Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 01.09.2013 року в сумі 15000 грн., суму інфляції в розмірі 165,57 грн., 3 % річних в сумі 189,86 грн., 822,74 грн. суму ставки НБУ з простроченої суми та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог у позові зазначено, що 01.09.2013 року позивач надав у борг відповідачу суму коштів в розмірі 15000 грн. На підтвердження укладеного договору позики відповідач склав розписку на ім'я позивача. Згідно умов договору позики, відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до першої вимоги. Проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, що змусило позивача звернутись до суду. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки відповідача суду не відомі. Зі згоди позивача суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2013 року [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] суму коштів в розмірі 15000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач склав розписку на ім'я позивача. Згідно умов договору позики, відповідач зобов'язався повернути отримані в борг гроші на першу вимогу позивача. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути борг в добровільному порядку, яка отримана ним особисто 29.10.2013 року, про що є відмітка на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. Відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. З урахуванням того, що відповідач взяті на себе обов'язки по договорам позики (розпискам) не виконав, грошові кошти не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу за договором позики від 01.09.2013 року в розмірі 15000 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, вважає за можливе, також задовольнити вимогу позивача щодо стягнення 3% річних за договором позики від 01.09.2013 року, що складає 189,86 грн. та 165,57 грн. індексу інфляції. При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] 822,74 грн. суми ставки НБУ, оскільки нормою законодавства, на яку посилається позивач, не передбачено стягнення ставки НБУ з простроченої суми боргу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial