Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

04 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2006 року. Спільне життя сторін не склалося, 16 листопада 2017 року, шлюб було розірвано. 31.10.2017, за усною домовленістю між сторонами, вони домовились, що вартість їх спільно нажитого майна складає 20000,00 доларів США. [PERSON] та [PERSON] домовилися в, що враховуючи те, що спільно нажите майно є неподільне в натурі, та воно переходить у власність [PERSON] який сплачує [PERSON] грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на це майно у сумі 10000,00 доларів США. За домовленістю між сторонами на час підписання зазначеного договору, [PERSON] сплачує частку компенсації за спільне майно [PERSON] 7500,00 доларів США, а залишок коштів як борг у сумі 2500,00 доларів СІЛА сплачує в розстрочку, а саме: -1250,00 доларів США сплачує у жовтні 2018 р. -1250 доларів США сплачує у жовтні 2019 р., вказані суми сплачує у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу. Передача грошових коштів як компенсація за 1/2 частку спільного майна між [PERSON] та [PERSON] оформляється у письмовій формі розпискою. Після сплати всієї компенсації, вищевказане майно буде належите [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується більше не претендувати на 1/2 частку майна зазначеного в цьому договорі. У разі не сплати у строки вищезазначені цим договором коштів у сумі 2500,00 доларів США, [PERSON] Е [PERSON] сплачує відповідно до ст.551 ЦК України [PERSON] неустойку у розмірі 5% від суми заборгованості за кожний прострочений день. Вищевказане було оформлено цивільним правовим договором від 31.10.2017 р. у письмовій формі. У листопаді 2018 р., позивач, неодноразово дзвонила відповідачу по телефону, щоб він виконав свої зобов`язання за договором від 31.10.2017 р., але він її ігнорував. Станом на 01.04.2019 р., відповідач [PERSON] умови договору від 31.10.2017 р., в частині виплати компенсації коштів як боргу у сумі 1250,00 доларів США у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу яку він сплачує у жовтні 2018 р. не виконав, грошові кошти не сплатив. Таким чином, [PERSON] має заборгованість 1250,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 34061,00 гривень. Крім того, неустойку (пеню) у розмірі 5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, а саме за 151 день відповідно до ст.551 ЦК України, складає 9437,50 доларів США що становить у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку у сумі 257160,55 грн. Всього заборгованість станом на 01.04.2019 р. складає 10687,5 доларів США, яка складається з: 1250 (заборгованість) + 9437,5 (неустойка, пеня) доларів США, що становить у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку у сумі 291221, 55 гривень (257160,55 (заборгованість) + 34061 (неустойка, пеня)) гривень. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином відповідач по справі в порушення положень Договору від 31.10.2017 х та вимог законодавства не виконав добровільно своїх зобов`язань, в зв`язку з цим позивач вимушений звернутись до суду з позовом про примусове стягнення боргу та неустойки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 1250,00 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку у сумі 34061,00 гривень та неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за кожний прострочений день 9437,50 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку у сумі 257160,55 гривень. 22 грудня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. 16 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказав, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 16 листопада 2017 року. 31 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір про розподіл спільного майна між подружжям, згідно якого він повинен був сплатити половину коштів, а саме 10000,00 доларів США. Даний договір було підписано швидкоруч у нервовій обстановці. Позивач був сильно вражений та схвильований тою обставиною, що відповідач спочатку відмовлялась приймати частково долари, а частково гривні по курсу НБУ, ображала його. В даному договорі позивач повинен сплатити за: - легковий автомобіль «MITSUBISHI» моделі «ASX» типа універсал В, номер шасі і кузова [NUMBER] , чорного кольору, 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] ; незавершене \~ \~ \~ \~будівництво дачних забудов та земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності: 9335107 та час реєстрації 20.03.2015 р.; - кухонні \~ \~ \~ \~меблі та обладнання придбані у 2013 р.; - шкаф в коридорі квартири придбаний у 2015 р.; - шкаф в залі придбаний у 2016 р.; - диван придбаний у 2016 р.; - комп`ютер придбаний у 2016 р.; -монітор Самсунг придбаний у 2016 р.; - фотоапарат «Кенон» придбаний у 2013 р.; - телевізор придбаний у 2015 р.; - телевізор придбаний у 2006 р.; - комод бежового кольору придбаний у 2010р.; холодильнік «Вірпул» придбаний у 2006 р.; вхідні двері до квартири придбані у 2015 р. Умови договору наступні: позивач сплачує частку компенсації за спільне майно [PERSON] 7500,00 доларів США, а залишок коштів як борг у сумі 2500 доларів США сплачує в розстрочку, а саме: -1250,00 доларів США сплачує у жовтні 2018 р. у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу; - 1250,00 доларів США сплачує у жовтні 2019 р. у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу. Передача грошових коштів як компенсація за 1/2 частку спільного майна між [PERSON] та [PERSON] оформляється у письмовій формі розпискою. 31 жовтня 2017 року позивач сплатив відповідачу 7500,00 доларів США, в такій обстановці, як зазначалося вище, про що отримав розписку. Усвідомивши, що у 2018 році позивач не зможе виплатити 1250 доларів США, 31.10.2018 року він написав заяву на адресу відповідача, де прохав відстрочку сплати до 01.01.2019 року, але відповіді не отримав. Але, по телефону позивач 02.01.2019 року написав відповідачці, що має віддати 1250 доларів США вже 03.01.2019р. Натомість відповідач подала позов до суду по зазначеній справі. З метою мирного врегулювання спору, 02.01.2019 року під розписку він позичає у знайомих 1250 доларів США сплатити борг за 2018 рік. [PERSON] вважає даний правочин недійсним, так як він оформлений без додержання вимог чинного законодавства та не посвідчений нотаріально. Просить суд визнати недійсним договір про розподіл спільного майна подружжя від 31 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні 16.09.2019, позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнали. При ухваленні рішення просили врахувати відзив на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні, вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, додатково додав, що відповідач не має матеріальної можливості виконувати укладену угоду, як би він май достатньо коштів, то до суду не звертався з зустрічним позовом про визнання договору недійсним. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. \~ \~ \~ \~Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.02.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видано 24.02.2006 року (а. с. 8). \~ \~ \~ \~Шлюб між сторонами, розірвано, що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2017 року, яке набрало законної сили 28.11.2017 року (а. с. 9-10). [PERSON] та [PERSON] , 31 жовтня 2017 року, уклали договір про розподіл спільно нажитого майна між подружжям (а. с. 11). Відповідно до вказаного договору, сторони перебуваючи у шлюбі придбали спільне майно: -легковий автомобіль «MITSUBISHI» моделі «ASX» типа універсал В, номер шасі і кузова [NUMBER] , чорного кольору, 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] ; незавершене будівництво дачних забудов та земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності: 9335107 та час реєстрації 20.03.2015 р.; - кухонні \~ \~ \~ \~меблі та обладнання придбані у 2013 р.; - шкаф в коридорі квартири придбаний у 2015 р.; - шкаф в залі придбаний у 2016 р.; - диван придбаний у 2016 р.; - комп`ютер придбаний у 2016 р.; -монітор Самсунг придбаний у 2016 р.; - фотоапарат «Кенон» придбаний у 2013 р.; - телевізор придбаний у 2015 р.; - телевізор придбаний у 2006 р.; - комод бежового кольору придбаний у 2010р.; холодильник «Вірпул» придбаний у 2006 р.; вхідні двері до квартири придбані у 2015 р. Відповідно до ст.60, 61, 63 Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] , та належить кожному по 1/2 частки. Загальна вартість спільного майна подружжя складає 20000,00 доларів США. Відповідно до ст. ст. 64,71 СК України сторони домовилися, що зазначене майно є неподільне в натурі, а тому вказане майно переходить у власність [PERSON] який сплачує [PERSON] грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на це майно у сумі 10000,00 доларів США. За домовленістю між сторонами, на час підписання зазначеного договору, [PERSON] сплачує частку компенсації за спільне майно [PERSON] 7500 доларів США, а залишок коштів як борг у сумі 2500,00 доларів США сплачує в розстрочку,а саме: -1250,00 доларів США сплачує у жовтні 2018 р. у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу; -1250 доларів США сплачує у жовтні 2019 р. у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку на день платежу. Передача грошових коштів як компенсація за 1/2 частку спільного майна між сторонами оформляється у письмовій формі - розпискою. Після сплати всієї компенсації, вищевказане майно буде належати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується більше не претендувати на 1/2 частку майна зазначеного в договорі. У разі не сплати у строки вищезазначені цим договором коштів у сумі 2500,00 доларів США, [PERSON] Е [PERSON] сплачує відповідно до ст.551 ЦК України [PERSON] неустойку у розмірі 5% від суми заборгованості за кожний прострочений день. Станом на 01.04.2019 року, відповідач [PERSON] умови договору від 31.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , не виконав. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть, бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо інше не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання, згідно договору від 31.10.2017 року, між позивачем і відповідачем укладено правочин. Станом на 01.04.2019 р. заборгованість складає 10687,5 доларів США, яка складається з: 1250 (заборгованість) + 9437,5 (неустойка, пеня) доларів США, що становить у гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку у сумі 291221,55 гривень (257160,55 (заборгованість) + 34061 (неустойка, пеня)) гривень. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідач обов`язки по поверненню грошей виконав частково, та не повернув 1250,00 доларів США. Згідно ст.\~1046\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлено угодою. Оскільки, договір є реальною угодою і вважається укладеним із моменту передачі грошей, суд має правові підстави для задоволення позову. Тому, стягує з відповідача 1250,00 доларів США на користь позивача, що виходячи з курсу НБУ станом на 01 квітня 2019 року становить 34061,00 гривень. Що стосується інших позовних вимог, суд вважає наступне. За приписом ст.\~624\~ЦК України у разі, коли за порушення зобов`язання встановлена неустойка, то вона належить стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Дійсно, при укладанні договору 31.101.2017 року, сторони погодились з тим, що у разі несвоєчасного повернення грошей [PERSON] повинен виплатить неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за кожен прострочений день (а. с. 11 зворотна сторона). Відповідно до частині 3 статті 551 ЦПК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення . Істотними обставинами в розумінні цієї статті можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Позивач просить стягнути в рахунок неустойки у розмірі 5 % від суми заборгованості за кожний прострочений день 9437,50 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу банку 257160,55 гривень, при цьому, в порушення ст. 81 ЦПК України, не зазначивши розмір своїх збитків і не надавши доказів в їх обґрунтування. Розмір нарахованої\~неустойки значно\~перевищує суму\~боргу і\~робить її\~не співрозмірною\~з наслідками\~порушення зобов`язання,\~а тому\~наявні підстави для зменшення розміру неустойки до розміру заборгованості. Стосовно позовних вимог зустрічного позову, суд вказує наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочин є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Так якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до\~ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~ статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Разом з тим\~ст. 216 ЦК України\~передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою\~та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного\~правочину, які встановлені законом, не\~можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Крім цього згідно\~ст.\~236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його\~нікчемності (недійсності). Згідно вимог ч.\~3\~ ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦК\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9\~правила\~ст. 225 ЦК\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до\~статті 145 ЦПК\~зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~ статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.\~225, ч. 2 ст.\~1257 ЦК\~суд відповідно до\~статті 145 ЦПК\~за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню частково, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial