Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

16 серпня 2016 року представник позивача Кредитної спілки «Добробут» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно на їх користь суму заборгованості в розмірі 187100,27грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 25000,00грн., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 162100,27грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2828,65грн. (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 01 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір на видачу відсоткового кредиту у розмірі 31250 грн. та видано видатковий ордер №37 від 01.02.2008 року на отримання кредиту. Відповідно до умов договору термін погашення відсоткового кредиту 24 місяці. У відповідності до договору відповідач [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами, сплачувати відсотки за його користуванням. Поручителями по даним зобов'язанням [PERSON] виступають [PERSON] та [PERSON] У порушення умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором не виконує. 12 лютого 2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, про стягнення заборгованості. Проте 19 квітня 2016 року ухвалою суду судовий наказ було скасовано. Так, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість. Відповідач [PERSON] 16 квітня 2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов не визнає у повному обсязі. У кредитному договорі зазначено, що [PERSON] є членом кредитної спілки, але позивач не обґрунтовує це відповідними письмовими доказами. Отже не являючись членом кредитної спілки [PERSON] не міг отримати кредит. Позивач не вказує на документ, який свідчив би про участь у Кредитній спілці. Окрім того у своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що відповідач 1 [PERSON] здійснив добровільний пайовий внесок у розмірі 6250,00 грн., які начебто мали зарахуватись на погашення кредиту при кінцевому розрахунку за кредит, що вводить в оману відповідачів щодо правової природи договору. Згідно п. 3. Договору поруки від 1 лютого 2008 року зазначено: у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, кредитор зобов'язується у місячний термін письмово повідомити поручителя, де зазначити заборговану суму. Відповідно до матеріалів справи позивач не надав суду доказів про те, чи повідомлявся вона письмово, про існуючу заборгованість, чим навмисно спричинив збільшення збитків. Так кредитором не надано доказів, щодо строків порушення зобов'язань за кредитним договором відповідачем 1 [PERSON] первісними та оригінальними документами (виписками з банку прибутково-касовим ордером тощо) з підписом клієнта. Такі документи мають істотне значення для даної справи з огляду на статтю 559 ЦК України. Оскільки порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Вона не була повідомлена належним чином про прострочення відповідачем 1 [PERSON] щодо кредитного договору укладеного з позивачем, а отже через прострочення кредитора не могла виконати зобов'язання. Вона не була повідомлена і не знала, що [PERSON] не сплатив кредитні кошти у повному обсязі. Вона на той час працювала офіційно, її можна було знайти навіть за місцем роботи, як це зробив позивач, коли отримали заочне рішення суду. Позивач не зазначив, коли і яким чином [PERSON] сплачував кредитні кошти кредитору, і коли стався його останній платіж. У матеріалах справи та у позовній заяві зазначено тільки те, що платежі зупинилися у лютому 2010 року. Але цим місяцем просто закінчується строк договору, а коли саме стався останній кредитний платіж [PERSON] не зазначено, відсутні документальні підтвердження таких оплат, і, об'єктивно, докази не спливання строку давності згідно чинного законодавства України, у позивача відсутні. Позивач мав змогу її повідомити, з 2010 по 2013р. була не велика заборгованість і вона мала змогу її оплатити. В 2013 році у її будинку сталася пожежа, але номер телефону вона ніколи не змінювалася і до цього часу її позивач не повідомляв (а.с.109-113). 04 травня 2018 року представник позивача КС «Добробут» Абліцов Д.В. подав до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON], в якому зазначає, що кредитна спілка «Добробут» вважає підстави, викладені [PERSON] в відзиві на позовну заяву необґрунтованими. Для отримання кредиту [PERSON] набув статусу - члена кредитної спілки, для чого згідно Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року написав письмову заяву, сплатив вступний внесок у розмірі 1,00 грн., сплатив обов'язковий пайовий внесок у розмірі 2,00 грн. Факт видачі кредиту підтверджується видатковим касовим ордером №37 від 01.02.2008 року. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, строк дії договору становить 24 місяці - з лютого 2008 року - по лютий 2010 року. Відповідно до п.5.1. Кредитного договору, між позивачем та [PERSON] було узгоджено порядок щомісячного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Погашення кредиту повинно було здійснюватися по графіку, який прописаний у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно кредитного договору. Відповідно до п.3.2. договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язанням позичальника в явному обсязі, тобто до повернення суми кредиту, виплату відсотків за користування кредитом на умовах кредитного договору. [INFO] року поручитель [PERSON] помер. [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредиту не виконав. Остання оплата боргу, до закінчення строку кредитного договору - 01.02. 2010 року, була на 05.10.2009 року у розмірі 200,00 грн. 27 серпня 2009р., 15 листопада 2009р. [PERSON] та його поручителям [PERSON] та [PERSON] були направлені листи з повідомленням про невиконання [PERSON] свого зобов'язання по погашенню кредиту. 11 лютого 2010р. Кредитна спілка «Добробут» звернулася до Самарського районного суду заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року і договором поруки від 01 лютого 2008 року. 12 лютого 2010 р. судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь кредитної спілки «Добробут» заборгованість у сумі 47166,12грн. Позивач звертався з заявами про примусове виконання судового наказу до ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська. Після відкриття виконавчого провадження [PERSON] заплатив борг кредитній спілці частково, остання оплата 02.08.2011р. 08 квітня 2016 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява [PERSON] про скасування судового наказу. 19 квітня 2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська своєю ухвалою скасував судовий наказ. 16 серпня 2016 року вони звернулися до Самарського суду м. Дніпропетровська про стягнення з відповідачів боргу. 21 грудня 2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву кредитної спілки «Добробут» задоволено. Після відкриття виконавчого провадження з [PERSON] було звернуто стягнення із заробітної плати, проте сума заборгованості не погашена (а.с.142-146). 23 травня 2018 року і 27 червня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив і доповнення, в яких зазначає що вона ніколи не отримувала від позивача ніяких поштових кореспонденцій, про начебто надіслання таких зазначає позивач у своїй позовній заяві, але про такі надіслання у позивача відсутні будь-які докази. У позивача відсутні поштові повідомлення, тому їй не писали, не телефонували і не повідомляли про порушення клієнтом [PERSON] умов договору з позивачем, чим було порушено і умови договору позивачем з нею на протязі одного місяця повідомити її про те, що клієнт порушує умови договору з кредитною спілкою «Добробут». Оскільки вона не була повідомлена про таке не прийняла відповідних засобів як поручитель щодо сплати кредиту, коли він ще не набув таких неймовірних розмірів в порівнянні з тим, яка сума у виді кредиту була надана відповідачеві [PERSON] Позивачем не було надано суду доказів про укладення кредитного договору з [PERSON], надана копія договору викликає сумніви. [PERSON] не тільки просто порушив умови договору, а регулярно і систематично це робив на протязі певного часу. Так, він майже спочатку своїх кредитних виплат спілці не сплачував повний внесок кредиту, а сплачував то 200, то 300 грн., пропускав строк сплати, не платив по 2 місяці, але її про це не повідомляли. Підтверджень належного повідомлення її про стан виконання договору позивачем ні їй, ні суду надано не було. Крім того, останній внесок [PERSON], як видно з додатку позивача, було здійснено [PERSON] у 2011 році, а не як зазначено у позовній заяві позивача у лютому 2010 року. Вважає, що вимоги позивача до неї необґрунтовані, неправомірні, необ'єктивні та не відповідають чинному законодавству України (а.с.184-187,197-199). Представники позивача Кредитної спілки «Добробут» Чимшит Н.І., Каплунова Ж.В. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Пояснили, що позивачем порушено п. 3 договору поруки, не було повідомлено поручителя про неналежне виконання зобов'язань позичальником. Відповідач [PERSON] не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши доводи та пояснення представників позивача, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 23 серпня 2016 року по справі відкрито провадження по справі і призначено до судового розгляду (а.с.22). 19 жовтня 2016 року представником відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подано заяву про зупинення провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача [PERSON] (а.с.35). 29 листопада 2016 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про виключення з числа відповідачів [PERSON] 29 листопада 2016 року судом виключено з числа відповідачів [PERSON] (а.с.44). Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року позовну заяву Кредитної спілки «Добробут» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO] (ін. [NUMBER]) та [PERSON], [INFO], (ін. [NUMBER]) на користь кредитної спілки «Добробут», що знаходиться за адресою: пр-т Мануйлівський (колишня Воронцова), 11/32 м. Дніпро, 49023, р/р 26000209041900, банк АТ «УкрСіббанк», МФО 351005, код ЄДРПОУ 21929473, суму заборгованості в розмірі 188576,58грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 25000,00 грн.; сума заборгованості по процентам за користування кредитом 163576,58грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO] (ін. [NUMBER]) та [PERSON], [INFO], (ін. [NUMBER]) на користь кредитної спілки «Добробут» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2828,65 грн., а з кожного окремо в розмірі 1414,32 грн. (а.с.52-54). 16 березня 2018 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.68-79). Ухвалою судді від 30 березня 2018 року прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення і призначено до розгляду (а.с.93). Ухвалою судді від 30 березня 2018 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 21 грудня 2016 року по цивільній справі по цивільній справі № 206/4633/16, провадження № 2/206/1156/16 за позовом Кредитної спілки «Добробут» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.100-101). Ухвалою судді від 24 травня 2018 року закрито підготовче судове засідання у справі і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.189). Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір та виданий видатковий ордер №37 від 01.02.2008 року на отримання кредиту (а.с.6,8). Згідно п.1.1 кредитного договору позивач надав відповідачу грошовий кредит у розмірі 31250,00 грн. на розвиток бізнесу (ремонт) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а також зобов'язання відповідача повернути зазначену суму на умовах, передбачених цим договором. Відповідно п. 2.1 строк дії Договору становить 24 місяці з лютого 2008 року по лютий 2010 року. Відповідно п.5.1 цього договору між позивачем та відповідачем було узгоджено порядок щомісячного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Відповідач частково виконав умови договору кредиту. Відповідно п. 5.4 кредитного договору відповідачем в якості додаткового добровільного цільового внеску було внесено 6250 грн., який вирахований банком із суми заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2008р. були укладені договори поруки (а.с.9,11). Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя наступає у випадку, коли позичальник не виконає або неналежним чином виконує свої зобов'язання згідно кредитного договору. У відповідності до п. 3 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, кредитор зобов'язується в місячний термін письмово повідомити поручителя, де зазначити заборговану суму. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 жовтня 2016 року (а.с.36). З розрахунку заборгованості за кредитним договором наведеного в позовній заяві станом на 09 серпня 2016р. відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка дорівнює 188576,58 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 25000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 163576,58 грн. (а.с.4-5). З цього ж розрахунку видно, що відповідач [PERSON] останній раз сплачував по кредиту 05.10.2009 року суму у розмірі 200грн. Також відповідно до розрахунку відповідачем [PERSON] здійснювалося погашення кредиту з порушенням графіку зазначеному у кредитному договорі. Відповідно до розрахунку заборгованості наведеного позивачем у відповіді на відзив видно, що відповідачем [PERSON] здійснювалося погашення за кредитом, 13.10.2010р. у розмірі 100грн., 01.07.2011р. у розмірі 150грн. і 02.08.2011р. у розмірі 200грн. (а.с.145). 12 лютого 2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Добробут» заборгованість за кредитним договором від 01 лютого 2008 року у розмірі 46 901грн. 61 коп. (а.с.160). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016р. скасувано судовий наказ, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 12 лютого 2010 року по справі № 2-н-133\\10 за заявою про видачу судового наказу Кредитної спілки "Добробут", про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.02.2008р. та договором поруки від 01.02.2008р. із [PERSON], [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS], [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS](а.с.161). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З огляду на ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Всупереч ст. 81 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний договір був не укладений, підписаний не відповідачем [PERSON] і є підробкою. Тому суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON], що кредитний договір підписаний не відповідачем [PERSON], Також суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не мав право укладати договір, оскільки не був членом Кредитної спілки «Добробут», не сплачував взагалі за кредитом. Дані доводи відповідача [PERSON] спростовуються наявною в матеріалах справи заявою [PERSON] № 2991 від 01 лютого 2008 року про прийняття його у члени кредитної спілки «Добробут» та прибутковими касовими ордерами про сплату кредиту (а.с.148, 166-172). Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами позивача до [PERSON] виходячі з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 541 Цивільного кодексу України, встановлює, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Так пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя наступає у випадку, коли позичальник не виконає або неналежним чином виконує свої зобов'язання згідно кредитного договору. Пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути порушені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Пунктом 4.1 Договору поруки визначено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 2.1 Кредитного договору встановлено, що строк дії договору становить 24 місяця, тобто з 01.02.2008р. по 01.02.2010р. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК Українипередбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з положень наведеної правової норми, строку повернення кредиту (01 лютого 2010 року) та умов Договору поруки, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання банком пред'явлено в судовому порядку 16 серпня 2016 року поза строку дії поруки. Відповідна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 11 липня 2018 року справа № 0417/14063/2012, провадження № 61-10337св18. Крім цього, пунктом 3 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, кредитор зобов'язується в місячний термін письмово повідомити поручителя, де зазначити заборговану суму. Позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення поручителя про неналежне виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором. Суд відхиляє надані докази позивача на підтвердження направлення повідомлення позичальнику і поручителям 27.08.2009р., 15.11.2009р., оскільки відсутнє підтвердження направлення і отримання цих повідомлень (а.с.150-153). Надані копії поштових повідомлень про вручення не містять відомостей, що саме було направлено, рік отримання, ким отримано. Наявний штам пошти датований вереснем і груднем 2010р. Тому позивач позбавив відповідача, як поручителя змоги виконати зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що в позовних вимогах до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2868,65грн.

Outcome: partial