Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

24 листопада 2016 року ПАТ «Банк національний кредит» звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати нікчемний Договір про внесення змін від 29.05.2015 до Договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» №DF1649/2014-1 від 06.01.2015, який укладено між [PERSON] та ПАТ «Банк національний кредит», недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою даного Договору про внесення змін було виявлено його нікчемність з підстав, встановлених п. 1 ч. 3\~ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зокрема, позивач вказує на те, що у зв'язку із незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк фактично відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату зазначеної у позові суми відповідачу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, а також дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 06 січня 2015 року ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] уклали договір банківського вкладу "Депозит різдвяний" № DF 1649/2014-1 строком на 25 місяців в іноземній валюті - долар США (без капіталізації процентів) встановлено зобов'язання, відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок №26359001/2635.6.080830.003, вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 4 170 000 доларів США в іноземній валюті - доларах США. Депозит залучається з 06.01.2015 по 21.01.2017 (а.с. 5-7). Згідно з п. 2.3 Депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 11,5% річних, а у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п.3.7 договору). 29 травня 2016 року сторони уклали Договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" № DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 року, в якому було погоджено нову редакцію п. 3.7 депозитного договору, а саме: «У випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою 11,5% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку». Вказані зміни до договору набирають чинності з моменту його підписання ( а.с.8). 29 травня 2015 року [PERSON] звернувся до банку з заявою, в якій просив достроково розірвати депозитні договори без застосування штрафних санкцій. Кошти виплатити на поточний рахунок, зокрема, «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 06.01.2015 (а.с.9). Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 06.01.2015 по 29.05.2015 відповідач отримав суму вкладу (а.с.14-16). На підставі Постанови Правління Національного банку України № 358 від 05.06.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит». Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 № 563 розпочато процедуру ліквідації банку ПАТ «Банк національний кредит». Уповноваженою особою Фонду, у порядку\~ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було проведено перевірку та виявлено, що Договір про внесення змін від 29.05.2015 до Договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 року, який укладено між позивачем та відповідачем, є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 вказаного вище Закону. На адресу відповідача було направлено лист з проханням в добровільному порядку повернути кошти (а.с.10). Згідно з частинами 2-4\~статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій\~статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Відповідно до вимог ст.\~633, ч. 2 ст.\~1058 ЦК України\~договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. З викладеного убачається, що укладення договору про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 року є відмовою банку від власних майнових вимог, оскільки у звязку з незастосуванням банком перерахунку нарахованих відсотків за заниженою відсотковою ставкою потягло за собою необґрунтовану виплату [PERSON] грошових коштів у розмірі 125 362,81 доларів США, а тому відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~такий правочини є нікчемним. Разом з тим, відповідно до частини другої\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені\~статтею 216 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 216 ЦК України\~в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі\~відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1601цс15. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови №9 від 16.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, вищевикладене дає підстави для висновку, що правочин,\~недійсність якого прямо встановлена законом, є\~нікчемним. Визнання нікчемного правочину\~судом\~недійсним\~законом не вимагається, тобто для сторін\~правочину\~він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Більше того, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06.06.2016 позовні вимоги ПАТ «Банк національний кредит» до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії задоволено, зобовязано [PERSON] повернути публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 125 362 долари США 81 цент, одержані за договором про внесення змін від 29.05.2015 року до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» №DF649/2014-1 строком на 25 місяців в іноземній валюті долар США (без капіталізації процентів) від 06.01.2015. У мотивувальній частині судового рішення суд апеляційної інстанції фактично встановив нікчемність договору від 29.05.2015 про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» №DF649/2014-1 строком на 25 місяців в іноземній валюті долар США (без капіталізації процентів) від 06.01.2015 та задовольнив позовні вимоги банку, відновивши його порушене право. З огляду на викладені обставини справи, зібрані докази та положення ст. 16 Цивільного кодексу України, якими не передбачений обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

Outcome: dismissed