Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, заподіяної правопорушенням. Свій позов мотивувала тим, що 28.07.2014 року відповідач [PERSON] у [ADDRESS] висловлювався в адресу позивачки та її доньки [PERSON] образливими, нецензурними словами. Наведене відбувалося близько 20 години, в присутності інших людей. Позивач вважає, що дії відповідача принизили її авторитет, оскільки позивач являється пенсіонеркою, працює на посаді педагога в школі смт.Турбів, прививаючи дітям любов до ближніх та просто любов та нормальне співіснування між людьми. Позивачу на даний час понад 60 років, відповідачу 20 років, слова неповаги відповідача, висловлені в нецензурній формі до позивача, як педагога, прозвучали надто сильно та несприятливо для неї, а тим більше дані слова стосувались доньки позивача, що працює викладачем одного з вузів м. Вінниці, яку відповідач принизив при позивачу тим, що висловився про її незаміжність та відсутність у її житті чоловіків, яким є він. Позивач вважає, що людині з педагогічним стажем у її віці надто важно переживати такі приниження відносно неї особисто, а надто її доньки. Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 51 гривня. Позивач зазначає, що вказаними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у емоційних стражданнях, які їй і її родині довелося перенести, та витрати, пов'язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що сталося з позивачем. Розмір моральної шкоди позивач визначила у 1000 грн, яка буде необхідним частковим еквівалентом для відновлення її попереднього душевного та морального стану, а також просила стягнути витрати на правову допомогу та судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру та угоди з надання правової допомоги, та позивач [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Просили позов задовольнити. Завдану моральну шкоду обґрунтовували заподіянням психологічних страждань. Грубі, непристойні висловлювання відповідача чули жителі вулиці, на якій проживають позивач та відповідач, а також жителі сусідніх вулиць, серед яких є учні позивача, на що позивач не могла не відреагувати і звернулася за захистом своїх прав до суду. За медичною допомогою позивач не зверталася, так як її донька [PERSON] має вищу медичну освіту та надавала їй консультації з приводу її лікування. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши в суд зарепечення, в якому просить в задоволенні позову відмовити, так як вимоги позивача не грунтуються на нормі закону та є необгрунтованими. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові [PERSON] відмовити, оскільки вказані в позовній заяві обставини не підтверджені доказами, вимоги позивача не ґрунтуються на нормі закону та є необґрунтованими, так як позивач не вказує, які саме втрати немайнового характеру вона понесла, в чому саме виражаються її моральні чи фізичні страждання та якими саме доказами ці страждання і понесені витрати підтверджуються. [PERSON], допитана в якості свідка, у відповідності до ч.2 ст 57 ЦПК України, суду пояснила, що являється донькою позивачки. 28.07.2014 року [PERSON] у [ADDRESS] висловлювався в адресу позивачки та відносно неї образливими, нецензурними словами. Наведене відбувалося близько 20 години, в присутності інших людей. Внаслідок образи, заподіяної відповідачем, її матері було завдано значні психологічні страждання, які виразились у погіршення стану здоров'я, емоційної пригніченості її матері як особистості, як педагога, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, зокрема, з учнями матері. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У судовому засіданні встановлено, що постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08.10.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 51 гривня . З постановою суду від 08.10.2014 р. [PERSON] погодився, оскільки свою провину у вчиненому правопорушенні визнав, щиро розкаявся та в апеляційному порядку постанову про накладення адміністративного стягнення не оскаржував. Згідно посвідчення серія [NUMBER], виданого Липовецьким УПСЗН 05.02.2010 року, [PERSON] є ветераном праці; відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 АВ № 224636, дата огляду 20.09.2007 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання, рекомендовані заходи по відновленню працездатності - лікування; згідно довідки № 158 від 28.10.2014 року, виданої Турбівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів [PERSON] дійсно працює в даній школі вчителем трудового навчання та географії з 15.08.1983 року по даний час. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, що встановлений ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення адміністративного правопорушення відносно неї відповідачем, що виразилося в душевних стражданнях яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, погіршенні стану здоров'я внаслідок емоційного приниження відповідачем. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з наступного. За загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦПК України). З огляду на наведене,

Outcome: partial