Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування», АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 07 червня 2016 року о 09 год. 20 хв. на неврегульованому перехресті вул. Тепловозна та Харківське шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Форд», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу знаку 21.1 «дати дорогу» й не надав дорогу автомобілю, який рухався по головні дорозі, внаслідок чого здійснив з ним - її автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], зіткнення. За насліками якого висновком експерта її автомобіль визнано фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, т.я. перевищує в рази його вартість. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу. Під час розгляду даної справи [PERSON] визнав свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Форд», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3595752 від 10 березня 2016 року зі строком дії до 09 березня 2017 року з «нульовою» франшизою та в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» у відповідності до заяви - приєднання (акцепт) № 2680354411 до договору страхування № 22 від 01.09.2015 року. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування»замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 178 416 грн. 44 коп., а вартість відновлювального ремонту - 315 024 грн. 43 коп., частину з яких - 100 000 грн. 00 коп. їй відшкодувала ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування», 10 916 грн. 44 коп. - АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», що вцілому становить 110 916 грн. 44 коп. Різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 67 500 грн. 00 коп. (178 416 грн. 44 коп. - 110 916 грн. 44 коп. = 67 500 грн. 00 коп.), яку просить стягнути з відповідача як винуватця ДТП на підставі ст.1194 ЦК України. Окрім того вважає, що внаслідок вказаних протиправних дій винуватця ДТП їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та полягає в завданих душевних стражданнях внаслідок пошкодженого (знищеного) майна під час ДТП та її складному психологічному стані після аварії. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 01 листопада 2016 року (а.с. 45), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з [PERSON] 67 500 грн. 00 коп. - матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди як різницю між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (178 416 грн. 44 коп. - 110 916 грн. 44 коп. = 67 500 грн. 00 коп.) й 50 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди. Відповідач та його представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 12 липня 2017 року (а.с.88), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні за недоведеністю, вважаючи вину у ДТП обох водіїв обопільною, тобто як відповідача, так й позивача, при цьому не спростовуючи відповідальність за завдані збитки. Представник третьої особи в особі АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» Горбач І.В., діючий на підставі довіреності, щодо наслідків розгляду справи поклався на рішення суду. Інша третя особа в особі ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» в судове засідання повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується розпискою зворотнього повідомлення рекомендованого листа; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника, дадавши матеріали страхової справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаної третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням матеріалів страхової справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року о 09 год. 20 хв. на неврегульованому перехресті вул. Тепловозна та Харківське шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Форд», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу знаку 21.1 «дати дорогу» й не надав дорогу автомобілю, який рухався по головні дорозі, внаслідок чого здійснив з ним - автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивачки, зіткнення, що стало наслідком пошкодження транспортних засобів. За насліками якого висновком експерта автомобіль позивачки визнано фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, т.я. перевищує в рази його вартість. Так, 178 416 грн. 44 коп. - визначена експертом ринкова вартість автомобіля на час ДТП /матеріальний збиток/, а 315 024 грн. 00 коп. - вартість відновлювального ремонту цього автомобіля. Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 07.06.2016 року, складеної УПП НП у м. Києві, позивачка зазнала тілесних ушкоджень та їй було рекомендоване амбулаторне лікування (а.с.46). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.1-42, 44-45, 46 том 2). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення [PERSON] визнав свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, що не спростовується й в ході розгляду даної цивільної справи, вважаючи вину при даній дорожньо-транспортній пригоді обопільною з позивачкою, посилаючись на висновок експерта № 2-11/09 за результатами проведення авто-технічного дослідження від 11 веренсня 2017 року (а.с. 99-112 том 2). Суд, надавши правової оцінки даному доводу, вважає його таким, що не заслуговує на увагу, оскільки рішення суду щодо винуватості в даній дорожньо-транспортній пригоді щодо [PERSON], що стало б підставою для спростоування позовних вимог, немає. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Форд», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3595752 від 10 березня 2016 року зі строком дії до 09 березня 2017 року з «нульовою» франшизою та в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» у відповідності до заяви - приєднання (акцепт) № 2680354411 до договору страхування № 22 від 01.09.2015 року. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування»замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності ТОВ «Екліс» від 16 липня 2016 року на замовлення ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», вартість збитку завданого автомобілю «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 178 416 грн. 44 коп., а вартість відновлювального ремонту - 315 024 грн. 43 коп., частину з яких - 100 000 грн. 00 коп. позивачці відшкодувала ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування», 10 916 грн. 44 коп. - АТ «Страхова компанія «АХА Страхування, що вцілому становить 110 916 грн. 44 коп., й визнається сторонами та третіми особами. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вході розгляду справи відповідач, не спростовуючи вину в дорожньо-транпортній пригоді, не погодився з проведеною позивачем оцінкою завданих матеріальних збитків, проте від проведення судової авто-товарознавчої експертизи відмовився. Відмовився від проведення експертизи й позивач, посилаючись на проведену ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу. Суд, враховуючи позиції сторін, зважаючи на положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, за якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обстанин у справі, надавши правову оцінку висновку авто-товарознавчого дослідження, вважає, що цей висновок може вважатися належним доказом про оцінку завданих збитків з підстав відсутності спростовуючих цьому доказу іншим, наданим відповідачем. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний Звіт товарознавчого дослідчення з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу (а.с.1-73 том 2), на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відтак, різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 67 500 грн. 00 коп. (178 416 грн. 44 коп. - 110 916 грн. 44 коп. = 67 500 грн. 00 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст.1194 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову в частині вимог про відшкодування матеріальних збитків, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). За таких правових підстав та наданих доказів позов в цій частині є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню; підстав для його відмови судом не встановлено. Суд, надавши оцінку поясненням, письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступіню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок фактичного знащення майна, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, з урахуванням принципу співмірності, розумності та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково на таких підставах. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., проте судом прийнято до уваги фактор співмірності, з урахуванням встановленого факту понесеної моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв»язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), а саме його фактичного знищення та оцінює її у розмірі 23 000 грн. 00 коп., проте враховуючи той фактор, що страховою компанією відповідача позивачу відшкодовано збитки за лікування в розмірі 2 934 грн., тобто майже 3 000 грн., то стягненню підлягає 20 000 грн. 00 коп. з відповідача як винуватця ДТП, виходячи із наступного. Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 226 грн. 20 коп. й відповідає частці задоволених вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст.29, 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Outcome: partial