Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

02.07.2015 року ТОВ «АНСУ» звернулось із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №8176839 від 03.11.2009 року в розмірі 89 679,95 грн., а також витрати на оплату судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 10.01.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір № 5190546, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 29 114,00 доларів СІІІА, а [PERSON] зобов'язався використовувати їх за цільовим призначенням, сплачувати 11,50 % річних за користування кредитом та повернути суму кредиту в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором. 10.01.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед банком між банком та [PERSON] укладений договір поруки № 10-10403. За додатковою угодою до кредитного договору №8176839 від 03.11.2009 року між банком та [PERSON] сторони прийшли згоди про додаткове надання 2-го траншу кредиту у розмірі 178 282,35 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 21 583,82 доларів США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості Позичальника за раніше наданим 1 - им траншем кредиту. Відповідно до розділу II Додаткової угоди №8176839 за користування 2-м траншем кредиту процентна ставка становить 19,00 % річних, кредит наданий строком до 10.01.2014 року. Протягом цього строку позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. 16.07.2013 року за договором відступлення права вимоги №1034/44 від 16.07.2013 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відступило ТОВ «АНСУ» свої права грошової вимоги за кредитними договорами, які укладені між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та фізичними особами. ТОВ «АНСУ» стверджувало, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та додатковою угодою. Відповідачі, однак, порушили умови кредитного договору, додаткової угоди та договору поруки, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 89.679 грн. 95 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь в солідарному порядку. Окрім того, товариство просило присудити на свою користь судові витрати на оплату судового збору в розмірі 869 грн. 30.06.2016 року [PERSON] в межах зазначеної цивільної справи пред'явлений зустрічним позовом до ТОВ «АНСУ», який ухвалою суду прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом. В зустрічному позові [PERSON] просила визнати поруку такою, що припинилась. [PERSON] стверджувала, що оскільки банком не заявлено до неї вимоги про виконання умов кредитного договору за №8176839 в піврічний строк з дня настання строку виконання основного зобов'язання, порука припинилась, в зв'язку із чим просила її вимоги задовольнити. ТОВ «АНСУ» в судове засідання не з'явилось, подало заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій первісний позов підтримало, зустрічний позов не визнало. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов ТОВ «АНСУ» не визнав, проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов ТОВ «АНСУ» підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 5190546, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 29 114,00 доларів СІІІА зі сплатою 11,50 % річних на строк до 10.01.2014 року. Виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором було забезпечено договором поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року між банком та [PERSON] Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником був укладений договір застави транспортного засобу -TOYOTA AVENSIS, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER], який належить заставодавцю на праві приватної власності (свідоцтво [NUMBER]). 16.07.2013 року за договором відступлення права вимоги №1034/44 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відступило ТОВ «АНСУ» свої права грошової вимоги за кредитними договорами, які укладені між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та фізичними особами, зокрема, і за вищевказаним кредитним договором. 03.11.2009 року між банком та [PERSON] укладена Додаткова Угода №8176839 до кредитного договору, якою сторони прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору позичальнику 2-го траншу кредиту у розмірі 178 282,35 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 21 583,82 долара США, строком до 03.01.2014 року. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості Позичальника за раніше наданим 1 - им траншем кредиту. 03.11.2009 року між банком та [PERSON] укладені Додаткові угоди № 81768519, № 5198823/20091103 до договору поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року, про додаткове надання 2-го траншу кредиту у розмірі 178 282,35 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 21 583,82 доларів США. Умови кредитного договору в частині надання грошових коштів були виконані банком (меморіальний ордер №672857286), що також не оспорюється сторонами. 29.01.2014 року банк звернувся до відповідачів з вимогою про сплату суми боргу в сумі 89 679, 95 гривень, а 02.07.2015 року ТОВ «АНСУ» звернулось до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спорів суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В пункті 6.1 договору поруки № 78195 від 10.01.2007 року сторони договору обумовили, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. В Постанові Верховного Суду України від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12 визначена правова позиція, за якою якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленням сторонами строку припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, зі змісту договору поруки вбачається, що ним не визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки його умовами встановлено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання був погоджений сторонами - 03.01.2014 рік (додаткова угода №3). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: - протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); - протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовується поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Так, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого рава (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умова договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Так, застосоване в частині 4 статті 559 ЦК України поняття «строк чинності поруки» розглядається як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладеною в постановах від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, 06.07.2015 року у справі № 6-616цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-438цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1085цс15, від 09.09.2015 року у справі № 6-933цс15, від 23.09.2015 року у справі № 6-352цс15, за якими закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року з дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд враховує, що суд може захистити порушене право особи, способом, встановленим статтею 16 ЦК України та спеціальними законами. Згідно із п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Виходячи з загальних засад судочинства, цивільного законодавства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав (статті 3,12-15, 20 ЦК України). Так, право поручителя підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки чи шляхом припинення зобов'язання за договором. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.05.2012 року у справі № 6-18цс11, від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11, від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, від 21.05.2012 року у справі 6-88цс 11, від 21.11.2012 року у справі №6-134цс12, від 05.12.2012 року у справі № 6-147цс12 та в постанові від 10.09.2014 року у справі № 6-32цс14. Таким чином, вимоги [PERSON] про визнання поруки такою, що припинилась, з огляду на те, що товариством не пред'явлено до неї в піврічний строк з дня настання строку виконання основного зобов'язання позову, є обґрунтованими та доведеними в процесі розгляду справи. Поряд із тим, загальний розмір заборгованості за кредитним договором загальний розмір станом на 25.07.2013 рік складає 89 679, 95 гривень. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком наданим позивачем, розрахунок зроблений фахово. Суд не погоджується із доводами [PERSON] про задоволення наявної в нього заборгованості за рахунок предмета застави - транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER] оскільки, судове рішення про звернення стягнення на предмет застави не ухвалювалось, відомості про задоволення боргових зобов'язань за рахунок предмета застави в матеріалах справи відсутні, як і відсутні відомості про суму предмета застави та її зарахування. За доводами позивача заставний транспортний засіб було передано стягувачу ЗАТ «ПУМБ» для подальшої реалізації, яка відбулась 01.12.2011 року, кошти отримані від реалізації транспортного засобу пішли на погашення раніше виниклої заборгованості заборгованості за кредитним договором №8176839 . Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має бути виконане належним чином, відповідно до договору та актів цивільного законодавства, заборгованість по кредитному зобов'язанню підлягає стягненню з [PERSON] в загальному розмірі 89 679,95 гривень. Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору підлягають розподілу в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial