Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві зазначила, що з 28 серпня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано у міському відділі записів актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 1750. Сторони мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинились у серпня 2016 року, наразі мешкають разом, спільного господарства не ведуть, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у звязку із чим, просила стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову, просив суд визначити мінімальний розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму, оскільки не працює з 2004 року, після ДТП не може влаштуватися на роботу, наразі грошима йому допомагає мати, яка працює прибиральницею у Апеляційному суді Донецької області. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії VІ-НО № 334383, виданого 28 серпня 1993 року міським відділом записів актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 1750. Сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО №329546, виданого 27 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис №270. Позивач та відповідач проживають разом, однак спільного господарства не ведуть, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, що сторонами не заперечувалось. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Визначення аліментів в твердій грошовій сумі, за обставин справи, узгоджується з приписами ст. 184 СК України. Згідно з вимогами п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 06.11.2013 року у справі №6-113цс13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації до закону згідно з п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум станом на 1 грудня 2017 року, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на одну особу в розрахунку на місяць для дітей від 6 до 18 років становить 1860 гривень. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, його працездатний вік, той факт, що останній не обтяжений турботами щодо утримання інших дітей або непрацездатних батьків і є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати її до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги та матеріальне становище відповідача, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн. щомісячно на дитину та до досягнення останньої повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial