповідно до договору від 01 лютого 2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Судові витрати покласти на відповідача. 18.10.2016 року позивач скерував до суду клопотання в якому просить у разі задоволення позовної заяви стягнути з [PERSON] 5000 грн. судових витрат на правову допомогу на користь [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд в позові відмовити, надавши суду заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Заслухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Положенням ст. 3 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.03.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності за КВЕД - виготовлення столярних виробів та металовиробів. 01 лютого 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено замовлення № 16/5. Дата виконання замовлення 16 травня 2016 року. Найменування виробу - перила (одна секція) з двома стойками … Ціна виробу 830 доларів США. Відповідно до умов укладеного договору 02 лютого 2016 року [PERSON] сплачений аванс в розмірі 400 доларів США, що не заперечувалося сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 901 ЦК визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Частина перша ст. 866 ЦК визначає, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Згідно приписів ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 870 ЦК, за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Згідно ст. 868 ЦК, підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов'язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 873 ЦК, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 846 ЦК, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. В силу ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Умовами укладеного між сторонами договору визначено обсяг робіт, їх загальну вартість, порядок здійснення розрахунків. Як вбачається, договір побутового підряду підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договору і згодою з умовами цього договору саме відповідачем. Таким чином, позивачем були виконані всі умови укладеного 01 лютого 2016 року договору підряду. Виготовлені перила були доставлені замовнику (відповідачу), однак в присутності свідків [PERSON], [PERSON] відповідач відмовилася прийняти вказані перила та підписувати акт. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що працюють у ФОП [PERSON] та ними виготовлялися перила для замовника [PERSON] Перила були виготовлені в строки передбачені договором від 01.02.2016 року, після чого ними двічі вказані перила були доставлені замовнику, перший раз замовник що їй не подобається колір, який був ними перефарбований, а коли інший раз привезли перила [PERSON] відмовилася їх приймати та підписувати акт. Відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду. Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не зверталася до ФОП [PERSON] з заявами про відмову від договору побутового підряду, а також не зверталася до суду з заявою про розірвання вказаного договору. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 7500 грн. та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до частини 1 ст. 874 ЦК України у разі нез'явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника. А тому враховуючи той факт, що відповідач всіляко ухиляється від отримання виконаної роботи (перил), а позивач повинен діяти в межах ст. 874 ЦК України, що в даному випадку позивачем не було зроблено, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача прийняти готовий виріб (перила) відповідно до укладеного договору від 01.02.2016 року не підлягають до задоволення. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження надання правових послуг надано договір про надання правової допомоги фахівцем в галузі права № 05/16-1ц від 25.05.2016 року, укладений між ПП [PERSON] та ФОП [PERSON], в якому зазначена ціна договору 5000 грн. та квитанцію № 79 від 26.05.2016 року на суму 5000 грн. Однак враховуючи той факт, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2016 року допущено до участі у даній справі [PERSON] в якості особи, яка надає правову допомогу, а останнім не надано суду розрахунку вартості надання правової допомоги в судовому засіданні, а тому в зв'язку з тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., а тому і позовні вимоги в частині стягнення правової допомоги не підлягають до задоволення. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 290 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved