Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради 22.12.2016р. звернулася в суд з позовною заявою, в якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить постановити рішення про відібрання у [PERSON], [PERSON] малолітню дитину [PERSON], 02.10.2015р.н., без позбавлення їх батьківських прав. Також просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] і [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 02.10.2015р.н., з кожного по 1000грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, з 19.12.2016р. в користь КЗЛОР «[PERSON] дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» чи іншого закладу, в якому перебуватиме дитина, по час перебування дитини у відповідному закладі. Позов обґрунтовує тим, що відповідачі не займаються вихованням і доглядом за дитиною, не створили їй належних умов для проживання та розвитку. [PERSON] зловживає спиртними напоями, залишає дитину без нагляду. 13.12.2016р. зявилася в стані сильного алкогольного спяніння з дитиною в медичну установу. На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації №758 від 13.12.2016р. дитину [PERSON] відібрано від матері та влаштовано в будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки. В доповненнях до позову вказано, що [PERSON] зареєстрував своє батьківство щодо дитини [PERSON], 02.10.2015р.н., 26.01.2017р. У звязку з цим прізвище дитини змінено на «Коцюбайло». Проживаючи з матірю дитини [PERSON], [PERSON] також не забезпечив належного догляду та утримання дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на вказані в позовній заяві і доповненні до неї обставини. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти продовження перебування дитини в КЗЛОР «[PERSON] дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» не заперечив, пояснив, що на даний час це відповідатиме інтересам дитини, оскільки мати продовжує зловживати спиртним, він працює неофіційно, не має можливості займатися дитиною самостійно. В частині стягнення аліментів позову не визнав, пояснив, що відвідує дитину в будинку дитини, по можливості приносить їй необхідні речі, продукти. Сплачувати аліменти в розмірі 1000грн. щомісячно не має можливості. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, в наступні судові засідання не зявилася невідомих причин. Суд вважає за можливе вирішити спір у її відсутності на підставі наявних доказів. Представник третьої особи [PERSON] дитини №2 м.Львова в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення щодо перебування дитини у цьому закладі, стан здоровя та розвитку дитини на час поступлення і на даний час. Підтвердила, що [PERSON] відвідує дитину, приносить памперси, харчі. Мати дитини [PERSON] приходить відвідувати дитину в більшості випадків в стані алкогольного спяніння, поводить себе агресивно. Дитині в лютому 2017р. встановлено інвалідність. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ст.150 СК України, яка визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : 1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов'язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], 02.10.2015р.н., що стверджується копією повторного Свідоцтва про народження дитини від 26.01.2017р. [PERSON] з дитиною зареєстрована на [INFO]. Проте, відповідачі з дитиною фактично проживали на [INFO]. За цією адресою дитина перебувала на медичному спостереженні. Проводилося обстеження умов проживання дитини, про що складено відповідний акт, зафіксовано неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків . КПЛ 1-ма міська клінічна лікарня [PERSON] Лева листами від 25.10.2016р., 16.12.2016р. повідомляла позивача про перебування метрі [PERSON] у стані алкогольного спяніння на прийомі з дитиною у лікаря, госпіталізацію дитини 25.10.2016р. в МДКЛ з діагнозом ГІУ ЦНС. Недоношеність. Алкогольна інтоксикація. Такі дані дають підставі для висновку, про те, що мати годувала дитину грудним молоком, перебуваючи в стані алкогольного спяніння. Така поведінка матері несла загрозу життю і здоровю дитини. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації від 13.12.2016р. прийнято рішення негайно відібрати малолітню дитину [PERSON] (після визнання батьківства 26.01.201р. «Коцюбайло») [PERSON], 02.10.2015р.н., у матері [PERSON] і тимчасово влаштувати її до КЗЛОР «[PERSON] дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки». Свідок [PERSON]П, в судовому засіданні повідомив, що син [PERSON] намагається виконувати свої батьківські обовязки щодо дитини, однак, йому це не дуже вдається. Дитині на даний час вважає за краще знаходитися в [PERSON] дитини №2. Батьки їй належного догляду забезпечити не зможуть. Враховуючи встановлені судом обставини, стан здоровя дитини, яка визнана інвалідом і потребує додаткового догляду і лікування, залишення малолітньої дитини [PERSON], 02.10.2015р.н., з батьками не відповідатиме інтересам дитини, оскільки батьки не виконують своїх обовязків по вихованню дитини, є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Відтак позов Шевченківської районної адміністрації про відібрання у відповідачів цієї малолітньої дитини є підставним та підлягає до задоволення. При задоволенні даного позову суд одночасно вирішує, відповідно до ч.4 ст.170 СК України, питання про стягнення з відповідачів аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок не залежить від матеріального становища батьків. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачі не в повній мірі приймають участь в утриманні дитини. Дитина утримується за рахунок бюджетних коштів, благодійних внесків. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачі не мають офіційної роботи та постійного стабільного заробітку. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідачі зобовязані сплачувати на утримання дитини, в твердій грошовій сумі При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідачів інших дітей, стан здоровя дитини. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає, що з відповідачів слід стягувати на утримання дитини аліменти в сумі по 500,00 грн. щомісячно з кожного, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 22.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнення проводити в користь КЗЛОР «[PERSON] дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки». В разі зміни закладу, в якому перебуватиме дитина [PERSON], 02.10.2015р.н., таке стягнення продовжити проводити в користь закладу за місцем перебування дитини. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial