Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

01 листопада 2018 року позивачка звернулася до суду з пощзовом , в якому прсила припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 грудня 2016 року за виконавчим листом № 490/4522/16 -ц у розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку , починаючи з 31 березня 2017 року . В обгрунтування позову зазначає, що вищевкзаним рішенням суду з неї на користь відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Проте, з 31 березня 2017 за бажанням самої дитини доньки [PERSON] , остання проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в свою чергу від свого обовязку утримувати дитину ухиляється, донька повністю знаходиться на її утриманні. На підставі вищевикладеного позивач просить суд припинити її обов`язок щодо утримання доньки [PERSON] у вигляді аліментів, присуджених рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2016 р. 11 грудня 2018 року відповідачем подано відзив на позов , в якому не погодився з позовними вимогами в повному обсязі. Так, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, якими були стягнути з пощивачки на його користь аліменти на утримання доньки, було встановлено той факт, що [PERSON] проживає разом з батьком . На теперішній час позивачка не довела достеменними доказами того факту, що донька проживає саме з нею, йому відомо, що донька переважно проживає або у старшої сестри, або у бабусі.За весь цей час позивачка не подавала до суду позову про встановлення постійного місяця проживання [PERSON] з нею, тому відсутність рішення суду про втсановлення такого факту повністю спростовує всі доводи [PERSON] . Крім того, за вказаний період позивачка не належним чином виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, за що була притягнута до адміністративної відповідальності, а також двічі відправляла доньку до Обласного центру соціально-психологічної реабалітації, де [PERSON] знаходилася по декілька місяців поспіль. Крім того, за позивачкою рахується велика заборгованість за аліментами, яку вона йому так і не сплатила. 13 березня 2019 року позивачка надала відповідь на відзив, в якій звертає увагу суду на те, що існують судові рішення, якими було відмовлено позивачеві у його позовах про визначення місця проживання доньки саме з ним. Відповідач до свого відзиву не надав жодних доказів того, що ці рік і вісім місяців надава утримання дитині чи іншу допомогу , не спростував її твердження, що він ухиляється від утримання дитині. Викладені у відзиві твердження [PERSON] про обставини життя доньк свідчать про те, що він взагалі не знаєє про її життя та не спілкується з нею. Відповідач є інвалідом 3-ї робочої групи, проте ніде не працює і отримує мінімальну пенсію, отже навіть той мінімальний розмір аліментів на утримання його дітей за нього буде сплачувати держава. Крім того посилання у відзиві на те, що вона ен звернулася з цим позовом раніше - вважає ціничним та жорстоким ставленням його до власних дітей, адже вона вимушена була заробляти кошти на адвоката для звернення до суду з цим позовом і одночасно забезпечувати дітей всім необхідним. У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову, просила про його задоволення. У минулому судовому засіданні відповідач позов не визнав, оскільки позивачка не надала жодних належних доказів того, що донька проживає разом з нею з 31 березня 2017 року. При цьому самого факту того, що донька вже тривалий час з ним не проживає не заперечував. Представник відповідача адвокат Єнова Л.С. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав недоведеності. Зазначила, що позивачці нічого не заважало одразу після того, як донька прийшла до неї жити, звернутися або до суду, або до Служби у справах дітей для того, щоб встановити цей факт, проте вона цього не зробила. Крім того вважає, що у такий спосіб позивачка фактично ххоче встановити факт місця проживання дитини з нею. Суд, вислухавши пояснення сторін , з`ясувавши думку дитини [PERSON] , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони . перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року , яке було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року , та залишено без змін Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року , з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку , починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державногов иконавця Центрального ВДВС станом на 23 жовтня 2018 року- заборгованість [PERSON] по аліментам на корситьь стягувча [PERSON] за період з травня 2016 року по 31 березня 2017 року становить 14 667 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на імя одержувача аліментів матері дитини. При цьому обовязок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом встановлено, що позивачка проживає за адресою [ADDRESS] , яка належить їй на праві спільної часткової власності. Згідно Акту обстеження умов проживання від 16.01.2019 року, складеного Службою у справах дітей Центрального району , за вказаною адресою проживає [PERSON] , з неповнолітніми дітьми [PERSON] , та [PERSON] , для дітей створено добрі умови для проживання . З Висновку Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району від 23.09.2018 року щодо недоцільності передачі неповнолітньої [PERSON] , батькам вбачається, що станом на 14.09.2018 року неповнолітня проживала разом з матір`ю, батьок проживає окремо. Такі ж дані підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 184 ч.1 КУпАП. З довідки Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району від 01 червня 2017 року слідує, що на даний час неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця центрального ВДВС від 16.11.2018 року , відкрито виконавче пррвадження з примусолвого виконання виконавчого листав № 490/4522/16-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] - за заявою стячгувача за період з 05.05.2016 року і до 31 березня 2017 року. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На виконання вказаних вимог в судовому засіданні була заслухана думка [PERSON] , який на час розгляду справи вже виповнилося 16 років. [PERSON] суду підтвердила, що з 31 березня 2017 року за власною ініціативою пішла жити від батька до матері і з тих пір постійно і безперервно прождиває з матір`ю. Батько весь цей час практично не надає коштів ні їй, ні матері на її утримання. Висловила свою однозначну думку щодо бажання проживаьи з матір`ю. Зазаначила, що весь цей час її утриманням займається виключно мати і забезпечує її всім необхідним на належному рівні. Маетріалами справи підтверджується, що [PERSON] перебувала в комунальному закладі "Миколаївський центр соцціально-псизологічної реабілітації дітей "Миколаївської обласної ради з 14.09.20018 року по 27.11.2018 року. Була доставлена з вулиці працівниками поліції, за зверненням матері, яка повідомила, що дитина після сварки вночі пішла з дому - за місцем проживання матері [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що беззаперечно з 01 червня 2017 року неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] ( згідно довідки Служби у справах дітей - як першого офіційного фіксування місця проживання дитини) стала проживати з матір`ю [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь батька аліментів з червня 2017 року , бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з матір`ю. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь батька , оскільки у зв`язку з переїздом дитини до матері на постійне проживання та на її утримання, підстава для стягнення коштів на користь батька дитини відпала з червня 2017 року ( в межах заявлених позовних вимог та достеменнгого встановлення наявними у справі доказами) , у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача і його представника про безпідставність позовних вимог з тих підстав, що відповідними рішеннями судів не визначено місце проживання [PERSON] і з таким позовом позиввакач взагалі не зверталася, оскільки відповідно до ч. статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, на час березня 2017 року [PERSON] вже виповнилося 14 років. Також позивач просить суд про стягнення з відповідачів на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 600 грн. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 23.10.2018 року між адвокатом Щербаковою А.О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 44, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правову допомогу щодо складання позовної заяви про припинення стягнення аліментів. Щербакова А.О. здійснює адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. На підтвердження сплати судових витрат на правову допомогу суду позивачка надалп Квитанцію до прибуткового касового ордера № 43 від 23.10.2018 року про сплату адвокату Щербаковій А.О, 600 грн за складання позовної заяви. За таких обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 600 грн.

Outcome: partial