Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 12 грудня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18 травня 2016 року. Починаючи з початку 2020 року позивач та відповідач разом не проживають, дитина проживає з позивачем за адресою реєстрації позивача. Спільне життя Позивача та Відповідача не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. 31 березня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалене рішення суду, яким було розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем (справа № 369/1932/21). Оскільки сторони позбавлені можливості визначити місце проживання доньки в позасудовому порядку, позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої доньки. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2021 року відкрито загальне провадження у справі № 369/7878/21, призначено підготовче судове засіданні на 27 липня 2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на Білогородську сільську раду Київської області (08140, Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33). 27 липня 2021 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про залучення в якості доказу Рішення № 75/1 Білогородської сільської ради Київської області від 15 червня 2021 року про визнання місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначене Рішення № 75/1 було подано з дотриманням вимог ст. 83 ЦПК України, прийняте судом та долучено до матеріалів справи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 11 жовтня 2021 року. У судове засідання позивач, відповідач та третя особа не з`явилися, про дату та час судового розгляду був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відповідач відзив на позов суду не надав. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що за результатами судового засідання є можливим ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. 12 грудня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] про що Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18 травня 2016 року. Починаючи з початку 2020 року позивач та відповідач разом не проживають, дитина проживає з позивачем за адресою реєстрації позивача. Спільне життя Позивача та Відповідача не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. 31 березня 2021 року Києво - Святошинським районним судом Київської області було ухвалене рішення суду, яким було розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем (справа № 369/1932/21). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10.02.2020 року у справі № 752/18104/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та вирішено питання стягнення з останнього аліментів на утримання доньки. В матеріалах справи наявна копія акту обстеження умов проживання сім`ї від 23 березня 2021 року, складеного провідним фахівцем із соціальної роботи Білогородської сільської ради Київської області - Євніцького К.Р. та начальником СССД Білогородської сільської ради Чехотун О.С., згідно якого в квартирі за адресою: [ADDRESS] , умови для проживання та виховання дитини [PERSON] , 2013 р.н. створено належним чином, під час проведення обстеження умов проживання. Взаємовідносини між членами сім`ї добрі, дружні. З біологічним батьком сім`я з 2018 року не проживає. Згідно наявного в матеріалах справи Рішення № 75/1 Білогородської сільської ради Київської області від 15 червня 2021 року про визнання місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Білогородська сільська рада, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2013 р.н., разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що у справах відносно визначення місця проживання дитини основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За приписами ч. 5 вищезазначеної статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, позивачем створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та враховуючи, що дане визначення місця проживання дитини не позбавлятиме її батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved