Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

22 липня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом та просив суд розірвати договір про надання правової допомоги від 19 вересня 2012 року, укладений між ним та адвокатом [PERSON], стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами по справі було укладено договір про надання правової допомоги та в день укладення вказаного договору позивачем було внесено повну оплату гонорару адвоката в розмірі 20 000 грн., про що складено Доручення до договру та Доповнення до договру, власноруч підписане обома сторонами. Відповідач в свою чергу не надав послуг належної якості, на вимоги позивача про розірвання договору ніби-то погодився, але щодо повернення оплати послуг відмовив у поверненні грошей. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, надав суду письмові заперечення на позовну заяву. Визнав факт отримання від позивача 20 000 грн. у якості оплати адвокатських послуг, а також отримання від нього заяви про розірвання договору про надання правової допомоги . В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно умов договору про надання правової допомоги, що було укладено між сторонами, позивач написав власноруч заяву про те, що не має претензій до нього, а згідно ЗУ «Про адвокатуру» адвокат не несе відповідальності в разі ухвалення судом невигідного для клієнта рішення . Також відповідач вказав на те, що позивач сам не добросовісно виконував свої обов'язки за вказаним договором, не надав йому жодних доказів для підтримання позову в суді, перешкоджав у виконанні інших умов договору. Щодо вимоги позивача про розірвання договору в односторонньому порядку, то він так і розцінив розписку [PERSON] від 13.05.2013 року і оскільки позивач наполягав на поверненні всіх матеріалів, пов'язаних з розглядом справи, то про таке він і не заперечував. Вважав, що в повному обсязі виконав свою роботу та надав позивачеві кваліфіковану правову длопомогу, але саме з вини позхивача в зв'язку з відсутністю необхідних доказів, які йому обіцяв надати сам [PERSON] , вимушений був написаити в суд заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки ним особисто було добросовісно вжито всіх можливих заходів щодо реалізації умов вказаного договору, а позивач вів себе неадекватног та зухвало , відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільних справ № 2-104110 , №-20511, № 49069913-ц , судом встановлені наступні обставини. 19 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат [PERSON] , діючий на підставі свідоцтва Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 728 від 24.12.2011 року зобов'язався представляти інтереси позивача в усіх державних та правоохоронних орагах, судах та користуватися усіма правами позивача у судовому процесі, звертатися з відповідними заявами та скаргами в тому числі і до органів МВС України та прокуратури . Відповідно до змісту вказаного договору та як визнали обидві сторони в судовому засіданні, сторони домовились про те, що адвокат здійснюватиме консультування з правових питань , складатиме необхідні процесуальні документи, а саме позовну заяву про розірвання договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в 2008 році , та інші матеріали пов'язані з розглядом справи у суді , прийматиме участь в судових засіданнях, що випливають з предмету договору. Як пояснив відповідач, в свою чергу позивач був зобов'язаний надати адвокату докази на підтвердження своїх позовних вимог . Згідно п. 4.2. гонорар за договором визначений у розмірі, встановлиний у додатку до Договору, а саме на рівні 20 000,00 грн., що сплачені позивачем в готівковій формі безпосередньо при підписанні договору (а.с. 13). 15 липня 2013 року відповідач отримав письмову заяву від [PERSON], про розірвання вищевказаного договору про надання правової допомоги на підставі ст. 907 ЦК України та повернення сплачених коштів в розмірі 20 000 грн. (а.с. 14-15) Постановою ДІМ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 01.09.2010 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] щодо застосування заходів до громадянки [PERSON], яка привласнила належні йому 10 000 доларів США , знявши їх з його банківського рахунку без його відома та згоди. Рішенням № 33 від 26 червня 2013 року Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Миколаївській області за скаргою [PERSON], на дії адвоката [PERSON] закрито дисциплінарну справу відносно адвоката, оскільки порушені заявником питання щодо повернення коштів не відносяться до компетенції дисциплінарної палати. Також відповідач надав суду написану позивачем Заяву від 13.05.2013 р. Про розірвання договору від 19 вересня 2012 року в зв'язку з небажанням подальшого розгляду, "претензій не маю". (а.с.51). [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти її дійсності. Суд критично ставиться до наданої заяви, оскільки позивач в судовому засіданні заперечував факт її написання, зазначав про її незрозумілість, з її змісту вбачається, що [PERSON] (враховуючи його освітній рівень та поведінку в судовому засіданні ) писав цю заяву під диктування. Тим більше, розділом 5 Договору передбачений порядок прийому-передачі наданої правової допомоги , який передбачає обов'язкове складання Акту прийому-передачі виконання доручення, а в разі відмови Клієнта від підпису цього Акту, адвокат зобов'язаний відправити цей Акт на адресу клієнта рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Лише підписаний сторонами Акт прийому передачі виконаного доручення є належним доказом виконання адвокатом відповідного доручення в повному обсязі. Але жодних даних про складання такого акту відповідач суду не надав і на таке не посилався. Твердження [PERSON] в судовому засіданні, що він сприйняв заяву [PERSON] від 13.05.2013 року як Акт прийому- передачі виконаних послуг , суд не приймає до уваги як таке, що не відповідає ні умовам договору, ні загальноприйнятим нормам права та ділового обороту. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до положень ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також згідно наданих сторонами документів та пояснень судом встановлені наступні обставини. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, своєчасно сплативши вартість послуг, та надавши відповідне доручення відповідачеві , як те передбачено укладеним договором. Посилання відповідача на недобросовісність позивача в частині надання відповідачу необхідних документів жодним чином не підтверджується, оскільки згідно умов договору підготовка матеріалів (здійснення відповідних запитів, тощо), пов'язаних з розглядом справи - віднесено до обов'язків відповідача, а щодо обов'язку позивача надавати документацію за його вимогою підприємства - то відповідач не надав доказів того, що такі вимоги з його сторони були. Також суд критично ставиться до твердження [PERSON], що він в січні 2013 року звернувся в інтересах позивача до суду з позовними вимогами про розірвання договору дарування від 18.07.2008 року , укладеного останнім з обдаровуваною [PERSON] , з підстав вчинення нею злочину (крадіжки грошей у розмірі 10 000 доларів США) відносно нього, сподіваючись , що ця цивільна справа буде йти паралельно зі справою кримінальною ( при наявності Постанови про відмову у її порушенні 2010 року). Адже жодних дій щодо порушення розслідування вчинення цього кримінального правопорушення [PERSON] він не вчиняв, хоча такі його повноваження передбачені укладеним Договором від 19.09.2012 року. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов'язків підтверджується, зокрема, і дослідженням матеріалів вищезгаданої цивільної справи № 49069913-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про розірвання договору дарування, [PERSON] приймав участь в розгляді справи в якості представника позивача. Відповідно до положень ч.3 ст. 27 ЦПК України, особи які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Так, в попереднє судове засідання, призначене на 07.02.2013 року, адвокат [PERSON] не з'явився, в другому судовому засіданні, призначене на 01.03.2013 року , йому було роз'яснено судом можливість уточнити вимоги позову; в наступне судове засідання 21.03.2013 року [PERSON], не з'явився, надавши заяву про перенесення судового засідання на іншу дату в зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі. Після судового засідання 03.04.2013 року за участі також і представника відповідача , 04.04.2013 року [PERSON] подав до суду заяву про залишення позову без розгляду в зв'язку відсутністю на даний час достатньої кількості доказів для обгрунтування позовних вимог. Жодних даних про те, чи вчиняв адвокат будь-які заходи щодо збирання доказів для обгрунтування цих вимог з 19 вересня 2012 року по квітень 2013 року він суду не надав, а його твердження про перешкоджання в цьому самим позивачем нічим не підтверджені. Після розгляду вказаної справи судом позивач повідомив відповідача про розірвання укладеної між сторонами угоди, що випливає з аналізу пояснень сторін наданих до суду. Відповідач , написавши заяву про залишення позову без розгляду в зв'язку з відсутністю достатніх доказів для його обгрунтування, так і не вчинив жодних дій протягом місяця для усунення цього недоліку в своїй роботі за даним Договором. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип належного виконання зобов'язання стосується суб'єкта, предмета, строку, місця і способу виконання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилися. У разі виявлення недоліків у наданій послузі споживач має право на свій вибір вимагати в тому числі : безоплатного усунення недоліків у наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни наданої послуги; безоплатного повторного виконання роботи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання наданої послуги або під час її надання. Позивач в свою чергу виявивши недоліки у ході надання послуги звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору про надання послуг та повернення оплати , про що свідчить надана суду заява від імені [PERSON] (а.с. 5), та факт отримання якої не заперечується відповідачем. Факт визнання ним заяви позивача в частині розірвання договору відповідач підтвердив в судовому засіданні . Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Суд, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач в свою чергу послуги з представлення інтересів клієнта в суді надав недобросовісно та неякісно, через що позивач розірвав договір про надання послуг в односторонньому порядку, що передбачено ст. 907 ЦК України. З урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст.3 ЦК України, суд вважає, що плата за фактично надані відповідачем послуги становить на рівні 1000,00 грн., а тому, враховуючи, що позивачем відповідачу було передано 20 000,00 грн., надмірно сплачена сума підлягає поверненню позивачу в розмірі 19 000 грн., тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Що ж стосується тверджень відповідача про фактичне виконання більшого обсягу робіт ніж зазначив позивач, то на думку суду вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними доказами. Також слід відмовити у задоволенні як зайвих позовних вимог про розірвання договору про надання правової допомоги від 19.09.2012 року, оскільки він є розірваним з 13 травня 2013 року, що визнали обидві сторони в судовому засіданні та повністю підтверджується обставинами справи. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial