Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У червні 2020 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із позовом, який неодноразово уточнювали, до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , треті особи - служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Ухвалою суду від 19.06.2020 року первісна позовна заява позивачів була залишена без руху, надано строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви (а.с.18-19). Ухвалою суду від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради. Призначено підготовче судове засідання у справі (а.с.26-27). Останню уточнену позовну заяву позивачі подали до суду 13.11.2020 року (а.с.139-152). Ухвалою суду від 03.11.2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.162-163). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира складається з 3 кімнат. Відповідачам разом з трьома дітьми у 2018 році було дозволено тимчасово оселитися у квартирі без реєстрації, до вирішення їх житлового питання строком до 6 місяців. На їх попередження про звільнення квартири відповідачі не реагують, не бажають мирно виселитися з квартири. Відповідачі перешкоджають їм вільно користуватися своєю квартирою, порушують спокій у квартирі, створюють незручності, на зауваження не реагують. [PERSON] хворіє, стоїть на обліку у лікаря-терапевта, потребує спокою. Між ними та відповідачами постійно виникають сварки з цього приводу. Неодноразово вони зверталися до поліції з цього приводу. У власності відповідачів наявне особисте житло, але вони відмовляються звільнити їхню квартиру. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів із дітьми з квартири [ADDRESS] . Також позивачі просили суд стягнути понесені ними судові витрати. 10.09.2020 року представник відповідачів - адвокат Ємельяненко С.А. подала відзив на позов (а.с.73-103). У відзиві вказує на те, що відповідачі не згодні з позовом. Відповідачі разом з дітьми, за згодою позивачів, у листопаді 2017 року переїхали на постійне проживання у квартиру [ADDRESS] , за умови проведення відповідачами будівельно-ремонтних робіт та придбання для позивача [PERSON] - сестри [PERSON] окремої однокімнатної квартири. Відповідачами на протязі червня 2017р. по грудень 2017 року були здійснені ремонтні роботи у квартирі, виготовлена кухонні меблі, шкаф-купе. За домовленістю з відповідачкою [PERSON] , остання проживала з листопада 2017 року по вересень 2019 року у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] . У вересні 2019 року позивачка [PERSON] повернулася до своєї квартири, з того часу вони усі разом проживають у квартирі позивачів. Позивачка [PERSON] обіцяла повернути відповідачу гроші за ремонт квартири, але до цього часу не повернула. Позивачі почали виганяти їх разом з дітьми з квартири. Через це між ними постійно виникають скандали. Відповідач вважає, що заявлені позивачами вимоги є передчасними, оскільки відповідачі разом з трьома неповнолітніми дітьми не створюють позивачам перешкод в користуванні квартирою. Просив надати час для вирішення питання шляхом укладення мирової угоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що дійсно у них з відповідачами була домовленість, згідно із якою вони дозволили відповідачам вселитися у їхню квартиру, а відповідачі обіцяли протягом 6 місяців продати квартиру в м. Херсоні і придбати квартиру для неї в м. Бердянську, потім обмінятися житлом. Натомість відповідачі своїх обіцянок не виконали. Вона дійсно до літа 2019 року жила у квартирі брата на [ADDRESS] . Потім брат сказав, щоб вона виселилася, оскільки він буде заселяти туди квартирантів. З літа 2019 року вона повернулася проживати до своєї квартири. На неодноразові вимоги щодо звільнення їхньої квартири відповідачі не реагують. У відповідачів є своє власне житло: квартира у м. Херсон, квартирі у м. Бердянську, а також житловий будинок у м. Бердянську, який вони купили у 2020 році. Наразі вона вимушено проживати в одній кімнаті разом з двома дорослими синами відповідачів, [PERSON] (10 років) і [PERSON] (17 років), що створює їй певні незручності, як дорослій жінці. Другу кімнату займають відповідачі з донькою [PERSON] . Третю кімнату займає мати. Відповідачі встановили у квартирі свою пральну машину, якою не дозволяють користуватися. Вони вимушені прати свої речі руками. Їй доводиться зберігати свої особисті речі у коробках на балконі, оскільки їм не має місця у квартирі. Між ними і відповідачами постійно виникають конфлікти з приводу користування квартирою і речами, що знаходяться у квартирі. Через це неодноразово доводилося викликати працівників поліції. На неодноразові вимоги виселитися з квартири відповідачі не реагують. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Суду додатково пояснила, що дійсно з відповідачами була домовленість про тимчасове вселення у їхню квартиру на певних умовах. Проте свої обіцянки відповідачі не виконали. На вимогу виселитися з квартири не реагують. Між ними постійно виникають сварки, конфлікти. Вона, як людина похилого віку, має ряд захворювань, у тому числі нетримання сечі. Через те, що у квартирі проживає 7 осіб, вона не може в необхідний їй час потрапити до санвузлу, що створює їй певні незручності. Відповідачі забороняють користуватися пральною машинкою, яку вони встановили у квартирі. Їм доводиться прати руками. Позивач просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивачів [PERSON] надав суду пояснення, ідентичні викладеним у позовній заяві. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідачів [PERSON] суду пояснила, що вважає позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] передчасними, безпідставними, не підтвердженими жодними доказами. Між позивачами і відповідачами дійсно була усна домовленість про те, що відповідачі вселяться у квартиру позивачів, в обмін на це вони обіцяли купити позивачу [PERSON] однокімнатну квартиру в м. Бердянську. Відповідачі зробили у квартирі ремонт, облаштували квартиру меблями. Після цього позивачі почали вимагати виселитися з квартири, але повернути кошти, витрачені на ремонт, вони відмовляються. Відповідачі не можуть переїхали на інше місце проживання, оскільки в цьому районі знаходиться дитячий садок і школа, яку відвідують діти. Просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у сьогоднішнє судове засідання не з`явилася, доказів поважності причин неявки суду не надала. В попередніх засіданнях відповідачка позовні вимоги позивачів не визнала. Суду пояснила, що вони з дітьми вселилися у квартиру позивачів з їх дозволу. Зробили у квартирі ремонт. Проживають у квартирі з листопада 2017 року. Вона з чоловіком і молодшою донькою займають одну кімнату, позивачка [PERSON] з їхнім сином [PERSON] займає другу кімнату. Син [PERSON] наразі навчається в м. Харкові, приїжджає рідко. Позивачка [PERSON] займає третю кімнату. Вони не перешкоджають позивачам у користуванні квартирою, сплачують комунальні послуги. Іншого житла, в якому вони можуть проживати сім`єю у м. Бердянську вони не мають. У однокімнатній квартирі чоловіка на [ADDRESS] зараз проживає квартирант. Ця квартира замала для їхньої сім`ї. Дійсно у листопаді 2020 року був куплений житловий будинок в м. Бердянську, але він потребує ремонту, тому переїхати туди на проживання вони не мають можливості. Просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що позивачі є його сестрою і матір`ю. За їх згодою, у листопаді 2017 року він зі своєю цивільною дружиною і дітьми вселилися в квартиру позивачів. За власні кошти вони зробили ремонт у квартирі. Наразі позивачі вимагають, щоб вони виселилися з квартири, але переїхати до придбаного нещодавно будинку не має можливості, оскільки там необхідно зробити ремонт. Він дійсно має у власності квартиру по [ADDRESS] , яку він здає в оренду. Проживати в цій квартирі сім`я не має можливості, оскільки ця квартира є однокімнатною. Вони не чинять позивачам ніяких перешкод у користуванні квартирою. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування Калініченко Ю.В. суду пояснила, що органом опіки та піклування було обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що житло складається з трьох кімнат, кухні, коридору, санвузлу, балкону. [PERSON] проживає в одній кімнаті з батьками. [PERSON] проживає в одній кімнаті з тіткою [PERSON] . Старший син відповідачки [PERSON] наразі навчається в м. Харкові та проживає у гуртожитку. [PERSON] має у власності квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, наразі стало відомо, що відповідачка [PERSON] придбала у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 100 кв.м. У будинку проводяться ремонтні роботи. [PERSON] повідомив їм, що вони з сім`єю планують до весни 2021 року переїхати до даного будинку. З огляду на те, що обов`язок забезпечити дітям належні умови для проживання покладається на батьків, зважаючи на те, що батьки мають у власності нерухоме майно, орган опіки та піклування у вирішенні питання виселення дітей із спірної квартири покладається на розсуд суду. Представник надав суду також висновок органу опіки та піклування від 09.02.2021 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знає позивачів 30 років. Вони проживають у 3-кімнатній квартирі в будинку по [ADDRESS] . Відповідачі заселилися у їхню квартиру 3 роки тому. Зі слів позивачів їй відомо, що між ними постійно виникають сварки через житло. Свідок [PERSON] суду показала, що є подругою [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] має у власності 3-кімнатну квартиру на [ADDRESS] . Коли в квартиру заселився брат із сім`єю, [PERSON] деякий час жила у квартирі брата на [ADDRESS] , потім вона повернулася жити до своєї квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що живе по сусідству з позивачами і відповідачами, у 130 квартирі у цьому ж будинку. Коли відповідачі заїхали у квартиру вони зробили там ремонт. Спочатку жили тихо і мирно. Десь півроку тому у них почалися скандали. Позивачі вимагають щоб відповідачі виселилися з квартири, Але переїхати на проживання до будинку вони не мають можливості, оскільки там проводяться ремонтні роботи. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками (в рівних частках кожна) квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.05.2001 року № [NUMBER] (а.с.8). Місце проживання позивачів зареєстровано у цій квартирі ( а.с.11). Згідно із медичними довідками позивача [PERSON] ( а.с.149-159) остання перебуває на обліку у лікарів окуліста і терапевта, і зокрема, має діагноз «нетримання сечі». Місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , 2003 р. народження, [PERSON] , 2010р. народження, [PERSON] , 2017р. народження, зареєстровано в квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.40-42), яка є власністю відповідача [PERSON] (а.с.116-117). Відповідачка [PERSON] має у власності квартиру в [ADDRESS] (а.с.118). Крім того, відповідачка є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який вона придбала 05.10.2020 року. Відповідачі разом з неповнолітніми дітьми у листопаді 2017 року тимчасово вселилися у квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачам. Вселення відбулося з дозволу позивачів. Як вказують позивачі на строк до 6 місяців. Тобто, місце проживання (перебування) відповідачів у спірній квартирі не зареєстровано. Договору оренди житла не укладався. Відповідачі не є членами сім`ї позивачів, оскільки вони не пов`язані між собою спільним побутом і взаємними обов`язками. Як було встановлено судом, між позивачами і відповідачами склалися неприязливі стосунки через відмову відповідачів виселитися з квартири, що підтверджується численними викликами поліції під час виникнення конфліктних ситуацій (а.с.144-146, 191-192,234-240). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради надав суду повторний висновок №01-0368/47-1 від 09.02.2021р. в якому вказує на те, що враховуючи, що мати дітей [PERSON] придбала у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , але станом на час складення висновку у вказаному будинку не створено умов для проживання дітей, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради залишає вирішення питання щодо виселення дітей [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , зі спірної квартири на розсуд суду (а.с.214-233). Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї власників квартири - позивачів [PERSON] і [PERSON] , вони не ведуть з ними спільного господарства, не пов`язані спільним побутом і взаємними обов`язками. Договору оренди спірного житла між сторонами не укладалося, але була усна домовленість про тимчасове проживання у спірній квартирі. Позивачі усно неодноразово попереджали відповідачів про вивільнення житла. Проте відповідачі відмовляються виселитися з займаної ними квартири. Тобто відповідачі перешкоджають позивачам у здійсненні їх прав користування та розпорядження своєю власністю. Судом встановлено, що відповідачі мають у власності дві квартири і будинок, тому їхні житлові права внаслідок їх виселення з квартири позивачів не будуть мати негативних наслідків ні для відповідачів, ні для їх неповнолітніх дітей. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що забезпечення належних умов для проживання дітей покладається на батьків, які несуть персональну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачі просили суд стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати на оплату судового збору і професійної правничої допомоги. Понесені позивачами витрати підтверджені наданими суду квитанціями про: - сплату [PERSON] судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.24); - сплату [PERSON] судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.25); - сплату [PERSON] 800,00 грн. адвокату за складання позовної заяви (а.с.12); - сплату [PERSON] 100,00 грн. адвокату за консультацію (а.с.12); - сплату [PERSON] 4000,00 грн. адвокату за ведення справи у суді (а.с.12). Таким чином, судові витрати позивача [PERSON] становлять 5640,00 грн., позивача [PERSON] - 940,00 грн. Вказані судові витрати підлягають стягненню порівну з кожного з відповідачів.

Outcome: approved