Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про повернення грошей сплачених в якості авансу. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, але надали заяву згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили справу слухати в їх відсутність. В судове засідання відповідачка не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст.74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] являється власником житлового [ADDRESS], що підтверджується договором дарування жилого будинку від 14 травня 2003 року, серії ВАК №600918, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтиною І.В., зареєстрований в реєстрі за №1507. В липні 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] була досягнута згода, щодо продажу житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS]. Також сторони досягли згоди, щодо ціни та строків виконання зобов'язань, а саме на протязі наступного року позивач частинами виплачував відповідачці [PERSON] гроші за вищевказаний будинок, а саме: - 26.07.2006 року - 800 (вісімсот) доларів США, - 27.08.2006 року - 100 (сто) доларів США, - 14.09.2006 року - 100 (сто) доларів США, 03.10.2006 року відповідачка отримала від позивача гроші на загальну суму 1100 (тисяча сто) доларів США; - 10.10.2006 року - 50 (п'ятдесят) доларів США, - 29.12.2006 року - 70 (сімдесят) доларів США, - 23.01.2007 року - 200 (двісті) доларів США, - 03.06.2007 року - 100 (сто) доларів США, - 27.06.2007 року - 50 (п'ятдесят) доларів США, - 01.07.2007 року - 50 (п'ятдесят) доларів США, - 05.07.2007 року - 100 (сто) доларів США, - 06.08.2007 року - 100 (сто) доларів США, - 08.08.2007 року - 100 (сто) доларів США, - 27.08.2007 року - 200 (двісті) доларів США, - 19.09.2007 року - 100 (сто) доларів США, 07.11.2007 рку - 150 (сто п'ятдесят) доларів США, всього на загальну суму 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США, що підтверджується розписками, які написані власноруч відповідачкою [PERSON]. Після того, як позивач [PERSON] повністю розрахувався з відповідачкою за житловий будинок відповідачка [PERSON] пообіцяла позивачу, що на протязі наступних місяців вона підготує усі необхідні документи для оформлення угоди купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса, а саме здійснить поточну інвентаризацію, оцінку нерухомого майна, сплатить заборгованість за комунальні платежі, світло та інше. Але, більше ніж через рік відповідачка повідомила позивачу, що у неї обманним шляхом відібрали вказаний житловий будинок, а саме через рішення суду вона начебто продала його громадянину [PERSON], у зв'язку із чим вона не має можливості оформити купівлі-продажу житлового будинку. Відповідачка запевнила позивача, що після скасування рішення та реєстрації права власності, яке оформлено на [PERSON], відповідачка негайно здійснить оформлення угоди між нею та позивачем. В квітні 2011 року відповідачка звернулась до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору продажу дійсним та визнання права власності. Після скасування вказаного рішення суду відповідачка знову звернулась до позивача з проханням надати додатковий строк для підготування необхідних документів для оформлення договору купівлі-продажу. В грудні 2011 року позивачу стало відомо, що відповідачка [PERSON] продала спірній житловий будинок [PERSON], яка вже оформила право власності та при цьому повністю розрахувалась з [PERSON]. В зв'язку з ситуацією, яка склалась, позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути грошові кошти за житловий будинок, який відповідачка йому продала, але відповідачка у зв'язку з зайнятість уникала зустрічі з позивачем, при цьому запевняючи його, що обов'язково поверне грошові кошти. В зв'язку з відмовою відповідачки від виконання своїх зобов'язань, позивач звернувся до неї з вимогою повернути грошові кошти, які були передані відповідачці [PERSON] відповідно до договору завдатку, але прохання позивача [PERSON] на теперішній час проігнорувала, в зв'язку з чим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов'язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов'язання (вартість рухомого майна, що передається за зобов'язанням). Угода про завдаток повинна відповідати законодавству України, вказаний договір завдатку укладений між сторонами відповідає вимогам ст.547 ЦК України, укладенний в письмовій формі, чітко визначено, що сума, яку передав позивач передана відповідачці в рахунок належних за договором платежів та є саме завдатком (за продаж житлового будику). Укладеним договором завдатку відповідачка в свою чергу підтвердила факт виконання в подальшому зобов'язання, у вигляді нотаріального укладення договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Завдаток характеризується тим, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язань. Це означає, що завдаток виплачується стороною, яка зобов'язана сплачувати платежі за договором наперед - до моменту настання строку платежу. І у разі належного виконання забезпеченого завдатком зобов'язання вартість завдатку утримується з належних з боржника платежів. Регламентація завдатку як одного зі способів забезпечення зобов'язань, найпоширенішим видом яких є договірні зобов'язання, здійснюється нормами статей 570-571 ЦК України. Виходячи з норми ст.571 ЦК України можна зробити висновок, що саме визначення завдатку як грошової суми (рухомого майна), "що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання" свідчить про необхідність існування договірного зобов'язання між сторонами на момент укладення договору про завдаток. Крім того, до такого ж висновку можна дійти виходячи зі змісту статей 546-548 ЦК України, які визначають, що завдатком та іншими способами може забезпечуватися виконання основного зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Відповідно до ст.525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.527 ЦК України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення стороню договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені ч.3 ст.549 ЦК України, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Позивачу була заподіяна моральна шкода, що виразилась в моральних стражданнях, стресах та переживаннях. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial