Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 157714 гривень та моральної шкоди кошти в сумі 358400 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.06.2006 року прокурором Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] відносно неї було порушено кримінальну справу № 55-430 за фактом зловживання службовим становищем та привласнення бюджетних коштів. Вказана справа неодноразово перебувала на розгляді в судах першої та апеляційної інстанцій і п'ять разів поверталася на додаткове розслідування в зв'язку з істотними порушеннями як вимог КПК України так і з порушеннями права на захист. В зв'язку із набранням чинності КПК України в редакції 2012 року, відомості про вчинення [PERSON] зазначених вище кримінальних правопорушень 28.11.2012 року були внесені до ЄРДР за № 120121201120000052. Вільшанським районним судом Кіровоградської області 06.07.2015 року по вказаному кримінальному провадженню було ухвалено виправдувальний вирок, який ухвалами апеляційного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.05.2016 року був залишений без змін. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій органів дізнання, досудового слідства та прокурора , які тривали в період з 10.06.2005 року по 17.05.2016 року грубо та істотно порушувалися її права, Конституція України та вимоги КПК України, що спричинило моральну та матеріальну шкоду. Зокрема впродовж зазначеного проміжку часу вона була позбавлена права на свободу пересування та вибір місця проживання, оскільки на підставі постанов від 07.07.2005 року, 05.01.2012 року, 12.11.2007 року та 29.12.2008 року перебувала під підпискою про невиїзд . Крім того позивач була позбавлена права на мирне володіння власним майном, яке перебувало під арештом на підставі постанов від 22.12.2005 року, 26.12.2005 року, 20.03.2007 року та 12.11.2007 року. Також правоохоронними органами, до яких неодноразово зверталася [PERSON], не було забезпечено ефективного розслідування скарг щодо застосування відносно неї незаконних методів дізнання та досудового слідства. Крім того органом досудового розслідуванням та прокурором вчинялися дії, які принижували честь та гідність позивача і її близьких родичів. Зокрема розповсюджувалася інформація про порушені кримінальні справи відносно неї по установах та серед населення, що призводило до постійних нервових переживань та хвилювань, які в свою чергу призвели до тяжкого захворювання - гіпертонічної хвороби 2 ступеню. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Представник відповідача - Державної Казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності . Крім того подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що позивач не надала належних доказів не тільки про необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, доказів погіршення таких зв'язків та про наявність взаємозв'язку між шкодою та діями винних осіб, але й доказів про наявність самої моральної шкоди . Представник відповідача - прокуратури Кіровоградської області заявлені вимоги визнала частково. Зокрема вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 336000 гривень, виходячи з положень ст. 13 Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду " ( далі по тексту Закон ), а також тих обставин, що позивач незаконно перебувала під слідством та судом 105 місяців, з 24.02.2007 року по 25.11.2015 року. Вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки згідно ст.12 Закону порядок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які він втратив, штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових та інших сум, сплачених громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги не віднесено до компетенції суду. Крім того зазначила, що при ухваленні рішення суд має врахувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2012 року по цивільній справі № 1104/991/12, яким з Державного бюджету України на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду, заподіяну органами досудового розслідування та прокуратури в сумі 13000 гривень за незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності та накладення арешту на її майно, що мало місце в 2005 році по кримінальній справі № 55-396. Відповідач - Гайворонське відділення Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Постановою прокурора Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] від 02.06.2006 року порушено кримінальну справу ( № 55-430 ) за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України ( т.1 а.с. 99 ). Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] в рамках кримінальної справи № 55-430 по вказаному вище факту 24.02.2007 року порушено кримінальну справу за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, поєднаного зі службовим підробленням відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України ( т.1 а.с. 100 ). Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON]О від 24.02.2007 року вказані кримінальні справи об'єднані в одне провадження№ 55-430 ( т.1 а.с. 101 ) Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON]О від 19.03.2007 року [PERSON] було пред'явлено обвинувачення по кримінальній справі № 55-430 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України ( т.1 а.с. 102-107 ). Крім того, 19.03.2007 року, відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ( т.2 а.с. 90 ). Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON]О від 20.03.2007 року по кримінальній справі № 55-430 було накладено арешт на майно [PERSON] , де б воно не перебувало і в чому воно б не виражалося ( т.2 а.с. 90 ). Постановою попереднього розгляду Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2007 року скасовано постанову слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області від 24.02.2007 року про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України ( т.1 а.с. 108 ) . Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2007 року скасовано постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2007 року, а кримінальну справу № 55-430 направлено на новий судовий розгляд у той же суд у іншому складі зі стадії попереднього розгляду справи ( т.1 а.с. 108-110). Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2009 року кримінальну справу № 55-430 відносно [PERSON] повернуто прокурору Гайворонського району Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування ( т.1 а.с. 111-119 ). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22.09.2009 року постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2009 року скасовано, а кримінальну справу № 55-430 направлено на новий судовий розгляд у той же суд у іншому складі зі стадії судового розгляду справи ( т.1 а.с. 120-122 ). Вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29.12.2010 року [PERSON]П по ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - виправдано за відсутністю в її діях складу злочину ( т.1 а.с. 123-134). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2011 року вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29.12.2010 року - скасовано, а кримінальну справу № 55-430 відносно [PERSON] повернуто прокурору Гайворонського району Кіровоградскої області для організації та проведення додаткового розслідування ( т.1 а.с. 135-139 ). Крім того 02.03.2007 року прокурором Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] було винесено постанову про порушення кримінальної справи №55-445 за фактом привласнення бюджетних коштів службовими особами Гайворонської районної ради, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, поєднаного зі службовим підробленням, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України ( т.1 а.с. 140 ). Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] в рамках кримінальної справи № 55-445 по вказаному вище факту 11.11.2007 року порушено кримінальну справу за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, поєднаного зі службовим підробленням відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України ( т.1 а.с. 141 ). Постановою слідчого прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON]О від 12.11.2007 року [PERSON] було пред'явлено обвинувачення по кримінальній справі № 55-445 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України ( т.1 а.с. 142-144 ). Також 12.11.2007 року по вказаній вище кримінальній справі відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ( т.2 а.с. 89 ). Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 24.03.2008 року кримінальну справу № 55-445 відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України повернуто прокурору Гайворонського району Кіровоградської області на додаткове розслідування ( т.1 а.с.145-146 ). Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.04.2009 року кримінальну справу № 55-445 відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України повернуто прокурору Ульяновського району Кіровоградської області на додаткове розслідування ( т.1 а.с. 149-151 ). Постановою помічника прокурора Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] від 05.10.2011 року кримінальні справи № 55-430 та № 55-445 об'єднано в одне провадження в кримінальну справу № 55-430 ( т.1 а.с. 153 ). Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України направлено прокурору Гайворонського району для проведення додаткового розслідування ( т.1 а.с. 154-156 ). В зв'язку з набранням чинності КПК України в редакції 2012 року старшим слідчим Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] відомості про вказані вище кримінальні правопорушення 28.11.2012 року були внесені до ЄРДР за № 12012120120000052 ( т.1 а.с. 162-165 ). 29.11.2012 року старшим слідчим Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] по кримінальному провадженню №12012120120000052 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ( т.1 а.с. 167-175 ). Вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2014 року по кримінальному провадженню №12012120120000052 [PERSON] визнано винуватою в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ( т.1 а.с. 176-196 ). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від від 06.05.2014 року вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2014 року скасовано, а кримінальне провадження направлено на новий судовй розгляд. Вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2015 року по кримінальному провадженню №12012120120000052 [PERSON] визнано невинуватою у пред'явлених їй обвинуваченнях за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та виправдано . Крім того вирішено скасувати [PERSON] міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд після набрання вироком законної сили . Також вирішено скасувати арешт на майно [PERSON] після набрання вироком законної сили . ( т.1 а.с. 197-239 ). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2015 року залишено без змін ( т.1 а.с. 240-247 ). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.05.2016 року ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року залишено без змін ( т.1 а.с. 248-254 ). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає доведеними ті обставини, що органами дізнання та досудового розслідування Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області, а також прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області відносно [PERSON] були вчинені наступні незаконні дії та прийняті процесуальні рішення : 24.02.2007 року порушено кримінальну справу № 55-430 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України ; 19.03.2007 року пред'явлено обвинувачення по кримінальній справі № 55-430 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України; 19.03.2007 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ; 20.03.2007 року по кримінальній справі № 55-430 накладено арешт на майно позивача ; 11.11.2007 року порушено кримінальну справу № 55-445 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 191 КК України; 12.11.2007 року пред'явлено обвинувачення по кримінальній справі № 55-445 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України ; 12.11.2007 року по кримінальній справі № 55-445 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд; 29.11.2012 року по кримінальному провадженню №12012120120000052 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. При визначенні періоду незаконного перебування позивача під слідством та судом враховується рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року № 9-рп/99 по справі № 1-15/99, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності , як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Отже початком перебігу такого строку слід вважати 19.03.2007 року ( день, коли [PERSON] було пред'явлено обвинувачення по кримінальній справі № 55-430 ). Кінцем перебігу зазначеного строку слід вважати 25.11.2015 року ( день набрання законної сили вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2015 року ) . Отже загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом становить 104 місяці 6 днів. Суд не приймає до уваги період незаконного перебування позивача під слідством та судом з 10.06.2005 року по 23.05.2006 року( по кримінальній справі № 55-396 ), оскільки є таке, що набрало законної сили рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2012 року по справі № 1104/991/12, яким з Державного бюджету України на користь позивача стягнуто за вказаний вище проміжок часу відшкодування моральної шкоди заподіяної [PERSON] незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури ( т.2 а.с. 40-42 ). Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недорканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України . Згідно ч.1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР ( далі Закон ) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.1, 1-1 ч.1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках : постановлення виправдувального вироку суду ; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи надодаткове розслідування чи новий судовий розгляд ) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Згідно ч.1 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) : 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій ; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт ; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.5,6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як роз'яснено в п. 9. постанови пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди " № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала з зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеними ті обставини, що внаслідок протиправних дій органу досудового розслідування та прокурора позивач впродовж тривалого проміжку часу ( понад 104 місяці ) зазнавала душевних страждань, пов'язаних з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, оскільки було порушено її право на свободу пересування та вибір місця проживання, право на мирне володіння власним майном, яке перебувало під арештом. Крім того розповсюдження органом досудового розслідуванням та прокурором інформації відносно позивача про порушені кримінальні справи по установах та серед населення, принижувало честь та гідність [PERSON], а також її ділову репутацію, що створювало перешкоди в спілкуванні з оточуючими та формувало в останніх негативну думку про неї . Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації нею своїх звичок і бажань, внаслідок чого [PERSON] вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища . За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди . Статтею 8 Закону України " Про Державний бюджет на 2017 рік " визначено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата з 1 січня становить 3200 гривень. Таким чином мінімальний розмір відшкодувань заподіяної [PERSON] моральної шкоди має становити 333440 гривень 104х3200 + ( 3200 х6/30 ). Однак враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, завданих їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним обранням відносно неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконним арештом її майна, термін її незаконного перебування під слідством та судом, зважаючи на істотність вимушених змін у житті [PERSON], характер моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, розмір відшкодувань моральної шкоди, завданої позивачеві необхідно визначити в сумі 350000 гривень. Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 157714 гривень позивач посилалася на ті обставини, що внаслідок її тривалого перебування під слідством та судом вона понесла значні витрати, пов'язані з прибуттям до органу досудового розслідування, прокурора та судів різних інстанцій . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зо бов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] подала копії фаскальних чеків які підтверджують факт оплати за поштові відправлення на адресу органів державної влади, правоохоронних та судових органів, а також за придбання паливно-мастильних матеріалів . Однак копії вказаних документів не можуть бути прийняті судом до уваги, як належні докази, оскільки із змісту чеків неможливо дійти обґрунтованого висновку що зазначені в них витрати понесла саме [PERSON] і вказані витрати стосуються предмету спору . До того ж Законом України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ", ст. 1176 ЦК України визначені підстави відшкодування матеріальної шкоди з правовідносин які є предметом розгляду справи. Однак зазначені норми не містять підстав для стягнення поштових витрат як матеріальної шкоди завданої позивачеві діями відповідачів . Також позивачем долучено копії двох корінців талонів юридичного агенства "Злагода" від 10.07.2006 року та від 22.07.2006 року про отримання від [PERSON] коштів за юридичну допомогу відповідно 200 та 300 гривень ( т.2 а.с. 73-88 ). Проте і вказані документи суд вважає неналежними доказами, оскільки із їх змісту не вбачається, що зазначені в них витрати стосуються предмету спору . Крім того позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку вартості реально наданих послуг адвоката щодо здійснення захисту [PERSON] на стадії досудового розслідування чи судового розгляду . Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Отже вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ",

Outcome: partial