Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

05.11.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання. В обґрунтування позову зазначила, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем народила доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На теперішній час вона навчається на денному відділенні ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Ухвалою судді від 13.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надійшла його письмова заява про слухання справи за його відсутності, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти стягнення аліментів у розмірі 1500 гривень на місяць не заперечує. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі встановлених обставин. Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області 19.11.2002 було складено актовий запис № 87 та видане відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття. Згідно з довідкою № 2311 від 04.11.2020, виданою Золочівським селищним головою Канівцем Л.В., [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] , доньками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та братом [PERSON] . Як вбачається з довідки, батько проживає окремо. [PERSON] є здобувачем 1 бакалаврського рівня вищої освіти першого року навчання природничого факультету денного відділення ХНПУ імені Г.С. Сковороди, згідно з наказом про зарахування № 90-с від 05.09.2020. Термін навчання 3 роки 10 місяців, що підтверджується довідкою № 282 від 29.10.2020. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно із ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В частині 1 статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Статтею 206 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, суд, з урахуванням визнання позову відповідачем, дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує витрат на проїзд, харчування, придбання підручників, з врахуванням матеріальної спроможності надавати таку допомогу повнолітній доньці. Враховуючи вищевикладене,\~дослідивши обставини\~справи,\~перевіривши їх\~доказами,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно з дня звернення із позовом до суду. Однак суд вважає за необхідне визначити, що вказані аліменти мають стягуватися із відповідача [PERSON] на час навчання доньки або до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих подій настане раніше. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, - розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Як випливає з п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору в сумі 840 грн 80 коп. з відповідача в дохід держави у суду немає, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial