Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого після уточнення та збільшення позовних вимог остаточно просила: - стягнути з [PERSON] на свою користь 11694,39 грн. майнової шкоди; - стягнути з [PERSON] на свою користь 1921,02 грн. індексу інфляції та 190,60 грн. три проценти річних від простроченої суми. На обґрунтування позову зазначено, що у ході сварки відповідач умисно вилила на позивача гарячий суп із каструлі, чим спричинила тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоровя. В звязку з цим позивач з 03.05.2014 року по 26.05.2014 року лікувалася. Факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень позивачу у вигляді опіків встановлений судом на підставі вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.10.2014 року по справі № 404/5604/14к. Під час сварки відповідач пошкодила мобільний телефон, що коштує 924,28 грн., особисті речі: футболку вартістю 30 грн., штани вартістю 65 грн., кімнатне взуття вартістю 30 грн., всього на загальну суму: 125 грн. В подальшому [PERSON] була змушена пройти санаторне лікування, вартістю 8184 грн. та проїзд 252,77 грн. Виходячи з вище викладеного майнова шкода завдана відповідачем складає 11694,39 грн., індекс інфляції 1921,02 грн. відповідно до компенсації витрат та 3 % річних від суми боргу 190,60 грн. В звязку з вище викладеним позивач для захисту свого порушеного права звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що позивачем надано не належні докази на підтвердження витрат на санаторне лікування, не можуть бути. Не підлягає стягненню із відповідача витрати позивача на закупівлю невідомих «медикаментів» у ФОП [PERSON], оскільки суду неможливо перевірити відповідність назв цих «медикаментів» з назвами тих ліків, які призначені позивачем згідно лікарського епікризу із Кіровоградської обласної лікарні. Більшість касових чеків від інших аптек видані на медичні препарати, які не вказані в епікризі Кіровоградської обласної лікарні і застосування яких не відноситься виключно до специфіки лікування опіків. Також, позивач надала суду чеки на однакові медикаменти, які були закуплені нею водночас в різних аптечних закладах, або в аптеці та у ФОП [PERSON], хоча в епікризі лікарні не встановлено кількість препарату, яку потрібно мати позивачу для здійснення повного курсу лікування. Тому, одночасно закупка одних і тих самих препаратів, в одній і тій же самій кількості, однак в різних аптеках, свідчать тільки про закупівлю позивачем ліків «про запас», в той час як документи із Кіровоградської обласної лікарні не встановлюють кількість медичних препаратів, які повинна мати позивач. А надані нею чеки не являються доказами витрат позивача саме на необхідне лікування. В якості доказу придбання телефону позивач надала до суду неналежні докази (а.с. 31-32, 47-51). Суд заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальної справи № 404/5604/14-к, н/п 1-кп/404/459/14 та медичну картку стаціонарного хворого [PERSON] № 8191, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно епікризу [PERSON] з 03.05.2014 року до 26.05.2014 рік перебувала на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: опік кипятком І-ІІ-ІІІ ст., 15 (0,1)% лівої верхньої кінцівки, тулуба, правого стегна, ІТП 16 ЕД, опіковий шок, іст. опікова хвороба. Лікування: фіз.р-р, р-р Рінгера, глюкоза 5%, промедол, кетанов, цефтріаксон + лідокаін, анальгін, дімедрол, лакто, перевязки с розчином антисептиків (хлоргексідіна), мазь «Дермазін» (а.с. 13). Відповідно до епікризу з 02.09.2014 року до 08.09.2014 року позивач повторно перебувала на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: опікова хвороба, період реконвалесценції, після опікові плоскі і гіпертрофічні рубці тулуба, правого стегна. Лікування у вигляді: лазеротерапії, магнітотерапії, електрофорез з гідрокортізоном, фонофорез з «Келофібразой». Виписана 08.09.2014 року і направлена для реабілітаційного лікування в санаторій «Авангард» м. Немирова 09.09.2014 року, путівка № 410886. Згідно до витягу із медичної картки амбулаторного, стаціонарного (підкреслити) хворого ДП «Клінічний санаторій «Авангард» [PERSON] з 09.09.2014 року по 02.10.2014 рік перебувала на санаторно-курортному лікуванні з діагнозом: після опікові поля та гіпертрофічні рубці передньої брюшної стінки, обох стегон (т. 2 а.с. 73, кримінальна справа № 404/5604/14-к, н/п 1-кп/404/459/14). Санаторно-курортною карткою, яка видається при предявлені путівки на санаторне або амбулаторне лікування, без якої путівка не дійсна підтверджено, що позивача перебувала на лікуванні в ДП «Клінічний санаторій «Авангард» восени та лікувала травму побутову 03.05.2014 року отримала опіки кипятком. Знаходилась на лікуванні в опіковому відділені з 03.05.2014 року по 26.05.2014 року (т. 2 а.с. 78, кримінальна справа № 404/5604/14-к, н/п 1-кп/404/459/14). Відповідно до зворотного талону до путівки ДП «Клінічний санаторій «Авангард» [PERSON] розмір витрат за реабілітацію в санаторії «Авангард» м. Немирова складає 8184 грн. безпосередньо за перебування у санаторії та 18,80 грн., 110, 87 грн. витрат, пов`язаних з проїздом до місця санаторно - курортного лікування та у зворотному напрямку 117,10 грн., що разом складає 246,77 грн. Такі витрати підтверджено квитанцією та проїзними документами (а.с. 39, цивільна справа № 404//551815-к, н/п 2/404/236/16, т. 2 а.с. 75, кримінальна справа № 404/5604/14-к, н/п 1-кп/404/459/14). Розмір таких витрат складає 8184 грн. безпосередньо за перебування у санаторії та 748, 24 грн. витрат, пов`язаних з проїздом до місця санаторно - курортного лікування та у зворотному напрямку, що разом складає 7 463, 24 грн. Такі витрати підтверджено квитанцією та проїздними документами (а.с. 48 т.1). Під час лікування позивачеві призначалися медичні препарати, ліки, на придбавання яких нею було витрачено 2201,05 грн., що підтверджено відповідними чеками (а.с. 37, 38, 40, 41). Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.10.2014 року [PERSON] [INFO] визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) \~роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (а.с. 8-12). \~Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками у даному випадку є витрати, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які б позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (далі - постанова Пленуму ВС України) передбачено розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Пунктом 2 вказаної постанови ВС України визначено, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинній зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. д п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні додаткових витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач не надає жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини. Суд вважає, що час зазначений на чеках відповідає обставинам за яких позивач змушена була придбати ліки та купувала проїзні документи для проїзду у санаторій відтак задовольняє позов в частині стягнення 10631,80 грн. за придбання ліків та санаторно-курортне лікування. Суд відмовляє у задоволенні відшкодування витрат на мобільний телефон, особисті речі: футболку, штани та кімнатне взуття, оскільки залишкова вартість пошкодженого майна залишилася не встановленою. Що ж стосується вимог про відшкодування позивачеві 1921,02 грн. інфляційних втрат та 190,60 грн., як трьох процентів річних, то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки в силу дії ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З урахуванням викладеного підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань - немає. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідачів на користь держави в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial