Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття та додаткових коштів, на утримання неповнолітньої дитини викликаних особливими обставинами. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та є інвалідом. Станом на сьогодні дитина знаходиться на утриманні позивача, позивачка працює, але їй не вистачає коштів на утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не було, відповідач своїх обов`язків з виховання дитини не виконує, не зважаючи на те, що він працездатний та має реальну можливість виплачувати аліменти, у зв`язку із чим позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначила, що дитина є інвалідом з дитинства (вроджена вада серця стан після радикальної антріо-вентрикулярної комунікації. Стан після оперативного лікування. Синдром Дауна), що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста №424 від 30.11.2016 року, результатом цитогенетичного дослідження №380 від 29.10.2012 року, консультативним висновком спеціаліста № 2429 від 30.11.2016 року, консультативним висновком №2162 від 27.09.2013 року, довідкою КП «Олевський центр первинної медичної допомоги» Олевської міської ради від 28.08.2019 року, довідкою КУ «Олевська ЦЛ» від 09.04.2019 року. В зв`язку з чим просить суд стягнути із відповідача аліменти в розмірі ј частини його заробітку плати (доходу) щомісяця але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму починаючи з дня подачі заяви до досягнення повноліття дитиною та стягнути додаткові кошти в розмірі 1000 грн. у зв`язку із хворобою, починаючи з дня подачі заяви до видужування останнього. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року було відкрито провадження в даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право не пізніше пятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов. Відповідач відзив надав, в якому стягнення аліментів визнає, що стосується додаткових витрат то заперечує з тих підстав, що кошти, які будуть утримуватися з його доходів буде достатньо для забезпечення належного матеріального рівня дитини, тому позовні вимоги про стягнення додаткових витрат є необґрунтованими. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.03.2011 року. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 26.02.2019 року. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням наданого відповідачем відзиву щодо позову, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме у розмірі 2/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.02.2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Щодо вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до вимогст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, до передбаченоїст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати , тому їх необхідно визначити в твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний огляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. З огляду на вказані вище вимоги, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину. Отже, суд враховує, що у дитини наявне захворювання, але оскільки позивачем не надано розрахунку додаткових витрат, які повинні бути понесенні у майбутньому, або доказів, які позивачем вже понесені, тому суд приходить до висновку, що в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ст. 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомого надається безоплатно. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положеньст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial