Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції, в якому вимагає (за змістом) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений з відповідачем [PERSON] 25.11.2010 року, та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Як зазначив представник позивачки у позовній заяві, 25.11.2010 року позивачка [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, з умовами набрання ним чинності після підписання сторонами та реєстрації права оренди; станом на початок 2013 року цей договір не пройшов державної реєстрації, і у подальшому позивачка повідомила відповідача, що договір укладатися не буде, також не буде надаватися дозвіл на державну реєстрацію права оренди; незважаючи на це, 06.09.2013 року відповідач [PERSON] зареєстрував право оренди, як вважає позивачка, незаконно, у зв'язку з чим й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позов, пояснивши суду, що відповідач [PERSON] до 2013 року реєстрацію договору не проводив, а у 2013 році зареєстрував право оренди земельної ділянки; просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи дії відповідачів незаконними. Представник реєстраційної служби Плахута Л.В. позов не визнала, зазначивши суду, що службою була проведена реєстрація права оренди згідно договору, і така реєстрація була проведена згідно заяви [PERSON] як правонабувача. Представник відповідача вважає дії реєстраційної служби такими, що відповідають закону, просить у позові відмовити. Представник іншого відповідача [PERSON] [PERSON] позов також не визнав, на його думку, немає ніяких підстав для визнання договору недійсним, а реєстрація права оренди може відбуватися за заявою однієї зі сторін; звернув увагу суду, що договір був укладений у належній формі, строк його реєстрації обумовлений не був, у позові не зазначено, скасування чого саме вимагається; просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просить задовольнити позов з підстав, заявлених позивачкою. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, 25.11.2010 року позивачка [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, яким передбачалася передача останньому в оренду земельної ділянки площею 4,05 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5-8). Згідно поданих суду документів реєстраційної служби Вільнянського РУЮ (а.с.24-29), на підставі цього договору 13.09.2013 року було зареєстровано право [PERSON] на оренду зазначеної земельної ділянки. На момент укладення договору діяла редакція ст.20 Закону України "Про оренду землі", згідно якої передбачалося, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, а право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, ст.18 того ж Закону встановлювала, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, положення законодавства, що діяли на момент укладення спірного договору, передбачали, що укладений за їх правилами договір оренди землі має пройти дві різні форми реєстрації - реєстрацію власне договору та реєстрацію права оренди земельної ділянки, причому набрання договором чинності пов'язувалося з моментом реєстрації саме договору. 01.01.2013 року набув чинності п.5 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" № 1878-VI від 11.02.2010 року, яким були виключені ст.18 та ст.20 Закону України "Про оренду землі", та встановлювалася реєстрація права оренди земельних ділянок згідно положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону, до 1 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок проводилася територіальними органами земельних ресурсів. Тобто, за змістом цих положень Закону, договори оренди землі, що були укладені до 1 січня 2013 року, мали бути зареєстровані до зазначеної дати; умов, згідно яких передбачалася можливість реєстрації таких договорів після 01.01.2013 року, і, відповідно, можливість набрання ними чинності після цієї дати, цей Закон та інші акти законодавства України не містять. Станом на 01.01.2013 року договір оренди земельної ділянки, укладений 25.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON], державної реєстрації не пройшов, а отже, не набрав чинності. Згідно абз.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.4 того ж Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. За змістом зазначених положень закону, державній реєстрації підлягають тільки ті права на нерухоме майно, які виникли та існують. Оскільки спірний договір не набрав чинності відповідно до вимог законодавства України, у відповідача [PERSON] не могло виникнути право оренди земельної ділянки позивачки [PERSON], а отже, державна реєстрація цього права реєстраційною службою є такою, що не відповідає вимогам закону. Суд також не приймає доводи представника відповідача щодо неконкретності заявлених вимог, викладених в уточненій позовній заяві; дійсно, в ній наявна стилістична помилка, але вона носить формальний характер, зі змісту позовної заяви є зрозумілим, що позивачка вимагає скасування реєстрації речових прав згідно договору оренди земельної ділянки; під час судового засідання всі сторони безперешкодно давали пояснення та подавали докази саме щодо зазначених правовідносин. Таким чином, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права оренди є такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про визнання договору оренди недійсним, оскільки порушення порядку реєстрації права оренди, на підставі чого позивач обґрунтовує свій позов, не є підставою для визнання такого договору недійсним, а інших підстав для цього позивач у своїй позовній заяві не зазначив. На підставі викладеного та

Outcome: partial