Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просили визнати їх вкладниками відповідно до Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. , стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів суму банківського вкладу в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн., зобов'язати відповідача відкрити поточні рахунки в ПАТ "АКТА-БАНК" та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що між ними та третьою особою укладено договори про відступлення права вимоги на підставі яких позивачі набули право вимоги замість третьої особи на виплату банківського вкладу згідно договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р., укладеного між відповідачем та третьою особою. В установлений Договором про відступлення права вимоги термін Позивачі та третя особа звернулись до Відповідача з вимогою про визнання новими вкладниками за Договором банківського вкладу та достроковим поверненням банківського вкладу у розмірі 200 000, 00 грн. кожному. Разом з тим, Позивачі надіслали на адресу відповідача заяви про відкриття поточного рахунку в ПАТ "АКТАБАНК". Але на сьогодні Відповідачем не вчинено жодних дій щодо повернення грошових коштів та відкриття рахунків. 17.10.2014 р. представником Позивача надано уточнення позовної заяви, у відповідності до яких Позивачі просять визнати їх вкладниками на дату укладання договору про відступлення права вимоги та стягнути на їх користь суму банківського вкладу, у наступних розмірах: Позивач 1- 200 000 грн., Позивач 2 - 200 00 грн., Позивач 3- 200 00 грн., Позивач 4 - 200 00 грн. Окрім того, зобов'язати Відповідача відкрити поточні рахунки в ПАТ "АКТАБАНК". В судовому засіданні представник Позивачів заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з урахуванням наданих уточнень, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01 листопада 2013 року між третьою особою та відповідачем укладено договір банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т. Згідно п.1.1 Договору третя особа передає, а відповідач приймає грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень (надалі - вклад), на строк 3 місяці з 01.11.2013р. по 01.02.2014р. включно, з процентною ставкою 17,8 % річних. Факт передачі з боку [PERSON] грошових коштів відповідачу ПАТ "АКТАБАНК" підтверджується квитанцією № 13409 від 01.11.2013р. Відповідно до умов договору Банківського вкладу"КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р.банк зобов'язався повернути вкладнику суму вкладу в обумовлений договором строк, та сплатити проценти за вкладом. Пунктом 2.8. Договору передбачено, що сума вкладу є незмінною протягом дії цього Договору. Відповідно до пункту 2.10 Договору, у разі якщо вкладник в день закінчення строку вкладу не з'явився в Банк для його отримання, цей Договір автоматично вважається продовженим (пролонгованим) ще на один строк, вказаний в 1.1 Договору, та відповідно п. 2.10.2 Договору, Договір може бути пролонгований неодноразово без присутності Вкладника в Банку та без укладення додаткових угод до нього. Ані 01.02.2014 року, ані 01.05.2014 року, ані 01.08.2014 року Вкладник (Третя особа), в дні закінчення строку вкладу, не з'явився в Банк для його отримання, а отже відповідно до вищезазначених пунктів Договору, Договір автоматично вважається продовженим (пролонгованим) ще на один строк, вказаний в 1.1 Договору. Також судом встановлені наступі факти. 07 липня 2014р. між [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т, укладеного з відповідачем. 07 липня 2014р. між [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т, укладеного з відповідачем. 07 липня 2014р. між [PERSON] (позивач 3) та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т, укладеного з відповідачем. 07 липня 2014р. між [PERSON] (позивач 4) та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т, укладеного з відповідачем. За умовами пунктів 1.1. договорів про відступлення права вимоги Первісний кредитор (вкладник) передає Новим кредиторам (позивачам 1,2,3,4), а Нові кредитори приймають право вимоги, що належить Первісному кредиторові (вкладнику), і стають кредиторами за Договором Банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. в межах наступних грошових сум вкладу: позивач 1 - на 200 000 (двісті тисяч) гривень, позивач 2 - на 200 000 (двісті тисяч) гривень, позивач 3 на 200 000 (двісті тисяч) гривень, та позивач 4 на 200 000 (двісті тисяч) гривень. Право вимоги Новим кредиторам (позивачам 1,2,3,4) передано на загальну суму 800 000 (вісімсот тисяч) гривень. Згідно змісту п. 1.2. зазначених договорів про відступлення права вимоги Нові кредитори (позивачі) одержують право (замість Первісного кредитора/вкладника) вимагати від боржника/відповідача належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цих договорів. Умовами пункту 1.3. вищевказаних договорів право вимоги засноване на Договорі Банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. та підтверджується квитанцією № 13409 від 01.11.2013р. про сплату 800 000 гривень. В день укладання договору про відступлення права вимоги позивачі та третя особа звернулись до відповідача з письмовими повідомленнями про укладання з вкладником договорів про відступлення права вимоги та вимогами про дострокове повернення вкладу у розмірі 800 000 грн. Та заявою про відкриття поточних рахунків на ім'я позивачів задля перерахування грошових коштів згідно договору банківського вкладу пропорційно відступлених сум Позивачам в банку Відповідача. Повідомлення були відправлені поштою на адресу відповідача та отримані останнім. Судом встановлено, що з моменту отримання вказаних листів Відповідачем не здійснено жодних дій щодо визнання Позивачів вкладниками за Договором, повернення їм вкладів та не відкрито поточні рахунки на ім'я Позивачів в банківській установі. Надаючи оцінку характеру правовідносин, що виникли між сторонами договорів про відступлення права вимоги, суд виходить з наступного. З огляду умов Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р., суд приходить до висновку, що застереження щодо заборони для вкладника на заміну кредитора шляхом укладання будь-яких правочинів, у тому числі, але не обмежуючись, договорів про відступлення права вимоги на вклад або згоди відповідача на укладання таких договорів відсутні. Зі змісту договорів про відступлення права вимоги вбачається, що за цими договорами одна сторона зобов'язалась передати (відступити) іншим особам належне їй право вимоги. У свою чергу правовідносини із відступлення права вимоги регулюються ст.. 512-518 Цивільного кодексу України. Стаття 512 п.1 ч.1 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частина 3 ст.512 ЦК України обумовлює, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтями 513, 514, 516 Цивільного кодексу встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом та підтверджується відповідними письмовими доказами, договори про відступлення права вимоги були укладені у письмовій формі, що і договір банківського вкладу, а отже укладені договори відповідають ст.