Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Хмельницький обласний протитуберкульозний диспансер в особі головного лікаря звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу. Заявник свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] лікувався в Хмельницькому обласному протитуберкульозному диспансері. Під час проведення обстеження у [PERSON] виявлена відкрита форма туберкульозу (загрозлива форма). Перебуваючи у лікувальному закладі [PERSON] систематично порушував проти епідеміологічний режим перебування в лікувальному закладі, самовільно залишав лікарню, відмовившись від подальшого лікування. Оскільки [PERSON] не виконує обовязкові призначення лікаря протитуберкульозного закладу, хворий проживає разом з особами, які не хворіють на туберкульоз, є небезпечним для осіб, які його оточують, становить загрозу розповсюдження хвороби серед населення. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала з підстав, викладених у заяві. У судове засідання представник особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, належним чином повідомлений, в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 346 Цивільного процесуального кодексу України, рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, є підставою для примусової госпіталізації або подальшого лікування особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що примусова госпіталізація осіб, щодо яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] страждає на відкриту (заразну) форму туберкульозу, ухиляється від лікування в умовах стаціонару Хмельницького обласного протитуберкульозного диспансеру, становить епідемічну загрозу населенню. Вказані обставини підтверджуються виписним епікризом та лікарським висновком. Оскільки [PERSON] є постійним джерелом розповсюдження туберкульозу серед населення, не бажає добровільно пройти курс лікування, суд вважає за необхідне госпіталізувати в примусовому порядку хворого до протитуберкульозного закладу для лікування терміном на 3 місяці.

Outcome: approved