Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій формі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її утримання, до досягнення їх сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, в твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно. Свої вимоги мотивувала тим, що 05.12.2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, зараз є нестабільними, вирішується питання про розірвання відносин. На даний час вона змушена доглядати за дітьми, а саме спільним з відповідачем сином [PERSON] та дитиною, народженою від попереднього шлюбу, тому не має змоги працювати та отримувати кошти. Відповідач має самостійний щомісячний фінансовий дохід, однак не працевлаштований офіційно, його дохід мінливий, допомогу їй він надає нерегулярно, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та суду пояснила, що вони з відповідачем з 02.05.2016 року разом не проживають. Шлюб між ними не розірваний. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. Придбає інколи лише продукти харчування. Вона не працює. Має на утриманні дочку, від першого шлюбу, [INFO] на яку отримує допомогу від держави, як мати одиначка в розмірі 1250 грн.., на сина [PERSON] отримує допомогу, яка виплачується при народженні дитини, у розмірі 830 грн. Інших доходів вона не має та у зв»язку з невеликими доходами не може самостійно утримувати дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, а проти стягнення аліментів на утримання дружини заперечує. Також суду пояснив, що він придбає сину [PERSON] продукти харчування. На даний час він працює в ПП «Макуха» та отримує заробітну плату в розмірі 1415 грн. Інших доходів не має. Інших осіб на утриманні він не має, стягнення на підставі виконавчих документів з цього не проводяться. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Сторони з 05 грудня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ, що видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 05.12.2014 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №221705, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 14 травня 2015 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матірю [PERSON]. З 02 травня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, при цьому малолітня дитина сторін проживає з матірю позивачкою по справі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, між сторонами не досягнуто домовленості про способи виконання обов»язку утримувати їх дитину відповідачем. Відповідач допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати сина останній не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст. 189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обовязку батьків піклуватися про своїх дітей, тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст..184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема вбачається з пояснень позивачки, остання на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку та отримує допомогу, яка виплачується у зв»язку з народженням дитини. Відповідно до довідки від 22.06.2016 року, яка видана ФОП [PERSON] за вих..№14 року, [PERSON] з 26.05.2016 року і по теперішній час працює у ФОП [PERSON] охоронцем на постійній основі, отримав заробітну плату за період з 26.05.2016 року по 31.05.2016 року в сумі 307 грн.37 коп. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. В свою чергу позивачкою суду не надано жодного належного доказу того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також не надано доказів, щоб свідчили про наявність інших обставин, що мають істотне значення і наявність яких є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, встановлені судом обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, матеріальне становище дитини та відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання позивачки до досягнення [PERSON] трирічного віку. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial