Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 27929,12 грн. Обґрунтовано позов тим, що відповідач [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.09.2008, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.07.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви направлялися відповідачу за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, однак повернулися на адресу суду неврученими з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За наведених обоставин, та оскільки згідно з інформацією щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та 21.03.2018 знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою на підставі рішення суду №295/4482/17 від 12.12.2017, з метою забезпечення реалізації процесуальних прав відповідача, ухвалою суду від 15.11.2021 вирішено питання про перехід від спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання у справі на 16-30 год 22.12.2021; відповідача викликано до суду шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». В засідання суду сторони не з`явились та відповідно до приписів ЦПК України є такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідач [PERSON] звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 15.09.2008, згідно з якою отримав кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та йому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2600,00 грн. Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3%. У анкеті-заяві вказано, що відповідач ознайомилася та згоден з Умовами надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідач виразив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 15.09.2008 відповідачу було відкрито рахунок та видано картку № [NUMBER] (а.с.15). Цього ж дня відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою встановлено відсоткову ставку у розмірі 3% річних, розмір та порядок погашення щомісячних платежів, комісію, пеню та штрафи (а.с. 16). З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачу надавались у користування наступні кредитні картки: № [NUMBER] , зі строком дії до січня 2010; № [NUMBER] , зі строком дії до жовтня 2013; № [NUMBER] зі строком дії до липня 2016; № [NUMBER] , зі строком дії до листопада 2017; № [NUMBER] , зі строком дії до червня 2018 року; № [NUMBER] зі строком дії до листопада 2021 року (а.с.14). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , 15.09.2008 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2600,00 грн, який 21.10.2010 був збільшений до 25000,00 грн та 21.05.2020 зменшений до 0,00 грн (а.с.13). З виписки за договором вбачається, що [PERSON] регулярно використовував кредитну карту для зняття готівки, оплати товарів та послуг. Як вказано у позові, свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з позовною заявою, до стягнення з відповідача у справі позивачем заявлено заборгованість за вказаним договором станом на 12.05.2021 в сумі 27929,12 грн, до якої входить 22613,18 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 5315,94 грн заборгованості за простроченими відсотками, які нараховані за період з 30.06.2019 по 30.04.2021(а.с.4-12). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив зокрема, крім кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, їх розмір і порядок нарахування, крім самого\~розрахунку кредитної заборгованості за договором від\~15.09.2008 посилався\~на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк" як невід`ємні частини кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 15.09.2008, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Умови та\~Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог не підтверджено обставини правомірності нарахування відсотків за ставкою 84%, 42% та 40,80% річних, у сумі 5315,94 грн. Разом з тим, виходячи з того, що позивач заявив вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, але не довів обґрунтованість їх нарахування в сумі 5315,94 грн, проте, зважаючи на погодження сторонами нарахування відсотків від простроченої суми 3% щомісяця (36% річних), суд вважає за можливе стягнути прострочену заборгованість з нарахуванням 36% відсотків річних від простроченої суми, відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.09.2008, позивач нарахував відсотки відповідно за період з 01.06.2019 по 30.04.2021. Таким чином, розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача становить 1245,27грн, які обраховані виходячи із суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22613,18грн, та періоду, за який позивач нараховував відсотки, а саме з 01.06.2019 по 30.04.2021. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти (заборгованість за кредитом) в сумі 22613,18 грн та відсотки за користування кредитом у сумі 1245,27 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial