Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

У червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на домоволодіння, за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68, та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23.09.2015 року, право власності на ? домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68. В обґрунтування вимог зазначає, що 23.09.2015 року померла його мати [PERSON], [INFO]. Він, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємицями першої черги. 04.04.2016 року він звернувся з заявою до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпро. вул. Василівська, буд. 68. [PERSON] відмовилася від частки спадщини на користь нього, про що складено відповідну заяву [PERSON] у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулась. Даний будинок з господарчими спорудами належав його матері [PERSON], за договором купівлі-продажу. Згідно інформаційно-консультативної довідки про вартість майна від 30.05.2017 року вартість домоволодіння складає 319\~890 грн. Право власності спадкодавця на земельну ділянку встановлено Державним актом на право власності на земельну ділянку кадастровий номер № 1210100000:07:007:0060, серія ЯБ № 873122 від 24.02.2006 року. 04.04.2016 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори йому видано свідоцтво № 3-243 про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.1000 га, за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68. 04.04.2016 року тим же нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину законом на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68. 19.04.2016 року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на другу частину вищевказаного домоволодіння. Поряд із цим, державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину домоволодіння, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Василівська, буд. 68, після померлої 23.09.2015 року [PERSON] Відмова нотаріуса мотивована тим, що даний житловий будинок придбаний його батьками під час перебування у зареєстрованому шлюбі в період з 29.11.1980 року по 16.03.2004 року, а отже ? частина житлового будинку належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Шлюб між батьками розірвано 16.03.2004 року. У період з квітня 2014 року по лютий 1996 року [PERSON] проживав окремо від сімї, сумісного господарства не вів та спільного бюджету не мав, внаслідок чого шлюбні відносини з [PERSON] фактично були припинені. При цьому реєстрація місця проживання [PERSON] за вказаною вище адресою була здійснена лише 03.07.1997 року. В цей час, а саме: 21.02.1995 року, матірю позивача було придбано домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Василівська, буд. 68, за свої власні кошти та батько [PERSON] у цьому жодної участі, у тому числі й фінансової не брав. Таким чином, придбаний житловий будинок є особистою власністю його матері, оскільки воно було придбано за її власні кошти, без участі відповідача. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявився, але від його представника до суду надійшла заява в якій він підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та справу слухати без їхньої участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього до суду надійшла заява в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, але від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їхньої участі у звязку з виробничою завантаженістю. Представник третьої особи Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 653722, виданим Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 7308. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить домоволодіння № 68 по вулиці Василівська у м. Дніпро, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., житлової прибудови літ. А1-1, площею 13,6 кв.м., житлової прибудови літ. А2-1, площею 21,4 кв.м., прибудови літ. а-1, площею 15,9 кв.м., прибудови літ. а1-1, площею 13,8 кв.м., прибудови літ. а2-1, площею 9,4 кв.м., тераси літ. а3-1, площею 20,9 кв.м., погрібу з шийкою літ. В, площею 5,2 кв.м., гаражу літ. Д, площею 24 кв.м., вбиральні-душу літ. З, площею 6,4 кв.м., сараю літ. Ж, площею 7 кв.м., сараю літ. Е, площею 9,9 кв.м., огорожі, споруд мостіння № 1-5, І. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 15 лютого 2016 року за заявою № 289 від імені [PERSON], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68, про прийняття спадщини за законом після померлої 23 вересня 2015 року [PERSON] Третьої Дніпровської державною нотаріальною конторою, було заведено спадкову справу № 86/2016. 18 лютого 2016 року заяву № 326 від імені [PERSON], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68, про відмову від прийняття спадщини за законом після померлої 23 вересня 2015 року [PERSON], долучено до спадкової справи № 86/2016. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 01 березня 2016 року за вхідним № 454/02-14 до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, що знаходиться з адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, буд. 68. 01 квітня 2016 року на імя [PERSON], [INFO], державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 23 вересня 2015 року матері [PERSON], на ? частину житлового будинку 68 по вулиці Василівській у м. Дніпрі. Проте, постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 квітня 2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу ? частину житлового будинку після померлої 23 вересня 2015 року матері [PERSON], оскільки даний житловий будинок був набутий [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, тому склад спадкового майна становить ? частина вищезазначеного житлового будинку, а ? частину вищезазначеного житлового будинку належить [PERSON]. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння № 68 по вулиці Василівська у м. Дніпро належало спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 1995 року, посвідченого в Третій [PERSON] державній нотаріальній конторі за реєстровим № 3-447, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 438 за реєстровим № 147. Вищезазначене майно було придбане спадкодавицею у період її перебування в шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 199332, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, актовий запис № 1024. Даний шлюб було розірвано 16 березня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КИ № 261827, актовий запис № 107. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначає позивач, у період з квітня 1994 року по лютий 1996 року його мати [PERSON] та [PERSON] проживали окремо та спільного господарства не вели. Домоволодіння було придбане за власні кошти [PERSON], відповідач [PERSON] фінансової участі в купівлі будинку не приймав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідач [PERSON] у своїй заяві позовні вимоги визнав, таким чином, сторонами визнано факт того, що вказане домоволодіння було придбано особисто [PERSON] за власні кошти, а тому доказуванню не підлягає. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено та підтверджено, факт того, що домоволодіння № 68 по вулиці Василівська у м. Дніпро було придбане спадкодавицею [PERSON] за власні кошти та не є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що позовна вимога стосовно припинення право спільної сумісної власності на вищезазначене домоволодіння, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після померлої 23 вересня 2015 року матері [PERSON], право власності на ? частку домоволодіння № 68 по вулиці Василівська у м. Дніпро. На підставі викладеного,

Outcome: partial