Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника за договором [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна та стягнення компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 січня 1981 року [PERSON] (до шлюбу Касапова) Л.В., уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося, але за час спільного життя з [PERSON], як подружжям, ними було придбане наступне майно: легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560, державний № 16103 На, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 та складається з: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м.; 3. кімната площею 14,7 кв. м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м.; 5, кімната площею 6,9 кв.м., 6. Кладовая 4,9 кв.м., загальна площа 53,5 кв.м. Господарські споруди: а - сіни, Б- гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай, т - погріб з шийкою; Д- вбиральня; земельна ділянка, на якій розташований спірних будинок, розмір якої складає 0,13 га (державний акт виданий на підставі Іванівської сільської ради депутатів від 18.02.1994 р. № 10, актовий запис № 0105. Вказане майно було придбано за спільні кошти, але було зареєстровано на відповідача. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560, державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 року, згідно довідкового повідомлення № 247 від 25.02.2017 р., наданого експертом [PERSON] складає 25560,00грн. Ринкова вартість причепу КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний номер [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 року згідно довідкового повідомлення № 248 від 25.02.2017 р., наданого експертом [PERSON] складає 6742,00 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Запорізька обл., Кам?янсько-Дніпровський р-н, с. Іванівка, вул. Космонавтів, буд. 37 станом на 25.02.2017 року ринкова вартість складає 268900 грн. Добровільно вирішити питання щодо розподілу придбаного за час спільного життя та шлюбу майна відповідач не бажає, тому позивач ініціювала звернення до суду. Позивачка просила суд: припинити право приватної власності [PERSON] на майно: на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; визнати, що легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний номер [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р. в., шасі М0016840, державний номер [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 з господарськими спорудами та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; визнати право спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі МОО16840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізьке обл., вул. Космонавтів, 37 з господарськими спорудами та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; визнати за [PERSON] у порядку розподілу майна право приватної власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560 державний № [NUMBER], дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 р. в розмірі 16151 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 1930,07 грн. 11 квітня 2017 року позивач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з заявою із змінами та уточненнями позовних вимог. В обґрунтування викладених вимог зазначила на те, що під час шлюбу з відповідачем по справі було нажито як рухоме, так і не рухоме майно:, а саме: в січні 1988 року був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну, \~Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 та складається з: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м.; 3. кімната площею 14,7 кв. м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м.; 5, кімната площею 6,9. Кв.м., 6. Кладовая 4,9 кв.м., загальна площа 53,5 кв.м. Господарськи споруди: а - сені, Б-гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай. пг - погріб з шийкою; Д- вбиральня. Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Іваніка, вул. Космонавтів, буд. 37 - станом на 25.02.2017 року ринкова вартість даного обєкту складала 268 900 грн. Також відповідачу по справі згідно Державного акта на право власності земельної ділянки, актовий запис № 0105 (що виданий на підставі рішення Іванівської сільської ради народних депутатів від 18.02.1994 р. № 10) на праві власності належить земельна ділянка (площею 0,13 га), яка розташована на території Іванівської сільської ради Камянко-Дніпровського р-ну Запорізької області. Окрім цього, за спільні кошти у 1992 році сторони по справі звели на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів, що знаходиться в с. Іванівка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області гараж під автомобіль. Проте, даний гараж не введений в експлуатацію до цього часу, відтак, позивач вважає, що поділу підлягає будівельний матеріал, який був використаний при будівництві із відповідними затратами на будівництво (плата за роботу, використання механізмів, технічних засобів). Вартість будівництва гаража для автомобіля становила 10000 грн. Крім того, вони разом з відповідачем у 2010 році за спільні кошти спорудили на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької області 4 теплиці арочні (з арматури та труб), 3 з яких однакового розміру, а саме: шириною - 6,5, довжиною. - 28 м. і висотою 3,50 м. кожна, і одна теплиця: шириною - 4,5. довжиною - 9 м та висотою - 1,8 м. На спорудження даних теплиць витратили 16 000 грн. За спільні кошти у 1998 році було споруджено на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянка-Дніпровського р-ну, Запорізької області скляну оранжерею шириною 4м, довжиною - 9 м та висотою - 1,8 м. та на спорудження даних теплиць у 2010 році вони витратили 13 000 грн. Крім того, за спільні кошти у 2000 році сторони по справі звели на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів, що знаходиться в с. Іванівка Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької області кухню, що не введена в експлуатацію до цього часу, а, відтак, поділу підлягає будівельний матеріал, який був використаний при будівництві із відповідними затратами на будівництво (плата за роботу, використання механізмів, технічних засобів). Споруда побудована з шлакоблоку, якого пішло близько 1500 шт та загальна вартість кухні на момент будівництва становила. 10 000 грн. Також за спільні кошти в січні 1996 році був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560, державний № 16103. Згідно довідкового повідомлення № 247 від 25.02.2017 р., наданого експертом [PERSON], ринкова вартість вказаного автомобіля складає 25560,00 грн. За спільні кошти подружжя в січні 1994 року був придбаний причіп «КРАЗ 8138», 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER]. Згідно довідкового повідомлення № 248 від 25.02.2017 р., наданого експертом [PERSON] ринкова вартість вказаного причіпа складає 6742,00 грн. Перебуваючи у шлюбі вони придбали різні побутові речі та меблі, а саме: кухонний меблевий куток орієнтовною вартістю 4000 грн., стіл кухонний орієнтовною вартістю 200 грн., 8 палаців орієнтовною вартістю 400 грн. загальною вартістю 3200 грн., пральна машинка автомат Samsung DIAMOND WF - 8590 NM W9 орієнтовною вартістю 2000 грн., пилосос орієнтовною вартістю 200 грн., праска орієнтовною вартістю 150 грн., холодильник LG GR - М 39QVC орієнтовною вартістю 2600 грн. Ноутбук ASUS орієнтовною вартістю 4000 грн., бойлер орієнтовною вартістю 800 грн. Загальна вартість вказаного майна становить 17 150 грн. У будинку також за спільні кошти у 2014 році було відремонтовано кухню, ванну, коридор, санвузол за 24 000 грн., підвал обклали шлакоблоком за 12 000 грн., облаштували водонапірну міні башту за 800 грн. Позивачка зазначила, що загальна вартість спільно нажитого майна (без врахування вартості земельної ділянки) щонайменше складає 367 352 грн. та проситла суд поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності наступним чином: виділити у власність позивача 1/2 частину житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, загальною площею 53,5 кв.м. разом з господарськими спорудами, визнавши за нею право власності на 1/2 частку житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського Запорізької області, загальною площею 53,5 кв.м. разом з господарськими спорудами; виділити їй у власність 1/2 частку земельної ділянки (актовий запис № 0105) за вищевказаною адресою; виділити їй у власність пральну машинку автомат Samsung DIAMOND WF8590 NM W9, холодильник LG GR - M 39QVC , ноутбук ASUS. А також стягнути із відповідача по справі на її користь 40\~651 грн. за належну їй частку в спільному майні, яка складається із: 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 21051 (25560,00 грн: 2 = 10159,98 грн.) - 12 780 грн.; 1/2 вартості причепа КРАЗ 8138 (6742,00: 2 = 3371 грн.) - 3371 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві 4 теплиць арочних (16000:2 = 8 000 грн.) - 8 000 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві оранжереї зі скла (13000:2 = 6 500 грн.) - 6500 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві гаража під автомобіль (10 000:2 = 5 000грн.) -5 000 грн. та 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві кухні (10 000 :2 = 5 000грн.) -5 000 грн. Решту майна, залишити у власності відповідача по справі, а саме: 1/2 частину житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка Кам?янсько-Дніпровського району Запорізької області (загальною площею 53,5 кв.м.) разом з господарськими спорудами; будівельний матеріал, що був використаний при будівництві гаража під автомобіль на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.; 4 теплиці арочні, що зведені на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.; оранжерею зі скла, що зведена на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.; будівельний матеріал, що був використаний при будівництві кухні на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.; легковий автомобіль марки «ВАЗ 21051», 1988 р.в., кузов 0970560, державний № 16103; причіп марки «КРАЗ 8138», 1993 р.в., шасі М0016840, державний № [NUMBER]; кухонний меблевий куток, стіл кухонний, 8 палаців, пилосос, праску та бойлер, а також стягнути із відповідача судові витрати. В судове засідання позивачка по справі не зявилася. ЇЇ представниця за письмовою довіреністю [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги визнає частково. Представниця відповідача [PERSON] за письмовою довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, не заперечує щодо визнання права власності за кожним з подружжя на спірний житловий будинок та земельну ділянку, яка розташована під будинком, в рівних частках. Надала пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, та окрім того, щодо уточнених позовних вимог зазначила на їх недоведеність, незаконність та необґрунтованість. Заслухавши представників сторін по справі, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася сторона позивача, як на підставу вимог, та відповідача, як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 17 січня 1981 року між сторонами по справі був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1 (а.с. 12). 20 січня 1988 року [PERSON] за договором купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів, був придбаний житловий будинок, який розташований за адресою: с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37, та зареєстровано в реєстрі за № 14 (а.с. 7). Відповідно до експлікації до плану будинку та характеристики будівель та споруд технічного паспорту він містить в собі: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м; 3. кімната площею 14,7 кв.м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м; 5, кімната площею 6,9. кв.м, 6. Кладова 4,9 кв.м, загальна площа 53,5 кв.м. Господарські споруди: а - сіни, Б-гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай. пг - погріб з шийкою; Д- вбиральня (а.с. 8-10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП0105 [PERSON] на підставі рішення Іванівської сільської Ради народних депутатів №10 від 28 лютого 1994 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,13 га, яка знаходиться за адресою: с. Іванівка, вул. Космонавтів, 37 на території Іванівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за №0105 (а.с. 11). Крім того, за час шлюбу подружжям було набуто легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов 0970560, державний № [NUMBER], дата реєстрації 20.01.1996 р. (а.с. ); приціп КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі М0016840, державний номер [NUMBER], дата реєстрації 19.01.1994 року (а.с. 20), що не заперечується сторонами. Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. На підставі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу. В силу приписів ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу норми ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, суд не може покласти в основу рішення припущення або обставини, не доведені певними засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Частина 6 вищезазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а ч. 9 втсановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна за змістом норма - ст.22, містилась КпШС України, який діяв на час укладення шлюбу між сторонами та на час придбання спірного нерухомого майна та автомобілів. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно. Статтею 23 цього ж Кодексу передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Стаття 28 КпШС України визначає розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, а саме те, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Між тим, оскільки поділ майна відбувається після вступу в силу СК України, слід також застосувати і статті цього кодексу. Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Згідно із ст. 63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встновлено ст. 70 цього Кодексу, а саме, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст.ст. 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Таким чином, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем в цій частині та доведеності позивачем цих вимог, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні вимог про визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Іванівка, Камянка-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., вул. Космонавтів, 37 з господарськими спорудами та земельної ділянки (площею 0,13 га), яка розташована на території Іванівської сільради Камянко-Дніпровського р-ну Запорізької області за адресою знаходження спірного будинку. Враховуючи вищезазначені норми права та обставини по справі, суд приходить до висновку про необхідність керуватися передбаченим законом принципом рівності часток дружини та чоловіка у спільному нерухомому майні подружжя і виходить із того, що спірне майно придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя, а також суд врахує визнання позову відповідачем в цій частині та відсутність належних та переконливих доказів протилежного. Статтею 71 визначені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме, те, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За положеннями ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, автомобіль допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, автомобіль допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання для всіх судів України. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має застосовуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач не зверталася до суду з предметом позову, аналогічному викладеному вище, грошові кошти на депозитний рахунок суду жодним із подружжя не вносилися. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за частку в спільному рухомому майні подружжя не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Окремих вимог про визнання її права власності на рухоме майно (автомобіль та причеп) позивачем не заявлялось, а суд, в силу приписів ч. 1 ст. 10 ЦПК України позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог. В матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази щодо наявності, джерела придбання, вартості та часу придбання побутових речей та меблі, а саме: заявлених в позові кухонного меблевого кутка орієнтовною вартістю 4000 грн., стола кухонного орієнтовною вартістю 200 грн., 8 палаців орієнтовною вартістю 400 грн. загальною вартістю 3200 грн., пральної машинки автомат Samsung DIAMOND WF - 8590 NM W9 орієнтовною вартістю 2000 грн., пилососа орієнтовною вартістю 200 грн., праски орієнтовною вартістю 150 грн., холодильника LG GR - М 39QVC орієнтовною вартістю 2600 грн., ноутбука ASUS орієнтовною вартістю 4000 грн., бойлера орієнтовною вартістю 800 грн. У звязку з цим позовні вимоги в частині розподілу цього майна також не підлягають до задоволення у звязку з їх недоведеністю. Щодо вимог про розподіл чотирьох теплиць арочних та оранжереї зі скла, які зведені на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, суд зазначає на наступне: жилий будинок та господарські споруди є одним єдиним обєктом нерухомості, а господарські споруди є невідємними частинами цього майна. Стороною позивача не заявлено вимог про розподіл обєкту нерухомості в натурі, тому розподіл окремих господарських споруд або визнання права власності на них окремо від вимог про поділ майна в натурі суперечить закону. Будівництво цих споруд є поліпшенням обєкту нерухомості. Вищезазначене відноситься і до вимог про розподіл та стягнення грошової компенсації за будівельний матеріал, що був використаний при будівництві кухні та гаражу на прибудинковій території житлового буд. № 37 по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Крім того, за клопотанням сторони позивача 23 травня 2017 року судом була винесена ухвала про призначення судової технічної експертизи майна, проведення якої було доручено ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро». 22 червня 2017 року до суду справа була повернута без виконання з проханням щодо уточнення завдання на вирішення судово-технічної експертизи та поставити питання у відповідності до Інструкції № 53/5 від 08.10.1998 р. «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень». При цьому, було зазначено, що виготовлення технічного паспорту на домоволодіння не входить до переліку завдань, що вирішує судово-технічна експертиза. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦПК України було відновлено провадження у справі. Після відновлення провадження позивачем або його представником повторно заяв або клопотань про призначення такої експертизи не надходило. Натомість, 13 липня 2017 року представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про забезпечення доказів шляхом проведення інвентаризації. Цього ж дня ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від з метою сприяння особам при вирішенні справи у суді судом було задоволено і це клопотання, яке не було виконано через відсутність відповідача за місцем проживання. 05 вересня 2017 року представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом встановлення обовязку для відповідача надати доступ її та фахівцю до обєкта нерухомості та встановити обовязок для відповідача не чинити перешкод у проведенні інвентаризації та визначити зручну їй дату проведення інвентаризації згідно зазначених нею у заяві дат. Суд зазначає, що розгляд справи проводиться в межах заявлених позовних вимог. Позивачем не заявлялись вимоги щодо розподілу спірного нерухомого майна в натурі, хоча судом розяснювалось право на уточнення та збільшення позовних вимог. Саме тому суд розцінив заявлене представником позивача 05 вересня 2017 року чергове клопотання про забезпечення доказів як зловживання особою наданим їй права. Крім того, заявлені клопотання надавались після початку розгляду справи по суті, що є порушенням норм процесуального права. Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику як джерело права. Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до норм процесуального права витрати відшкодовується лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами. Склад та обсяг судових витрат не може доводитися іншими засобами доказування. Сторонам по справі було розяснено їх права та обовязки, клопотань про залучення інших доказів, ніж ті, що маються в матеріалах справи, сторонами заявлено не було. З огляду на вищезазначене суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку житлового будинку № 37 та 1/2 частку земельної ділянки розміром 0,13 га по вул. Космонавтів в с. Іванівка, Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької області. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати повязані зі сплатою судового збору у сумі 1856 грн. 00 коп. В іншій частині вимог відмовити. На підставі ст.ст. 22, 23, 28, 29 КЗпШС України, ст.ст. 7, 61, 63, 68-71 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 364, 365, 370 ЦК України,

Outcome: partial