Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Смілянська міська рада Черкаської області про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року, після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , йому належить 2/3 частини будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , які належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 1980 року та договору дарування від 20 лютого 1947 року [PERSON] , матері спадкодавця [PERSON] , який після смерті останньої спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. [PERSON] набув право власності на 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року. 5 травня 2007 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстром № 3152 посвідчена заява [PERSON] та [PERSON] про те, що вони як співвласники будинковолодіння [ADDRESS] , дають згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1912 га згідно схеми розподілу. Крім того зазначив, що будинок розділено на дві відокремлені частини з виходами, а земельна ділянка, площею 1905 м2, в попередніх співвласників була у використанні пропорційно до набутих ними часток в будинку, які були відокремлені дерев`яним парканом на рівні середини спірного сараю. Зазначав, що [PERSON] вважає, що приміщення за №1-1 по №1-5 є його власністю, відгородив шиферним парканом собі в користування земельну ділянку - 819 м2, що більше на 184 м2. 28 квітня 2014 року він звернувся до відповідача, щоб мирним шляхом вирішити питання відносно користування пропорційно до часток земельною ділянкою та приміщеннями як за №1 так і за №2, на що відповідач згоди не дав. Просив виділити йому в натурі 2/3 частини будинку з надвірними спорудами у відповідності до варіанту №1 висновку судово-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, а порядок користування. земельною ділянкою встановити відповідно до варіанту № 2 цієї ж експертизи. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що 2/3 частини будинковолодіння [ADDRESS] належав [PERSON] , а 1/3 частина цього будинковолодіння належала [PERSON] Спірний будинок побудований в 1935 році і до будинку прибудовані [PERSON] 2 житлові прибудови в 1976 році «а3», «а4», та житлову прибудову «А1» - в 1967 році. [PERSON] , демонтувавши в будинок прибудову а1, а2, побудував житлову прибудову А-2 в 1989 році. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , але юридично її не оформив. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року [PERSON] придбав у [PERSON] , від імені якого за дорученням діяла [PERSON] ., 1/3 частину будинковолодіння в [ADDRESS] . Представник позивача зазначила, що будинок розділено на дві відокремлені частини з виходами, а земельна ділянка, площею 1905 м2, в попередніх співвласників була у використанні пропорційно до набутих ними часток в будинку, які були відокремлені дерев`яним парканом на рівні середини спірного сараю. Крім того вказала, що [PERSON] вважає, що приміщення за №1-1 по №1-5 є його власністю, відгородив шиферним парканом собі в користування земельну ділянку - 819 м2, що більше на 184 м2. 28 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача, щоб мирним шляхом вирішити питання відносно користування пропорційно до часток земельною ділянкою та приміщеннями як за №1 так і за №2, на що відповідач не погодився. Представник позивача просила виділити [PERSON] в натурі 2/3 частини будинку з надвірними спорудами у відповідності до варіанту №1 висновку судово-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, а порядок користування. земельною ділянкою встановити відповідно до варіанту № 2 цієї ж експертизи та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнали та пояснили, що порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] був встановлений попередніми власниками ще у 1967 році і до 2005 року. Спір між сторонами, як вважає представник відповідача, виник саме через добудови під літ. А 2, оскільки така належить [PERSON] , яку в подальшому придбав згідно договору купівлі-продажу [PERSON] , а позивач вважає, що дана прибудова належить йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Встановлення порядку користування спірним будинковолодінням, який пропонує позивач по первісному позову є неможливим. В зв`язку з цим ними було подано зустрічну позовну заяву про встановлення порудку користування спірним будинковолодінням, а в подальшому змінено предмет позову в якому просили суд визнати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Смілянської держнотконтори Компанієць О.Г. від 11 квітня 2014 року недійсним. Як зазначив представник відповідача по первісному позову право на спадщину позивача перейшло в порядку спадкової трансмісії, тобто перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] , яке він упадкував, але юридично не оформив, а в подальшому успадкував спадкове майно [PERSON] у 2014 році. Добудова під літ. «А2» була добудована після того як фактично відкрилася спадщина після смерті [PERSON] [PERSON] також до цієї добудови ніяким чином не був причетний, а тому цей об`єкт був переданий позивачу [PERSON] безпідставно. Як зазначив представник відповідача [PERSON] купив 1/3 частину спірного будинку і відповідно її переоформив. Видаючи свідоцтво про право власності на на спадщину за законом на ім`я [PERSON] 11 квітня 2014 року нотаріус також не зважив, хто і що будував. Як зазначив представник дана прибудова під літ. А2 не могла бути успадкована [PERSON] , оскільки право власності виникає, якщо сторона приймала участь у її будівництві або вносила кошти на будівництво. Просили у первісному позові [PERSON] відмовити як у безпідставному, зустрічний позов, задовольнити. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що порядок користування вказаним будинковолодінням фактично встановлений, однак юридично неоформлений. Зазначав, що за життя попереднього співвласника 2/3 частин зазначеного вище будинковолодіння [PERSON] , а саме 05 травня 2007 року було підписано акт розподілу земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до фактичного поділу житлового будинку після чого і було встановлено огорожу. Просив встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] виділивши йому у власність наступні приміщення:коридор № 1-1 площею 4,5 кв.м., приміщення для газового обладнання № 1-2 площею 6,4 кв.м., житлову кімнату під № 1-3 площею 7,7 кв.м., житлову кімнату під № 1-4 площею 12,3 кв.м., кухню під № 1-5 площею 7,2 кв.м. та житлову кімнату під № 1-6 площею 8,4 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: сараї під літерами б1, б2, літній душ - «Г», вбиральню - «Д». Інші приміщення в будинку залишити у власності [PERSON] Встановити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння, виділивши йому частину ділянки площею 0,0819 га згідно акту розподілу земельної ділянки від 05 травня 2007 року та стягнути понесені судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката. 02 липня 2014 року [PERSON] надіслав суду уточнюючу позовну заяву в якій просив встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] йому у власність наступні приміщення: коридор №1-1 площею 4,6 м2, санвузол №1-2 площею 6,0 м2, житлову кімнату №1-3 площею 7,7 м2, житлову кімнату №1-4 площею 8,0 м2, житлову кімнату №1-5 м2 площею 11,8 м2 та кухню №1-6 площею 7,9 м2, загальною площею 46,0 м2, житловою площею 27,5 м2; а також господарські будівлі та споруди: сараї під літерами б1, б2, літній душ «Г», вбиральню «У». Інші приміщення в будинку залишити у власності [PERSON] з врахуванням змінених розмірів належних йому житлових та допоміжних приміщень згідно технічного паспорту від 13 червня 2014 року. Встановити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння, виділивши йому частину ділянки площею 0,0819 га згідно акту розподілу земельної ділянки від 05 травня 2007 року. Стягнути із [PERSON] понесені судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката. 29 листопада 2017 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду заяву про зміну предмету позову в якому зазначив, що [PERSON] , звертаючись з вимогою про виділення в натурі своєї частки у розмірі 2/3 частин у спільному будинковолодінні [ADDRESS] посилається на свідоцтво про право власності на спадщину за законом видане державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Компанієць О.Г. 11 квітня 2014 року. Як зазначив [PERSON] , нотаріусом безпідставно передано у власність позивача майно, яке не належало спадкодавцю, а саме: прибудова під літерою А-2, яка збудована співвласником [PERSON] , та яка була передана в експлуатацію у 2005 році. Вказана прибудова при оформленні права власності на ім`я [PERSON] державним нотаріусом помилково була внесена до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а тому між сторонами і виник спір. Право власності позивача на частину будинку випливає із договору купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року. Просив визнати причини пропуску строків позовної давності на звернення до суду із вищезазначеною вимогою поважними та поновити цей строк. Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 572 виданого на ім`я [PERSON] , державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Компанієць О.Г. в частині права власності на прибудову під літерою А-2 та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги (змінений предмет позову) не визнали та пояснили, що визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину неможливо з підстав, які визначені законодавством, оскільки в договорі купівлі-продажу чітко визначено, що [PERSON] купив у [PERSON] саме 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] , а не конкретні приміщення, що також свідчить про те, що відповідач [PERSON] не має права власності на прибудову «А2». Крім того зазначила, що [PERSON] не відноситься до складу спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] , а тому видане свідоцтво про право власності на спадкове майно по закону на ім`я [PERSON] ніяким чином не порушує права [PERSON] . Представник 3-ї особи Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року до участі у справі залучено 3-тю особу завідувача Смілянської державної нотаріальної контори. Завідувач Смілянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 572 спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] є його син [PERSON] , спадщина на яке видано свідоцтво складається з 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (том 1, а.с.8). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20400232 від 11 квітня 2014 року вбачається, що власником 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] є [PERSON] (т. 1 а.с. 28). Як вбачається із договору купівлі-продажу 1/3 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 05 серпня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3424 [PERSON] купив, а [PERSON] продав 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1905 кв.м. (т. 1, а.с. 33). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8297674 від 09 вересня 2005 року, реєстраційний номер 11161250 вбачається, що власником 1/3 частини будинковолодіння [ADDRESS] є [PERSON] (т. 1 а.с. 35). Із заяви від 5 травня 2007 року посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстром № 3152 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] як співвласники будинковолодіння [ADDRESS] , дали згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1912 га згідно схеми розподілу, що додається. На підставі цього був проведений поділ земельної ділянки в натурі (т. 1 а.с.24). Згідно ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умови ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 13 червня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] має житлові кімнати та допоміжні приміщення загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 56,4 кв.м. . Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з ч. 1ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру); виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною (ринковою) вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ вбачається, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового форду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребує ст. 152 ЖК України. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Оскільки сторони в даній справі не змогли дійти згоди щодо виділення в натурі частки із спільної часткової власності, вимога позивача про виділення її судом є обґрунтованою. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 4 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При цьому виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників, а особа набуває право власності на виділене майно з державною реєстрацією такого права у встановлених законом випадках. Суд приймає як належний та допустимий доказ висновок № 26-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, згідно якого експертом було запропоновано три варіанти розподілу спірного житлового будинку (а.с.97-158). Висновок судової будівельно-технічної експертизи є переконливим та обґрунтованим, оскільки експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року, який узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. За таких обставини, суд вважає за можливе виділити в натурі частки із спільної часткової власності, згідно першого варіанту висновку експерта від 20 жовтня 2014 року, який є найменш обтяжливим для співвласників, відтак позовні вимоги позивача по первісному позову в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача по первісному позову в частині поділу земельної ділянки, суд зазначає наступне. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року колегія суддів зазначила, що порядок користування спірною земельною ділянкою узгоджений між [PERSON] та [PERSON] , був встановлений нотаріально посвідченою заявою від 05 травня 2007 року, а тому є обов`язковим для виконання спадкоємцем [PERSON] - позивачем у справі [PERSON] , відтак суд вважає, що позовні вимоги позивача по первісному позову щодо розподілу земельної ділянки задоволенню не підлягають. Щодо зустрічного позову, суд дійшов наступного висновку. Статтею 257 ЦК України встановлено , що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦПК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідаласть або могла довідатись про порушення самого права або про особу, яка його порушила. Позивач по зустрічному позову зазначив, що про своє порушене право він дізнався у червні 2014 року, після отримання від Смілянського міськрайонного суду Черкаської області позовної заяви [PERSON] із вимогами про виділення в натурі 2/3 частин спірного будинковолодіння, відтак суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не пропустив строк для звернення до суду, оскільки ним подана заява до суду 17 червня 2014 року. Як передбачено ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім`я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його не уповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя, тощо. При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. А відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Щодо визнання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого [PERSON] частково недійсним, суд вважає, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, оскільки згідно вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду , якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом, однак в ході розгляду справи, позивачем за зустрічним позовом та його представником не надано жодного доказу на пердмет того, що нотаріусом при видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом було порушено вимоги закону, або що [PERSON] не мав права на спадкування. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, первісний позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 3423 (три тисячі чотириста двадцять три) гривні 45 (сорок п`ять) копійок. Судові витрати по зустрічному позову слід віднести на рахунок позивача, оскільки судом відмолено у задоволенні заявлених ним позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial