Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

19 травня 2015 року позивач, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позов, про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначив, що пропрацював на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз [PERSON]») в ш. «Ювілейна» в період з 05.03.1988 по 30.05.1991 р.р. по професії підземним гірничим робітником очисного вибою, з 20.09.1994 року по 11.04.2014 року - звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому встановлено професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково крижова попереково крижова та шийна, з помірним порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; вегетативно сенсорна поліневропатія. Висновком медико соціально експертною комісією серія 12 ААА № 003733 йому первинно 27.01.2015 року встановлено 20% втрати професійної працездатності, 15% по радикулопатії та 5% по вегетативно сенсорній невропатії, 65% в звязку з трудовим каліцтвом (первинно 09.04.2014 року) наступний переогляд 01.11.2015 року. Противопоказання: важка праця, вимушена поза, переохолодження. Вказує, що саме з вини підприємства Відповідача, він втратив здоровя, працездатність, змушений переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, на теперішній час непокоїть тупий, ниючий біль в поперековому відділі хребта і між лопатковій області, який посилюється при фізичному навантаженні та вимушеній позі, сидячі, з іррадіацією болю в праву ногу, оніміння в правій нозі, маю утруднену ходу, болі та оніміння в кистях, непокоїть оніміння рук, В звязку з болями в попереку я не маю змоги ходити, сидіти відчуваю гострі болі в тазовому відділі. Маю проблеми з ходою, не маю змоги фізично підійматися по сходам. Це загальновідома річ, в звязку з негативними фізіологічними змінами у мене виникли незворотні зміни в організмі, тому для мене це є нервові щоденні потрясіння, які не потребують доказів. Щоденно почуває себе неповноцінним чоловіком, а для нього це неймовірні нервові потрясіння та переживання. Постійно лікується у ортопеда. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» на його користь 243 000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначив обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначала, що в звязку з отриманими двома професійними захворюваннями, втратою працездатності, її довіритель зазнає щоденно фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути відшкодування моральної шкоди з Відповідача на користь [PERSON] в розмірі 243\~000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» - [PERSON] позов не визнала. Зазначала, що Позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Крім того, вважає, що Позивачем взагалі не враховано те, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.2001р. № 528, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Відповідач забезпечував Позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства. Також в обґрунтування своєї позиції представник ПАТ «Євраз [PERSON]» посилається на ті обставини, що укладаючи з Відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, Позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди. Вважає, що в отримані Позивачем професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з його вини, оскільки він мав право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах Позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я. Відповідач ПАТ «Євраз [PERSON]» вважає, що положення ст. 237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Додатково представник відповідача пояснила, що існує рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, що набрало законної сили, а тому спір між сторонами вже розглянуто по суті та винесено судове рішення. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Відповідно до статті 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд дістається висновку, що предмет та підстави справи, що розглядається та справи, що було розглянута та винесене рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року є різними, так як підставними позовних вимог, що була розглянута стійка втрата працездатності в розміри 65 відсотків, що підтверджена висновком МСЕК від 09 квітня 2014 року, а підставними позовних вимог, справи, що розглядається є втрата працездатності в розміри 20 відсотків, що первинно встановлено висновком МСЕК від 27 січня 2015 року, а тому підстав для закриття провадження у справі відсутні. [PERSON] встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], вказано роботу на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз [PERSON]») в ш. «Ювілейна» в період з 05.03.1988 по 30.05.1991 р.р. по професії підземним гірничим робітником очисного вибою, з 25.05.1992 по 09.11.1992р.р. в ДП «Кривбасшахтопроходка», в період з 20.09.1994 року по 11.04.2014 року - на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз [PERSON]») в ш. «Ювілейна», звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складений 28.02.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «Євраз [PERSON]», Жовтнева СЕС, Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійні захворювання, саме робота на підприємстві Відповідача в умовах перевищення гранично допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту…встановлено причину отримання професійних захворювань Позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично допустимих показників фізичного перевантаження. В пункті 19 зазначено, що конкретних винних осіб встановити не можливо, які допустили порушення законодавства про охорону праці, в звязку з тривалою роботою більше 23 років в ВАТ «Суха Балка», ПАТ «Євраз [PERSON]» Висновком медико соціально експертною комісією серія 12 ААА № 003733 [PERSON] 27.01.2015 року встановлено первинно 20% втрати професійної працездатності, 15% по радикулопатії та 5% по вегетативно сенсорній невропатії, 65% втрати професійної працездатності, в звязку з трудовим каліцтвом (первинно встановлено 09.04.2014 року), наступний переогляд 01.11.2015 року. Противопоказання: важка праця, вимушена поза, переохолодження. Відповідно медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини. Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини встановлено два професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково крижова попереково крижова та шийна, з помірним порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; вегетативно сенсорна поліневропатія. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторне - курортне лікування. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з двома професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Євраз [PERSON]» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «Євраз [PERSON]» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники вібрації та фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Євраз [PERSON]» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного [PERSON] №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Євраз [PERSON]» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 22.10.2009 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що Позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав два професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 20%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «Євраз [PERSON]» Позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «Євраз [PERSON]» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28.02.2014 року) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 20 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, отримання 2 професійних захворювань, значний відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 15000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial