Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

08.02.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Верхньодніпровська міська рада Кам`янського району Дніпропетровської області і Софіївська селищна територіальна громада Дніпропетровської області 16.03.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 17.03.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 11.08.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 11.08.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 року у справі № 173/1978/18 на її користь на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на тверду грошову суму 3000.00 грн., з моменту постановлення рішення і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Фактично припинили проживати однією сім`єю в 2017 році. 08.02.2018 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. В період шлюбу в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу відповідач припинив будь-яке спілкування з нею та своєю донькою . Донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням своєї неповнолітньої доньки. Відповідач не проживає зі своєю донькою протягом тривалого часу і за весь цей час не прагнув спілкування з дитиною: не згадує про дитину, не приймає участі у її вихованні, не турбується її життям та здоров`ям. Дитина не проводить часу з батьком та не спілкується з ним, оскільки батько не виявляє бажання це роботи. Крім того за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач ухиляється також і від сплати аліментів на утримання дитини, має велику заборгованість з аліментів, ніде не працює. На підставі чого вона просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача з частки від його заробітку (прибутку) на тверду грошову суму. Необхідність захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини й стало підставою звернення із позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона намагалась сприяти спілкуванню дитини з батьком, але відповідач відмовлявся розмовляти з дитиною навіть по телефону. Коли вона з дитиною поїхала за місцем проживання відповідача, останній не побажав спілкуватись з дитиною та пішов з дому. Відповідач у призначені судові засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином . Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Письмових пояснень суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Фактично припинили проживати однією сім`єю в 2017 році. 08.02.2018 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За доводами позивача з моменту розірвання шлюбу сторони припинили будь-яке спілкування. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Даний факт підтверджується показаннями свідків [PERSON] ,, [PERSON] ,. та [PERSON] . Так свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Її донька перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спочатку в їхній сім`ї все було добре. Згодом відповідач почав зловживати спиртними напоями, заходив в запої, зникав з дому. Тому її донька розірвала шлюб з відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування з її донькою та з дитиною і повернувся проживати до себе додому. Вона з донькою та онукою їздили до відповідача за місцем його проживання, але відповідач пішов з дому так як не захотів зустрічатись ні з ними, ні з своєю донькою. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивачки, їй відомо, що її онучка одружилась з відповідачем, у шлюбі в них народилась дитина. Але згодом шлюб між її онукою та відповідачем був розірваний, з того часу вже близько 4-х років у дитини немає батька. Батько не спілкується з дитиною та не бажає її бачити. Свідок [PERSON] , пояснила, що позивачка прожила з чоловіком, але після розірвання шлюбу відповідач на контакт з позивачкою не йде. З дитиною не спілкується та її не відвідує. Їй відомо, що причиною розірвання шлюбу між сторонами стало зловживання відповідачем спиртними напоями. Таким чином судом встановлено, що в порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що протягом тривалого часу, відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, не приймав участі у її вихованні. Донька не має до батька ніяких почуттів, оскільки за ці роки батько ухилявся від зустрічей з дитиною, не проявляв до дитини батьківської турботи. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт порушення прав неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] щодо участі батька у її вихованні. В свою чергу суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виховання дитини, який підтверджується наданими позивачем доказами. Виходячи з вищевикладених обставин, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки - [PERSON] , [INFO] . За доводами позивача, аліменти з відповідача стягненні, але не виплачуються відповідачем. В свою чергу позивачка просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України,- розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Оскільки позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів та встановити їх в твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається саме стягувачем аліментів. Проте суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, стягуваних із відповідача за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року у справі № 173/1978/18 на ім`я позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши їх в твердій грошовій сумі 2000.00 ( дві тисячі) грн., з наступною щорічною індексацією відповідно до Закону, оскільки позивачка необгрунтувала потребу стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі 3000.00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для відома Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., так як позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволені в повному обсязі та на користь держави в сумі 908-00 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами, про зміну способу стягнення аліментів. На основі ст. 164 - 166, СК України,

Outcome: partial