Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису.\\ Заява мотивована тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 20.02.2018 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу колишній чоловік [PERSON] систематично здійснює відносно неї психологічне насильство, а саме: словесні образи навіть у присутності дітей, погрози фізичною розправою, залякування відібрати дітей, позбавити майна, принижує честь і гідність як жінки лайливими словами, інколи переслідує. Так, 29.12.2020 року заявниця віддала дітей для побачення з батьком. Ввечері їй зателефонував син [PERSON] з проханням забрати його додому. Прибувши за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не пустив [PERSON] навіть у двір, затіявши при цьому сварку, яка перейшла у заподіяння заявниці тілесних ушкоджень, штовхання та нанесення побоїв, що підтверджується відеозаписом. Подібні протиправні дії вчинялися неодноразово, у зв`язку з чим заявниця зверталася до поліції. Крім того, в діях [PERSON] є ознаки економічного насильства, а саме після розірвання шлюбу він позбавив [PERSON] можливості користуватися вказаним вище будинком Прибувши за адресою: [ADDRESS] , переховує всі правовстановлюючі документи на будинок, хоча такий будинок є спільною сумісною власністю так як 1/2 його частина придбана в період шлюбу. Такими діями [PERSON] призвів колишню дружину до важкого матеріального становища, оскільки вона з дітьми змушена винаймати майно. Посилаючись на викладене, просить суд: 1) видати обмежувальний припис строком на шість місяців у вигляді заборони наближатися до [PERSON] ближче ніж на 10 метрів до місця її проживання за адресою [ADDRESS] ; місця перебування за адресою [ADDRESS] ; місця роботи за адресами [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (ТЦ «Городок» перший поверх) та місць частого відвідування спортзалу, за адресою [ADDRESS] ; 2) видати обмежувальний припис про покладення обов`язків на [PERSON] у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали подану заяву з підстав наведених у ній. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] просили у задоволенні заяви відмовити. В обґрунтування посилається на те, що жодних доказів спричинення фізичного насильства немає. Економічне насильство також не доведено. Звертає увагу на те, що [PERSON] платить аліменти на дітей, а будинок про який іде мова не дуже придатний для проживання. Щодо психологічного насильства, то можливо воно і мало місце, однак це було обоюдно. Також звертає увагу, що заявником не доведено належними доказами обставини щодо адрес указаних у прохальній частині заяви, а саме, що такі адреси є відповідно місцем проживання, перебування, роботи заявниці. В частині ж місця частого відвідування спортзал, то також не обґрунтовано. Вивчивши та дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного . Згідно із ч. 1 ст.4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно з ч.2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема: домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону); економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону) кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону); обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону); особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону); психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону); фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 20.02.2018 року (а.с.10). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.12); [PERSON] , [INFO] (а.с.11), які проживають разом із заявницею [PERSON] , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 22.06.2020 року (а.с.13). Вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявами щодо вчинення відносно неї колишнім чоловіком домашнього насильства, у вигляді сварок, погроз (а.с.15-17), однак відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності за результатом таких заяв - матеріали справи не містять. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який проживає у цивільному шлюбі із заявницею ствердив, що разом вони проживають більше року. Від [PERSON] постійно були скарги про погрози від колишнього чоловіка. Особисто був свідком декількох інцидентів: у парку було вияснення стосунків щодо дітей, під час чого [PERSON] тримав за руки [PERSON] та негативно висловлювався; одного разу [PERSON] з`явився додому ( [ADDRESS] ) де влаштував скандал, з нанесенням тілесних ушкоджень, однак до поліції вони не зверталися. Також неодноразово був свідком дзвінків з погрозами та використанням нецензурної лексики. Додатково зазначив, що діти проживають з ними. Діти раніше відвідували батька за графіком, але останнім часом не хочуть. Батько давно дітям нічого не купував. Уточнив, що [PERSON] не бив заявницю, але хапав за руки. Також були погрози різні через озлобленість. З оглянутого судом відеозапису, який міститься в матеріалах справи (а.с.29) вбачається, що при наближенні до будинку в темну пору доби особа чоловічої статі почала кричати «Геть», на що жіночий голос закричав «Не чіпай мене», чоловік відповів «Хто тебе чіпає?». Після чого відбулася невелика метушня, під час якої чоловік із застосуванням образливих слів, знову вимагав від особи, яка знімала відео, забратися геть. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що особою чоловічої статі на відеозапису є він, а особою, що знімала відео - [PERSON] . І хоча даний відеозапис не підтверджує факту нанесення тілесних ушкоджень, штовхання та нанесення побоїв, як про це стверджує заявник, водночас доводить той факт, що [PERSON] веде себе досить агресивно по відношенню до заявниці, ображаючи та погрожуючи їй, що в повній мірі узгоджується з показами свідка [PERSON] та свідчить про вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру. Відтак суд вважає доведеним факт систематичного здійснення [PERSON] по відношенню до [PERSON] домашнього насильства у психологічній формі, що є підставою для застосування обмежувального припису строком на шість місяців шляхом покладення на кривдника обов`язків у вигляді заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Що стосується твердження заявника про вчинення [PERSON] відносно неї економічного насильства, яке полягає у позбавлення її можливості користуватися будинком за адресою: [ADDRESS] , який є спільною сумісною власністю, то слід зазначити, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Долучена до матеріалів справи нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 23.09.2016 року, якою вона надала згоду [PERSON] на розпорядження спільними коштами подружжя для 1/2 частки зазначеного вище будинку, не є таким доказом, оскільки не являється правовстановлюючим документом, а є лише одностороннім правочином. Відтак твердження [PERSON] про вчинення відносно неї [PERSON] економічного насильства не доведено належними та допустимими доказами, а отже заява в частині усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності задоволенню не підлягає. Стосовно заперечення представника заінтересованої особи щодо адрес указаних у заяві, суд зазначає наступне. Так встановлено, що адреса [ADDRESS] є адресою реєстрації місця проживання заявниці, а адреса [ADDRESS] - адресою проживання на орендованій квартирі, що підтвердив зокрема свідок [PERSON] . Стосовно адрес місця роботи, то як пояснила [PERSON] у судовому засіданні, вона є приватним підприємцем і за такими адресами здійснює свою діяльність, відповідні договори оренди у неї є, однак до матеріалів справи не долучала. Суд констатує, що метою застосування обмежувального припису у вигляді заборони наближатися на визначену відстань до певних місць є саме унеможливлення можливого контакту кривдника та потерпілої особи у місцях, де така потерпіла особа може потенційно знаходитись. При цьому саме заявниці належить право вибору таких місць із наведенням певного обґрунтування, позаяк саме вона вправі визначити місця у яких вона частіше всього буває (перебуває) і в яких може відбутися небажаний контакт з кривдником. Натомість заінтересована особа вправі заперечувати щодо переліку таких місць з огляду на їх необґрунтованість, зокрема, що в таких місцях заявник не буває або майже не буває. Заперечуючи обставини щодо місць роботи заявниці, представник заінтересованої особи лише вказує на недоведеність, що такі місця є дійсно місцями роботи заявниці, однак жодним чином не обґрунтовує, що таке твердження заявника не відповідає дійсності, і що зазначені в заяві місця не можуть бути місцями її роботи. Як і не заперечується, що заявниця є приватним підприємцем та може вільно здійснювати господарську діяльність залежно від своєї волі (у тому числі й щодо місця здійснення такої діяльності). За таких обставин суд відхиляє посилання представника заінтересованої особи на недоведеність обставин щодо місць роботи заявниці. З цих же підстав (право вільного вибору заявниці місць, де вона частіше за все перебуває) суд відхиляє відповідне заперечення представника заінтересованої особи щодо місця частого відвідування спортзалу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.4 ст. 350-7 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Аналогічна норма закріплена і у п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial