Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права на інформацію, визнання права на отримання інформації, визнання недійсними та скасування протоколів загальних зборів підприємства №1 від 07.03.2008 року та №1 від 29.12.2012 року, а також їх державної реєстрації. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, в їх обґрунтування пояснили, що посадові особи КП «Володимирецький агропромбуд» неодноразово ухиляються від надання інформації про діяльність підприємства, не надають письмових відповідей на звернення позивача та інших працівників підприємства, при проведенні зборів, рішення яких оскаржуються, був відсутній достатній кворум, оскільки фактична кількість присутніх на зборах працівників була явно меншою, ніж це вказано у протоколах, рішення приймались без відома засновників та пайовиків підприємства. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача та їх представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідача проти позову заперечив, вказував у своїх письмових запереченнях та в судовому засіданні, що будь-яких перешкод у доступі до інформації ні позивачу, ні іншим працівникам на підприємстві не здійснюється, позивач та треті особи неодноразово запрошувались на підприємство для ознайомлення з письмовими документами та для вирішення питань, повязаних із оформленням права на частку у статутному фонді, однак від явки ці особи ухиляються. На всі звернення [PERSON] та інших працівників адміністрацією підприємства було своєчасно надані відповіді. Загальні збори підприємства, в т.ч. і ті, які оскаржив позивач, проводились у відповідності до вимог чинного законодавства та Статуту підприємства, на них були присутніми працівники, які в сукупності володіли більшістю часток у статутному фонді підприємства, у звязку із чим всі прийняті на зборах рішення є законними і скасуванню не підлягають. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, будучи належно повідомленим, в судове засідання не зявився, заперечень чи пояснень з приводу позовних вимог не надав. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що [PERSON] поширює неправдиву інформацію про діяльність підприємства та особисто [PERSON], як його керівника, в численних зверненнях та в судовому позові розмістив відомості, які принижують честь та гідність [PERSON], погіршують його ділову репутацію. Внаслідок таких незаконних дій відповідача [PERSON]»я В.І. позивачу заподіяна матеріальна шкода в сумі 4969,2 грн., які витрачено на придбання ліків під час лікування у Володимирецькій ЦРЛ, а також моральна шкода, яку позивач оцінює в 5000 грн. Просив визнати відомості, викладені у позові та зверненнях [PERSON] неправдивими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати відповідача не поширювати такі відомості, стягнути матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення в межах позову. Відповідач за зустрічним позовом та його представник заперечили проти позову, пояснили, що [PERSON] для захисту своїх прав звертався із відповідними листами та запитами у державні органи, тому будь-якого порушення прав [PERSON] ним не допущено. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши доводи відповідача, викладені у запереченні на позов, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав. Так, судом встановлено що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не є корпоративним спором. Як вбачається з п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно з частиною третьою статті 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 4 частини першої статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК), слід враховувати роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів". Наприклад, у порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у спорі є фізична особа. При цьому положення пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо), а також стосовно справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, який вибув. З приводу позовних вимог, викладених у первісному позові [PERSON], судом встановлено наступне. Позивач [PERSON], а також треті особи, які за їх заявами залучені до участі у справі, є засновниками (учасниками) Колективного підприємства «Володимирецький агропромбуд». Дана обставина визнана сторонами, крім того, вона підтверджується листом КП «Володимирецький агропромбуд» №19 від 02.04.2015 року (а.с.102-103). 21 липня 2015 року [PERSON] в складі інших заявників, які є третіми особами у даній справі, звернувся до відповідача із письмовою заявою запитом про надання інформації (а.с.16). Як вбачається зі ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. У відповідності до ст.15 Закону України Про звернення громадян керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. Відповідь за результатами розгляду заяв в обовязковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви, і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення. У відповідності до ст.19 цього ж Закону, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:\~об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Як вбачається із змісту ст.20 Закону, звернення розглядаються у місячний термін, а ті, які не потребують додаткової перевірки - не пізніше 15 днів з дня надходження звернення, граничний термін розгляду звернення не може перевищувати 45 днів. Разом з тим, вимоги закону в цій частині посадовими особами відповідача не виконані, письмової відповіді на звернення протягом встановленого строку Солов»ю В.І. не направлено. Пояснення представника відповідача, який в судовому засіданні стверджував, що відповідь на вказане звернення надана своєчасно і в повному обсязі, не приймаються судом до уваги з огляду на такі встановлені судом обставини. Так, представником відповідача надана суду копія листа №24 від 04.08.2015 року, адресована [PERSON] у відповідь на його письмове звернення (а.с.101). Разом з тим, будь-яких доказів направлення цього листа позивачу [PERSON] представник відповідача суду не надав, а сам [PERSON] отримання такого листа заперечує. Враховуючи, що у відповідності до ст..60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана надати докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних доказів надання відповіді на письмове звернення [PERSON], у звязку з чим його позов в частині визнання бездіяльності незаконною та зобовязання до вчинення до дій при розгляді письмового звернення від 21.07.2015 року підлягає задоволенню. З приводу порушення права позивача на інформацію про діяльність підприємства, судом встановлено наступне. У відповідності до ст..5 Закону України «Про інформацію», п. 4.3 Статуту КП «Володимирецький агропромбуд» отримувати інформацію про діяльність КП: на вимогу членів КП зобовязане без затримки надавати йому для ознайомлення копії річних балансів, звітів КП, протоколів зборів (а.с.6). З огляду на це, позивач [PERSON], як і інші особи, що є засновниками та учасниками підприємства, мають право на отримання інформації про діяльність підприємства, його фінансові та майнові активи, протоколи зборів, Статут, Положення, накази та розпорядження, укладені угоди. Також позивач вправі отримувати інформацію про розмір належної йому частки та його зміну, а також про результати господарської діяльності підприємства за певний період, та нараховані внаслідок цього позивачу відсотки (дивіденди, виплати). При цьому право отримання інформації, необхідної [PERSON] для реалізації його прав, свобод та законних інтересів, на думку суду, повинно реалізовуватись шляхом надання безперешкодного доступу до такої інформації. Вимоги позивача про надання йому письмової інформації з усіх питань, що його цікавлять, не ґрунтуються на законі, оскільки така вимога у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації» поширюється виключно на субєктів владних повноважень, до яких адміністрація КП «Володимирецький агропромбуд» не відноситься. Також не може бути виконана і вимога Солов»я В.І. про надання йому інформації про розміри часток інших засновників, доходів інших учасників та працівників підприємства, оскільки такі відомості у відповідності до вимог Закону України «Про захист персональних даних» відносяться до персональних даних і можуть поширюватись виключно за згодою особи. [PERSON] також не наділений повноваженнями щодо захисту або представництва інтересів інших осіб, тому не може бути задоволена його вимога про надання інформації про діяльність товариства кожному з учасників (засновників), оскільки інші особи з такими позовними вимогами до суду не звертались. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на доступ до інформації про діяльність підприємства-відповідача, яка необхідна йому для реалізації особистих прав та інтересів, шляхом ознайомлення з інформацією, і це право обмежується посадовими особами КП «Володимирецький агропромбуд». Твердження представника відповідача про надання позивачу вільного доступу до інформації не спростовує висновків суду і не підтверджується доказами. Зокрема, суду надано лист-запрошення на імя [PERSON] № від, в якому позивачу пропонується прибути на підприємство 16-17 вересня 2015 року для ознайомлення з інформацією (а.с.104-106). В той же, як вбачається з поштового повідомлення №6, вказаний лист направлено позивачу 16 вересня 2015 року, і отримано 17 вересня 2015 року (а.с.107-108), що практично позбавило Солов»я В.І. можливості отримати доступ до інформації. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання інформації порушується відповідачем, і підлягає визнанню та поновленню, як це передбачено ст.16, 275, 276 ЦК України. Що стосується інших позовних вимог [PERSON], то вони не підлягають задоволенню, оскільки не доведені позивачем. Так, позивач не надав суду жодних доказів порушення його права обирати та бути обраним до керівних органів підприємства, позбавлення його права голосу на загальних зборах працівників, позбавлення його права на частку (пай), невидачу свідоцтва про право на частку. В той же час, представник відповідача надав суду письмові докази того, що Солов»ю В.І. підприємством направлялись повідомлення про розмір його частки (паю), а також вживались заходи для видачі свідоцтва про частку (пай) (а.с.102-103). Що стосується вимоги про проведення позачергових зборів трудового колективу, то порядок скликання таких зборів передбачено п.8.2.6 Статуту підприємства (а.с.7), і не може бути змінено рішенням суду. Судом також встановлено, що 07.03.2008 року та 29.12.2012 року Колективним підприємством «Володимирецький агропромбуд» проводились загальні збори, рішення яких оскаржує позивач. В той же час, належних доказів відсутності кворуму на вказаних зборах позивачем не надано, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що збори дійсно проводились, на них була присутня така кількість осіб, яка вказана у протоколах, порядок денний та прийняті на зборах рішення також у протоколі відображені правильно і відповідають протоколам, які оглянуті в судовому засіданні. Також суду надано звіт ревізійної комісії від 25.12.2012 року, який розглядався на зборах 29.12.2012 року (а.с.115). Таким чином, підстав для визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів КП «Володимирецький агропромбуд» та протоколів цих зборів від 07.03.2008 року та від 29.12.2012 року суд не вбачає, у звязку з чим також відсутні підстави для скасування державної реєстрації змін до Статуту підприємства, які затверджені на вказаних зборах. Враховуючи викладене, первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наведених мотивів. З приводу зустрічного позову [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди судом встановлено наступне. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тією обставиною, що позивач та інші особи поширюють неправдиву інформацію про роботу підприємства та його керівника, що перешкоджає нормальній роботі підприємства, принижує честь, гідність та ділову репутацію керівника. Разом з тим, аналіз позову, долучених до нього письмових доказів та пояснень сторін засвідчив, що поширення відомостей, які на думку позивача ганьблять його, принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] відбулось виключно у позовній заяві, а також у письмових листах, з якими [PERSON] та інші працівники підприємства звертались до правоохоронних та інших державних органів. Пояснення позивача [PERSON] про те, що негативні відомості про нього поширюються також і між мешканцями району, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. В той же час, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тому, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Така позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а в частині звернення до правоохоронних органів також в Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] вказував певну інформацію про діяльність КП «Володимирецький агропромбуд» та його посадових осіб у письмових зверненнях до державних та правоохоронних органів, а також використав відому йому інформацію як підставу позову та докази при розгляді цивільної справи в суді. З урахуванням викладеного, підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. На підставі наведеного,

Outcome: partial