Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]А. А., третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про розірвання договору найму та виселення з квартири, стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги. 19.08.2016 року відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, який ухвалою Нетішинського міського суду від 02.11.2016 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Згідно позовної заяви, заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, пояснень представника позивача - відповідача в судовому засіданні, з 10.07.2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 44, що знаходиться в будинку № 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області. 15.04.2005 року між ним та відповідачкою-позивачкою [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до умов якого остання, з її на той час неповнолітніми дітьми [PERSON]-А.А., [INFO] та [PERSON], [INFO], набули права на тимчасове безоплатне користування спірною квартирою №44, що знаходиться в будинку № 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області, з правом реєстрації в ній. Згідно умов договору [PERSON] взяла на себе зобовязання дотримуватися правил користування приміщенням та прибудинковою територією, бережно відноситися до майна і приймати участь у витратах по утриманню житла. 12.08.2005 року відповідачка-позивачка народила їх спільну дочку [PERSON], яка також була зареєстрована в спірному житлі. Протягом 2013-2015 років між сторонами почали виникати неприязні відносини, сварки, скандали, які переростали в серйозні конфлікти. [PERSON] вела паразитичний спосіб життя, зловживала алкоголем та не дотримувалась умов та правил співжиття в квартирі. [PERSON] неодноразово попереджав [PERSON] про намір розірвати договір найму житла, необхідність знятися з реєстрації з належної йому квартири. Остання на його вимоги не реагувала та навпаки робила умови проживання нестерпними, не вносила плату за житло. На початку вересня 2015 року [PERSON] залишила дочку [PERSON] та сина [PERSON] і поїхала в невідомому напрямку. 04.09.2015 року позивач -відповіач рекомендованою поштою повідомив відповідачку-позивачку про розірвання договору найму житла і вказане повідомлення нею отримано 15.09.2016 року. З цього часу [PERSON] в квартиру не з'являлася, хоча будь - яких перешкод в цьому їй ніхто не чинить. На даний час в спірному житлі проживає позивач-відповідач та його неповнолітня дочка [PERSON] Діти відповідачки-позивачки [PERSON]: син - [PERSON] з 01.09.2015 року навчається у Нетішинському професійному ліцеї і для його проживання адміністрація вузу виділила йому ліжко-місце у гуртожитку, а дочка [PERSON]-А. А. у 2008 році вийшла заміж і з того часу проживає в квартирі свого чоловіка [PERSON] 03.06.2016 року [PERSON]-А. А. добровільно виписалася зі спірної квартири. Відповідачка-позивачка не проявляє інтересу до житла та не несе витрати на його утримання, внаслідок чого за період з червня 2015 року по листопад 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 661,20 грн. з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також 2535,12 грн. з оплати послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення. В звязку з цим, заборгованість в розмірі 1598,16 грн. повинні сплатити [PERSON] та [PERSON]-А. А., оскільки остання на той час була зареєстрована в квартирі. Крім того, за період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року позивачем-відповідачем в рахунок оплати комунальних послуг сплачено 3435 грн., з яких 2290 грн. повинні йому повернути [PERSON] та [PERSON]-А. А. Розмір заборгованості, згідно розрахунку проведеного позивачем-відповідачем [PERSON] складає 3888,16 грн. ((661,20+2535,12):2+(3435:3)х2)). Враховуючи те, що відповідачка [PERSON]-А.А. є повнолітнім членом сімї наймача, вона несе солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають з договору найму. На підставі наведеного представник позивача-відповідача просить розірвати договір найму квартири №44, що по вул.Михайлова, 2 в м.Нетішин Хмельницької області, укладений 15 квітня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] та виселити [PERSON], [PERSON] з квартири № 44, що по вул.Михайлова, 2 в м.Нетішині Хмельницької області. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]-А.А. на користь [PERSON] заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 3888,16 грн. Крім того, представник позивача - відповідача зустрічний позов не визнала, посилаючись на його безпідставність, оскільки [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми вселилися в спірну квартиру на підставі договору найму житлового приміщення, а не як члени сімї [PERSON] Тому до правовідносин, що між ними виникли, неможна застосовувати норми, що регулюють житлові відносини членів сімї. Згідно зустрічного позову відповідачки-позивачки та пояснень її представника в судовому засіданні, на початку 2004 року [PERSON] познайомилась з позивачем-відповідачем [PERSON], з яким стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу, з усіма правами та обовязками подружжя, вели спільне господарство. В квітні 2005 року [PERSON] запропонував [PERSON] прописатися разом з двома її дітьми від інших шлюбів та проживати в належній йому на праві власності квартирі № 44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області. Так як офіційно вони в зареєстрованому шлюбі не перебували, тому для реєстрації у вказаному житлі необхідно було укласти договір найму житлового приміщення, що вони і зробили 15.04.2005 року. 12.08.2005 року у них народилася дочка [PERSON], яку позивач-відповідач визнавав своєю дитиною та 31.08.2015 року зареєстрував у спірній квартирі, як члена сімї. В червні 2015 року через непорозуміння та сварки [PERSON] вигнав відповідачку-позивачку разом з дітьми з квартири, в якій вони разом проживали, поміняв замок на вхідних дверях. Її речі та речі дітей залишилися в квартирі, однак доступу до них немає. З червня 2015 року відповідачка-позивачка вимушена разом з дітьми винаймати житло, так як іншого не має. Інтересу до спірного житла [PERSON] не втратила, а оплату комунальних послуг в період з червня 2015 року по травень 2016 року не проводила, оскільки в квартирі не жила, фактично була позбавлена можливості користуватися житлом. За таких обставин відсутні будь - які підстави для стягнення з неї витрат по оплаті комунальних послуг. Відповідачка-позивачка вважає, що договір найму житлового приміщення від 15.04.2005 року в дійсності був направлений на реєстрацію її та дітей у спірному житлі, як членів сімї, а тому вони мають право на користування ним і не можуть бути виселені. Представник відповідачки-позивачки зазначив, що в 2004 році [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми вселялися в спірну квартиру на правах членів сімї [PERSON], а тому правовідносини, які виникли між сторонами, повинні регулюватися ст.405 ЦК України. Крім того, рішенням Нетішинського міського суду від 02.12.2016 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 17.08.2004 року по 03.06.2015 року. На підставі наведеного представник відповідачки-позивачки просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку з їх безпідставністю, а зустрічний позов задоволити та усунути перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг не визнала. Пояснила, що добровільно виписалася зі спірного житла 03.06.2016 року. Фактично в квартирі не проживає з 2008 року (точної дати не пам'ятає) і комунальними послугами, які надаються, не користується, тому не вбачає підстав для стягнення з неї вартості цих послуг. Зазначила, що до подачі означеного позову до суду [PERSON] не звертався до неї з вимогою виписатися зі спірного житла. Коли постало таке питання вона добровільно знялася з реєстрації 03.06.2016 року. Крім того, відповідачка пояснила, що їй відомо про те, що її мама [PERSON] отримувала повідомлення про розірвання договору найму житла. В червні 2015 року [PERSON] в негарному тоні попросив [PERSON] залишити спірну квартиру, а оскільки вона не мала іншого житла, то змушена була поїхати на заробітки, на яких перебувала з червня 2015 року по травень 2016 року. Її брат [PERSON] залишив спірну квартиру у вересні 2015 року і проживав разом з нею. Після повернення їх матері із заробітків в м.Нетішин він живе разом з [PERSON], яка знімає інше житло. В той час коли мама поїхала на заробітки її сестра [PERSON] жила разом з бабусею - матір'ю [PERSON], а коли [PERSON] повернулася, то періодично ночує в неї. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області щодо задоволення первісного позову в частині виселення [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] заперечила, посилаючись на те, що це буде суперечити інтересам неповнолітньої дитини, оскільки ні мати, ні син на даний час не мають іншого житла. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON]-А.А.заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг зазначила, що покладається на думку суду. Підтримала зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі, вселилися туди на правах членів сімї [PERSON], а тому набули права на користування цим житлом. Заслухавши представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати позивача - відповідача [PERSON] показала, що у 2005 році між сином та [PERSON], за їх спільною згодою, було укладено договір найму житла, на підставі якого остання разом двома своїми дітьми зареєструвалася в спірній квартирі. Після народження спільної дочки [PERSON] - син також зареєстрував її в квартирі. Між [PERSON] та [PERSON] часто виникали сварки, бійки, непорозуміння, вони то «сходились», то «розходились». В середині березня 2015 року [PERSON] в її присутності повідомив [PERSON] про те, що не має наміру проживати разом та просив її виселитись з квартири. В червні 2015 року [PERSON] залишила квартиру та дітей, стала уникала зустрічей з нею та її сином і поїхала з м.Нетішин у невідомому напрямку. В той період часу [PERSON] з дочкою [PERSON] проживали у її квартирі, а син відповідачки-позивачки [PERSON] самостійно жив в квартирі №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області, при цьому вони часто його навідували. [PERSON] жив сам, часто приводив до квартири друзів, з приводу чого вона переживала, а тому у вересні 2015 року вона з сином та онукою [PERSON] повернулися проживати в спірну квартиру. [PERSON] пізно повертався додому, тому вона неодноразово робила йому зауваження з приводу його поведінки, він був цим незадоволений, тому у вересні 2015 року залишив квартиру і пішов проживати до своєї сестри [PERSON]-А.А. [PERSON] в спірній квартирі з червня 2015 року не зявлялась, не намагалася туди вселитися, ключ від квартири не просила, її син [PERSON] забрав з квартири всі особисті речі та інші речі, які їм були необхідні. Всі витрати по утриманню житла несе [PERSON] У вересні 2015 року син письмово повідомляв [PERSON] про необхідність виселитися з квартири і їй відомо, що таке повідомлення відповідачкою-позивачкою було отримано. На даний час у спірному житлі проживає її син та онука [PERSON], а також періодично і вона, оскільки допомагає виховувати доньку. Свідок [PERSON]- син відповідачки-позивачки [PERSON] показав, що у 2004 році разом з матірю та сестрою [PERSON]-А.А. вони вселилися в квартиру [PERSON], з яким його мати жила як жінка та чоловік, вели спільне господарство. Літом 2015 року [PERSON] залишила квартиру та поїхала на заробітки, бо між нею та [PERSON] виникали конфлікти, тому їй потрібні були гроші, щоб знімати інше житло. Після відїзду матері його молодша сестра [PERSON] проживала разом з бабусею [PERSON] [PERSON] ще протягом двох-трьох місяців проживав у квартирі [PERSON], а з осені 2015 року пішов проживати до своєї сестри [PERSON]. На даний час він проживає разом з матірю, яка після повернення із заробітків, знімає кімнату. Ні він, ні мати доступу до квартири №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області не мають. Там живе [PERSON] з бабусею та [PERSON] Частину своїх та материних речей вони з квартири [PERSON] вони забрали, а деякі ще залишилися. Його батьком є [PERSON], з яким він спілкуються, але останній однак не має власного житла та місця реєстрації. Свідок вважає, що тривалий час жив разом з матір'ю у спірній квартирі як члени сім'ї [PERSON], тому вони мають право продовжувати там проживати і надалі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.07.2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області. 15.04.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до умов якого [PERSON] надав останній у тимчасове, безоплатне користування частини житлового приміщення у вигляді однієї кімнати житловою площею 20,0 м.кв., однокімнатної квартири №44 в житловому будинку №2, що по вул.Михайлова в м.Нетішин, з правом реєстрації в ній разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на термін дії договору. Відповідно до п.3 означеного договору, [PERSON] взяла на себе зобовязання дотримуватися правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, бережно відноситися до житлового приміщення, приймати участь у затратах по триманню житлового будинку, дотримуватися санітарних правил та правил пожежної безпеки. Пунктом 4 договору, визначено, що договір складений на безстроковий термін. Сторони вправі розірвати цей договір достроково, попередивши іншу сторону про це не пізніше ніж за три місяці. Вказаний договір зареєстрований у виконавчому комітеті Нетішинської міської ради 28.04.2005 року, реєтраційний №14. Відповідно до довідки комунального підприємства Нетішинької міької ради «Житлово-комунальне обєднання» №6269 від 15.09.2016 року, в квартирі №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області зареєстровані: [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] - з 11.05.2005 року, [PERSON] - з 31.08.2005 року. Шляхом огляду в судовому засіданні оригіналу паспорта громадянина України [PERSON]-А.А. судом встановлено, що останню знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] 03.06.2016 року. З акту №69 від 02.12.2015 року складеного комісією в складі: старшого майстра будинкоуправління [PERSON], майстра [PERSON], паспортиста [PERSON], мешканки квартири 38, що в будинку №2 по вул.Михайлова в м.Нетішин [PERSON], мешканки квартири 44, що в будинку №2 по вул.Михайлова в м.Нетішин [PERSON] вбачається, що на час обстеження [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі №44, що знаходитья в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області відсутні. За свідченнями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають з вересня 2015 року, а [PERSON] з 2008 року. В судовому засіданні відповідачка [PERSON]-А.А. та [PERSON] підтвердили, що не проживають у спірному житлі з 2008 року та вересня 2015 року відповідно, а також те, що їх мати [PERSON] в червні 2015 року залишила це житло, виїхала на заробітки і з того часу в спірній квартирі також не проживає. З повідомлення [PERSON] про розірвання договору найму (піднайму) від 04.09.2015 року адресованого на імя [PERSON] вбачається, що останню повідомлено про розірвання договору житлового приміщення від 15.04.2005 року, а також про те, що такий договір буде вважатися розірваним через три місяці з моменту отримання цього повідомлення. Вказане повідомлення отримане [PERSON] 15.09.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачка - позивачка та її представник не надали суду жодних доказів того, що [PERSON] такого повідомлення не отримувала. Навпаки, факт отримання матірю такого повідомлення в судовому засіданні підтвердила [PERSON] [PERSON]-А.А. Відповідно до ч.1 ст.810, ч.1 ст.811, ч.1 ст.812 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Згідно вимог ч.3 ст.825 ЦК України, договір найму будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Аналогічне положення закріплено в ч.3 ст.168 ЖК України, за яким договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Оскільки 15.09.2015 року [PERSON] отримала повідомлення [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто за три місяці до звернення [PERSON] в суд за захистом своїх майнових прав, суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана вимога закону щодо завчасного попередження про наступне розірвання договору. Згідно ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Вказана норма відповідає ст.169 ЖК України, відповідно до положень якої, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження представника відповідачки - позивачки про те, що [PERSON] та її діти вселилися у спірну квартиру як члени сім'ї [PERSON], тому не можуть бути позбавленні права проживання та користування цим житлом. Вказане твердження суперечить обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Так, судом встановлено, що [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей вселилися в спірну квартиру та зареєструвалися в ній на підставі договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати законодавство, що регулює питання найму (оренди) житла. Позивач - відповідач дотримався вимог вимог закону щодо завчасного попередження про наступне розірвання договору найму житлового приміщення. Відповідачка - позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що їй чинилися будь - які перешкоди у користуванні спірним житлом. Не встановлені такі обставини і в судовому засіданні Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року та виселення відповідачки -позивачки та її неповнолітнього сина [PERSON] із спірного житла підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON]-А.А. коштів за комунальні послуги, суд приходить до висновку, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.815, ч.1 ст.816 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. У договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом. Відповідно до ст.162, ч.1 ст.163 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Так, судом встановлено, що відповідно до квитанцій про оплату №27 від 15.02.2016 року, №49 від 12.03.2016 року, №31 від 15.04.2016 року, №7 від 14.05.2016 року, за період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року [PERSON] сплатив 3219,88 грн. в рахунок оплати послуг з водопостачання гарячої води, водопостачання холодної води, водовідведення, теплопостачання, а також утримання будинку та прибудинкової території (квартплата). Водночас, в судовому засіданні встановлено, що нарахування плати за електропостачання в квартиру №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин, здійснювалося в період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року не за нормами споживання відповідно до кількості зареєстрований осіб, а за даними лічильника, що підтверджується відповідними розрахунками ПАТ «Хмельницькообленерго» по особовому рахунку вищезазначеної квартири. Враховуючи те, що відповідачка - позивачка [PERSON], відповідачка [PERSON]-А.А. в період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року не проживали в квартирі, що не оспорюється сторонами, не користувалися домофоном, послугами кабельного телебачення, плата за які не залежить від кількості зареєстрованих осіб, а також не користувалися послугами з електропостачання, фактично спожитий обсяг яких визначається за даними лічильника, суд не вбачає підстав для стягнення з них 2/3 частини коштів, що були сплачені позивачем за отримання вказаних видів послуг. Водночас, суд не приймає до уваги як доказ понесених [PERSON] витрат на оплату послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення довідку №86-3948 від 17.11.2015 року, видану ДП НАЕК «Енергоатом» ВП "Хмельницька АЕС", оскільки в ній зазначено, що станом на 01.11.2015 року заборгованість щодо оплати вищевказаних послуг за адресою: [ADDRESS], становить 2535,12 грн., однак не зазначено період за який виникла така заборгованість. Крім того, сама по собі наявність заборгованості за спожиті комунальні послуги, при відсутності відомостей про їх оплату [PERSON], не може бути підставою для стягнення на його користь частини витрат на оплату цих полуг. Також суд не приймає до уваги як доказ понесених [PERSON] витрат на оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі №44, що знаходиться в будинку №2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області за період з 01.06.2015 року по 01.11.2015 року, виписку по особовому рахунку комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об'єднання" № [NUMBER] від 22.12.2015 року, оскільки 661,20 грн., які позивач - відповідач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]-А.А. зазначені в ній як заборгованість за вищевказані послуги, а не як сплачена сума, і яка при цьому виникла не за період за який пред'явлено вимоги, а значно раніше. Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки-позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON]-А.А. про те, що в них не виникло будь-яких зобов'язань з оплати житлово-комунальних послуг, а відповідно і в позивача - відповідача не виникло право регресу, так як вони не проживали в квартирі в період з січня по травень 2016 року і не користувалися комунальними послугами, оскільки це спростовується вищевказаними вимогами чинного законодавства. Зокрема ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, а тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON]-А.А., як наймачі житла - квартири №44, що знаходиться в буд.№2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області, зобовязані солідарно відшкодувати позивачу 2/3 частини сплачених ним коштів за період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року за комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та за централізоване опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення - в розмірі 2146 гривень 58 копійок (3219,88 грн.:3)х2). Щодо зустрічного позову, то суд вважає, що такий задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі укладеного з позивачем-відповідачем договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року відповідачка-позивачка [PERSON] та її діти [PERSON]-А.А та [PERSON] набули права на користування квартирою №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області з правом реєстрації в ній. 15.09.2015 року [PERSON] отримала повідомлення [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року. 03.06.2016 року [PERSON]-А.А. добровільно знялась з реєстрації у спірному житлі. Неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] в спірній квартирі і останній на даний час не ставить питання про її виселення. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною другою цієї статті передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ст.60, ч.2 ст.59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної даності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст.ст.85, 187, 189 ЦПК України. В поданій зустрічній позовній заяві відповідачка-позивачка вказує на те, що на початку 2004 року вселилася у спірне житло, як член сімї власника, на даний час разом з дітьми винаймає інше житло, оскільки позивач-відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою №44, що знаходиться в буд.№ 2 по вул.Михайлова в м.Нетішин Хмельницької області. Однак, суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки-позивачки про те, що вона разом з дітьми вселились у спірну квартиру як члени сім'ї [PERSON], оскільки зазначені обставини повністю спростовуються наявністю укладеного між сторонами договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року. За таких обставин до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати законодавство, що регулює питання найму (оренди) житла. Крім того, в ході судового розгляду відповідачкою-позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач-відповідач чинить їй та її сину перешкоди у користуванні спірним житлом. Навпаки, судом встановлено, що [PERSON] з червня 2015 року не проживала в квартирі у звязку з тим, що перебувала на заробітках, а після повернення в м.Нетішин не вчиняла спроб в позасудовому порядку вселитися в спірне житло. Її син [PERSON] з вересня 2015 року проживав у сестри [PERSON]-А.А., а після повернення матері живе з нею. Враховуючи наведене, задоволення судом первісних позовних вимог та розірвання договору найму житлового приміщення від 15.04.2005 року, суд вважає, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, [PERSON] заявлено позовні вимоги як немайнового, так і майнового характеру на суму 3888,16 грн. Оскільки позовну вимогу майнового характеру судом задоволено частково на суму 2146,58 грн., що становить 55,2 % ціни позову, а тому з відповідачки - позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] [PERSON]-А.А. на користь позивача-відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі по 134,46 грн. з кожного (487,20 грн.х 55,2 %):2). Крім того, з відповідачки-позивачки [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір сплачений ним за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved