Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

07.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення суми боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у лютому 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір про надання послуг з ремонту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У березні 2013 року відповідач почав виконувати роботи. За надані послуги позивачем було сплачено відповідачу 4 000,00 грн. 01 квітня 2013 року позивач передала відповідачу кошти у сумі 6 000,00 грн. на придбання матеріалів для завершення ремонтних робіт, проте відповідач не почав виконувати будівельні роботи. У листопаді 2013 року відповідач надав позивачу розписку, в якій зобов'язався повернути суму у розмірі 6 000,00 грн. у строк до 05 січня 2014 року. У строк, вказаний у даній розписці, відповідач кошти не повернув та до цього часу ухиляється від сплати боргу. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 5 250,00 грн., судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, що складаються з судового збору у розмірі 243,60 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач, будучи допитаним Центрально-Міським районним судом міста Макіївки Донецької області, визнав наявність суми боргу у розмірі 5 250,00 грн., не заперечував проти стягнення судового збору, у задоволенні витрат на правову допомогу просив відмовити, не заперечував проти розгляду справи у Єнакіївському міському суді Донецької області у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 13.11.2013 року відповідач [PERSON] зобов’язався повернути позивачу борг у розмірі 6 000,00 грн. двома частинами: перша частина боргу у сумі 3 000,00 грн. до 05.12.2013 року, друга частина боргу у сумі 3 000,00 грн. до 05.01.2014 року, про що свідчить копія розписки, що міститься в матеріалах справи, оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні (а.с. 8). Постановою про закриття кримінального провадження від 20.01.2014 року було закрито кримінальне провадження № 12014050270000111 за фактом заволодіння коштами шляхом зловживання довірою, які належать [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (а.с. 9-10). У судовому засіданні позивачем підтверджено, що залишок несплачених коштів складає 5 250,00 грн., що також не оспорюється відповідачем. Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у строк, вказаний у розписці, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу. Таким чином, у судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, визначені у наданій ним позивачу розписці, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 5 250,00 грн. Ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу. Ч. 1-2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду договору про надання правової допомоги позивачу [PERSON], адвокат не приймав участі у судових засіданнях під час розгляду даної справи, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial