Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

09.06.2016 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів" та уточнивши позовні вимоги, просив стягнути компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.04.2005 року по 31.08.2013 року в розмірі 16743 грн. 72 коп. В обґрунтування позову зазначив, що з 1971 року по квітень 2015 року включно працював у відповідача на посаді регулювальника 6-го розряду контрольно - випробувальної станції КВС-433, а наказом № 91/к від 25.03.2015 року був звільнений з посади регулювальника 6-го розряду у зв'язку зі скороченням штату. Вся робота у КВС-433 була пов'язана із секретними виробами чи окремими секретними частинами у виробах, що не мали таємного грифу, та секретною документацією. Починаючи з 1995 року по квітень 2005 року відповідач щомісячно виплачував позивачу доплату за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу згідно ст. 30 Закону України « Про державну таємницю» та Постанови КМУ № 414 від 15.06.1994 року. З 01.04.2005 року відповідач перестав виплачувати таку доплату, хоча згідно «Положення про КВС - 433» та «Посадових обов'язків регулювальника 6-го розряду КВС-433» позивач постійно виконував роботу, пов'язану з доступом до державної таємниці, а тому відповідач повинен був нараховувати і виплачувати таку доплату. Позивач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача подала письмові заперечення, в яких зазначила, що наказом про режим роботи та встановлення надбавок №313 від 24.09.2013 року позивачу було встановлено надбавку до посадового окладу в розмірі 10%, тому відсутні підстави для стягнення надбавки за період з 01.04.2005 року по 31.08.2013 року, оскільки в зазначений період не було наказу про встановлення надбавки [PERSON], а наказ по підприємству щодо нарахування та виплати компенсації у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, як це визначено п. 6 Положення, не видавався, а тому права на отримання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, позивач не має. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Встановлено, що з 27.09.1971 року по 04.05.1984 року позивач працював випробувачем 3 розряду в лабораторію технічних випробувань ПАТ «ЧеЗаРа», та з 20.01.1998 року по 15.04.2015 рік працював випробувачем 5 розряду в КВС-433 ПАТ «ЧеЗаРа» та був звільнений з роботи у звязку зі скороченням штату наказом №112/к від 09.04.2015 року (а.с.3-5). \~ \~ \~ \~14.04.2016 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести з ним повний розрахунок, виплативши компенсацію (доплату) за роботу в умовах режимних обмежень за період з квітня 2005 року по квітень 2013 року (а.с.6). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли\~\~ за\~\~ умовами\~\~ своєї\~ професійної\~ діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5\~ постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 «Про види, розміри і порядок надання\~компенсації громадянам у звязку з роботою,\~яка передбачає доступ до державної таємниці»\~ такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять\~ державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними\~ обовязками або на час виконання робіт згідно з укладеними\~ договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком,\~ зберіганням, використанням документів, виробів та інших\~ матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих\~ питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту\~ державної таємниці. \~ \~ \~ \~Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Так, відповідно до п. 3 Положення про встановлення надбавок та порядок надання компенсації працівникам ВАТ «ЧеЗаРа» у зв»язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, особам, які працюють в умовах режимних обмежень,Ю встановлюються надбавки до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації, зокрема 10% щодо відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «таємно». Таким чином, визначення розміру надбавки залежить від ступеня секретності інформації при виконанні робіт, а не від наявного у працівника ступеня доступу до державної таємниці. За таких обставин, з врахуванням ступеня секретності виконуваних позивачем робіт в спірний період надбавка не може становити 15%, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням права позивача на отримання в спірний період надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 %, що узгоджується із наявною в матеріалах справи випискою з наказу від 24.09.2013 року №313 «Про режим роботи та встановлення надбавок», згідно якого [PERSON] регулювальнику радіоелектронної апаратури та приладів 6 розряду встановлено надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 відсотків. З врахуванням викладеного, отримання позивачем до 2005 року компенсації за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% не може мати преюдиційного значення при вирішенні даного спору. Оскільки позивач фактично виконував роботи в умовах режимних обмежень, має право на доплату в розмірі 10%, а відповідач в порушення вимог трудового законодавства в спірний період не проводив нарахування таких доплат і не видавав наказу про їх виплату, то відсутність такого наказу не може бути підставою для відмови у захисті порушених трудових прав позивача. Таким чином, суд приходить до висновку , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із компенсації за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% за період з 01.04.2005 року по 31.08.2013 року та загальна сума такої компенсації становить 11005 грн. 40 коп., виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обов»язкових платежів на користь держави. Згідно рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. З врахуванням вищевикладеного, при зверненні до суду з позовом про стягнення компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.04.2005 року по 31.08.2013 року, [PERSON] не пропустив строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial