Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором оренди квартири мотивуючи вимоги тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі- продажу, серія та номер: [NUMBER], виданий 29.10.1999р. Київської універсальної біржи. 18.08.2015 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений попередній договір оренди квартири, згідно умов якого позивач виступив в якості орендодавця, а відповідач виступив в якості орендаря та зобов'язалися у строк до 23.08.2015року укласти договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. Згідно договору, послуги щодо квартири сплачуються орендарем в розмірі 8500,00грн. на місяць. При цьому в забезпечення виконання своїх обв»язків відповідач сплачує позивачу забезпечувальний платіж в розмірі 17 000,00грн., що забезпечується в якості орендної плати за перший і останній місяці дії договору оренди. 23.08.2015року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди житлового приміщення, згідно якого позивач передав відповідачу у тимчасове, поворотне, платне користування обумовлене в попередньому договорі приміщення. При цьому відповідно до договору, передача приміщення, що орендується була здійснена сторонами на підставі акту приймання - передачі в оренду нерухомого майна від 23.08.2015року. Відповідач порушив умови основного договору в результаті чого відповідач має заборгованість за орендну плату - 8500,00грн., що є орендною платою за липень 2016 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовні заяві та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що він належними та допустимими доказами не доведений. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]( а.с. 25). 18.08.2015 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений попередній договір оренди квартири, згідно умов якого позивач виступив в якості орендодавця, а відповідач виступив в якості орендаря та зобов'язалися у строк до 23.08.2015року укласти договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] 23.08.2015року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди житлового приміщення, згідно якого позивач передав відповідачу у тимчасове, поворотне, платне користування обумовлене в попередньому договорі приміщення. Позивачем забов'язання за договором оренди було виконано, що підтверджується актом приймання-передачі квартири від 23.08.2015 року. Відповідно до п.4.1 основного договору оренди житлового приміщення, строк оренди починається з 23.08.2015року та триває по 01.09.2016року. При цьому у відповідності до п.4.4,п.4.5 даного договору датою закінчення фактичного використання приміщення, що орендується є підписання сторонами акту здачі - приймання приміщення, що орендується. Підписання даного акту свідчить про відсутність взаємних претензій та виконання сторонами своїх зобов'язань за основним договором. Відповідно до п.8.1 основного договору після закінчення строку оренди. Орендар зобов'язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується. Протягом трьох днів з моменту закінчення терміну оренди згідно з актом здачі - приймання приміщення. 03.08.2016року відповідач в телефонній розмові повідомив позивача про те, що покинув приміщення, що орендується забравши свої речі, однак письмового попередження про дострокове звільнення приміщення та\\або розірвання основного договору не надав, за актом здачі- приймання нерухомого майна не здав, в належний санітарний стан не привів, ключі не повернув. Таким чином станом на 01.09.2016року відповідач має заборгованість за орендну плату - 8500,00гривень. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди квартири, підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, а тому, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved