Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Харківський обласний центр зайнятості 16.10.2014 р. звернувся до Московського суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення 10 350 гр. вказавши наступне. 30.06.2006 р. між Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України та [PERSON] був укладений договір №16У/ЦЗ/15/06 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах служби зайнятості. Відповідно Договору [PERSON] проходила навчання з 30.08.2006 р. по 16.12.2011 р. та отримала диплом «бакалавра». Оплата за навчання [PERSON] в розмірі 10 350 гр. проводилась за кошти Фонду загальнообов*язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Пунктом 4.4 Договору було передбачено, що відповідачка після закінчення навчання зобов*язана відпрацювати в центрі зайнятості не менш 3-х років. Разом з тим, вона відпрацювала у Харківському міському центрі зайнятості з 04.02.2013 р. по 09.07.2014 р. та на підставі особистої заяви звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом №541-к [PERSON] була зобов*язана відшкодувати Фонду вартість навчання, з наказом вона ознайомлена під особистий підпис. Своїм звільненням без поважних причин з роботи до закінчення трирічного строку [PERSON] порушила умови Договору від 30.08.2006 р., тому, з посилкою на Закон України «Про вищу освіту», ЦК України, просять стягнути з [PERSON] вартість навчання у зазначеному розмірі. Відповідачка позовні вимоги не визнала, не заперечувала, що 30.06.2006 р. між нею та Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України був укладений договір №16У/)ЦЗ/15/06 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах служби зайнятості. Вона навчалась в Інституті… за кошти держави, 16.12.2011 р. здобула кваліфікацію бакалавра з управління персоналом та економіки праці. 04.02.2013 р. працевлаштувалась у Харківській міській центр зайнятості на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта з присвоєнням 13 рангу державного службовця. Заявила зустрічний позов і просила визнати Договір припиненим, оскільки, 09.07.2014 р. вона звільнилась у зв*язку за переведенням до іншої державної установи на посаду державного службовця, що не можна визнати як звільнення за власним бажанням. Після закінчення навчання в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України, вона вступила до Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого на денний факультет №8, де продовжила навчання, 14.05.2012 р. отримала повну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «магістра» та здобула кваліфікацію юриста. Вважає, що Договір від №16У/ЦЗ/15/06 про підготовку фахівця з вищою освітою є припиненим. Представник позивача зустрічний позов не визнав, вказав, що звільнення відповідачки за статтею 36 КЗпП України було здійснено за її власним бажанням; кошти на її навчання були витрачені не з державного бюджету, а з Фонду загальнообов*язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Вислухавши сторони, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступного. 30.06.2006 р. між Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України та [PERSON] був укладений договір №16У/ЦЗ/15/06 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах служби зайнятості. При підписанні Договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, за яких [PERSON] мала отримати освіту: вартості та оплати цього навчання, прав та обов*язків сторін, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання зобов*язань, тощо. Відповідно зазначеного Договору [PERSON] проходила навчання в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України з 30.08.2006 р. по 16.12.2011 р., здобула кваліфікацію бакалавра з управління персоналом та економіки праці та отримала диплом. Оплата за навчання [PERSON] в розмірі 10 350 гр. проведена за кошти Фонду загальнообов*язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Пунктом 4.4 Договору передбачалось, що відповідачка після закінчення навчання зобов*язана відпрацювати в центрі зайнятості не менш 3-х років. Таким чином, на правовідносини, які виникли між сторонами по справи, розповсюджуються норми Закону України «Про вищу освіту», Цивільного Кодексу України та відповідні нормативні акти, що регулюють суспільні відносини у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України. Позивач просив суд відшкодувати витрати на навчання відповідачки, що були сплачені Фондом загальнообов*язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, посилаючись, що випускники, якім є відповідачка, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після закінчення навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Але, з цим погодитись не можна. По перше. Постановою від 22 серпня 1996 р. N 992 КМУ «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» закріплено, що: «4. Керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1. 18. Керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди.» Доказів того, що ці вимоги закону відносно [PERSON] було дотримано - суду не надано. По друге. Пунктом 20 цього «Порядку...» передбачено, що «Молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу.» Як впливає з наказу №114-к від 04.02.2013 р. [PERSON] була прийнята в Харківській міській центр зайнятості як така, що пройшла конкурсний відбір, була зарахована до кадрового резерву та пройшла спеціальну перевірку, тобто, фактично, відповідачка була прийнята на роботу не як «молодий фахівець», на виконання умов Договору №16У/ЦЗ/15/06, а на загальних підставах, на посаду головного спеціалиста-юрисконсульта юридичного відділу, за фахом, що був нею отриманий після закінчення навчання в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України. По далі. Діючим законодавством України передбачені винятки, з дотриманням яких можливо розірвання угоди на навчання. Так, розірвання випускником угоди, передбаченої пунктом 4 цього Порядку, допускається з таких поважних причин: «5) вступу до вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації для випускників вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації...» Як вбачається з наданих документів, 25.08.2011 г. Гордієнко Є.С. вступила до Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого на денний факультет №8, 14.05.2012 р. отримала повну вищу освіту, а саме: освітньо-кваліфікаційний рівень «магістра», здобула кваліфікацію юриста та отримала диплом «магістра». Договором №16У/ЦЗ/15/06 від 30.08.2006 р. передбачено, що «Дія Договору припиняється: п.6.1.6 В інших випадках, передбачених законодавством». Позивач брав на себе обов*язки працевлаштувати [PERSON] за наявності вакантної посади за отриманим фахом, тобто, за фахом управління персоналом та економіки праці (п.3.3 означеного Договору), що не відповідає здобутому освітньому рівню та спеціалізації відповідача. Перелічені обставини є підставами для припинення дії Договору від 30.08.2006 р. та задоволення зустрічного позову. Доводи відповідачки про те, що її звільнення з Харківського міського центру зайнятості за п.5 ст.36 КЗпП України не можна розцінити як порушення умов Договору №16У/ЦЗ/15/06 суд не бере до уваги, оскільки, звільнення на підставі статті 36 КЗпП Україні є різновидом звільнення за власним бажанням. З урахуванням викладеного, у задоволенні первісного позову суд відмовляє. Судові витрати суд розподіляє відповідно приписів ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved