Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позов мотивовано тим, що 28.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 300000 грн., які зобов`язувався повернути до 28.04.2021 року. Відпідно до розписки, складеної 28.03.2021 року [PERSON] ним було отримано кошти за договором позики від 28.03.2021 року у повному обсязі. У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь 300000 гривень на підставі договору позики від 28.03.2021 року. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.07.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.19-20). Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала до суду заяву в якій просить здійснти розгляд справи без її явки до суду, не заперчила проти розгляду справи у заочному порядку відповідно до ст.280 ЦПК України (а.с.30). Відповідач в судові засідання 28.07.2021 року, 25.08.2021 року повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 26, 29). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судові засідання. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом встановлено, що 28 березня 2021 року між [PERSON] (надалі - позикодавець) та [PERSON] (надалі - позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А., за реєстровим №323 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1 умов якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 28 квітня 2021 року грошові кошти в розмірі 300000 грн. з метою погашення кредитних зобов`язань. Таку ж суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 28 квітня 2021 року (а.с.11). Згідно пунктів 3, 6 Договору, виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Бобринець, Кіровоградської області готівкою. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов`язання. Пунктом 11 Договору передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові. Передача 28 березня 2021 року позикодавцем позичальнику грошових коштів у розмірі 300000 гривень на виконання умов договору позики від 28.03.2021 року підтверджується розпискою [PERSON] (а.с.10). Виходячи із таких положень чинного законодавства і встановлених фактичних обставин, суд має достатні підстави вважати, що наявність у позивача оригіналу складеної відповідачем розписки про отримання коштів свідчить про факт укладення між сторонами договору позики і підтверджує існування зобов`язання відповідача повернути отримані від позивача у борг кошти у визначений договором позики строк. Строк повернення боргу за договором позики наступив 28 квітня 2021 року, однак відповідач взяте на себе грошове зобов`язання в передбачений договором строк не виконав, що підтверджується наявністю примірника договору позики (а.с.11) та розписки від 28.03.2021 року (а.с.10), тим самим порушив умови договору та вимоги вище наведених норм закону. Враховуючи, що під час розгляду справи підтверджені та не спростовані відповідачем обставини про наявність договірних зобов`язань між стронами, беручи до уваги, що відповідач погодився на умови договору під час отримання позики (обов`язок повернення), протягом встановленого терміну за договором позику не повернув, тому є підстави вважати, що зобов`язання відповідача перед позивачем порушені. Зважаючи на викладене оцінюючи належність доказів по справі, обставини на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу в розмірі 300000 гривень за договором позики від 28 березня 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved