Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

14 липня 2014 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнювався та доповнювався 29.09.2014 року та 13.10.2014 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 01.04.2014 року придбала в магазині «Миратон» ТРЦ Караван по вулиці Нижньодніпровська у м. Дніпропетровську жіночі туфлі № 3336-11 у відповідача СПД [PERSON] у сумі 758 грн. 00 коп. 12 травня 2014 року вона виявила прорив шкіри на підошвах наскрізь на обох туфлях, вважає, що взуття не видержало гарантійного строку 60 днів весняно-осінній період з 15 березня по 15 травня та з 15 вересня по 15 листопада. 14 травня 2014 року вона звернулася в магазин «Миратон»до СПД [PERSON] з письмовою заявою повернути гроші в розмірі 758,00 грн. на підставі двох чеків 500,00 грн. та 258,00 грн. за неякісний товар. 15 травня 2014 року їй зателефонував адміністратор магазину Єрмак СПД [PERSON] і сказала, щоб вона прийшла за письмовою відповіддю та, що їй у поверненні грошових коштів відмовив СПД [PERSON], вважає, що СПД [PERSON] порушив Закон України «Про захист прав споживачів». З 01.04.2014 р. по 12.05.2014 рр. за цей період вона вдягнула жіночі туфлі № 3336-11 всього 15 разів, по дві години в денний час до 17.00 год. вечора. 16.05.2014 р. вона звернулася в державний орган інспекцію захисту прав споживачів, письмову відповідь вона отримала 20.05.2014 р., ніхто не захотів проводити перевірку, хоча у них є всі повноваження. Також вона 17.06.2014 р. вона звернулася в м. Київ головний орган інспекції України з питань Захисту прав споживачів на бездіяльність державних службовців в результаті їй не захотіли допомогти. 23.06.2014 р. вона звернулася в обласну податкову інспекцію м. Дніпропетровська для перевірки законності комерційної діяльності СПД [PERSON] проводиться перевірка. Просила: зобов'язати СПД [PERSON] провести за свій рахунок експертизу жіночих туфель № 3336-11, колір мокас беж-золото, натуральна шкіра-лак, розмір 38, фірма Attizzare, країна Португалія, сума яка становить 758,00 грн.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 12859,43 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 2317,07 грн. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явивсь. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 01.04.2014 року позивачка придбала у відповідача жіночі туфлі № 3336-11, колір мокас беж-золото, натуральна шкіра-лак, розмір 38, фірма Attizzare, країна Португалія, вартістю 758 грн., що підтверджується копією чека (а.с.3). 14 травня 2014 року [PERSON] написала заяву, в якій просила повернути їй кошти за туфлі, мотивуючи свою вимогу тим, що 12 травня 2014 р. виявила порив шкіри на підошві, не витримало взуття гарантійного строку 60 днів (а.с. 4), на що 15 травня 2014 року позивачці надали письмову відповідь, в якій роз'яснено, товар був придбаний 01.04.2014 р., заява щодо здійснення обміну товару була надана 14.05.2014 року, отже гарантійний строк пред'явлення вимоги щодо повернення сплаченої за товар грошової суми закінчився (а.с. 5). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач, як на підстави своїх вимог посилалася на порушення відповідачем її прав, як споживача, внаслідок чого їй завдана матеріальна та моральна шкода. Так, вирішуючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, а також те, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що відповідач зобов'язаний саме повернути кошти позивачу, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Статтею 708 ЦК України передбачено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Як визначено ст.673 ЦК України, Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Таким чином, суд вважає що вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки суму вартості товару у розмірі 758 грн. 00 коп. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Для відшкодування моральної шкоди, необхідні обставини, що доводять наявність порушеного права позивача та неправомірність у діях відповідача. Однак позивачем не в повному обсязі доведені обставини, що вказують на неправомірність дій відповідача, відтак суд виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги щодо стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3000 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, позовні вимоги [PERSON] до СПД [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричинених в результаті неякісного товару задовольнити частково, стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO] матеріальну шкоду у сумі 758 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 3000 грн. 00 коп., а всього 3758 грн. 00 коп. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial