Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

21 вересня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, в якій просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2012 року, по справі № 2012/600/2012, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] у твердій грошові сумі в розмірі 600, 00 грн., але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 24.01.2012 року та до її повноліття та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.03.2012 року. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 600, 00 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця починаючи з 24.01.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач сплачував аліменти у розмірі 600, 00 грн. на місяць, але у нього утворилася заборгованість, внаслідок чого державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. Дізнавшись про арешт накладений на автомобіль, відповідач попросив позивача забрати виконавчий лист, оскільки автомобіль є його додатковим джерелом доходу та обіцяв сплачувати аліменти у розмірі 1 500, 00 грн. на місяць. Однак вказаних обіцянок відповідач не виконав та сплачує аліменти у різному розмірі щомісяця. Позивач зазначає, що коштів, які надає відповідач є недостатньо для забезпечення нормального рівня життя дитини. Так, дитина хворіє на різні захворювання і потребує постійного лікування. Окрім того, дитина займається танцями та вивчає англійську та німецьку мови. У відповідача в свою чергу є декілька об'єктів нерухомості, які він здає в оренду та два автомобілі, однак він продовжує сплачувати аліменти лише у розмірі 600, 00 грн. на місяць. Позивач зазначає, що розмір аліментів, визначених судом, окрім всього вищезазначеного, є нижчим за мінімальний розмір аліментів, встановлений діючим законодавством. 23 жовтня 2018 рокувід відповідача по справі надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він зазначає, що він добросовісно сплачував аліменти, однак не надавав квитанції державному виконавцю, коли він їх надав, то стало відомо, що будь-якої заборгованості по аліментам в нього немає. Окрім того, посилання позивача на те, що у відповідача у власності є декілька квартир та машин є неправдивими, оскільки у відповідача у власності знаходиться лише квартира у гуртожитку та один автомобіль. Позивач та її представник - [PERSON], яка діє на підставі Ордеру серії ЛГ № 001865 від 18.06.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 23.10.2018 року, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж встановлений рішенням суду, оскільки його офіційний заробіток складає 3 700, 00 грн, інших доходів він не має. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 15 березня 2006 року. (а.с. 7) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2012 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Ульяновська, Кіровоградської області, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 600, 00 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 24 січня 2012 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. (а.с. 9) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 10 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 22. (а.с. 8) Позивач в судовому засіданні пояснила, що на теперішній час їх донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з тим, що у неї збільшуються потреби в навчанні, лікуванні, утриманні тощо. Коштів, які надає відповідач є недостатньо для забезпечення нормального рівня життя дитини. Так, дитина хворіє на різні захворювання і потребує постійного лікування. Окрім того, дитина займається танцями та вивчає англійську та німецьку мови. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні було встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю позивачем по справі. Як вбачається з Довідки виданої Директором Харківської гімназії № 6 «Маріїнської гімназії» від 03.05.2017 року, [PERSON], [INFO], навчається у даній гімназії. Мати учениці займається вихованням доньки, батько до гімназії не звертався. (а.с. 10) Відповідно до Довідки виданої ФОП [PERSON] 13.02.2018 року, [PERSON] є студенткою язикової школи - «[INFO]», за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року, було сплачено за навчання - 3 425, 00 грн. (а.с. 17) Згідно до Довідки виданої ФОП [PERSON] 13.02.2018 року, [PERSON] є студенткою язикової школи - «[INFO]», за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року, було сплачено за навчання - 3 350, 00 грн. (а.с. 45) З Довідки виданої директором школи Anglo Connect вбачається, що [PERSON] відвідує курси англійської мови, вартість одного семестру складає 3 500, 00 грн. (2, 5 місяця) + навчальна література 220, 00 грн. Перший семестр та література оплачені у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 46, 47) Будь-яких доказів того, що малолітня [PERSON] відвідує ще й танцювальні гуртки позивачем суду надано не було. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], хворіє на різні захворювання та перебуває на обліку у ендокринолога, невропатолога та ортопеда, потребує постійного лікування та обстеження, що підтверджується відповідною медичною документацією. (а.с. 12, 13, 14, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 63-64, 35, 66, 67, 68) Як пояснила позивач по справі, для належного лікування дитини вона вимушена була відвести її на оздоровлення до Єгипту, що підтверджується відповідними доказами. (а.с. 15, 16) Однак, суд критично ставиться до вказаних тверджень, адже позивач не довела необхідності вивезення дитини на лікування саме до Єгипту, будь-яких лікарських рекомендацій відносно цього суду надано не було. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що на теперішній час він офіційно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Константа М» на посаді водія автотранспортних засобів, його середній дохід на місяць складає 3 730, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою. (а.с. 55) Враховуючи вищезазначене, відповідач зазначає, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж встановлений рішенням суду. Відповідач також пояснив, що у нього у власності знаходиться лише квартира у гуртожитку та один автомобіль. Будь-яких доказів на підтвердження цього ним надано не було. Позивач в свою чергу, надала довідку Регіонального сервісного центра внутрішніх справ в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 19.03.2018 року, в якій вона просила надати інформацію щодо реєстрації транспорту за [PERSON]. З вказаної довідки вбачається, що за [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], зареєстровано автомобіль Skoda Oktavia, державний номер [NUMBER]. Вказаний факт також не заперечував і відповідач. З наданої довідки також вбачається, що за [PERSON], який проживає за адресою:[ADDRESS] зареєстровано авомобіль ГАЗ 32213-14, державний номер [NUMBER]. Однак, вказана особа проживає за іншою адресою, ніж відповідач по справі, а враховуючи те, що при запитуванні інформації не уточнювалися данні щодо дати народження відповідача, то суд приходить до висновку, що вказана особа є однофамильцем відповідача, та у відповідача у праві власності перебуває лише один автомобіль Skoda Oktavia, державний номер [NUMBER]. (а.с. 18) Щодо посилання позивача по справі на те, що за відповідачем зареєстровано декілька об'єктів нерухомого майна, що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 138195109 від 18.09.2018 року, то суд також критично ставиться до вказаного доказу, оскільки при запитуванні інформації не було вказано повні дані відповідача у справі. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що дійсно, в судовому засіданні було встановлено, що розмір аліментів, які стягуються рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2012 року є меншим ніж встановлено законом, відповідач на теперішній час офіційно працює, а тому суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, як то передбачено діючим законодавством України. Разом з тим, суд зазначає, що зазначені витрати, які несе позивач у зв'язку з утриманням малолітньої дитини відносяться до додаткових витрат на дитину, і вказане не позбавляє її права звернутися до суду з вказаною позовною заявою про стягнення додаткових витрат на дитину. Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача на її користь витрат пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового бору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, влежать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Між позивачем та адвокатським об'єднанням «ЛєдаПраво» та в подальшому її представником - адвокатом [PERSON] було укладено договори про надання правової допомоги від 01.08.2018 року. Як вбачається з Акту наданих послуг № 1 до Договору № 80 про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, адвокатом було надано правову допомогу на загальну суму 5 175, 00 грн. Однак,позивачем було сплачено адвокату відповідно до квитанції № 0.0.1183425647.1 від 13.11.2018 року - 5 975, 00 грн. (а.с. 75, 76, 77, 78, 79, 80) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 175, 00 грн., які були підтвердженні Актом наданих послуг. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а її позов було задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial