Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

10.10.2017 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій [PERSON] просить, визнати за нею право власності : на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1175 га, кадастровий номер 3220880900:08:006:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться в с. Велика Олександрівка, Бориспільського району Київської області; на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; на Ѕ частину автомобіля Mitsubishi L200 д.н.з. [NUMBER] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.05.1985 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2015 було розірвано. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Під час шлюбу ними придбано майно : земельну ділянку площею 0,1175 га, кадастровий номер 3220880900:08:006:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться в с. Велика Олександрівка, Бориспільського району Київської області, за рахунок кредитних коштів, яка перебуває в іпотеці та іпотекодержателем є АКІБ «УкрСиббанк». На вказаній земельній ділянці у 2008 році вони розпочали будівництво житлового будинку, яке закінчили у 2011 році. Проте з 2013 року між ними почали погіршуватись відносини, що призвело до розірвання шлюбу. Але на момент розірвання шлюбу будинок не було введено в експлуатацію та на адвокатський запит було надано копію декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва яке здійснено на підставі будівельного паспорта від 11.02.2016 № КС 142160420018. Вказаний будинок є об`єктом спільного майна, оскільки його будівництво розпочато та закінчено під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Крім того позивач зазначає, що 14.12.2007 ними було придбано транспортний засіб Mitsubishi L200 д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу № 14-12/07-03, з використанням банківського кредиту, в якому вона виступала поручителем. Зобов`язання по кредитному договору було погашено та на даний час автомобілем користується відповідач. 12.03.2018 до суду від [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву ( а.с. 47-51, том № 1), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, при цьому просив у задоволенні позову в частині поділу житлового будинку відмовити в повному обсязі, замість частки у володінні земельною ділянкою, виділити позивачу грошову компенсацію у розмірі 46 302,86 гривень та присудити грошову компенсацію в рахунок поділу транспортного засобу у розмірі 61300,00 гривень. При цьому відповідач зазначив, що на підставі рішення 17.04.2008 йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку, розпочавши будівництво, відносно нього було складено протокол про самовільне будівництво, в зв`язку з чим вся документація потребувала грошових коштів, 04.06.2008 він зупинив будівництво. Позивач в цей час ніде не працювала, а з вересня 2013 року вони з позивачем почали проживати окремо та в подальшому розлучились. 06.10.2013 у свого польського колеги [PERSON] він позичив грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США, з умовою що він буде віддавати кошти частинами від своїх заробіток. Восени 2013 року, після того як вони з позивачем вже проживали окремо, він поновив будівництво житлового будинку та оформлення документів на будинок. 10.11.2015 він повідомив про виконання будівельних робіт до Департаменту ДАБІ у Київській області. 12.12.2015 було виготовлено технічний паспорт. Крім того зазначає, що коли він пішов з сім`ї, у 2013 році, він зайнявся будівництвом житлового будинку, але позивач просила, щоб він залишився, при цьому оскільки вона ніде не працювала, що складні відносини з молодшою дочко та щоб підтримати її він дозволив заселитись до будинку в ту частину, де можна було проживати, а молодшій доньці подарував трикімнатну квартиру на [ADDRESS] , при цьому сам орендував квартиру. 11.02.2016 на підставі декларації про готовність до експлуатації будинок було введено до експлуатації. Проте позивач відмовлялась покинути будинок, крім того він на даний час доступу до будинку немає, оскільки позивач змінила замки та ключі йому не надала. В зв`язку з тим, що будинок був збудований на його особисті кошти та в період коли вони з позивачем не проживали однією сім`єю, тобто з 2013 року по 2016 рік, він вважає, що це є його особистою власністю. Крім того земельна ділянка була придбана ним за рахунок кредитних коштів, і кредит він сплачував за власні кошти, оскільки позивач жодного дня ніде не працювала, він повністю утримував її та їх спільних дітей. Після розірвання шлюбу він продовжував сплачувати кредит. Проте з урахування ст. 60 СК України та період з лютого 2007 по серпень 2013 він погоджується, що гроші які вносились ним на погашення кредиту були спільною сумісною власністю та відповідно до графіку погашення кредиту в цей період було сплачено 92605,72 гривень, що становить 23 %, і частки позивача що становить 46 302,86 гривень. В період з 2013 року він самостійно сплачує кредит. З приводу транспортного засобу, відповідач зазначає, що автомобіль у грудні 2017 року він передав в постійне користування за довіреністю іншій особі та ринкова вартість такого автомобіля становить 112 600 гривень, частка позивача становить 61300 гривень. Ухвалою від 06.11.2017 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 32, том № 1). 05.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с. 36, том № 1). Ухвалою суду від 13.02.2018, занесеною до протоколу судового засідання, було визначено відповідачу строк для подачі відзиву та призначено в даній справі підготовче засідання (а.с.43 том №1). Ухвалою від 17.04.2018 було витребувано з Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області завірені копії витягів з Погосподарської книги за період з 2005 по даний час на домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 92-93, том № 1). Ухвалою від 20.09.2018 було призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 189-193, том № 1). Крім того ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 20.09.2018 [PERSON] було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви (а.с. 182-186, 187-188, том № 1). Ухвалою від 11.03.2019 поновлено провадження у справі (а.с. 209, том № 1). Ухвалою від 20.06.2019 в задоволенні заяви представника позивача адвоката Мамирбаєва Є.В. про відвід судового експерта Бойка М.В. відмовлено та скасовано ухвалу від 20.09.2018 про призначення судову будівельно-технічної експертизи (а.с. 221-221, том № 1). Ухвалою від 24.07.2019 було витребувано з АТ «Київоблгаз» засвідчену копію проекту газифікації, технічну документацію (а.с. 247, 250-251, том № 1). Ухвалою від 04.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 14, том № 2). Ухвалою від 13.01.2021 заяву [PERSON] від 12.01.2021 про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 274,7 кв.м., житловою площею 88,6 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 237-240, том № 2). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі з наведених у позові підстав. Додатково позивач пояснила, що усі будівельні роботи були завершені у 2012 році та на 16 червня 2012 року, коли святкували п`ятдесятиріччя відповідача будинок був завершений будівництвом. Зазначає, що відповідач не відразу залишив сім`ю, а лише після народження дитини від нової дружини і з кінця 2013 року вони припинили з відповідачем спільне проживання. Визнає, що кошти, які сплачував відповідач в подальшому за кредитом, були його особисті кошти, але з вимогою про компенсацію понесених затрат відповідач не звертався. Дозволу на відчуження спірного автомобіля відповідач у неї не отримував, вона дізналась про цей факт в суді. Відповідач та її представник заперечували проти позову з наведених у запереченнях підстав. Додатково відповідач пояснив, що все майно зазначене у позові було придбано ним особисто на власні кошти, оскільки позивач ніде не працювала. З 2012 року вони з позивачкою не проживали, стверджує, що на момент святкування його п`ятдесятиріччя будинок був готовий лише на 25%. Будівництво він завершував за кошти, коли вони з позивачкою вже припинили спільне проживання та після розірвання шлюбу до кінця 2015 року, а також з 2013 року за власні кошти погашав кредит за придбану земельну ділянку. Спірний автомобіль він також виплачував з власних коштів, а в подальшому продав та не заперечує, у разі присудження компенсації. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. Від Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшло пояснення, з проханням винести рішення відповідно до чинного законодавства ( а.с. 160-162, том № 1). Від АТ «УкрСиббанк» надійшло клопотання з проханням розглянути справу без участі представника за наявними у справі матеріалами ( а.с. 166, том № 1). [PERSON] у призначене судове засідання не з`явилась, про причину неявки суду не повідомила, письмових пояснень по суті позову не подала, самостійних вимог щодо предмету позову не заявила. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Зокрема, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.05.1985 що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 10, том № 1), який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2015 було розірвано (а.с. 11 том № 1). При цьому зі змісту рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 травня 2015 року вбачається, що при зверненні з позовом до суду [PERSON] стверджував, що з вересня 2013 року вони з [PERSON] проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а відповідач у вказаній справі - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після укладення шлюбу і до вересня 2013 року стосунки між сторонами були чудові, але з вересня 2013 року [PERSON] покинув сім`ю і зав`язав курортний роман з [PERSON] .. Також зазначено, що [PERSON] пояснила суду, що проживає в будинку [ADDRESS] , який сторони збудували за спільні кошти, однак, залишивши сім`ю і перейшовши проживати до [PERSON] , [PERSON] не бажає готувати документи для здачі будинку у експлуатацію. За змістом вказаного рішення суду, встановлено, що [PERSON] проживає з іншою жінкою, з якою виховують спільну дитину, якій виповнилось 1 рік 2 місяці, орендують квартиру з 12.09.2013 року і по теперішній час. Вказані обставини не заперечувались сторонами (а.с.11 т.№1). Як встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 18 травня 2015 року, від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ході даного судового розгляду встановлено, що в період шлюбу сторонами було набуто (придбано та побудовано) наступне нерухоме та рухоме майно : - земельна ділянка, загальною площею 0,1175 га, кадастровий номер 3220880900:08:006:0107, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться в с. Велика Олександрівка, Бориспільського району Київської області, яка була придбана на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.02.2007 рокую. №542, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №816334, виданим 04.03.2008 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010832300099, а також Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цілик Л.. за реєстровим №542 (а.с 14 том №1, а.с.184-185 том №2). За змістом п.9 Договору купівлі-продажу, договір укладений за згодою [PERSON] за ціною продажу 303000 гривень; - житловий будинок розташований на вказаній земельній ділянці за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115055413 від 23.02.2018, з якого вбачається, що 20.02.2018 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. здійснено реєстрацію права приватної власності на вказаний житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1492873032208) на ім`я [PERSON] , підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер КС142160420018, виданий 11.02.2016, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області; технічний паспорт на житловий будинок серія та номер: 1095, виданий 12.12.2015, видавник : ТОВ «М БУДТЕХЕКСПЕРТ»; рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку», серія та номер:93, виданий 12.04.2016, видавник: виконавчий комітет Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області ; - транспортний засіб Mitsubishi L200 д.н.з. [NUMBER] , придбаний за Договором №14-12/07-03 купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту від 14 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «СОФТ-МАКС» та [PERSON] (а.с.21-23 том №1), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №16584881 від 22.01.2008 року (а.с.25 том №1). Сторонами визнано та матеріалами цивільної справи підтверджується, що на придбання спірної земельної ділянки було отримано кредит в АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 42000 доларів США, що дорівнювала еквіваленту 212100 гривень, за кредитним договором №11122958000 від 27 лютого 2007 року, укладеним відповідачем, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №2870 від 27 лютого 2007 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 19.09.2017 року, договором іпотеки ( а.с. 12-13, 104 том № 1). На підтвердження самостійного погашення кредиту на придбання спірної земельної ділянки відповідачем [PERSON] надано відповідні квитанції за період 2013-2020 років (а.с.110-126 том №1, а.с. 133-159 том №2, а.с.88 том №3), а також розрахунок здійснених платежів, починаючи з 19.09.2013 року на суму 304978 гривень, зазначивши, що залишок кредиту на 22.01.2021 складає 24954 гривні (а.с.85-87 том №3). Як визнала позивач [PERSON] , вона не заперечує щодо компенсації половини понесених відповідачем витрат. Разом із цим відповідач [PERSON] відповідних зустрічних позовних вимог щодо покладення на позивача [PERSON] відповідного обов`язку по погашенню кредиту за укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» кредитним договором, а також щодо стягнення половини сплачених ним коштів в рахунок погашення кредиту за період окремого проживання та після розірвання шлюбу відповідачем заявлено не було. Також встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , був зареєстрований 19 грудня 2007 року автомобіль Mitsubishi L200, 2007 року випуску, сірого кольору, і 09 лютого 2018 року зазначений автомобіль був зареєстрований на іншого власника, що підтверджується відповіддю Територіального сервісного центру МВС №8046 від 12.11.2020 №31/65 (а.с.124 том №2). При цьому сторонами визнано, та матеріалами цивільної справи підтверджується, що спірний автомобіль було придбано у грудні 2007 року за 142974 гривні в тому числі за кредитні кошти, отримані за Кредитним договором №2346/ФКВ-07 від 21 грудня 2007 року в сумі 25400,00 доларів США зі строком повернення - до 20 грудня 2014 року, що, зокрема вбачається зі змісту долучених до матеріалів справи: Договору №14-12/07-03 купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту від 14 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «СОФТ-МАКС» та [PERSON] ; Договору поруки №2346/Zфпор-07 від 21 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» (Кредитор), [PERSON] (Поручитель), [PERSON] (Боржник) (а.с.21-23, 24 том №1). Будь-яких належних і допустимих доказів того, які саме суми були сплачені відповідачем на погашення кредиту на придбання транспортного засобу з вересня 2013 року, суду надано не було. Факт відчуження спірного автомобіля без згоди позивача, відповідачем не заперечується. Крім того, відповідач не заперечує, що позивач має право на компенсацію Ѕ частини вартості спірного відчуженого ним автомобіля. Факт здійснення будівництва спірного - житловий будинок розташований на вказаній земельній ділянці за адресою : [ADDRESS] , в період шлюбу з позивачем хоч і не визнається відповідачем, проте підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, рішенням виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 149 від 17.04.2008, на підставі розглянутої заяви [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1175 га, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 16, том № 1). 04.06.2008 відносно [PERSON] було складено протокол № 190 про самовільне будівництво будинку без погодження проектної документації ( будівельного паспорта) в [ADDRESS] (а. с. 17, том № 1). Згідно з довідкою Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №2-14/01/152 від 12 лютого 20218 року та Акту обстеження житлово-побутових умов за №30 від 12.02.2018,. складеного депутатом Великоолександрівської сільської ради [PERSON] , позивач [PERSON] з 2009 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с.72,73 том №1). Вказана Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області інформація відповідає вищенаведеним поясненням [PERSON] , зазначеним у рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 18 травня 2015 року (а.с.11 том. №1). З переглянутого в судовому засіданні відеозапису із святкування п`ятдесятиріччя відповідача [PERSON] встановлено, що зовнішній стан будинку, подвір`я та внутрішнього облаштування приміщень першого поверху відповідає тому, що зафіксований на фотознімках, зроблених позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с. том №1). Водночас встановлено, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідачем [PERSON] було подано лише 06.11.2015, та 11.02.2016 було видано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, який зареєстровано в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області ( а.с. 19-20, том № 1). Разом із цим будь-яких належних і допустимих доказів того, що в зазначений період з 16.11.2015 по 11.02.2016 у спірному будинку по [ADDRESS] відповідачем виконувались будь-які будівельні роботи, суду надано не було. Суд критично оцінює покази відповідача [PERSON] щодо здійснення ним будівництва спірного будинку за особисті кошти та в період після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем [PERSON] , а також після розірвання ними шлюбу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в суді жодними іншими належними достатніми і допустимими доказами. При цьому суд звертає увагу, що, як встановлено рішенням вищевказаного Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, сторони з вересня 2013 року проживають окремо, в тому числі зафіксовано, що сторони у своїх поясненнях стверджували, що [PERSON] проживає з іншою жінкою, орендують квартиру з 12.09.2013 року, а [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] , який сторони збудували за спільні кошти. Ці обставини сторонами не оспорювалися. Надані відповідачем квитанції та накладні щодо придбання будівельних матеріалів, світильників, сантехніки та побутової техніки (а.с.41-45 том №2) не містять інформації, яка б давала можливість ідентифікувати, що вони придбавалися саме відповідачем та саме для облаштування спірного будинку. Крім того, відповідачем не обґрунтовано і не доведено, що будівництво спірного будинку здійснювалось за рахунок особистих коштів відповідача, в тому числі отриманих ним в борг за договором позики від 06 жовтня 2013 року (а.с.62 том №1). Згідно до ч. 1, ч. 3 ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. За змістом ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторонами визнано, що шлюбний договір, а також будь-які інші письмові договори щодо майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, ними не укладалися. При цьому відповідач стверджує, що вказане майно є його особистою власністю, оскільки позивач не працювала і не вкладала кошти у придбання земельної ділянки та автомобіля, а також не приймала участі у будівництві житлового будинку, який він збудував в період окремого проживання та розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За змістом ч 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, в шлюбі за час спільного проживання сторонами було набуто спірне майно: придбано автомобіль та земельну ділянку, на якій побудовано житловий будинок. Суд всебічно та повно дослідив, проаналізував та оцінив усі надані сторонами докази, та дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуто під час шлюбу за рахунок спільних коштів та спільної праці. Доказів протилежного відповідачем не надано, а досліджені судом вищевказані письмові докази не доводять того факту, що спірне майно, зокрема земельна ділянка придбана, а житловий будинок на вказаній земельній ділянці побудований виключно за рахунок особистих коштів відповідача, або їх спільних з третьою особою [PERSON] коштів. При цьому суд враховує, що в силу вимог ч.3 ст.61 та ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України, отримані в кредит кошти на придбання автомобіля та земельної ділянки є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як і набуте за рахунок цих коштів майно, а обов`язки, що виникли за укладеними відповідачем [PERSON] кредитними договорами створюють обов`язки для позивача [PERSON] щодо виконання грошового зобов`язання за цими договорами, оскільки отримані в кредит кошти використані в інтересах сім`ї. В силу вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем [PERSON] не було заявлено зустрічних позовних вимог, щодо покладення на позивача [PERSON] обов`язку щодо погашення наявної заборгованості за укладеним кредитним договором або відшкодування частини понесених ним витрат на виконання такого зобов`язання перед банком. Проте, ця обставина не позбавляє відповідача можливості пред`явити такі вимоги до позивача в подальшому, та не позбавляє позивача права на належну їй частку у спільній сумісній власності подружжя. Суд також враховує, що вимоги щодо поділу спільного майна в натурі жодним із колишнього подружжя не заявлено. Крім того, судом встановлено, що сторонами придбано транспортний засіб на який позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ його частину. Проте станом на дату розгляду даної справи це майно вибуло з володіння та власності відповідача, і позивач вимоги щодо компенсація належної їй частини вартості спірного автомобіля не заявляє. Підстав для відступу від рівності часток, визначених ст.70 Сімейного кодексу України судом не встановлено. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна : житлового будинку та земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню, а в частині визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що в силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.11 ЦПК України не дає суду підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору (а. с. 1, 2, том № 1), підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial