Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

26.02.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 8 886,60 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 254 грн. 35 коп.. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.12.2002 з відповідача стягнуто на її користь кошти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно з 28.11.2002 по 05.04.2020. За час виконання судового рішення у період з лютого 2015 року по березень 2018 року утворився борг по сплаті аліментів у сумі 8 886,60 грн., а тому позивач вважає, що вона має право на стягнення з відповідача заборгованості по аліментах та пені за період 01.02.2017 по 01.02.2018, відповідно до наданого нею розрахунку. Ухвалою судді від 19.03.2018 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 18.04.2002 серії 1-ТП № 118412 (а.с.6). Згідно виконавчого листа, виданого Радомишльським районним судом Житомирської області 20.12.2002, з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно з 28.11.2002 по 05.04.2020 (а.с.9). Відповідно до розрахунку нарахування заборгованості по сплаті аліментів [PERSON], виданого старшим державним виконавцем Ластовецькою О.А., заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з лютого 2015 року по березень 2018 року становить 8 886 грн. 80 коп. (а.с.10-12). За правилами ст.ст. 194, 195 Сімейного кодексу України, суд стягує заборгованість з аліментів, визначивши її, лише у випадку виникнення спору з особою, яка відповідно до ст. 187 цього Кодексу добровільно їх виплачувала. Право особи, яка отримує аліменти, на справедливий судовий розгляд передбачає належне виконання рішення суду, і борг з виплати аліментів, пов'язаний з невиконанням такого судового рішення, не вимагає вирішення нового спору, через що суд не може давати повторну переоцінку один раз вже з'ясованим фактам і присуджувати двічі суму, яка вже присуджена, за відсутності нових обставин, з якими ст.ст. 192, 197 СК України пов'язують зміну розміру аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі. Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, суд вбачає наявність підстав для стягнення пені. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, клопотань про зменшення розміру пені з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів та доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача пені на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial