Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

09.09.2020 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача у період з 01.11.2018 року по 01.06.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 11880,45 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 442,92 гривень, 3% річних у розмірі 444,17 гривень, всього 12767,54 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 2102,00 гривень. Ухвалою суду від 25.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.11.2020 року, 13.01.2021 року, 16.08.2021 року розгляд справи відкладався, у зв`язку із клопотаннями про те сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у частині стягнення сум інфляційних витрат, 3% річних та судового збору. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 зазначеного Закону встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги визначений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2018 року по 01.06.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 11880,45 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] , в ході розгляду справи, заборгованість за послугу з опалення за період з 19.11.2018 року по 17.04.2019 року сплачена на користь АТ "Криворізька теплоцентраль", що підтверджується копією квитанції про сплату від 16.02.2021 року на суму 11880,45 гривень (а.с. 46). Суд вказує, що відповідачем погашена заборгованість під час розгляду справи, що також підтверджено представником позивача у судовому засіданні, а тому вимоги щодо стягнення вказаної суми є безпідставними. Стосовно вимоги про стягнення суми індексу інфляції в розмірі 442,92 гривень, та 3% річних у розмірі 444,17 гривень, суд зауважує, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з відповідача підлягає стягненню за період часу заборгованості з 01.11.2018 по 01.06.2020 року сума індексу інфляції в розмірі 442,92 гривень, та 3% річних у розмірі 444,17 гривень, всього 887,09 гривень, розмір яких судом перевірені та відповідачем не спростовані. Відповідно ст. 141 ЦПК України та з урахуванням статті 4 Закону України «Про судовий збір», де встановлений мінімальний розмір судового збору за подання до суду майнового позову юридичною особою, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial