Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ПП фірми ПОЛАТА про зміну дати звільнення з роботи та проведення остаточного розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що по наказу № 39-к від 04.11.2008 року він був призначений на посаду директора ППФ ПОЛАТА. В квітні 2017 року позивач дізнався, що він вже не директор ППФ ПОЛАТА, однак обовязки (як директор) виконував. На заяву позивача від 04.07.2017 року на адресу відповідача про видачу наказу про звільнення [PERSON], позивачу було відмовлено. Вимоги позивач мотивує тим, що вважає, що в наказі про його звільнення слід змінити дату його звільнення та причину звільнення по п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а датою його звільнення з посади директора ППФ ПОЛАТА вважати з часу видачі йому копії наказу про звільнення, трудової книжки, проведення остаточного розрахунку при звільненні та виплати вихідної допомоги. У звязку з цим, позивач просить суд: змінити причину звільнення [PERSON] на п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України (незявлення на роботі більше 4 місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності); змінити дату звільнення [PERSON] на час видачі копії наказу про звільнення, трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача (на підставі договору № 43 від 16.08.2017 року про надання юридичної допомоги; ордеру № 43 від 16.08.2017 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/103 від 16.12.2002 року) заявлені вимоги підтримали частково, а саме в частині зміни дати звільнення [PERSON] та проведенні остаточного розрахунку при звільненні. Представник відповідача [PERSON] (на підставі договору № 24/с від 15.09.2017 року про надання правової допомоги; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/112 від 11.11.2002 року) в судовому засіданнн щодо задоволення позову заперечив в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях (вх. № 7200 від 17.10.2017 року, а.с. 32-63), просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи позову, заперечення відповідача на позов, суд доходить слідуючого висновку. 30.11.2017 року - подано позивачем [PERSON] заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд ухвалити рішення про поновлення його на посаді директора ПП фірми «ПОЛАТА» з дня незаконного звільнення 06.03.2017 року та виплату всіх сум за вимушений прогул, допустивши його негайне виконання. 13.12.2017 року подано представником відповідача заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в яких представник вважає збільшені позовні вимоги позивача необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.12.2017 року у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог [PERSON] до ПП фірми ПОЛАТА відмовлено. Розяснено позивачу його право на звернення до суду з новою позовною заявою та його право на підтримання позову з вимогами про зміну дати та причини звільнння або відмови від такого позову. Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 05.02.2018 року - апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.12.2017 року без змін. 16.03.2018 року в судовому засіданні позивач [PERSON] зменшив вимоги первісного позову, просить змінити дату звільнення на час видачі копії наказу про звільнення, трудової книжки та провести остаточний розрахунок при звільненні. 20.03.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити [PERSON] у зменшених позовних вимогах повністю, стягнути з [PERSON] на користь ППФ ПОЛАТА 7000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач [PERSON] наказом № 39-к від 04 листопада 2008 року призначений на посаду директора приватного підприємства ПОЛАТА (підтверджується записом в трудовій книжці серії БТІ № 179095, доданими до матеріалів справ копіями відряджень, актів виконання робіт та не заперечується відповідачем). Позивач [PERSON] звільнений з посади директора ППФ ПОЛАТА 06.03.2017 року на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), згідно рішення власника і засновника приватного підприємства ПОЛАТА [PERSON] від 06.03.2017 року № 01/2017 (а.с. 36). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП . У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. 04 липня 2017 року позивач звернувся до ППФ ПОЛАТА з письмовою заявою з вимогою видачі наказу про звільнення [PERSON] (а.с.4). Судом встановлено, що позивачу не було видано наказу про звільнення та його трудову книжку, а тому вважає за необхідне (у відповідності до ст.264 ЦПК України) застосувати відповідні правові норми для захисту порушеного права позивача з вини відповідача. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що невидача наказу про звільнення та трудової книжки не тягнуть за собою правових наслідків по слідуючим мотивам. Відповідно до абз. 5, 6, 7 пункту 4.1 ІНСТРУКЦІЇ про порядок ведення трудових книжок працівників: «Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції (визнається недійсним запис про звільнення у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення.). З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що днем звільнення [PERSON] з посади директора ППФ ПОЛАТА слід вважати день видачі трудової книжки. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що ПП фірма ПОЛАТА не має трудової книжки позивача, поскільки факт передачі трудової книжки відповідальному працівнику підприємства підтверджується наявністю запису у трудовій книжці, який зроблений відповідним працівником. Відповідно до ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач фактично не розрахувався з позивачем при його звільненні (датою звільнення вважається день видачі трудової книжки), не виплатив належних працівникові сум при звільненні, суд дійшов висновку, що слід зобовязати приватне підприємство фірму "ПОЛАТА" провести розрахунок при звільненні [PERSON] згідно загальних вимог, встановлених ст. 116 КЗпП України (роботодавець зобов'язаний повністю розрахуватися з працівником в день звільнення). З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп), а тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011 року. З цих же підстав, слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ППФ ПОЛАТА 7000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial