Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Адвокат Толстих О.Ю., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - Толстих Ю.О. зазначив, що 02.12.1997 року близько 10:45 годин з [PERSON] , сталеваром 7-го розряду КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок при виконанні робіт у конвертерному цеху, отримавши при цьому 2-х сторонній пневмоторакс, забиття правої нирки, відкритий перелом правого плеча зі зміщенням, закритий злам кісток тазу з права, травматичний шок ІІІ ступеня, закриту травму груді, важку травму живота. Актом розслідування нещасного випадку від 03.12.1997 року № 95/6 форми Н-1 зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, встановлена вина підприємства в особі керівників та спеціалістів. Причинами нещасного випадку, відповідно до п.п. 11.1,11.3 Акту стали: експлуатація несправних механізмів, допуск до роботи ненавченого персоналу. Також комісією визнано відсутність вини [PERSON] . Відповідно до довідок МСЕК серії 12 ААБ № 003641 та 10 ААГ № 024983 позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 01.04.2015 року безстроково, причина трудове каліцтво, з ураженням опорно-рухового апарату. Позивач потребує медикаментозного лікування, ВМП, санітарно-курортного лікування, палицю. Протипоказана важка фізична праця з тривалою ходою. Рекомендовано лікування у травматолога. Положеннями п. 15 індивідуальної програми реабілітації інваліда від 18.03.2015 року визначено, що реабілітаційний потенціал позивача є середнім, тобто повне одужання не можливе. Відновлення обмеження життєдіяльності часткове. У зв`язку з вказаним нещасним випадком позивач вимушений страждати і в психологічному плані. Через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві. На руці позивача залишились рубці і шрами які постійно нагадують про пережиту травму. На фоні отриманих травм у позивача розвинувся хронічний остеомієліт, що виключає будь-яке протезування зубів. Крім того, позивач за станом здоров`я не може самостійно забезпечувати себе та свою родину, усі кошти витрачаються на медичну реабілітацію та придбання ліків, 23 роки сім`я несе додаткові витрати на нього. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 216 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Яводчак О.В. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач помилково вважає, що нещасний випадок стався з вини відповідача, ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» встановлено, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. Згідно п. 6 Акту розслідування нещасного випадку на виробництві - особою, що допустила порушення законодавства про працю є безпосередньо та виключно сам позивач. Крім того, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що вказували б на те, що він дійсно зазнає моральних страждань, оскільки позивачем не доведено вину відповідача щодо завдання позивачу шкоди внаслідок якої у нього виникло б право на відшкодування моральної шкоди, а відтак у позивача не може виникнути моральних страждань без існування завданої йому шкоди. Крім того, правовідносини, які існували між позивачем та відповідачем ґрунтувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 08.07.1995 року прийнятий на КДГМК «Криворіжсталь» в конвертерний цех № 2 підручним сталевару 5 розряду, 15.02.1993 року переведений сталеваром конвертера 7 розряду, пропрацював там до 01.04.1998 року та був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із станом здоров`я (а.с. 23-27). Згідно Акту про нещасний випадок форми Н-І № 95/6 від 03.12.1997року [PERSON] - сталевар 7 розряду, під час виконання своїх трудових обов`язків на КДГМК «Криворіжсталь»отримав травму. Нещасний випадок мав місце за наступних обставин. 02 грудня 1997 року в 07:00 годин начальник капітального ремонту конвертера № 3 [PERSON] дав розпорядження майстру по ремонту обладнання [PERSON] поставити на робоче місце супроводжувача вантажного ліфта [PERSON] не навченого на право управління ліфтом. Майстер [PERSON] доручив [PERSON] передати в штаб ремонту наряд-допуска. [PERSON] піднявся ліфтом на відмітку +8,0 м. і пішов в штаб ремонту. Повернувшись із штабу ремонту відкрив двері шахти ліфта (блокіровка дверей була не справна, кабіна ліфта знаходилась на відмітці +18 м.) і ступивши в шахту ліфта впав у приямок, отримавши при цьому 2-х сторонній пневмоторакс, забиття правої нирки, відкритий перелом правого плеча зі зміщенням, закритий злам кісток тазу з права, травматичний шок ІІІ ступеню, закриту травму груді, важку травму живота. Нещасний випадок стався внаслідок падіння потерпілого з висоти (а.с. 9-12). Згідно додатку № 1 до пункту № 13 Акту № 95/6 від 03.12.1997 року допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці керівники та спеціалісти а саме: механік конвертерного цеху [PERSON] порушив вимоги п. 12.9, п. 12.11 «Правил улаштування і безпечної експлуатації ліфтів», майстер по ремонту металургійного обладнання конвертерного цеху [PERSON] порушив вимоги п. 12.9, п. 12.11 «Правил улаштування і безпечної експлуатації ліфтів», електрик цеху [PERSON] порушив вимоги п. 12.1 б, п. 3.10 додатку 9 «Правил улаштування і безпечної експлуатації ліфтів», електромеханік ЦРМО-4 [PERSON] порушив вимоги п. 12.6 «Правил улаштування і безпечної експлуатації ліфтів» (а.с.13). У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 18.03.2015 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому з 01 квітня 2015 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 60% безстроково та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу у забезпеченні медикаментозним лікуванням у травматолога, що підтверджується виписками із актів МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача. (а.с. 14-15). Враховуючи вищевикладене, з моменту визначення позивачу [PERSON] ступеню втрати професійної працездатності - у 60%, визначено третю групу інвалідності, з 01.04.2015 року безстроково. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 297 від 18.03.2015 року, реабілітаційний потенциал [PERSON] середній, відновлення обмеження життєдіяльності часткове (а.с. 16-17). Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача де позивач тривалий час працював, виконуючи роботи сталевару 7-го розряду. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок нещасного випадку на виробництві частково втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що став інвалідом та змушений постійно звертатись за медичною допомогою до лікаря травматолога (а.с.18-22). При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні лікування позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу травми, отриманої в результаті нещасного випадку на виробництві. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, часткова втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, спричиненого експлуатацією несправних механізмів під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до отримання травми внаслідок нещасного випадку на виробництві, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи, звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 180 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1800,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial