Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

24.06.2016р. [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом\~ до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними довіреності на право на розпорядження автомобілем\~ ВАЗ21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що була видана 25.12.2012р.\~ [PERSON] [PERSON] ,\~ правочину відчуження\~ вказаного автомобіля [PERSON] , укладеного 11.03.2014р., а також витребування у останнього вказаного автомобіля. В процесі розгляду справи даний позов неодноразово змінювався. Згідно з остаточною редакцієї позову, поданою\~ 02.11.2017р., позивач просив стягнути з [PERSON] 14000,28 грн. компенсації за 1/2 частку автомобіля ВАЗ21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з припиненням права власності позивача на цю частку автомобіля. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] подружжям за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] . Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013р. за позивачем визнано право власності 1/2 частку вказаного автомобіля, а інша 1/2 частка за колишньою дружиною [PERSON] . Бажаючи зареєструвати своє право власності, позивач звернувся до Шосткинського центу ДАІ, де дізнався, що вказаний автомобіль був перереєстрований\~ на іншу особу. Так, на підставі виданої [PERSON] 25.12.2012 р. довіреності, [PERSON] ,\~ діючи від її імені, 11.03.2014р. уклав угоду щодо купівлі-продажу з [PERSON] , за умовами якої останній придбав цей автомобіль за 28000 грн 28 к. Враховуючи, що 1/2 частка автомобіля належала позивачу, останній просить компенсувати йому половину вартості відчуженого майна, що становить 14000 грн 14 к. 10.02.2017р. відповідач [PERSON] надала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що вона за згоди [PERSON] вперше під час шлюбу та в подальшому після розірвання шлюбу уповноважила [PERSON] та [PERSON] на продаж автомобіля ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] . Згодом цей автомобіль був проданий [PERSON] [PERSON] . За доводами [PERSON] , законом не передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення вказаного договору, навпаки,\~ такий правочин вважається таким, що вчинений за взаємною згодою співвласників. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] 16.07.2018р. до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] , у якій останній стверджував, що позивачем пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що строк позовної давності слід рахувати з 2009 року (з часу видачі генеральної довіреності на розпорядження автомобілем\~ ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] на ім`я [PERSON] та передачі авто у його володіння, користування та розпорядження), оскільки на той час позивач та [PERSON] \~ проживали разом, тобто позивач за таких обставин не міг не знати про відсутність цього автомобіля у володінні його сім`ї. При цьому, в своїх письмових поясненнях від 06.09.2019р. представник\~ наголошував на тому, що саме на позивача покладається обов`язок з доведення факту, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Ухвалою суду від 12.12.2019р. провадження у даній справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечував, підтримав раніше подану заяву про застосування інституту позовної давності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце його проведення повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення позивача,\~ представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що у період з 12.10.2002р. по 09.02.2008р. сторони перебували у шлюбі. Рішенням Апеляційного суду Сумської області у справі №1819/133/12 від 02.07.2013р., яке набрало законної сили, за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21103, н.з. [NUMBER] . Зі змісту рішення вбачається, що вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] . Слід зауважити, що з часу набрання вказаним судовим рішенням законної сили, тобто з 02.07.2013р. режим спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль вже не розповсюджувався, адже в порядку поділу майна було визначено частки сторін у цьому майні. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії довіреності /т.с. 1 а.с.33, т.с. 2 а.с. 38-40/ ще до постановлення 02.07.2013р. рішення Апеляційним судом Сумської області у справі №1819/133/12 [PERSON] , як титульний власник\~ автомобіля ВАЗ 21103, н.з. [NUMBER] ., видала на ім`я [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила вказаних осіб, в тому числі, на його відчуження з правом отримання грошових коштів від продажу\~ автомобіля. 11 березня 2014 року, діючи на підставі зазначеної вище довіреності, [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] за 28000 грн 28 к., що підтверджується копієї відповідної довідки-рахунку /т.с. 1 а.с.10/,\~ а з 20.03.2014р. автомобіль зареєстрований вже за новим власником - [PERSON] /т.с. 1 а.с. 11/. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/7699/15 від 16.05.2016р.\~ за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] \~ позивачу\~ відмовлено у витребуванні автомобіля ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] із\~ володіння\~ [PERSON] \~ /т.с. 1 а.с. 8-9, 191-192/.\~ При цьому, судом встановлено правомірність набуття останнім права власності\~ на вказаний автомобіль на підставі вчиненого 11.03.2014р. [PERSON] від імені [PERSON] \~ правочину\~ за 28000 грн 28 к. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Зважаючи на встановлені судом обставини, вирішуючи данний позов, слід звернутися, передусім, до норм цивільного законодавства, що регулюють режим спільної часткової власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України\~ право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~ Згідно з приписами ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК\~ України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.\~ В межах даної справи позивач просить стягнути на його користь грошову компенсацію вартості його частки\~ відчуженого автомобіля.\~ Беручи до уваги, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] , а останній у 2014 році був проданий представником другого співвласника - [PERSON] , - за 28000,28 грн. третім особам,\~ а тому позивачу, як співвласнику,\~ належить компенсувати вартість відчуженого майна пропорційно його частці у власності. Під час розгляду справи відповідачем не оспорювався факт невиплати позивачу його частки від вартості\~ вказаного автомобіля після продажу. Таким чином суд дійшов висновку про правомірність вимог [PERSON] щодо компенсації вартості відчуженого автомобіля пропорційно частці позивача у праві спільної часткової власності на нього, що становить 14000 грн 14 к. Проте підстав для припинення права власності позивача на 1/2 частку самого автомобіля суд не вбачає, оскільки данний транспортний засіб вибув з його власності ще 11.03.2014 році внаслідок відчуження [PERSON] \~ на підставі зазначеного вище правочину купівлі-продажу.\~\~ В свою чергу, вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності,\~ про що заявив представник відповідача, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За умовами ч.1 ст. 261 ЦК України\~ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначив представник відповідача в обґрунтування своєї заяви, позивач дізнався про порушення свого права ще у 2009 року (з часу\~ видачі генеральної довіреності на ім`я [PERSON] та передачі авто у його володіння, користування та розпорядження), оскільки на той час позивач та [PERSON] проживали разом, за таких обставин [PERSON] не міг не знати про відсутність спірного автомобіля у володінні його сім`ї. При цьому зазначив, що вказаний автомобіль вже тоді фактично був "проданий" по довіреності. В свою чергу, заперечуючи проти цієї заяви, представник позивача зауважив про неправомірність ототожнення оформлення довіреності, за якою власник не втрачає право власності на майно, а лише уповноважує іншу особу користуватись та розпоряджатись таким майном, з правочином пов`язаним з відчуженням майна, наприклад таким, як договір купівлі-продажу. Відчуження спірного автомобіля відбулось у 2014 році, а відтак, звернувшись з даним позовом до суду у червні 2016 року позивач діяв в межах загального строку позовної давності. Слід зазначити, що суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині. Рішення Апеляційного суду Сумської області, ухвалене 02.07.2013р. у справі №1819/133/12, саме по собі свідчить про перебування спірного автомобіля у власності сторін на\~ час його постановлення. При цьому, автомобіль ВАЗ-21103, н.з. [NUMBER] був відчужений лише 11.03.2014р., тобто саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності за вимогами про відшкодування вартості частки позивача. Останній звернувся до суду з даним позовом 24.06.2016р., тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності, а тому підстав для відмови у стягненні компенсації через пропуск строку позовної давності у суду не має. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial