Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

16 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначила, що віна працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 10 років 10 місяців, з них: - 06.2004 р. 07.2010 р. акумуляторник, машиніст конвеєра ВАТ «Північний ГЗК», 6 років; - 07.2010 р. 06. 2015р. акумуляторник, ТОВ «Криворіжспецремтранс» ( нині «Криворіжремспецтранс»), 4 р. 10 міс. У червні 2015 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 792 промислової медицини їй було встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з помірним порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних довідки про умови праці від 03.06.2015 р. № Ф-2/2-11-3/2229 виданою Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів шкідливих хімічних речовин сірчаного ангідриду, аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Роботи виконувались в умовах несприятливого мікроклімату цеху. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 10.07.2015 року де вказано, що працюючи на підприємствах відповідачів позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці акумуляторника за концентрацією шкідливих хімічних речовин сірчаного ангідриду у повітрі робочої зони відносяться до 3 кл. 1 ст. шкідливості, за важкістю праці до 3 кл.2 ст. шкідливості; умови праці машиніста конвеєра за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 кл.1 ст. шкідливості, за важкістю праці до 3 кл.2 ст. шкідливості. При виконанні знімання, технічного обслуговування, встановлення акумуляторних батарей на локомотивах періодично утримував вантаж (акумуляторні батареї) двома руками та перебував у незручній робочій позі. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважаю, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: 1. Винними у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємства - ПАТ «Північний ГЗК» і ТОВ «Криворіжремспецтранс», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. 2.Факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, висновком Українського НДІ проммедицини № 792 від 09.06.2015 р, копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин. Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 10.09.2015 року серії 12 ААА № 014660 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % 31 серпня 2015 року безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, ВМП». Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач, не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивачка не може, навіть займатися домашнім господарством вона також не має змоги бо при фізичному навантажені відчуває болі в попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в обидві ноги, більше в ліву пахову область та ногу, оніміння нижніх кінцівок, відчуття холоду в них, часті судоми гомілкових мязів, пальців стоп, утруднену ходу, біль в шийному відділі хребта. Зранку, взагалі без сторонньої допомоги не в змозі піднятися з ліжка. Періодично бувають запаморочення, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу її життя. Це не просто слова позивачки - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з її медичної карти. Позивачка більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило її можливості годувати свою сімю. В звязку з професійним захворюванням змінився її образ та якість життя, що завдає їй моральних страждань, наприклад при виконанні домашньої роботи, приготуванні їжі позивачка неспроможна самостійно цим займатися , потрібна стороння допомога, що в свою чергу змінило звичне життя та побут її родини. При захворюванні позивачки повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє їй моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивачки, що призводять до значних і постійних моральних страждань, адже в ЦКУ ч. 2 ст. 23 передбачено, що моральна шкода полягає: «1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоровя;» Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «…4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. ….» Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивачка дотримувалася при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, їй потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоровя, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан її здоровя до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивачка оцінює в 243 600 гривень. Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань: Оцінка моральної шкоди є річ глибоко субєктивна та позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання, нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 1218 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 200 мінімальних розмірів заробітних плат: 1218 грн. X 200 = 243\~600 грн., де 1218 грн. мінімальний розмір заробітної плати. Шкоди здоровю позивачки завдала робота протягом довгих 10 років 10 місяців на підприємствах відповідачів, тому і компенсувати за моральні страждання вони повинні разом. Враховуючи професійний маршрут позивачки, праця на ПАТ «Північний ГЗК» становить 6 р., що відповідає 55 % загального стажу роботи у шкідливих умовах та відповідно 133 980 гривні моральної компенсації. Робота на ТОВ «Криворіжремспецтранс» відбувалася протягом 4 років 10 місяців, що відповідає 45% загального стажу та 109 620 гривень компенсації. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідачів вищезазначені суми моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги [PERSON] в частині, що їх стосується, з наступних підстав. Дійсно [PERSON] працювала на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті: з 06.2004 р. 07.2010 р. акумуляторник, машиніст конвеєра ВАТ «Північний ГЗК», 6 років. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 липня 2010 р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 10 років 10 місяців, в тому числі на Північному ГЗК - 6 років, в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів, а саме хімічних речовин. Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. Ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору - у визначений працівником термін, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, не меншому тримісячного заробітку. Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України роботодавцю надано право розірвати трудовий договір із працівником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для припинення трудових відносин в цьому випадку є висновок медико-соціальної (МСЕК) або лікарсько-консультативної (ЛКК) комісії. Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. У звязку з цим вважають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки було отримано ПАТ «ПІВНГЗК» в державному комітеті України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду. Дозволом передбачено право ПАТ «ПІВНГЗК» здійснювати небезпечні роботи, в тому числі, з експлуатації обєктів, устаткування, механізмів, машин підвищеної небезпеки, а також їх налагодження, експлуатація, ремонт та технічне обслуговування. Тобто, наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Щодо акту розслідування хронічного професійного захворювання. Відповідач - ПАТ «ПІВНГЗК» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання. Але зазначений Акт не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Крім того, довідка МСЕК, на яку посилається позивач, також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». В залучених до матеріалів справи епікризах та виписках із медичної карти хворого [PERSON] описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні висновки. Але в жодному не йдеться про розлади здоров'я, повязані з психологічним станом потерпілого. В позовній заяві позивач зазначає, що у звязку з професійним захворюванням, змінився його рівень життєвої діяльності, багато зусиль він прикладає для організації свого життя. Проте, зазначене нічим не підтверджується. Таким чином, посилання позивача на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих звязків - є його припущенням. На розмір суми добровільного відшкодування позивач не згодна. З огляду на вищевикладене в сукупності, відповідач вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань, а тому просять суд в позовних вимогах позивача відмовити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Криворіжремспецтранс» [PERSON] позов не визнав та поясни, що ТОВ «Криворіжремспецтранс» вважає вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Криворіжремспецтранс» незаконними і необгрунтованими та заперечую проти їх задоволення з наступних підстав.. Вважають, що на їх підприємстві позивач проробив тільки 7 місяців 25 днів, оскільки вважають, що в даному випадку ТОВ «Криворіжремспецтранс» не є правонаступником ТОВ «Криворіжспецремтранс». Щодо спричинення позивачу моральної шкоди висновків представник [PERSON] не надав, тому факт спричинення моральної шкоди позивачу вважають не доведеним. А документи на які посилається представник позивача, як на підставу заподіяння моральної шкоди, зокрема акт розслідування хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК, є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, проте зазначені документи жодним чином не може бути беззаперечними доказами заподіяння [PERSON] моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, просять суд ухвалити судове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Криворіжремспецтранс» у повному обсязі. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 10 років 10 місяців, з них: 06.2004 р. 07.2010 р. акумуляторник, машиніст конвеєра ВАТ «Північний ГЗК», 6 років; 07.2010 р. 06. 2015р. акумуляторник, ТОВ «Криворіжспецремтранс» ( нині «Криворіжремспецтранс»), 4 р. 10 місяців, що підтверджується відповідними наказами по підприємствам та трудовою книжкою позивача а.с.3-10. Суд, прийшов до висновку, що дійсно позивач проробив на підприємстві ТОВ «Криворіжспецремтранс» (нині «Криворіжремспецтранс») у важких та шкідливих умовах праці - 4 роки 10 місяці, що підтверджується відповідними наказами по підприємству та трудовою книжкою позивача, а посилання представника відповідача, що це є інші підприємства є необґрунтованими, оскільки відбулося тільки незначне перейменування в назві підприємства, а виконувана робота підприємства та робітників а також основні засоби виробництва залишились без змін а.с.41-50, 74-78. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.07.2015 року вказано, що працюючи на підприємствах відповідачів позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці акумуляторника за концентрацією шкідливих хімічних речовин сірчаного ангідриду у повітрі робочої зони відносяться до 3 кл. 1 ст. шкідливості, за важкістю праці до 3 кл.2 ст. шкідливості; умови праці машиніста конвеєра за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 кл.1 ст. шкідливості, за важкістю праці до 3 кл.2 ст. шкідливості. а.с.11-14. Позивач працюючи на підприємствах відповідачів підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища а.с.11-14. Згідно наданих позивачем медичних документів встановлено професійні захворювання з 09.06.2015 року - а.с.16-17. На підставі висновку МСЕК від 10.09. 2015р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 10.09. 2015 року, дня встановлення [PERSON] ступеня втрати професійної працездатності у відсотках 20% - а.с.18. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.І-З статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.07.2015 року (а.с.11-14), виписки МСЕК (а.с.18), виписок із історії хвороби [PERSON] (а.с.20-24), суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з отриманим ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Позивач потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу [PERSON] встановлено 20% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. На підставі ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial