Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2008 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 18.12.2015 року звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею і відповідачем та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя у них не склалося через сварки, чоловік змінив своє ставлення до неї та сім'ї в цілому, вони перестали розуміти один одного, вихованням доньки не займався, внаслідок чого вони з серпня 2015 року живуть окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. При цьому, зазначила, що відповідач останні чотири місяці до подання позову кошти на утримання доньки не надає, хоча працює і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, доповнила, що її довіритель не проживає з відповідачем з 27.08.2015 року, донька проживає з позивачем, потребує вчасного і систематичного отримання коштів на її утримання, чого відповідач не забезпечує, між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільної сплати аліментів. Просить позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечив, а позов в частині стягнення аліментів визнав частково, зазначивши, що офіційно працевлаштований, інших утриманців не має, в нього задовільний стан здоров'я, тому спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) та що він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не відмовлявся і не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Просить позов в частині розірвання шлюбу задовольнити, а в частині стягнення аліментів - задовольнити частково, стягувати з нього 1/4 частку від його заробітку (доходу). Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 18.06.2008 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №101 (а.с.3), і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Також встановлено, що сторони з 27.08.2015 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейних відносин, [PERSON] має іншого мужчину, до якого переїхала проживати. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня донька сторін: [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю у с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, а батько дітей - [PERSON] з серпня 2015 року проживає окремо від сім'ї. Також встановлено, що відповідач не несе витрат на утримання доньки, хоча працює комірником у ФОП [PERSON] та, згідно довідки про доходи вих.№1/02 від 12.02.2016 року за період з серпня 2015 року по січень 2016 року сума доходу становить 8300 грн., інших утриманців не має, має задовільний стан здоров'я, тому може надавати кошти на утримання неповнолітньої доньки своєчасно і систематично. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial