Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

20 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються згідно з рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.09.2014 року та щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 \~грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитини повноліття. Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 27.05.2014 року у них народилась донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу, донька проживає та зареєстрована з нею. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.09.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 01 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного. На момент винесення рішення відповідач офіційно працював, а на даний час він не працює, офіційного доходу немає, що унеможливлює виконання рішення суду. Добровільно відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того, змінилося і її матеріальне становище, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення ним трирічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник [PERSON] позов підтримали, з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме просив стягувати з нього аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 1 000 грн.. Зазначив, що у нього відсутня заборгованість по аліментам за попереднім рішенням суду. Не вважає, що матеріальне становище позивача змінилося настільки, щоб розмір аліментів становив 1000 грн.. В той час, він постійної роботи не має, заробляє на життя консультуванням. Крім того, надає допомогу хворій матері. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка БРИК (після шлюбу СТАНКЕВИЧ) Л.М. та відповідач [PERSON]: - перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, який рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.06.2015 року було розірвано; - являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (серія І-ЕЛ № 152830). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.09.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 01 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного. З довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської у м. Чернігові ради від 11 жовтня 2017 року № 4219, вбачається, що [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн.. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторонами визнається та не потребує доказуванню, що [PERSON], на час винесення рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.09.2014 року, був мобілізований до лав ЗСУ та отримував стабільний дохід, а на даний час офіційно не працює. Вказане в сукупності з тим, що докази про отримання [PERSON] допомоги по безробіттю, або інших виплат відсутні, свідчить про мінливість та нерегулярність доходу. Враховуючи зазначене, суд вважає, що слід змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої малолітньої дитини, з стягнення, визначеного у частці від доходу(заробітку), на тверду грошову суму вказаних аліментів. При визначенні розміру вказаних аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, відсутність заборгованості по аліментах за попереднім рішенням суду, відсутність у платника аліментів інших дітей, не підтвердження перебування на його утриманні батьків, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 950 \~грн. щомісяця, з дня набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття, без зазначення в резолютивній частині вказівки: "але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку", але з зазначенням, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону, тобто задовольнивши позовні вимоги частково. Згідно ст. 88 ЦПК України, у звязку зі звільненням позивачки від такої оплати при зверненні до суду, з [PERSON] слід стягнути в дохід держави 950 грн. судового збору. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial