Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 03.09.2003 року він домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок належав [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 06.04.1989 року, виданого головою виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів та зареєстрованого 06.04.1989 року у Каховському БТІ, інвентарний № 1219. Ним за вказаний будинок були сплачені кошти у повному обсязі та прийнято житловий будинок і правовстановлюючий документ на житловий будинок, тобто з його боку виконані всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку. Зі свого боку [PERSON] отримала кошти за продаж будинку та передала йому будинок з правовстановлюючим документом та пообіцяла на протязі десяти днів звернутися до Великолепетиської державної нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Але протягом вказаного часу [PERSON] не звернулася до нотаріуса, а потім на його неодноразові вимоги нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку відмовлялася це зробити, чим ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла. Своїми діями, що виразились в ухилянні нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, [PERSON] позбавила його права стати законним власником вказаного житлового будинку. Враховуючи, що цивільні відносини між ним та [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку виникли до набрання чинності ЦК України, то на них розповсюджується дія ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст. 47 ЦК України 1963 року недодержання нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 12 закону України "Про власність" № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 4 Закону № 697-ХІІ власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, ним був повністю, а [PERSON] частково виконаний договір купівлі-продажу житлового будинку, але [PERSON] ухилилася від його нотаріального посвідчення, а тому відповідно до ст.ст. 47, 128, 227 ЦК України 1963 року, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12 Закону № 697-ХІІ є всі підстави для визнання вказаного договору дійсним та визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Крім того, з 2004 року набрав чинності закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2014 року (надалі Закон №1952-IV), згідно якого обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно (ч.1 ст. 4). Рішенням Великолепетиської селищної ради № 11 від 20.11.2015 р. "Про перейменування вулиць, провулків, парків, площі та демонтажу пам'ятних знаків, що несуть символіку комуністичного тоталітарного режиму в смт. Велика Лепетиха" вулиця Леніна в смт. Велика Лепетиха була перейменована на вулицю Хмельницького. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що був укладений 03 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять: літ. А - житловий будинок загальною площею 53,7 кв.м., із них житловою площею 33,3 кв.м.; літ. а - прибудова; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай; № 1- огорожа, № 2- ворота. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнала та просить суд розглядати справу у її відстуність. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини між сторонами виникли 03.09.2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України від 18.07.1963 року за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. 03.09.2003 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач на виконання умов договору від 03.09.2003 року сплатив грошові кошти відповідачу у повному обсязі, що підтверджується письмовою розпискою від 03.09.2003 року, та прийняв вказаний будинок, а [PERSON] прийняла кошти за житловий будинок та передала позивачеві житловий будинок та правовстановлюючий документ на нього. Рішенням Великолепетиської селищної ради № 11 від 20.11.2015 р. «Про перейменування вулиць, провулків, парків, площі та демонтажу пам'ятних знаків, що несуть символіку комуністичного тоталітарного режиму в смт. Велика Лепетиха» вулиця Леніна в смт. Велика Лепетиха була перейменована на вулицю Хмельницького. [PERSON] була власником вказаного житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 06.04.1989 року, який зареєстрований 06.04.1989 року у Каховському БТІ, а тому відповідно до ст. 225 ЦК України від 18.07.1963 року мала право на продаж будинку. Відповідач є дочкою [PERSON], яка померла [INFO], і прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.09.2005 року, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується копією спадкової справи № 186/2004 року після смерті [PERSON] Згідно ст. 227 ЦК України від 18.07.1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ЦК України від 18.07.1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ч. 2 ст. 12 закону України "Про власність" № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Згідно ст. 41 Конституції України Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Беручи до уваги, що позивачем виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] - сплачена вартість майна та отримано житловий будинок та правовстановлюючий документ на нього, що підтверджується письмовою розпискою від 03.09.2003 року, а нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу не відбулося у зв'язку з тим, що [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення вказаного договору, а потім померла, що позбавляє покупця (позивача) стати повноправним власником придбаного майна, а тому відповідно до ст.ст. 47, 128, 224-225 ЦК України від 18.07.1963 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12 закону України "Про власність", суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12 закону України "Про власність", ст.ст. 47, 224, 225, 227 ЦК України від 18.07.1963 року,

Outcome: approved