Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити з дати його звернення до суду стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом №486/1303/14, виданим на підставі рішення Южноукраїнського міського суму Миколаївської області від 29.07.2014. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06.11.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2014. В шлюбі в них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.07.2014 з нього на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2014 і до повноліття дитини. Свій обов`язок по сплаті аліментів позивач добросовісно виконує по теперішній час. На час ухвалення рішення про стягнення аліментів син проживав разом з відповідачем, проте з вересня 2019 року син постійно мешкає з позивачем за місцем його проживання та реєстрації в квартирі [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Також син навчається в 9-Б класі в Южноукраїнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. Захисників Вітчизни з 01.09.2019 та на час звернення до суду з позовом. Позивач зазначає, що він сам несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, купує всі необхідні продукти харчування, предмети особистої гігієни, одяг, надає гроші на його розваги та пізнавальні зайняття. Відповідач отримує аліменти на утримання сина і користується ними на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач вимушений обмежувати сина в утриманні на їх суму. Також позивач зазначає, що зміна місця проживання сина відбулась за його бажанням, оскільки він вже досяг чотирнадцятирічного віку. За такого, позивач змушений звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Відповідач надала до суду заперечення на позовну заяву в яких проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, виходячи з наступного. Після розірвання шлюбу вони з сином вимушені були виїхати до міста Миколаєва, де проживали чотири роки, проте через фінансові труднощі повернулись до м. Южноукраїнськ. Питання щодо місця проживання сина не виникало. Доказів того що позивач утримує сина в односторонньому порядку немає, доказів того, що відповідач не утримує сина, позивач також не надав. Cтверджує, що несла щомісячні витрати на оплату послуг з математики на які ходив її син з жовтні 2019 року, купує йому одяг. Також зазначає, що переїхавши разом з сином з міста Миколаєва в м. Южноукраїнськ син перевівся в загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №1 ім. Захисників Вітчизни в 9-Б клас. Проте [PERSON] провчився там лише рік, так як батько змусив його забрати документи зі школи, мотивуючи це тим, що бажає перевести його в Одеський ліцей, проте документи до нього вони так і не подали. Також у відповідача викликають сумніви надані позивачем докази, а саме акт про проживання, оскільки підписи сусідів в ньому не завірені та в ньому відсутня мокра печатка голови правління ОСББ, та пояснення свідків, оскільки в них відсутня дата та вони не завірені належним чином. За такого, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.10.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання, призначене на 19.02.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності за наявними матеріалами у справі. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2014. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №64. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.07.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.07.2014 і до повноліття сина. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист №486/1303/14-ц. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції від 14.08.2014 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, а постановою від 27.08.2014 звернуто стягнення на доходи [PERSON] . Згідно Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 24.06.2020 №16.27-85074-2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту позовної заяви та заперечень на позовну заяву вбачається, що з вересня 2019 року [PERSON] проживає в м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Довідкою № 018-503-933, виданою Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнськ Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради підтверджується, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 20.07.2020 за вих. №177/11-969, 10.09.2019 [PERSON] була переведена з посади головного економіста Базового відділення (м. Миколаїв) на посаду старшого касира Южноукраїнського відділення (наказ про переведення №874-к від 10.09.2019). Відповідно до довідок Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 імені Захисників Вітчизни від 08.05.2020 № 262/02-23 та від 21.07.2020 №296/02-23 [PERSON] з 01.09.2019 навчався в Южноукраїнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 ім. Захисників Вітчизни в 9-В класі, а 15.06.2020 отримав свідоцтво та додаток до свідоцтва за дев`ятий клас. Зі змісту характеристики [PERSON] учня Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 імені Захисників Вітчизни від 27.11.2020 за підписам класного керівника [PERSON] та директора [PERSON] вбачається, що контроль за навчання сина в першому семестрі 2019 року здійснювала мама, а з січня 2020 року - батько (син проживає разом з ним), який цікавився успіхами дитини, спілкувався як з класним керівником, так і з вчителями. Згідно довідки Державного навчального закладу «Южноукраїнський професійний ліцей» №316 від 02.11.2020 [PERSON] навчається на першому курсі вказаного навчального закладу з 01.09.2020, за денною формою навчання та знаходиться на неповному державному забезпеченні. Як вбачається з характеристики на здобувача освіти ДНЗ «ЮПЛ» [PERSON] від 02.11.2020, батько приділяє належну увагу вихованню сина. Допитана у судовому засіданні 22.01.2021 в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача та бабусею [PERSON] , все літо 2019 року онук проживав разом з нею та позивачем, в період з вересня по жовтень 2019 року проживав по черзі то у батька та матері. Зараз проживає разом з нею та батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю утримує сина, купує йому одяг, ліки, продукти харчування, цікавиться його навчанням. Ніхто не перешкоджає дитині в спілкуванні з матір`ю, це особистий вибір дитини. Сам неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні 22.01.2021 пояснив, що з вересня 2019 року проживав по черзі то з батьком, то з матір`ю, частіше з батьком, з грудня 2019 року постійно проживає з батьком. Проживати з батьком вирішив самостійно, оскільки з ним проживати комфортно, батько повністю його утримує, мати надавала незначні кошти на його утримання у розмірі від 100,00 до 200,00 грн. У червні 2019 року, після того як вони здійснили покупки в магазині « Радуга » на суму 1200,00 грн., мати забрала залишок коштів з картки та віддала її йому. До цього, карта знаходилась у неї та вона розпоряджалась коштами. В минулому році він втратив картку, про що повідомив матір та попросив переводити кошти на іншу картку, проте вона відмовилась. Також вказав, що зараз він проживає разом з батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 180 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як слідує з положень статті 181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Слід також зауважити, що відповідно до статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до пунктів 17, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином необхідно прийти до висновку про те, що у разі, якщо батьки дитини проживають окремо та коли особа, з якої стягуються аліменти, починає проживати разом з дитиною, на яку такі аліменти сплачує, та утримує цю дитину, сплата аліментів іншому з батьків, який, відповідно, починає проживати окремо від дитини, втрачає сенс, адже вказані кошти платник аліментів має можливість безпосередньо витратити саме на утримання дитини. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом. Відповідно до частин другої, третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша, друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За положеннями частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Те, що неповнолітній [PERSON] з грудня 2019 року проживає разом з позивачем підтверджується актом про проживання №1/2020 від 20.05.2020, затвердженого головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборності 10» за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , а також показами свідка [PERSON] та поясненнями самого неповнолітнього [PERSON] . Крім того, відповідач вказані обставини належними і допустимими доказами не спростувала. Доводи відповідача про те, що наведений акт містить недостовірну інформацію, є безпідставними, так як зазначені акті обставини підтверджено показами свідка та самого неповнолітнього, що в сукупності свідчить про належність такого доказу. Суд не приймає до уваги надані відповідачем письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказані особи не були допитані судом в якості свідків, крім того їх пояснення не спростовують того, що на теперішній час дитина проживає з позивачем. Крім того, суд не може прийняти до уваги надану відповідачем довідку Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 імені Захисників Вітчизни від 23.07.2020 № 297/02-23 за підписам класного керівника [PERSON] та директора [PERSON] , оскільки обставини, які в ній викладені спростовуються характеристикою [PERSON] учня Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 імені Захисників Вітчизни від 27.11.2020 за підписам класного керівника [PERSON] та директора [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що неповнолітній [PERSON] , який досяг віку 14 років, з грудня 2019 року визначив своє місце проживання з батьком, який несе витрати на його утримання, та продовжує сплачувати на користь відповідача аліменти за рішенням суду, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення аліментів на утримання дитини з дати звернення позивача до суду - 19.06.2020, що підтверджується відміткою поштового відділення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved