Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У червня 2020 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до Йосипівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог відділ у Новомиргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай), згідно якої вона вказала, що перебувала у трудових відносинах з КСП «Жовтень» та була включена до списків-додатків КСП «Жовтень», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до Державного акту про право колективної власності на землю. Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) вона не отримала. Позивач зазначила, що в період розпаювання колгоспних земель та отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю вона була членом КСП «Жовтень», заяви про виключення з членів КСП не писала, рішення про її виключення не приймалося, проте земельну частку (пай) вона і не отримала. Просила суд поновити їй строк звернення до суду та визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 3,57 умовних кадастрових гектарів із земель не витребуваних паїв КСП «Жовтень», розташованих на території Йосипівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач, представник позивача, представники відповідачів, представник третьої особи у судове засідання не з`явилися. Як вбачається з письмових заяв позивача [PERSON] та її представника - адвоката Жеребенко О.В., вони позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Як вбачається з письмової заяви представника відповідача Йосипівської сільської ради, вони позов не визнають повністю, просять суд розглянути справу за їх відсутності, заперечують проти задоволення позовних вимог та просить застосовувати до вказаного позову строк позовної давності. Представник відповідача Новомиргородської РДА подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, заперечень до позову не мають. Представник третьої особи оповіщений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, будь яких заяв чи клопотань до суду не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищевказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з КСП «Жовтень» по 31.12.2000 року та являлася членом вказаного господарства, що підтверджується записами у її трудовій книжці. 25 липня 1995 року КСП «Жовтень» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000020 та позивача було включено в список - додаток до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Жовтень» Йосипівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області під номером 67 . Однак сертифікату на право власності на земельну частку (пай) вона не отримувала, залишивши земельну ділянку у спільній власності членів КСП «Жовтень». Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95: абзацу 3 пункту 1 - Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). абзацу 1 пункту 2 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. У ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Жовтень», розміром 3,57 умовних кадастрових гектара, а тому за законом у зв`язку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) лише в судовому порядку в межах строків позовної давності могла отримати відповідне право. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Жовтень» з обов`язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало 25 липня 1995 року. Тому, право на позов у [PERSON] виникло саме з 25 липня 1995 року, тобто з часу, коли вона дізналася про те, що вона включена до списку. Звернувшись до суду у червні 2020 року (більше ніж через 20 років) [PERSON] пропустила строк позовної давності. Як вбачається із вищевикладеного, суб`єктивним і об`єктивним моментом виникнення у позивача права на земельну частку, було саме розпаювання земель КСП «Жовтень» (протягом трьох років), однак протягом даного часу позивач не скористалася наданим їй правом. Позивач об`єктивно знала про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довела. Крім того, як вбачається з довідки секретаря Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2020 року та ухвали Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року згідно даних КП «Д-3» до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області 26.09.2017 року на розгляд до суду надходила аналогічна позовна заява [PERSON] до Йосипівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай) та у відповідності до ухвали суду від 15 листопада 2017 року за заявою позивача вищевказаний позов було залишено без розгляду. Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році, так як позивач не довела у судовому порядку того, що не знала на момент розпаювання про наявність у неї права на земельну частку (пай) в КСП «Жовтень», то відповідно трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, зокрема у 1998 році. Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Враховуючи, що позивач з позовом до суду звернувся 04 червня 2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, будь-яких належних доказів вчинення перешкод звернення з позовом до суду починаючи з 1995 року не надала і відповідно жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин - не навела, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв`язку з закінченням строку позовної давності до пред`явлення позову. При відкритті провадження по справі, судом було звільнено позивача від сплати судового збору до ухвалення судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: approved