Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

22.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут\~ радіотехнічних вимірювань» ( надалі ПАТ «АТ НДІРВ»), в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платні в сумі 23\~620,00 грн.,\~ стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати у розмірі 4\~103,55 грн., рішення в частині стягнення 2\~166,00 грн. допустити до негайного виконання та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 16.05.2000 року по 27.02.2015 року вона працювала в ПАТ «АТ НДІРВ» і її було звільнено за скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. За період з липня по грудень 2013 року, з січня по грудень 2014 року і на цей момент позивачеві заробітна плата не виплачувалась взагалі або частково. При звільненні не було виплачено остаточного розрахунку по заробітній платні, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка утворилась. Тому, позивач звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання позивач зявилась, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання зявилась, позов визнала частково, а саме в частині сплати заборгованості по заробітній платні в розмірі 23\~620,00 грн., а в іншій частині просила відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до\~ ч.1 ст. 11 ЦПК України\~ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працювала в ПАТ\~ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» та була звільнена 27.02.2015 року за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України\~ (а.с.13-14, 23). Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним\~ орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,\~ що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платні в розмірі 23\~620,00 грн. (а.с. 16), яка стягується на користь позивача з відповідача, що визнається представником відповідача в повному обсязі. Крім того, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Згідно п. З Постанови №159 від 21 лютого 2001 року Кабінету Міністрів України Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати передбачено компенсацію грошових доходів, а саме заробітної плати. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Тому позовна вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою термінів її виплати підлягає задоволенню частково, оскільки враховуючи той факт, що індекс зростання цін на споживчі товари змінюється щомісяця, тому і зміниться сума компенсації втрати частини доходу на момент виплати суми основної заборгованості, тому суд зобовязує відповідача провести розрахунок та виплатити позивачу компенсацію\~ втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів її виплати на момент виплати основної частини заборгованості, відповідно до індексу інфляції, який буде затверджений на той момент, що також визнається представником відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки в сумі 1960,56 грн. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ\~ №100. Виходячи з\~ п.8 Порядку\~ нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд задовольняє позовну вимогу про негайне стягнення середнього заробітку частково, та стягує 1960,56 грн., оскільки відповідно до довідки про середню заробітну плату позивача, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата становить 81,69 грн. *24 робочі дні = 1960,56 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Але, позивачем не доведено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу належної їй заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода в розмірі 20\~000,00 грн., тому суд вважає даний розмір моральної шкоди значно завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, її вік,\~ істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.\~ Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір\~ пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial