Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з січня по квітень 2013 року в сумі 14 549 грн. 54 коп., компенсацію витрат на відрядження у вигляді добових за період з вересня 2012 року по січень 2013 року в сумі 7 578 грн. 42 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 квітня 2013 року по 17лютого 2014 року в сумі 40 360 грн. 32 коп., а всього - 62 488 грн. 28 коп. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що 10 квітня 2013 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з посади старшого бортпровідника департаменту сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»» (далі по тексту - ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»»). Однак, при звільненні з роботи з [PERSON] не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено : заборгованість по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за невикористану відпустку. У судове засідання позивач не з'явився, проте подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 24.07.2006 року до 10.04.2013 року працював в ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»». Наказом за № 1287-ОС від 10 квітня 2013 року позивача на підставі п.1 ст.4КЗпП України, звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників з займаної посади, а саме - старшого бортпровідника департаменту сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»» ( а.с. 10). Дана обставина також підтверджується даними його трудової книжки (а.с. 11-17) та довідкою про доходи від 05 лютого 2014 року за № 72 (а.с.7). Згідно вказаної довідки про доходи, яку видано ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»» за період з січня по квітень 2013 року заборгованість по заробітній платі становить - 14 549 грн. 54 коп. , а заборгованість по виплаті компенсації згідно авансових звітів за період з вересня 2012 року по січень 2013 року відповідно до довідки про доходи від 11.02.2014 року за № 4 становить - 7 578 грн. 42 коп. (а.с.7,8). Крім того, позивачем надано довідку про доходи від 05 лютого 2014 року за № 73, згідно якої розмір середньомісячного заробітку на період звільнення становить 3 934 грн. 70 коп. (а.с.9). Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Наведене свідчить про наявність законних підстав для стягнення з ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»» на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати разом з коменсацією та середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення судового рішення у справі. У зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Утрата частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобов'язаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були бути виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судового рішення, а саме з 11 квітня 2013 року по 03 березня 2014 року, який становить (365 днів х (3934 грн. 70 коп. середньомісячного заробітку/30 днів)) 47873 грн. 40 коп. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 70001 грн. 36 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 700 гривень 01 копійка, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.47, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", та

Outcome: partial