Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду заявою до Богодухівської міської ради Харківської області, треті особи: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, Головне управління ДПС у Харківській області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом, за якою просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , який мешкає: [ADDRESS] , право власності на нежитловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є внуком [PERSON] ,1940 р.н., яка померла [INFO] , а остання є його бабусею. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом, посвідченим 21.06.2012 року Губарівською сільською радою та зареєстрованим в реєстрі №44 є внук померлої - [PERSON] . Спадкова справа №64271081. Станом на 08.12.2018 року заповіт не змінено і не скасовано. Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , складається з земельної ділянки, кадастровий номер 6320881500:01:001:0173, площею 4.83 га, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ХР №002890, виданого на підставі рішення Губарівської сільської Ради народних депутатів VI сесії 23 скликання від 12.03.1999 року, яка належить [PERSON] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який також належить [PERSON] , право власності на який посвідчено свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок за зазначеною адресою, видане 02.12.1991 року, як голові колгоспного двору на підставі рішення виконавчого комітету Губарівської сільської ради №39 від 19.09.1991 року. [PERSON] , в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Богодухівської державної нотаріальної контори. При зверненні заявника до Богодухівської ДНК, заявнику було повідомлено, що ЗУ «Про власність» не передбачена колгоспно-кооперативна форма власності, зазначений закон втратив чинність 20.06.2007 року. Правовстановлюючий документ власником замінено не було. Оскільки власник - [PERSON] померла, то замінити свідоцтво про право особистої на житловий будинок (домоволодіння), видане Губарівської сільською радою Богодухівського району Харківської області 02.12.1991 року на колгоспний двір є неможливим. Державним нотаріусом рекомендовано звернутися до суду з заявою про визнання права власності на будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), видане Губарівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 02.12.1991 року на підставі рішення виконкому Губарівської сільської ради народних депутатів №39 від 19.09.1991 року, зареєстроване в Богодухівському бюро технічної інвентаризації 02.12.1991 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №38 на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] . За життя [PERSON] не привела у відповідність до діючого законодавства правовстановлюючий документ на дане спадкове майно, тому отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину неможливо, позивач зазначає, що оскільки вищевказаний житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, голова якого померла, право позивача може бути визнано в судовому порядку, шляхом подання до суду позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] є його бабусею, а саме матір`ю для матері позивача - [PERSON] .. Для того, щоб підтвердити родинні зв`язки позивачу необхідно надати нотаріусу Свідоцтво про народження матері позивача - [PERSON] , проте в свідоцтві про народження, прізвище останньої на рос.мові зазначено як « [PERSON] , а прізвище її матері (бабусі позивача) зазначено, як « [PERSON] » В свідоцтві про шлюб матері заявника її прізвище зазначено, як [PERSON] .В свідоцтві про народження на ім.»я [PERSON] (позивача) прізвище його матері записано, як [PERSON] . Отже, прізвища матері та бабусі позивача у вищезазначених документах різняться на думку позивача через допущення помилок при їх написанні та перекладі з російської мови. Позивач, зазначає що він не має іншої можливості документально підтвердити факт родинних відносин між ним та його бабусею, що породжує юридичні наслідки, оскільки членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки, тому відповідно до ст.174 Податкового кодексу України за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується спадщина успадкована членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступеня споріднення. Фізичні особи-резиденти, які отримують спадщину від фізичної особи-резидента, але не відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, сплачують податок на доходи фізичних осіб за ставкою 5% вартості будь-якої спадщини. Також сплачується військовий збір у розмірі 1,5 % від вартості спадщини. Отже позивач зазначає, що з метою оподаткування об`єкту спадщини за нульовою ставкою у нього виникла необхідність встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин між ним та його бабусею - [PERSON] . Позивач та його представник - адвокат Пономаренко П.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву, відповідно до змісту якої просив слухати справу за їх відсутності, позов просили задовольнити. Представник відповідача - Богодухівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Представник третьої особи - Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до змісту якої просить справу слухати за відсутності представника контори, питання задоволення заяви залишає на розсуд суду. Представник Головного управління ДПС у Харківській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Відповідно до ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 2 грудня 1991 року, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] належить на праві приватної власності « [PERSON] » (на рос.мові). Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Губарівської сільської Ради народних депутатів №39 від 19.09.1991р.Вказаний будинок було зареєстровано Богодухівським БТІ на праві приватної власності за « [PERSON] » (на рос.мові), як за головою колгоспного двору (а.с.16). Створення і діяльність колгоспного двору регулювалася положеннями ст.120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з ч.1 ст.120 УРСР, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина 2 ст.123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно із Законом України «Про власність», колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Відповідно до ст.15 Закону України від 16 рудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та у зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність» були виключені з Цивільного кодексу України (1963 року) в главі ІІ «Спільна власність» статті 120-127, що стосувалися правового положення членів колгоспного двору та ст. 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Зазначений Закон України набрав чинності з моменту його публікації (Відомості Верховної Ради України № 3 1994 року). Таке поняття як «колгоспний двір» втратило своє значення на момент набрання чинності вказаним законом та внесенням відповідних змін. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Законом України «Про власність» (вступив у дію 15.04.1991 р.) скасовано інститут колгоспного двору, але не скасовано правового статусу членів колишнього колгоспного двору, щодо майна колгоспного двору, яке належало його членам на праві сумісної власності. Тому, всі члени колишнього колгоспного двору після 15.04.1991 р. були і є власниками майна. Відповідно до наявних матеріалів, а саме довідки КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» від 24.11.2020р. №726, власником житлового будинку, розміщеного за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Губарівською сільською радою 02.12.1991р., зареєстрованого КП «Богодухівське БТІ№ в книзі 1, номер запису 38. (а.с.18) Згідно копії заповіту, складеного 21 червня 2012 року, посвідченого секретарем Губарівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області, [PERSON] заповідала [PERSON] все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде належати та на що вона за законом буде мати право, в тому числі належний їй житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними спорудами. (а.с.17). Відповідно до наявних матеріалів справи, померла - [PERSON] доводиться бабусею [PERSON] . Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33271650 від 14 лютого 2013 року [PERSON] зареєстрована, як заповідач. Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56386256 від 3 червня 2019 року [PERSON] зареєстрована, як спадкодавець (а.с.28) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.15) Згідно Довідки №495 від 16.11.2020 року, виданої виконкомом Губарівської сільської ради, [PERSON] , [INFO] , на день смерті дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За місцем реєстрації проживала одна. Від імені [PERSON] Губарівською сільською радою посвідчено заповіт від 21.06.2012 року за реєстровим номером №44 (а.с.26) Відповідно до Довідки №496 від 16.11.2020 року, виданої виконкомом Губарівської сільської ради, сільська рада не має можливості внести зміни до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), розташованого за адресою: [ADDRESS] , виданого 2 грудня 1991 року Губарівською сільською радою народних депутатів гр. [PERSON] , як голові колгоспного двору. (а.с.25) Згідно Відповіді нотаріуса Богодухівської ДНК Харківської області № 880/01-17 від 10.07.2020 року, щодо питання можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] (спадкова справа №237/2019) на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , при огляді документів було виявлено, що документ, який посвідчує право власності на спадкове майно - будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Губарівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 02.12.1991 року на колгоспний двір, на ім`я померлої - [PERSON] . Аналізуючи правила статті 563 ЦК України 1963 р., Постанову Пленуму ВСУ від 25.12.1992 року (втратили чинність) про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена та поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.01.1990 року «При припиненні двору з інших підстав», а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів, а також аналізуючи положення ЦК України 2003 року, де відсутня форма власності така, як колгоспно-кооперативна, яка була передбачена ЦК України 1963 року, в зв`язку з чим після набрання чинності ЗУ «Про власність» та нового Цивільного кодексу України 2003 року, даний правовстановлюючий документ на будинок повинен був би змінений власником на правовстановлюючий документ, який би відповідав чинному законодавству України. В даному випадку це не можливо, так як власниця померла у 2018 році і за життя не зробила документів, що посвідчують право власності на спадковий будинок, які б відповідали чинному законодавству України (а.с.27) У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. У силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як було встановлено судом, [PERSON] 3 червня 2019 року звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі йому свідоцтва про права на спадщину, після смерті його бабусі - [PERSON] , тим самим є таким, що прийняв спадщину після неї. На підставі листа нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори № 880/01-17 від 10.07.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органи, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року по справі № 914/1128/16. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину , особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції "закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати документа. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] і може бути успадкований її спадкоємцями. Відповідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З викладеного вбачається, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, і не може бути позбавлений права власності на спірний будинок в порядку спадкування. Враховуючи те, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено, а позивач спадщину прийняв, зважаючи на належність спадкодавці на праві власності вказаного вище будинку з господарськими будівлями, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що належав його бабусі - [PERSON] , 1940 р.н., яка померла [INFO] , не суперечать Закону та не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В частині вимог про встановлення факту родинних відносин, а саме що [PERSON] є онуком [PERSON] , 1940 р.н., яка померла [INFO] , суд вважає за необхідне відмовити, оскільки факт родинних відносин між вказаними особами не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до наявних матеріалів відповідач є онуком іншої особи.

Outcome: partial