Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги, мотивує тим, що з 3 жовтня 2011 року по 24 квітня 2015 року працювала за трудовим договором у відповідача, і виконувала роботи, пов'язані з веденням бухгалтерського обліку. Однак на день звільнення відповідач не провела з нею повний розрахунок, а саме не виплатила компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3339.29 гривень. Крім цього, позивачка вважає, що своїми діями відповідач заподіяла їй моральну шкоду, яку оцінює в сумі 2 000 гривень, оскільки вона як працівник на протязі чотирьох років свідомо виконувала покладені на неї трудовим договором обов'язки, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, а невиплата грошового забезпечення, пов'язаного з оздоровленням, вплинула на морально-психологічний стан, через що погіршилося її здоров'я. Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 3 339.29 гривень, моральну шкоду в сумі 2 000 гривень та судові витрати. Позивачка в судове засідання позивач не з'явився, оскільки згідно до поданої письмової заяви просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засіданні не з'явилася повторно, а її представник надіслав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутності, проти позовних вимог в частині компенсації за невикористану відпустку не заперечує, а тому суд в порядку ст.169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 3 жовтня 2011 року по 24 квітня 2015 року працювала за трудовим договором у відповідача [PERSON] і виконувала роботи, пов'язані з веденням бухгалтерського обліку і станом на 22.04.2015 року її заборгованість за невикористану відпустку становить 3339.29 гривень. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Вимогами ст.ст. 24, 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті компенсації за невикористану відпустку становить 3339.29 гривень, що не оспорюється відповідачем, а тому ця сума повинна бути стягнута з останнього на користь позивача. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй такої шкоди внаслідок порушення права на компенсацію за невикористану відпустку з боку відповідача, не подано жодних доказів щодо цього, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 18 травня 2015 року, в виді накладення арешту на належні відповідачці [PERSON], які містяться на розрахункових рахунках № [NUMBER] та [NUMBER] в АТ Укрсиббанк МФО 351005, слід скасувати. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial