Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

08 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З відповідачем, який є батьком дитини, вона в зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак за їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації, відповідач визнав себе батьком [PERSON] . Вказує, що вона вже довгий час спільно з відповідачем не проживає, добровільно відповідач утримувати свого сине не бажає, що зумовило необхідність звернення до суду з таким позовом. Дитина є немовлям і потребує спеціального дитячого харчування, засобів гігієни, одягу. Дитина в такому віці швидко росте, а на забезпечення всього необхідного в неї коштів не вистачає. Враховуючи, що відповідач офіційно працює, займається підприємницькою діяльністю, має стабільний дохід, позивач вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. На теперішній час вона не працює, оскільки доглядає за дитиною, що, на її думку, є підставою для зобов`язання відповідача сплачувати аліменти на її утримання. На підставі наведеного позивач просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що він з позивачем в зареєстрованому шлюбі не перебував, ніколи спільно не проживав, спільного господарства не вів. Позивач всіляко ухиляється від спілкування ним, не дозволяє бачитись йому з дитиною. При цьому він купує та завозить дитині підгузки, гігієнічні засоби, одяг, іграшки, продукти харчування. На теперішній час він офіційно не працевлаштований, магазин, в якому він здійснював підприємницьку діяльність, реалізований облспоживспілкою і він знаходиться в пошуках нового приміщення магазину, в зв`язку з чим підприємницьку діяльність здійснювати не може, доходів не отримує. Крім того, на його утриманні є батько [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи. Також він утримує свою старшу дочку [PERSON] , [INFO] , яка навчається. Майна, яке б належало йому на праві приватної власності, в нього немає. На його думку, наведені обставини свідчать про те, що він не може сплачувати аліменти в розмірі 8000 грн. щомісячно, адже такий розмір є дуже завищений. Вказує, що позивачем не підтверджено належними доказами визначений нею розмір аліментів на утримання дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дружини відповідач зазначає, що вони з позивачем не перебували в шлюбі, спільно не проживали, що, на його думку, позбавляє позивача претендувати на утримання на підставі ст.ст. 84, 91 СК України. У підсумку відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 850 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень щомісячно. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2018 року Виконавчим комітетом Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.4). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» з 01 липня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1699 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, дитина проживає з матір`ю та перебуває на утриманні останньої. Суд встановив, що відповідач офіційно не працевлаштований, є фізичною особою-підприємцем. Розмір доходу відповідача від здійснення підприємницької діяльності сторонами документально не підтверджено. Згідно з довідкою про доходи від 02 липня 2019 року позивач [PERSON] працює перукарем в фізичної особи-підприємця [PERSON] , однак не отримує доходу за місцем роботи, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Суд враховує наведені відповідачем обставини, а саме: те, що на його утриманні перебуває батько [PERSON] , який є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, а також те, що в нього є ще дочка [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем документально не підтверджено, які витрати він несе на утримання вказаних осіб та який розмір таких витрат, адже його дочка вже є повнолітньою, а доказів того, що вона навчається в ВНЗ відповідач не надав. З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище вищевказаних осіб, їх потребу в утриманні відповідачем. На підставі наведеного, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, пояснення позивача про те, що розмір коштів, які вона витрачає в місяць на дитину становить ,близько 3000 4000 тисяч гривень, матеріальне становище платника аліментів, який є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання малолітньої дитини щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір стягуваних аліментів буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то така вимога до задоволення не підлягає з таких підстав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Аналіз наведених норм Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання дружини, з якою проживає дитина, від чоловіка залежить від наявності такої юридичної складової як перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Також позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Наведене свідчить про відсутність в позивача статусу «дружини» відносно відповідача. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768, 40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial