Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], на обґрунтування якого повідомила, що із відповідачем у них є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Батько [PERSON] не в повній мірі виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини, не надає достатньої матеріальної допомоги для забезпечення життєдіяльності дитини. Також зазначила, що відповідач займається господарською діяльністю, а отже, має можливість надавати матеріальну допомогу. У зв'язку з чим просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 20 000,00грн. щомісяця. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просивзадовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, обгрунтовуючи це тим, що відповідач систематично надає значну матеріальну допомогу, займається вихованням дитини. Таким чином сумлінно та добросовісно виконує батьківські обов'язки відносно спільної дитини. Також посилаються на те, що з 03.03.2017 року він уже не зареєстрований фізичною особою підприємцем. Підприємницькою діяльністю, якою він займався раніше, на даний час займається його матір [PERSON], з якою він уклав трудовий договір, згідно якого виконує підсобні роботи та отримує за це мінімальну заробітну плату, що становить 3\~723,00грн. Оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку то просили стягувати аліменти в розмірі 746грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає частоковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно\~ст.180 СК\~України\~ батьки зобов'язані\~\~утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Ці обставини сторонами визнаються, а тому доказуванню не підлягають. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу, адже є особою працездатного віку. Зокрема, він до 02.03.2018 року був зареєстрований фізичною особою підприємцем. За 2017 рік загальний рух коштів становив 968\~363 грн, а чистий дохід склав орієнтовно 400\~000грн. Відповідач не заперечує цього факту, а тому він доказуванню не підлягає. Разом з тим, навіть станом на даний час відповідач фактично займається підприємницькою діяльністю та отримує достатній прибуток, яким має можливість розпоряджатися на власний розсуд. Повне ведення підприємницької діяльності у період з 02.03.2018 року здійснюється [PERSON] лише з однією метою: позбавлення позивачки підстав претендувати на кошти від цієї підприємницькою діяльністю. Даний факт у судовому засіданні підтвердила сама [PERSON], яка була допитаня як свідок та показала суду, що дійсно увесь бізнес було переоформлено на неї з ціллю недопущення отримання права на кошти від підприємницької діяльності її колишньою невісткою. Також відповідач являється власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSSPORTER, 1997 року випуску, що підтверджується наданою Територіальним сервісним центром 0542 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області № 31/20542-Б-2/аз від 19.01.2018. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою, оскільки про протилежне суду доказів не надано, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працевлаштованим, оскільки на це вказує позивач та це не спростовано відповідачем, займається підприємницькою діяльністю, а отже, має можливість виплачувати аліменти на утримання своєї дитини, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, інших стягнень з його доходу не проводиться, так як ніхто із сторін про це не заявив. Тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000грн., щомісячно, від дня предявлення позову, а саме: від 16.01.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивачка [PERSON] в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частоково, з [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. На підставі ст.\~10-13,\~81,\~133, 137,\~141, 258,\~263-265,\~267, 274-279, 430 ЦПК України,

Outcome: partial