Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. \~ \~ \~ \~ Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Приписами ч.1\~ст.46 КЗпП України\~встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Так,\~статтею 116 КЗпП\~встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що згідно наказу № 404-к від 26.10.2000 р., [PERSON] було прийнята на роботу на посаду терміста до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.8-9, 55) Згідно наказу № 209 від 17.12.2019 року про припинення трудового договору, [PERSON] було звільнено за власним бажанням на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 10) На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надано суду довідку про заборгованість по заробітній платі № 11 станом на 16.01.2020 року, з якої вбачається, що відповідачем на день звільнення не була виплачена заробітна плата за листопад-грудень 2019 року в розмірі 8033,59 грн. (а.с. 11) Позивачу сплачено заробітну плату 03.02.2020 року - у розмірі 800,00 гри., що підтверджується платіжним дорученням № 238 на суму 94887,19 грн. (призначення платежу - заробітна плата за листопад 2019) та платіжною відомістю на виплату заробітної плати за листопад 2019 року від 03.02.2020 року; 10.02.2020 року - у розмірі 100 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 327 на суму 1200 грн. (призначення платежу - заробітна плата за листопад 2019) та платіжною відомістю на виплату заробітної плати за листопад 2019 року від 10.02.2020 року. Заборгованість ПрАТ «СКМЗ» по заробітній платі позивача станом на 19.02.2020 року становить 7133,59 грн., про що свідчить довідка ПрАТ «СКМЗ» № 101 від 19.02.2020 року. (а.с. 46-51, 54) 28.02.2020 року на адресу [PERSON] було зроблено платіж у розмірі 4824,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 411 на суму 81449,54 грн. (призначення платежу- заробітна плата за листопад 2019 року) та платіжною відомістю на виплату заробітної плати за листопад 2019 року від 28.02.2020 року. (а.с. 69-70) та довідкою ПриватБанка, наданою позивачем (а.с. 61) З довідки про заборгованість по заробітній платі № 117 станом на 04.03.2020, яка надана відповідачем разом із уточненням відзиву на позов, суд вбачає, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі на загальну суму 2308,99 грн. (грудень 2019\~року 2308,99 грн.). (а.с. 72) Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 2308 грн. 99 коп., що не заперечується позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 2308 грн. 99 коп. підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, починаючи з 18 грудня 2019 року по день ухвалення рішення, суд зазначає наступне. Аналіз статей 116, 117\~КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. У п. 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117 КЗпП\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233\~Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1\~цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що власник повністю не розрахувався із працівником при звільненні, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не пропущений. \~ \~ \~ \~Виходячи з наданої відповідачем довідки про заробітну плату позивачу, його середньоденна заробітна плата за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців (листопад-грудень 2019 року) складає 293,54 грн. після утримання податків і зборів, що не заперечує позивач. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 18.12.2019 року по 10.03.2020 року, в сумі 11 741,60 грн. (293,54 грн. х 40 дн. (робочі дні починаючи з 18.12.2019 року до 10.03.2020 року). Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява була подана до суду 05.02.2020 року, предмет позову -\~\~вимоги майнового характеру. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 2308,99 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку. \~ \~ \~ \~Враховуючи,\~що судом\~ці вимоги\~задоволені,\~то з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~840,80\~грн.,\~а також\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню сплачений\~судовий збір\~в розмірі\~840,80\~грн.\~за вимоги\~про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що підтверджено наданою позивачем квітанцією (а.с. 1).

Outcome: approved