Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Центральна районна адміністрація Маріупольської міської ради звернулася в суд з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовується наступними обставинами. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.05.2012 року вказаних малолітніх дітей відібрано у батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти. Рішеннями колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17.07.2012 року №166/1, №166/2, №166/3 малолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Їх же, дітей, рішеннями тієї ж колегії від 28.11.2012 року №303/1, №303/2, №303/3 влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 2.12.2015 року мати [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно вказаних малолітніх дітей. Соціальний супровід [PERSON] з приводу повернення до родини дітей бажаного результату не приніс, за місцем проживання відповідача умов для виховання та розвитку дітей не створено. Згідно листа Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» від 20.12.2016 року за час перебування дітей в закладі, а саме з 5.05.2011 року, станом на 30.11.2016 року, батько відвідав своїх малолітніх дітей 47 разів, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 1.08.2016 року становить 37560,92 грн. Питання щодо виконання [PERSON] батьківських обов'язків розглядалося на засіданні комісії з прав дітей від 14.12.2016 року, на якому було прийнято рішення про направлення позовної заяви про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що забрати дітей з дитячого будинку заважає скрутне матеріальне становище, на теперішній час він працює, сплачує аліменти. Дітей він періодично відвідує у дитбудинку, приносить їм подарунки, їжу. Планує забрати дітей додому, як тільки покращиться його матеріальне становище. Представники третьої особи: Комунальний заклад «Міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, оскільки батько протягом тривалого часу не вживає дієвих заходів щодо повернення дітей до родини. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком трьох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с.3-8) Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.05.2012 року вказаних малолітніх дітей відібрано у батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та стягнуто з кожного з них аліменти на утримання дітей в розмірі 1/12 частини від заробітку, на кожну дитину. (а.с.7-8) Рішеннями колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17.07.2012 року №166/1, №166/2, №166/3 малолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. (а.с.11-13) Рішеннями колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28.11.2012 року №303/1, №303/2, №303/3 малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. (а.с.14-16) Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 2.12.2015 року мати [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно вказаних малолітніх дітей. (а.с.8-10) За поновленою довідкою Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» за період з 2.06.2011 року по 10.04.2017 року батько дітей [PERSON] відвідував їх в дитячому будинку 63 рази. З наданих [PERSON] роздруківок з рахунків банку вбачається, що ним сплачуються аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавленні і поновлення батьківських прав» ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексі України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, посилався на те, що він надає по можливості матеріальну допомогу на утримання дітей, він від дітей не відмовляється, періодично відвідують дітей у дитячому будинку, має намір повернути їх додому. Позивачем не надано суду безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, у чому полягає винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов'язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. При цьому суд виходить із вимог ст.9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками , крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є виключною мірою сімейно-правового характеру, яка застосовується лише тоді, коли усі інші заходи не дають позитивних результатів, суд вважає наразі недоцільним задовольняти позовні вимоги.

Outcome: dismissed