ст. 512-514, ст. 516 Цивільного кодексу України. Належне [PERSON] право вимоги в частині, що відчужувалось за вказаними договорами, було дійсним оскільки не було виконано боржником. До того ж, договір банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. не містить вимог щодо можливості відступлення прав за цим договором виключно за згодою боржника - ПАТ "АКТАБАНК", тому укладення вказаних договорів без згоди боржника не суперечить ст.. 516 ЦК України та є правомірним. Від так суд дійшов висновку, що вказані договори про відступлення права вимоги, як за змістом так і за формою відповідають встановленим законом вимогам (ст.ст. 203,205 ЦК України), а тому, відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України є підставою для виникнення у сторін цих договорів взаємних прав та обов'язків. Відповідно договорів про відступлення права вимоги право вимоги від [PERSON], як первісного кредитора, перейшло до нових кредиторів в момент підписання цього договору. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законами України (ст.. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане, або ос порене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільцями можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, тоді як при оспор енні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Звертаючись до суду з позивом за захистом позивачі посилаються на невизнання банком їх права вимагати від нього незалежного виконання зобов'язань внаслідок набуття ними прав кредитора відповідно до ст.665, 512 Цивільного кодексу України. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, який полягає в усуненні невизначеності у відносинах між суб'єктами, створення необхідних умов для його реалізації та запобігання з боку третіх осіб, дій, що перешкоджають його нормальному здійсненню. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що право вимоги у позивачів виникло на підставі правочинів, а саме на підставі договору банківського вкладу"КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. та договорів про відступлення права вимоги. При цьому ст.. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, зокрема правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем ПАТ "АКТАБАНК" не наведено доказів недійсності вищевказаних правочинів в силу закону, а також не надано доказів визнання їх недійсними в судовому порядку. Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача - ПАТ "АКТАБАНК" вчинити певні дії, суд вважає, що вказані вимоги також підлягають задоволенню з огляду на таке. Як було встановлено судом, 01.11.2013 року між [PERSON] - третьою особою та відповідачем укладено договір банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р., за умовами якого [PERSON] передав, а ПАТ "АКТАБАНК" прийняло в якості строкового вкладу 800 000 грн.. Відповідно до договорів про відступлення права вимоги, право вимоги від ПАТ "АКТАБАНК" належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р. набули позивачі у відповідних частках, розмір яких встановлений цими договорами. За положеннями ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Умовами Договору, а саме п.3.4.1. банк зобов'язується повернути вкладнику (новим кредиторам) суму вкладів в обмовлений цим Договором строк на умовах визначених цим Договором та чинним законодавством України. За нормами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Пункт 7.8. Договору встановлює, що повернення вкладу гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі, визначеному чинним законодавством України на день настання недоступності вкладу. Стаття 1 частина 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає, що метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Частина 2 ст.4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Листом від 16.09.2014р. №28-112/51889 НБУ повідомив, що згідно з розпорядження НБУ від 16.09.2014р. №549-р дія розпорядження НБУ від 23.05.2014п. №299-р "Про відкликання генеральної ліцензії НБУ" стосовно відкликання генеральної ліцензії від 05.10.2012р. №243-3 на здійснення ПАТ "АКТАБАНК" валютних операцій не поновлена. Згідно положень ч.1 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. У відповідності до ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У відповідності до п. 3.2. "Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", затвердженого Постановою НБУ № 516 від 03.12.2003р., грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою. Статтею 28 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Згідно ст.. 2 вказаного закону банк агент - це банк, через який Фонд здійснює виплату гарантованої суми відшкодування за вкладами відповідно до цього закону. Як вбачається з матеріалів справи позивачі звертались до ПАТ "АКТА БАНК" з вимогами належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-207498/Т від 01.11.2013р., а саме повернення ним грошових коштів шляхом відкриття поточних рахунків та зарахування на вказані рахунки грошових коштів з депозитного рахунку [PERSON], у розмірах встановлених договором про відступлення права вимоги. Відповідно до ст.. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений законом строк. Відповідно до ст.. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Таким чином, з боку відповідача ПАТ "АКТАБАНК" має місце порушення зобов'язання, що в свою чергу порушує права позивачів, які підлягають захисту у встановлений законом спосіб. При цьому обраний позивачами спосіб захисту своїх порушених прав на одержання грошових коштів у вигляді примусового виконання обов'язку в натурі відповідає способу захисту права встановленого ст.. 16 Цивільного кодексу України Так, згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частина 1 ст.22 ЦК України зазначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивачів - стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний спосіб правового захисту, який унеможливлював би бездіяльність ПАТ "АКТАБАНК" у разі застосування неефективного способу захисту законних прав та інтересів через зобов'язання перерахувати депозитні кошти на поточні рахунки позивачів. Таким чином на підставі Договорів відступлення права вимоги Позивачі стали новими вкладниками за Договором банківського вкладу, а отже мають всі права, які належать вкладникам, а отже відповідач неправомірно не винив жодних дій спрямованих на повернення грошових коштів.

Outcome: approved