Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги мотивує наступним: 01.01.2016 року о 18:03 год. на пр. Визволителів,1 в м.Києві сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та належить їй на праві власності. 12.02.2016 року Постановою Дніпровського районного суду м.Києва, [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. ст. 124,130 КуПАП. Внаслідок ДТП позивачу був завданий матеріальний збиток. 21.01.2016 року між позивачем та ТзОВ» Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» укладено Договір про проведення авто товарознавчого дослідження колісного ТЗ «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER]. За виконання дослідження про визначення вартості матеріального збитку ТЗ «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], позивач поніс витрати в розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №80 від 18.02.2016 року. Про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу відповідач [PERSON] повідомлялася телеграфом, про те на огляд ТЗ не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку складає: 105588,03 грн. Відповідач 1 без достатніх правових підстав, передав керування транспортним засобом, особі, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння - відповідачу 2 . Згідно ч.1 ст. 1190 Цивільного кодексу України, особи спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином на думку позивача, майнова шкода завдана спільними діями відповідача 1 та відповідача 2 , а відтак, останні повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем. Внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу була завдана також моральна шкода. Яку він оцінює в сумі 80000,00 грн. Оскільки позивач не обізнаний в галузі юриспруденції, для захисту своїх прав змушений був звернутись за правовою допомогою до адвокатів. 24.02.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено Угоду про надання правової допомоги №16/6, винагорода за якою становить 12000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, третої особи, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.01.2016 року о 18:03 год. на пр. Визволителів,1 в м.Києві сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та належить їй на праві власності. 21.01.2016 року між позивачем та ТзОВ» Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» укладено Договір про проведення авто товарознавчого дослідження колісного ТЗ «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER]. За виконання дослідження про визначення вартості матеріального збитку ТЗ «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], позивач поніс витрати в розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №80 від 18.02.2016 року. Про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу відповідач [PERSON] повідомлялася телеграфом, про те на огляд ТЗ не з'явилася, про причини неявки не повідомила. 12.02.2016 року Постановою Дніпровського районного суду м.Києва, [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. ст. 124,130 КуПАП. Внаслідок ДТП позивачу був завданий матеріальний збиток. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги до відповідача з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], вартість матеріального збитку складає: 105588,03 грн. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене та відповідно до положень частини 1, 3, 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року, що набрала законної сили, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, що не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному процесуальному праві. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 01.01.2016 року о 18:03 год. на пр. Визволителів,1 в м.Києві за участю автомобіля [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Тигуан» д.н.з. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та належить їй на праві власності, в наслідок чого останній завдано матеріальну шкоди в розмірі 105588,03 грн., що визначена Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2016 року, складеного спеціалістом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» [PERSON], вартість проведення якого складає 1000,00 грн., завдано матеріальну шкоду, яку позивач оцінює в 80 000 тис. грн., витрати пов'язані з надання правової допомоги 12 000,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, в розмірі 1065,58 та судовий збір за подання заяви про відшкодування моральної шкоди 1378 грн., та судовий збір пов'язаний з поданням заяви про забезпечення позову в сумі 275,60 грн., що складає предмет позову. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги лише до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а саме матеріальної шкоди в сумі - 105588,03 грн., моральної шкоди в сумі - 10000,00 грн., сплати витрат на послуги по оцінці розміру матеріального збитку в розмірі 1000,00 грн., а тому позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди - підлягає до задоволення частково. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 12000,00 грн., оскільки, незважаючи на існування Договору про надання юридичної правової допомоги від 24.02.2016 року відсутні докази, які мали підтвердити, що понесені позивачем витрати обчислюються саме у 12000,00 грн. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди міжгромадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: partial