Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом та просила винести рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по аліментам станом на 1 березня 2015 року в розмірі 38 221,94 гривня та пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 2010 року і по 22 квітня 2015 року в розмірі 260 762,34 гривні. В обґрунтування заяви позивач вказала, що відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання щодо сплати аліментів на утримання спільної і заявником дитини, у звязку з чим і утворилась названа вище і заявлена до стягнення заборгованість. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити з вищевказаних підстав. Представник відповідача позов визнав частково в частині наявності боргу, однак не погодився із його розміром та розміром пені, а також вказав, що з огляду на період, за який позивач просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів, у даному випадку слід застосувати строк позовної давності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був оповіщений про час та місце розгляду справи. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду судом були встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 лютого 2000 року з відповідача на користь позивача присуджено стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], 8 серпня 1997 року (а.с.6), аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 19 січня 2000 року і до повноліття дитини, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У відповідності до даного рішення суду позивачу 5 липня 2004 року було видано виконавчий лист (а.с.7). Як вбачається з довідки-розрахунку щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів станом на 1 березня 2015 року, що була видана відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів становить 38 221,94 гривня (а.с.8). Правовідносини, що склались між сторонами у справі, урегульовані та відповідають наступним нормам матеріального закону. Згідно ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ч. 1 ст. 196 СК України). Згідно правового висновку висловленого Верховним Судом України при розгляді справи № 6-81цс13 кореспондується, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, що їх регулюють, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних міркувань. Предметом судового розгляду у даній справі являється факт заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів, який останньою документально підтверджений та заявлена і похідна від цієї вимога про стягнення пені за кожен день прострочення їх сплати. На переконання суду, з огляду на існування рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини та виконавчого провадження з виконання даного рішення суду, правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів не має, оскільки законом чітко визначений порядок стягнення аліментів за рішенням суду. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати, то така вимога підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення пені за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно якого до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже враховуючи назване вище, до стягнення з відповідача суд присуджує 12 918,67 гривень пені за прострочення сплати аліментів за вищевказаний період часу. Водночас, оскільки позов підлягає до часткового задоволення, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи, які складаються із судового збору в розмірі 243,60 гривні, адже у відповідності до положень Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від його сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial