Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

22.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вказує, що з 15.05.2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, вони втратили любов та повагу один до одного. Шлюбно сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. У звязку з цим просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] 15.05.2004 року. Їх син [PERSON] мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. У звязку з цим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі по 1286 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково, а саме: просив призначити аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, обгрунтовуючи свою позицію тим, що він офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток. За змістом ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 травня 2004 року перебувають в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-ЕД № 149653, виданим Щастинською міською радою Жовтневого району м.Луганськ.(а.с.5) Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЕД № 260415, виданим Щастинською міською радою Жовтневого району м.Луганськ (а.с.6) Але за час спільного проживання подружжя не створило міцної і дружної сім'ї, втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно сімейні відносини між сторонами припинені. Спору про поділ майна немає. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. ( ст. 56 СК України ) Відповідно до ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на предявлення позову про розірвання шлюбу, тобто про припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між подружжям фактично вже вичерпалися. Позивач не має наміру відновлювати сімейні стосунки із відповідачем та категорично проти подальшого збереження сімї. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін, сторони не бажають спільно проживати. Згідно довідки від 11.02.2015 року №6301007047 [PERSON] проживає разом з сином, [PERSON], [INFO], в Харківській області Балаклійський район смт. Червоний Донець, вул. Зелена, б.11.(а.с.7) Як зазначає позивачка дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач працює директором по ремонту та реконструкції турбінного і допоміжного обладнання в ТОВ «Харківська енерго-сервісна компанія», має постійний дохід. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку ( доходу ) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ( ст. 183 СК України ) Відповідно до ч.1 ст.184 СК України в твердій грошовій сумі аліменти присуджуються якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а оскільки відповідач офіційно працевлаштований, то суд вважає за потрібне визначити розмір аліментів в частці від доходу батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст. 182 СК України ) Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial