Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

24.07.2019 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей, однак, відповідач ухиляється від обов`язку, щодо сплати аліментів внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 94764,00 грн. Заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а тому вона має право на отримання неустойки (пені), в зв`язку з цим просила стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 29389,07 грн. 08.08.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.10.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , перебували з 24.11.2007 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міскрайонного суду Київської області від 17.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 4-8). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року, у справі № 357/2932/14-ц, провадження № 2/357/1582/14 ( а.с. 32), з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.03.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частики, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З довідки розрахунку № 755, виданої Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби 17.07.2019 року ( а.с. 10), вбачається, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист у справі № 357/2932/14-ц, провадження № 2/357/1582/14 щодо стягнення\~ з [PERSON] аліментів на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та станом на 01.07.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 94764,00 грн. Також, з матеріалів справи ( а.с. 9), вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2016 року, яке набрало законної сили 21.06.2016 року, у справі № 357/2014/16-ц, провадження № 2/357/1368/16, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітніх\~ дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 12.03.2014 року та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач відзив із запереченнями проти позову і спростування доводів позивача, в тому числі доказів, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин до суду не подав. Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Суд, перевіривши розрахунок позивача ( а.с. 11-12), прийшов до висновку, що остання при приведенні розрахунків допустила помилку, а саме не врахувала період з якого стягнуто аліменти, тому сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 12 березня 2014 року по 30.06.2019 року включно, становить\~ 29 290,41 грн., а не 29389,07 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: partial