Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся у квітні 2014 року до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно коштів в сумі 388 811.64грн. та судових витрат. 12.11.2014 р. до суду подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання окремої частини правочину недійсним. Вимоги зустрічного позову в подальшому збільшувались: визнати недійсним договір, додатковий договір та Акти здачі-прийняття робіт. Ухвалою Івано-Франківського міського суду (головуючий суддя Бойчук О.В.) від 12.11.2014р. обєднано в одне провадження первісний та зустрічний позови. 12.01.2016р. у судді Бойчука О.В. закінчився пятирічний строк призначення судді вперше, справа прийнята до розгляду суддею Пастернак І.А. Ухвалою від 21.04.2016 року справу за первісним та зустрічним позовами залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду від 03.08.2016р. ухвалу суду першої інстанції від 21.04.2016 року скасовано в частині залишення позовної заяви ФОП [PERSON] без розгляду, направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді польської М.В. від 12.08.2016 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно коштів в сумі 388 811.64грн. та судових витрат. В судові засідання позивач не зявився, подавши заяву про зміну підстави позову та зменшення позовних вимог від 28.11.2016р. та просив: стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача коштів в сумі 49 830.69грн. та судових витрат, справу просив розглянути без участі позивача. Представник позивача, який брав участь у попередніх засіданнях, в подальшому в судові засідання також не зявився. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причин неявки суду не повідомили, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, суд вважає, що можливо провести розгляд справи за наявними матеріалами, заяви про заочний розгляд справи сторона позивача не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволеннія позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем подано до матеріалів справи копію незасвідчену у встановленому порядку (штамп «копія вірна» ніким не підписано, суду оригінал для звірки не представляся) Договору підряду від 05.03.2007 року, зі змінами від 30.12.2009р., укладеного між замовником [PERSON] та підрядником ПП Грос [PERSON], за умовами якого підрядник зобовязувався виконати та закупити матеріали для проведення робіт на обєкті в с.Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.5-7 т.1), терміном виконання робіт до 15.12.2008р., за ціною узгодженою в п.5, терміном оплати протягом 1 місяця з моменту підписання Акту виконаних робіт, на загальну суму Акту, однак не пізніше 01.01.2013 року. В період з 15.05.2007 року по 25.09.2008 року були підписані між підрядником та замовником Акти здачі-прийняття виконаних робіт, які надані позивачем до матеріалів справи в незасвідчених копіях (а.с.8-12 т.1). Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Позивачем також направлено у 2014 році до матеріалів справи незасвідчені ніким чи у встановленому порядку копії накладних, товарних чеків про придбання матеріалів невідомою особою (в деяких: платник приватна особа Івано-Франківськ Пасічна, в інших Остапів, а в більшості взагалі без зазначення покупця) (а.с.48-79 т.1). Заперечуючи письмово вимоги позову, відповідач 2 зазначила про те, що колишній чоловік [PERSON] (відповідач 1) у змові з позивачем склали фіктивний договір від 05.03.2007 року та пять Актів виконаних робіт, про що порушено кримінальне провадження. З чоловіком шлюб розірвано з лютого 2010 року, розподіл майна здійснювали в судовому порядку, однак через певні обставини [PERSON] позов залишила без розгляду. Будівельні роботи спільного житлового будинку в с.Угринів здійснювала у 2007-2008 роках бригада [PERSON] (за поясненнями отриманими працівниками міліції), а не позивач, у якого відстуні наймані працівники для такого обєму робіт на будівництві (за інформацією ПФУ та ДПІ) (а.с.26-41 т.1). Як слідує з матеріалів справи, рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2014 року (яке надане відповідачем 2 з відміткою про те, що рішення не набрало законної сили, однак в реєстрі судових рішень дане рішення набрало законної сили 16.05.2014 року) було визнано право власності за [PERSON] на будівельні матеріали використані для будівництва незавершеного будинку в с.Угринів ур. «Біля радіозаводу» в розмірі 2/3 частки враховуючи фізичний знос, що становить 141 736.47грн. Судом було також було встановлено, що навесні 2007 року розпочато подружжям будівництво приватного житлового будинку на придбаній в грудні 2006 року земельній ділянці (в подальшому змінено цільове призначення), за спільні кошти сімї та спільною працею. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача у письмовій заяві до суду від 25.11.2016 року зазначає, що придбання позивачем будівельних матеріалів та здійснення будівництва будинку підтверджено сто відсотково свідками у кримінальному провадженні, хоча такі доводи зазначені в цій заяві не підкріплені жодним належним доказом та такими поясненнями свідків (прізвища яких позивачем також не вказано). Такі доводи представника позивача не заслуговують на увагу суду, враховуючи встановлені судом обставини кримінального провадження, про що зазначатиметься нижче. Також, сторона позивача підстави відповідальності солідарно з відповідача 2, як колишньої дружини відповідача 1,- [PERSON], вказує на те, що вона сама визнає, що земельна ділянка та будівельні матеріали на спорудження будинку нею придбавались, укладались та використовувались в інтересах сімї, а тому вона також повинна нести відповідальність по зобовязаннях одного з подружжя за вимогами ст..57, 61, 65, 68, 70 СК України. Разом з тим, як вбачається з ухвали Івано-Франківського міського суду від 13.06.2016р. (головуючий суддя Зеленко О.В.) у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.358 КК України та про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України (а.с. 195-197, т.2), було закрите кримінальне провадження щодо [PERSON] за закінченням строків давності та звільнено від кримінальної відповідальності, а також щодо [PERSON] у частині обвинувачення за ч.3 ст.358 КК України. Вину у вчиненні злочину [PERSON] та [PERSON] визнали повністю. При цьому судом встановлено наступні обставини, за яких був вчинений злочин, а саме: що у 2007 році подружжя [PERSON] розпочали будівництво житлового будинку на придбаній в грудні 2006 року земельній ділянці. На підставі рішення суду у 2010р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], у останнього виник умисел на отримання більшої частки майна, що перебувало у їх спільній власності. З цією метою [PERSON] вступив у злочинну змову з знайомим [PERSON] та запропонував ПП [PERSON] виготовити документацію про те, що останній закупив матеріали та виконав підрядні роботи з будівництва спільного будинку в с.Угринів, які нададуть право [PERSON] стягнути з [PERSON] нібито затрачені ним кошти на будівництво, і таким чином [PERSON] завдяки [PERSON] отримає від колишньої дружини більшу частку спільного подружнього майна. ПП [PERSON] погодився на таку пропозицію, і в 2010-2011р. за попередньою змовою з [PERSON], за допомогою компютерної техніки склав, підписав, скріпив відтиском власної печатки завідомо підроблений договір підряду, який датував 05.03.2007р., а також акти здачі-приймання виконаних робіт, які датовані з 2007 по 2008 роки. При цьому, обоє внесли до даного Договору підряду завідомо неправдиві відомості про доручення та виконання певних робіт по будівництву будинку. Також [PERSON] та [PERSON] достовірно знали, що вказані в Договорі підряду від 05.03.2007р. роботи підприємцем [PERSON] не проводились, а складений документ є завідомо підробленим, як і Акти здачі-приймання виконаних робіт, за даними яких [PERSON] та [PERSON] достовірно знали, що вказані роботи підприємцем [PERSON] не проводились, матеріали не закуплялися. Висновок фізико-хімічної експертизи у кримінальному провадженні встановив те, що давність виконання підпису на Договорі підряду не відповідає зазначеній в договорі даті, а підпис виконано в січні 2010-2011 року (а.с.27-30 т.1). В даній ухвалі суду від 13.06.2016р., також вказані покази обвинувачених, які не співпадають повністю з обставинами встановленими судом, при цьому покази будь-яких свідків, на які посилається представник позивача як підтвердження достовірності обставин позовних вимог, не зазначено в ухвалі взагалі. Як слідує з вироку Івано-Франківського міського суду від 13.06.2016р. у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України (а.с.194 т.2), [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання у виді штрафу. При цьому [PERSON], вину визнав повністю, та суду дав покази про те, що він дійсно вчинив використання завідомо підроблених документів за обставин, зазначених у вироку. За вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). За статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належних та допустимих доказів сторона позивача не надала в підтвердження обґрунтованості вимог позову. А тому, вимоги позивача є безпідставними, недоведеними та до задоволення не підлягають. Зважаючи на вищевикладене, та на підставі ст.. 837 ЦК України, ст.57 ЦПК України,

Outcome: dismissed