Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

11 липня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» /надалі Банк/, який в подальшому уточнила та просила стягнути проценти на суму банківського вкладу за період з 17 квітня 2009 року, закінчення строку визначеного в самому договорі банківського вкладу по 21 квітня 2011 року, момент здійснення остаточного фактичного розрахунку в розмірі 28264,96 доларів США та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2064,78 доларів США. В обґрунтування позову посилалася на те, що з боку Банку мало місце неналежне виконання договору банківського вкладу, в результаті чого вкладник зверталася до суду з позовом за наслідками розгляду якого між нею та Банком було укладено мирову угоду за якою Банк станом на 11 березня 2010 року визнав суму заборгованості за договором по вкладу та процентах. Згідно ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2013 року за заявою [PERSON] закрито провадження в частині вимог до Банку про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 2064,78 доларів США. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 жовтня 2013 року в позові [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Вказуючи, що суд не врахував того, що сума вкладу за договором фактично повернута 21 квітня 2011 року, та перерахування Банком коштів з одного рахунку на інший не свідчить про належне виконання умов договору. Також доводом апеляційної скарги зазначено те, що фактично Банк на момент підписання мирової угоди визнавав суму заборгованості по вкладу та процентах та зазначена обставина свідчить про переривання строків давності звернення до суду за захистом свого порушеного права. Заслухавши доповідача, за відсутності позивача повідомленого про час та місце судового засідання належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма, також за відсутності відповідача представник якого в письмових запереченнях просив розглянути справу без нього, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 381526 /надалі Договір банківського вкладу/, предметом якого було розміщення вкладу в валюті США в розмірі 150000,00 доларів США на строк 12 місяців, та строк вкладу по яких закінчився 17 квітня 2009 року. Згідно висновків суду договір банківського вкладу припинений 31 грудня 2009 року на умовах та в порядку встановленому в договорі, оскільки Банк 30 грудня 2009 року повернув вклад та нараховані проценти, відповідно до умов договору, на поточний рахунок [NUMBER]. Та суд, з урахуванням наведеного, вважав що право вкладника порушене, однак його вимога щодо сплатити процентів за період з 17 квітня 2009 року по 30 грудня 2009 року в розмірі 13783,56 доларів США, не підлягає задоволенню через пропуск строків звернення до суду оскільки позивач з 31 грудня 2009 року повинна була дізнатися про порушення свого права. Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення процентів на суму банківського вкладу за період з 17 квітня 2009 року по 30 грудня 2009 року в розмірі 13783,56 доларів США протирічать встановленим обставинам, та суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального закону відмовляючи в позові з підстав пропущення позивачем строків давності. Так суд обґрунтовано виходив з того, що прововідношення з приводу депозитних вкладів регулюються Цивільним кодексом України /надалі ЦК України/ та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Та правовою формою щодо оформлення відносин сторін є договір, та відповідно до положень частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору. Так, відповідно до умов Договору банківського вкладу, визначено строк дії вкладу [PERSON] в розмірі 150000,00 доларів США 12 місяців від дня внесення вкладу (16 квітня 2008 року а.с. 4) до 16 квітня 2009 року. Та на час закінчення строку по вкладу Банк не повернув суму вкладу з процентами нарахованими на момент закінчення строків по вкладах в розмірі 150426,00 доларів США. Зобов'язальні відносини, як і інші цивільні правовідносини, виникають з обставин, передбачених законом як юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У справі, яка переглядається, умовами пункту 2.2 Договору банківського вкладу передбачено строк дії вкладу 12 місяців. Згідно пункту 1.3 Договору банківського вкладу банк закриває вкладний рахунок після повернення коштів вкладнику. За пунктами 3.4.4 та 3.4.5 цього договору сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на Рахунок відповідно до умов договору за вимогою вкладника в кінці терміну дії вкладу. Пунктом 4.2 зазначеного договору встановлено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, що передує його поверненню вкладникові. Згідно пункту 4.4 Договору банківського вкладу оплата нарахованих процентів за користування вкладом здійснюється щомісячно шляхом перерахування суми процентів на Рахунок. Разом з тим, як випливає із Договору банківського вкладу, встановлено його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами), оскільки відповідно до буквального змісту пункту 4.7 Договору у випадку коли в день закінчення строку дії вкладу, вкладник не звернувся до Банку з вимогою отримання вкладу строк дії вкладу, зазначений в пункті 2.2 Договору подовжується на такий самий строк. Та оскільки відповідно до встановлених обставин на час закінчення строку вкладу, [PERSON] не звернулася до Банку з вимогою отримання вкладу, строк вкладу подовжився. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов Договору банківського вкладу від 16 квітня 2008 року дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) не припинились у строк, установлений цим договором. У справі, яка переглядається, було встановлено що тільки 30 грудня 2009 року депозитний вклад у розмірі 150000,00 доларів США був перерахований банком на вимогу вкладника [PERSON] на її поточний рахунок. Отже відповідно до встановлених обставин вклад було повернуто та Договір банківського вкладу припинився в момент перерахування коштів. Закінчення строку дії договору і виконання зобов'язань за Договором вкладу не припинило зобов'язальні правовідносини, а трансформувало їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України). Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, 30 грудня 2009 року (день перерахування банком депозитного вкладу на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка. Однак, ураховуючи, що у даній справі позивач не ставила вимог про стягнення процентної ставки після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 16 квітня 2008 року, у суду не було підстав застосовувати норми статей 1066, 1070 ЦК України та стягувати з банку проценти за період від дня перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника до дня фактичного повернення банком вкладу за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції. У той же час, висновки суду першої інстанції з приводу підстав для стягнення процентів на суму банківського вкладу за період з 17 квітня 2009 року по 30 грудня 2009 року в розмірі 13783,56 доларів США протирічать встановленим обставинам. Зокрема не враховано, що 12 березня 2010 року при розгляді справи за позовом [PERSON] до Банку судом була визнана мирова угода, за умовами якої боржник Банк визнав визначену вкладником станом на 11 березня 2010 року заборгованість по вкладу в розмірі 150000,00 доларів США та проценти в розмірі 426,00 доларів США, умови мирової угоди від 11 березня 2010 року погоджені сторонами, скріплені їхніми підписами та визнані судом. Ураховуючи викладене, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та в порушення норм матеріального права безпідставно вважав що порушено право вкладника на отримання процентів на вклад, які були передбачені договором банківського вкладу від 16 квітня 2008 року, за період закінчення строку дії Договору банківського вкладу з 17 квітня 2009 року до дня перерахування коштів та припинення договору 31 грудня 2009 року. Разом з тим, відповідно до положень частини 3 статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Згідно чинного процесуального законодавства України позовна давність застосовується судом лише за умови встановлення судом порушення права позивача. Стосовно встановлених у справі обставин, позивач не довів обставин щодо порушення свого права як вкладника на отримання процентів на вклад, які були передбачені договором банківського вкладу від 16 квітня 2008 року, за період з 17 квітня 2009 року до 31 грудня 2009 року, з огляду на що, помилкові висновки суду першої інстанції про відмову в позові з підстав пропущення строків давності. Отже, рішення суду першої інстанції, є незаконним, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та відмови в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.

Outcome: partial