Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач 04.03.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4300 грн. В обгрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому 24 серпня 2002 року шлюбі, від якого мають дітей [PERSON] , яка народилась [INFO] , [PERSON] , яка народилась [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем не склались, та вже два роки проживають окремо, припинивши сімейні відносини.Донька [PERSON] навчається в Херсонському академічному ліцеї імені О.В. Мішукова Херсонської міської ради при Херсонському державному університеті, за навчання у якому сплачує власні кошти, за додаткові освітні послуги на суму 8600,00 грн. Вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо додаткових витрат, а відтак, змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 травня 2019 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача, розгляд справи вирішено призначити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року позовну заяву в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дітей за заявою позивача залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнає, просить проводити розгляд справи за його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони перебувають у зареєстрованому 24 серпня 2002 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.08.2002 року (арк. справи 11). Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.03.2003 р.; та малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.11.2012 року (арк. справи 11-12). Згідно договору №04-11/63/18 про надання додаткових освітніх послуг у Херсонському академічному ліцеї імені О.В. Мішукова Херсонської міської ради при Херсонському державному університеті на 2018-2019 навчальний рік, укладеного з [PERSON] , предметом договору є надання додаткових освітніх послуг [PERSON] за напрямком підготовки англо-польська філологія. Оплта за додаткові освітні послуги на 2018-2019 навчальний рік складає 8600,00 грн. (арк. справи 14). Відповідно до квитанції №0.0.1208350861.1 від 11.12.2018 року [PERSON] сплачено 4300,00 грн. з призначенням платежу "додаткові освітні послуги, оплата за навчання"; 14.02.2019 року за квитанцією №0.0.12666683661.1 [PERSON] сплачено 4300,00 грн. з призначенням платежу "додаткові освітні послуги, оплата за навчання" (арк. справи 15-16). Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). В матеріалах справи наявні квитанції №0.0.1208350861.1 від 11.12.2018 року на суму 4300,00 грн. з призначенням платежу "додаткові освітні послуги, оплата за навчання"; №0.0.12666683661.1 від 14.02.2019 року на суму 4300,00 грн. з призначенням платежу "додаткові освітні послуги, оплата за навчання", тобто, позивачем понесені додаткові витрати у загальному розмірі 8600,00 грн. З урахуванням поданих позивачем доказів, та враховуючи, що батьки повинні нести вказані витрати обидва, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 20 серпня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved