Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

24 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Кримагросоюз», ПП фірма «Кримрибпро» про визнання трудових відносин припиненими між ним, як Директором і ТОВ «Кримагросоюз», ПП «Кримрибпро» та зобов`язати виключити з реєстру запис про керівника товариства. Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань він є директором ТОВ «Кримагросоюз» та ПП «Кримрибпро». Повноваження з управління та керівництва діяльністю цих товариств не здійснює з 2014 року у зв`язку з їх місцезнаходженням на анексованій території АР Крим. Незважаючи на це засновники товариства та приватного підприємства не прийняли рішення про звільнення та виключення його відомостей з реєстру, як директора. Зазначає, що у нього не має можливості звернутися до власників товариств із заявами про своє звільнення, оскільки йому не відомі відомості щодо уповноваженого представника компанії з обмеженою відповідальністю «МАРЛЕКС ТРАНС ЛІМІТЕД» (місцезнаходження - Кіпр), яка є учасником ТОВ «Кримагросоюз», а учасник ПП «Кримрибпро» - [PERSON] фактично проживає на території АРК та ухиляється від прийняття даного рішення. Відповідачами порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки не вирішення учасниками юридичних осіб питання щодо звільнення позивача з посади директора є порушенням його права щодо вільного вибору праці. За вказаних обставин, а також оскільки зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не було внесено, позивач посилається на порушення своїх трудових прав і звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Оболонського районного суду від 17 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Кримагросоюз» та ПП «Кримрибпро» про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання виключити з реєстру запис про керівника (директора) товариства разом з додатками надіслано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року підсудність цієї заяви визначено Голосіївському районному суду м. Києва (а.с. 34-35). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 3 січня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачеві визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 41). Справа, призначена на 9 липня 2020 року та 8 грудня 2020 року не розглядалася. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання були повідомлені шляхом розміщення оголошень про призначення справи до розгляду на офіційному Інтернет-сайті Голосіївського районного суду м. Києва, враховуючи, що поштовий зв`язок з Автономною Республікою Крим на даний час відсутній, у зв`язку з чим повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи суд визнає належним, про причини неявки відповідачів суд повідомлено не було, відзив на позов не надано. У підготовчому засіданні 8 червня 2021 року сторони відсутні, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 63-64). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійщов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Відповідно до ст. 25 Закону державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі. В вказаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 02.06.2019, ПП «Кримрибпро» зареєстровано 17.04.2002 року № 1 136 120 0000 000034. Місцезнаходження юридичної особи: 96400, АР Крим, Чорноморський р-н, смт Чорноморське, проїзд Євпаторійський, 1. Містяться відомості про засновника (учасника) юридичної особи - [PERSON] та позивача як керівника та підписанта ПП «Кримрибпро». Також зазначено, що підприємство з 04.06.2010 року, за рішенням засновників, перебуває в стані припинення (а.с 8-13). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 02.06.2019, ТОВ «Кримагросоюз» зареєстровано 23.05.2005 року № 1 882 123 0000 003667. Місцезнаходження юридичної особи: 95493, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Монтажна, 13 А. Містяться відомості про засновника (учасника) юридичної особи - Компанію з обмеженою відповідальністю «Марлекс траст лімітед» (Кіпр) та позивача як керівника з 18.06.2012 та підписанта ТОВ «Кримагросоюз» (а.с. 14-24). Із матеріалів справи вбачається, що позивач втратив можливість належного виконання обов`язків директора ТОВ «Кримагросоюз» і ПП «Кримрибпро» у зв`язку з місцезнаходженням товариств на анексованій території України та не має належного зв`язку з їх учасниками. Відповідно до пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Частиною першою статті 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Зазначене відповідає приписам статті 61 Закону України «Про господарські товариства», за змістом якої скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «Кримагросоюз» і ПП «Кримрибпро`припиненими на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю, у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням. Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просив зобов`язати виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) та підписанта ТОВ «Кримагросоюз» і ПП «Кримрибпро» Долгушина Ю.Г. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання трудових відносин припиненими після набрання законної сили є підставою для виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про керівника (директора) Товариства ТОВ «Кримагросоюз» і ПП «Кримрибпро» Долгушина Ю.Г. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial