Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до начальника відділення сектору довічного позбавлення волі Роменської виправної колонії № 56 [PERSON] у якому прохав стягнути з нього на свою користь 6000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав на відправлення звернень до органів державної влади від 05.09.2012 року та від 12.09.2015 року. Свої вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі, яке відбуває у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року. 05.09.2012 року та 12.09.2012 року він подав тодішньому начальнику відділення сектору довічного позбавлення волі [PERSON] шість звернень до органів державної влади, серед яких: три касаційні скарги до суду за його позовними заявами, дві заяви у національні суди та одну скаргу до начальника Державної пенітенціарної служби України, які [PERSON] до канцелярії колонії для реєстрації та відправлення не передав, вищезгадані три касаційні скарги повернув позивачу через 44 дні з дня їх отримання. А інші три звернення, які позивач в силу ст.303 ЦК України вважає своєю власністю, відповідач знищив. За вказаним фактом Роменською міжрайонною прокуратурою, за скаргою позивача, було проведено перевірку та встановлено факт неналежного виконання [PERSON] своїх службових обовязків та порушення вимог ст. ст. 8, 107 КВК України. Позивач зазначає, що не відправивши його кореспонденцію, зокрема частково знищивши її, відповідач позбавив позивача можливості реалізувати свої наміри щодо захисту своїх порушених прав та законних інтересів у державних органах, а також порушив права позивача щодо відправлення звернень, передбачених ч.1 ст.8 КВК України. Як наслідок, дії відповідача лягли на позивача психологічним тягарем, внаслідок чого в нього довгий час тривала нервова напруга, він втратив спокій, сон та працездатність, що призвело до тривалих фізичних і душевних страждань. Прохав відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 6000 грн. Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 28.07.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Роменську виправну колонію № 56 (а.с. 18). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити. Додатково пояснив, що через незаконні дії відповідача і перенесену нервову напругу у 2012 році лікарем терапевтом йому було встановлено діагноз ВСД по гіпертонічному типу, що підтверджується відповідною довідкою РВК № 56. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, але суду пояснив, що дійсно отримав від [PERSON] у вересні 2012 року 6 письмових документів для відправлення адресату, але поїхав у відрядження і документи [PERSON] до канцелярії колонії для реєстрації та відправлення не передав, а пізніше повернув їх самому [PERSON] При цьому визнав, що дійсно допустив службову недбалість, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Вважав, що своїми діями він [PERSON] моральної шкоди не заподіяв, а тому не повинен її відшкодовувати. Представник відповідача Роменської виправної колонії № 56, за довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнала і прохала суд відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення мотивувала тим, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди. Суд вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З довідки РВК № 56 від 08.07.2015 року вбачається, що [PERSON] засуджений 24.04.04 року Апеляційним судом Черкаської області за ст. ст. 187 ч.4, 289 ч.3, 357 ч.1, 263 ч.1, 115 ч.2 п.1,6, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. З 04.05.2015 року відбуває покарання в Роменській ВК (№ 56) (а.с. 6). 05.09.2012 року та 12.09.2012 року засуджений [PERSON] передав для відправлення прапорщику внутрішньої служби [PERSON], який у вересні 2012 року виконував обовязки начальника відділення, 3 касаційні скарги в суди, 2 заяви в суди, скаргу начальнику ДПтС України. Однак, вказані скарги [PERSON] у канцелярію установи для реєстрації і відправлення за належністю адресатам не передав. 18.10.2015 року повернув 3 касаційні скарги засудженому. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав на відправлення звернень до органів державної влади від 05.09.2012 року та від 12.09.2015 року. Наведене свідчить, що між сторонами виникли спірні правовідносини в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої…. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, враховуючи наступне. Як вбачається з повідомлення Роменської міжрайонної прокуратури від 23.11.2012 року дійсно було встановлено, що 05.09.2012 року та 12.09.2012 року засуджений [PERSON] передав для відправлення прапорщику внутрішньої служби [PERSON], який у вересні 2012 року виконував обовязки начальника відділення, 3 касаційні скарги в суди, 2 заяви в суди, скаргу начальнику ДПтС України. Вказані скарги [PERSON] у канцелярію установи для реєстрації і відправлення за належністю адресатам не передав. 18.10.2015 року повернув 3 касаційні скарги засудженому. [PERSON] неналежно виконав службові обовязки, порушив вимоги ст. ст. 8, 107 КВК України. Стосовно нього прокурором порушено дисциплінарне провадження, наказом начальника установи від 16.11.2012 року [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (а.с. 5). Належним відповідачем по справі є саме начальник відділення сектору довічного позбавлення волі Роменської виправної колонії № 56 [PERSON], оскільки останньому будь-яких вказівок щодо не відправлення кореспонденції [PERSON] з боку адміністрації РВК № 56 не було. [PERSON], як вбачається з повідомлення Роменської міжрайонної прокуратури недбало виконував свої службові обовязки, своєчасно не надіславши звернення позивача належним адресатам. Внаслідок цієї своєї протиправної поведінки він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Ці факти, встановлені судом, визнаються і самим відповідачем. Так, в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що не надіслав касаційні скарги позивача адресатам і коли повернув їх [PERSON], останній висловив незадоволення і з цього приводу був пригнічений і обурений. Він ([PERSON]О.) розумів, що своїми діями завдав прикрощів [PERSON] Відповідачем [PERSON] не спростовано і того факту, що невідправлення ним кореспонденції засудженого [PERSON] порушило, передбачене абз.8 ч.1 ст.8 КВК України право позивача на звернення до органів державної влади і безумовно [PERSON] заподіяно моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, крім його пояснень, і пояснень [PERSON] також підтверджується довідкою РВК № 56 від 25.10.2012 року з якої вбачається, що з 2011 року [PERSON] страждав на ВСД по гіпертонічному типу (а.с. 30) і дії [PERSON] безумовно не сприяли покращенню здоровя [PERSON] Між незаконними діями [PERSON] та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв'язок. В той же час, позивачем всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не доведено факт знищення [PERSON] інших трьох звернень. Щодо стягнення моральної шкоди, на думку суду, заявлена сума 6000 грн., не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій [PERSON] внаслідок повернення йому 3 касаційних скарг відповідачем [PERSON] Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що з начальника відділення сектору довічного позбавлення волі Роменської виправної колонії № 56 [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн. Суд також враховує, що середній заробіток [PERSON] складає 2000 грн. Враховуючи характер моральних страждань [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 300 грн. буде справедливим у даному випадку. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи вказаний спір суд також враховує п.69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.09.2009 року «Ошурко проти України», зокрема, що позивач є засудженим до довічного позбавлення волі, перебуваючи під владою державних службовців, знаходиться у вразливому становищі і органи влади зобовязані захищати таку особу. Суд також враховує п.63 рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2006 року «Двойних проти України», а саме що відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдавали їй душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги увязнення її здоровя і добробут були належним чином забезпечені. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: partial