Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

17 листопада 2014 року до суду звернувся позивач із позовом до [PERSON], про зменшення розміру аліментів, який 02 березня 2015 року уточнив. Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2013 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2013 року і до досягнення нею повноліття. У вказаному рішенні невірно встановлені обставини справи, не враховано наявність у позивача аліментних зобов'язань на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки від заробітку та наявність на його утриманні матері пенсіонерки. На теперішній час позивач отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 1200,00 грн., розмір аліментів, які позивач сплачує на утримання [PERSON] є завеликим для нього, а тому у нього утворилась заборгованість по аліментам. Тому, просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2013 року з ? частки від заробітку на 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якій вказала, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2013 року з відповідача за зустрічним позовом стягнуті аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частки від заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.11.2014 року вказане рішення суду було залишено без змін. Крім цього зазначила, що відповідач за зустрічним позовом аліменти за рішенням суду на утримання сина на даний час не сплачує, ухиляючись тим самим від обов'язку утримувати сина, забезпечувати його матеріально. Станом на 01 листопада 2014 року, його заборгованість складає 6421,00 грн., яка є несплаченою і на дань розгляду справи. Тому, просить стягнути з відповідача за сустрічним позовом на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 03.02.2015 року у розмірі 16414,57 грн. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задовольнити в повному обсязі, одночасно вважаючи, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 03.02.2015 року з підстав, викладених у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, та одночасно вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вони є незаконними та безпідставними. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2013 року у цивільній справі № 333/8611/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2013 року та до його повноліття. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.11.2014 року вказане рішення суду було залишено без змін. Ухвалюючи рішення, судом враховано, що [PERSON] працездатний, отримує заробітну плату, проживає разом з матір'ю пенсіонеркою. Він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частки від щомісячного доходу. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Абзацом третім пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». За ст.128 КЗпП України та ч.4 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», при відрахуванні із заробітної плати за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят відсотків заробітку, крім випадків, коли з його заробітної плати одночасно проводиться відрахування при відбуванні виправних робіт та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати семи десяти відсотків. Судом встановлено, що сума стягнених судом з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів не перевищує 70% його заробітної плати (доходу), що є допустимим. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 22 та 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано суду доказів зміни матеріального або сімейного стану, які дають суду право зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом на утримання сина не є значним, та таким, що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. Щодо позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне. Згідно листа №2663 від 10.03.2015 року та розрахунку відділу ДВС Оріхівського РУЮ заборгованість відповідача за зустрічним позовом по аліментах на користь позивача за зустрічним позовом на утримання сина, за період з листопада 2013 року по 01.03.2015 року, становить 6836,24 грн., з урахуванням квитанцій про сплату аліментів (а.с.56). Оскільки, згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку державного виконавця по сплаті аліментів, відповідач з листопада 2013 року по жовтень 2014 року, а також у грудні 2014 року та січень 2015 року аліменти не сплачував взагалі. Тому пеня складатиме: листопад 2013 року 492,35 грн. х 1% х 30 днів = 147,60 грн.; грудень 2013 року 492,35 х 1% х 31 = 152,52 грн.; січень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; лютий 2014 року 543,63 х 1% х 28 = 152,04 грн.; березень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; квітень 2014 року 543,63 х 1% х 30 = 162,90 грн.; травень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; червень 2014 року 543,63 х 1% х 30 = 162,90 грн.; липень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; серпень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; вересень 2014 року 543,63 х 1% х 30 = 162,90 грн.; жовтень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн., листопад 2014 року 543,63 х 1% х 30 = 162,90 грн.; грудень 2014 року 543,63 х 1% х 31 = 168,33 грн.; січень 2015 року 556,49 х 1% х 31 = 172,36 грн.; всього - 2454,43 грн. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що заборгованість по аліментам на утримання дитини виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти. При розгляді справи не встановлені обставини, які б свідчили про неможливість [PERSON] виконувати аліментні зобов'язання. Виходячи з обставин, які були досліджені в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Висновок суду ґрунтується на тому, що за період виникнення заборгованості по сплаті аліментів і на час розгляду справи відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є працездатною особою, стан його здоров'я задовільний. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язки у повному обсязі по сплаті аліментів на утримання дитини та не навів істотних доводів про наявність фактів які ускладнюють або унеможливлюють сплату аліментів, тому суд вважає, що майнові права позивачки за зустрічним позовом порушені та стягує з відповідача за зустрічним позовом суму неустойки в розмірі 2454,43 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом також підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial