Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

18 грудня 2015 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року. Шлюб зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Від спільного життя вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Разом з відповідачем не проживають та спільне господарство не ведуть з вересня 2015 року. З моменту припинення спільного господарства відповідач добровільно надавав допомогу на утримання доньки. Так, на її банківську картку, відповідач перерахував такі суми: у вересні - 2 400грн, у жовтні - 3 000грн, у листопаді - 3 000грн. На початку грудня відповідач заявив їй про те, що він відмовляється надавати мені гроші на утримання дитини. При таких обставинах вона вимушена звертатися до суду з цим позовом. Відповідач стабільно отримує високі доходи, тому може сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі щомісячно по 3000 грн. Відповідач інвалідом не є, на обліку в медичних закладах не перебуває, тому має можливість утримувати доньку. На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця міста Дніпропетровська, на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000грн щомісячно до повноліття дитини (а.с.1). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначили, що шлюб між сторонами вже розірвано. У відповідача нова родина. Відповідачу постійно потрібно нагадувати про надання коштів на дитину. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позов частково у розмірі 500грн. Зазначили, що він має на утриманні непрацездатних батьків з якими мешкає, отримує заробітну плату у розмірі 1400грн. і не зможе сплачувати 3000грн. Раніше працював неофіційно. Перераховував кошти з кредитної картки. Також відповідач 22.01.2016 року надав письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтовує тим, що вимоги позивач обґрунтовує тим, що він нібито відмовився брати участі у утриманні дитини, але ці твердження спростовуються доказами, наданими до матеріалів справи, оскільки і в грудні 2015 року він перераховував на утримання дитини кошти у розмірі 548 гривень, тому вважає що звернення позивача до суду за захистом є необґрунтованим та емоційним рішенням. Оскільки між ними існувала домовленість про те, що він добровільно буде надавати кошти на утримання дитини, то позивач мала можливість з метою захисту такої домовленості звернутись до нотаріуса для укладення договору про сплату аліментів на дитину, як це передбачено ст. 189 СК України, але вона обрала судовий спосіб захисту своїх прав, однак у своєму позові вона не довела жодного факту порушень з його боку інтересів дитини. Одночасно вона почала йому відмовляти у побаченнях з дитиною, що він розцінює, як намагання порушити його права як батька. У цей час він працюю на посаді директора ТОВ «Рейлсервіс», та отримує заробітну плату у розмірі 1400,00 гривень. На його утриманні також знаходяться його батьки, які є пенсіонерами та непрацездатними за віком(а.с.22-23). Вислухавши позивача та її представника, відповідача та його представника дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2005 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). [INFO] року народилася [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис № 617 (а.с.3). Відповідно до виписці по картці позивача [PERSON] відповідач добровільно перераховував кошти, останній раз у грудня 2015 року, що не заперечувалося сторонами (а.с13-14). З довідки про доходи від 19.01.2016р. № 3 [PERSON] працює з 18.05.2007р. на посаді Головного спеціаліста з діловодства в УПФУ в Самарському районі, заробітна плата за останні шість місяців складає 20500,43грн. (а.с.21). З довідки про доходи № 16/01 від 15 січня 2016 року [PERSON] працює у ТОВ "Рейлсервіс" з 10 листопада 2015 року за основним місцем роботи та займає посаду директора, посадовий оклад 1400,00грн. та заробітна плата за останні шість місяців 2400,00грн. (а.с.24). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а саме, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач не надала в судовому засіданні обґрунтування зазначеного нею розміру аліментів, відповідач не погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00грн., а визнав позов частково на 500,00грн. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що обов'язок утримання доньки покладається в рівній мірі на обох батьків, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в частці від доходу щомісячно. Такий висновок суду заснований передусім на тому, що відповідач офіційно працює та має посадовий оклад у розмірі 1400,00грн., його доходи фіксовані, і слід визначити аліменти у 1/3 частці, достатній для матеріального утримання дитини з урахуванням доходів позивача, відповідача. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.

Outcome: partial