Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

01 лютого 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суду стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Лисець, Тисменицького району, Івано-Франковської області на користь [PERSON] , [INFO] , м . Запоріжжя , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно. В обґрунтуванні вимог зазначила, що вона є матір`ю неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 22 квітня 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Домовленості про участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, участі в його вихованні, не приймає. 12 липня 2018 року відповідач [PERSON] , звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просив суд позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити частково. В обґрунтуванні вимог зазначив що, на даний час офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу і прибутку, однак від надання фінансової допомоги на утримання неповнолітніх дітей не відмовляється та вважає за доцільне сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив суд позовну заяву задовольнити частково. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що з 22.09.2009 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Згідно до ч. 2ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої, другої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він офіційно не працевлаштований, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця, до повноліття дитини, задовольнивши тим самим вимоги позивачки частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial