Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Як вбачається з копії трудової книжки, позивач [PERSON] постійно працювала з 24.07.1984 року до 25.03.2014 року формувальником машинного формування у чавуноливарному цеху (ЧЛЦ) Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», 25.03.2014 року її було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України, у зв`язку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується. (а.с. 12-13). 07.02.2014 року за результатами медичного обстеження в клінічній лікарні профзахворювань м.Донецька лікарсько-експертною комісією виданий висновок центральної лікарсько-експертної комісії за № 220/207 від 07.02.2014 року, згідно якого позивачу вперше було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеню - синдром вегето-сенсорної полінейропатїї верхніх кінцівок зі стійкими дегеративно-дистрофічними порушеннями у кістках рук (а.с.25). Факт професійного захворювання підтверджено відповідною комісією, яка провела перевірку умов праці формувальника машинного формування у ЧЛЦ на ПрАТ «НКМЗ» та склала акти розслідування хронічного професійного захворювання від 17.03.2014 року та від 27.02.2015 року. За результатами перевірок встановлено, що всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на формувальника, під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень. Так рівень вібрації складав 131,2 дБ при ГДР 126 дБ, виробничий шум 88 дБА при ГДР 80 дБА, а рівень пилу фібро генної дії перевищував гранично допустимі показники майже у двічі (фактично 8,1 мг/м, а нормативні 4,0мг/м). (а.с. 16-19) 24.03.2014 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія (МСЕК) у м. Донецьк, провела медичне обстеження та вперше визнала захворювання позивача професійним з 30 (тридцять) % втрати працездатності та встановила третю групу інвалідності (професійне захворювання), що підтверджено довідкою МСЕК серія 10ААА №24322950. Згідно другого висновку МСЕК захворювання позивача визнано професійним з 50 (п`ятдесят) % втрати працездатності (30% повторно вібраційна хвороба, 20% пневмоконіоз) та підтвердила третю групу інвалідності (професійне захворювання), що підтверджено довідкою МСЕК серія 10ААА № 043318. 1 червня 2017 року МСЕК у м.Краматорськ остаточно визнала захворювання позивача професійним та безстроковим (довічним), з 50 (п`ятдесят) % втрати працездатності (30% вібраційна хвороба, 20% пневмоконіоз) та підтвердила третю групу інвалідності (професійне захворювання), що підтверджено довідками МСЕК: серія АБ №0049230 та серія АВ№0605987 (а.с.22-24). У зв`язку з отриманням професійного захворювання, позивач була змушена перебувати на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Так вона проходила стаціонарне лікування у місцевих лікарнях м.Краматорська по одному разу у рік: у 2013 році, 2014 році, 2019 році та у 2020 році, двічі на рік: у 2017 році та 2018 році. Також тричі проходила курси лікування у клінічній лікарні профзахворювань м. Донецьк: у 2012- 2014 роках, а також двічі у клінічній лікарні профзахворювань м.Київ у 2015 та 2016 роках. Восени 2014 року проходила санаторно-курортне лікування у санаторії «Славутич» Дніпропетровської області. Лікарі вказаних клінік, проводили лікування та підтверджували діагноз позивача. Раз на три роки, для підтримки здоров`я, вона зобов`язана проходити санаторно-курортне лікування (а.с. 26-46). Державний комітет України по нагляду за охороною праці Територіальне управління Держнадзорохоронпраці по Донецькій області надало Дозвіл № 069.03.14.37.10.1 Закритому акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на початок роботи підприємства по заготівлі, переробки, в тому числі металургійної, металобрухту кольорових та чорних металів, з 07 лютого 2003 року. Територіальне управління гірничого нагляду та промислової безпеки у Донецькій області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України надало Дозвіл № 1954.12.14 Публічному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на виконання роботи підвищеної небезпеки, дозвіл діє з 20.08.2012 року по 20.08.2017 року. Головне управління Держпраці у Донецькій області Державної служби України з питань праці надало Дозвіл № 0574.17.14 Публічному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на виконання роботи підвищеної небезпеки, дозвіл діє з 30.09.2017 року по 30.09.2022 року. Державний комітет України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду надало Дозвіл № 1686.11.30-29.51.1 Публічному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки, дозвіл діє з 01.06.2007 року по 01.06.2012 року. На підставі ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органа) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду. Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обов`язком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов`язків та отримані ним за час роботи у відповідача, захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримав професійне захворювання і йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просила потерпіла. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 50% , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 55 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. (ставка судового збору станом на дату звернення позивача в суд з позовом).

Outcome: approved