Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

23.09.2021 року представник позивача - адвокат Біленський А.Г., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначив, що позивачка навчається на денній формі у Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського, на філологічному факультеті, зі строком закінчення навчання 30.06.2024 року. [PERSON] знаходиться на повному матеріальному утриманні своєї матері [PERSON] . Стипендію позивач не отримує. Відповідач [PERSON] є батьком позивачки, проживає окремо, матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням не надає, хоча працює, має у власності земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому має матеріальну можливість допомагати дочці. Посилаючись на викладене, позивачка просить суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання, як такої, що продовжує навчання, в розмірі ј частки від всіх доходів до досягнення нею 23 років, починаючи з дня подання заяви до суду. Ухвалою суду від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01.11.2021 року від відповідача до суду надійшла заява про визнання заявлених позовних вимог. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Згідно довідки Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського від 06.09.2021 року, [PERSON] навчається на 2 курсі філологічного факультету на денній формі навчання, термін навчання з 21.09.2020 року по 30.06.2024 року, навчається за кошти державного бюджету, стипендію не отримує. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно до положень ст. 200 СК України , суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , яка є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє її можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років або закінчення строків навчання, із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі ј частини від усіх його доходів. Відповідач працездатний, має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) та, серед іншого, на одну дитину така частка становить 1/4 (одну чверть). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дитини, яка продовжує навчання та її потребу в отримані матеріальної допомоги, враховуючи інтереси дитини можливість відповідача надавати таку допомогу та визнання ним позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву [PERSON] частково, оскільки позивачка просить про стягнення аліментів до досягнення нею 23 років, тобто до [INFO] , хоча у відповідності до довідки Університету, термін навчання закінчується раніше, 30.06.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, у дохід держави, 50% судового збору, у зв`язку із визнанням ним позовних вимог.

Outcome: partial