Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач в серпні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Губерської Н.Л., ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк». В обґрунтування позову вказує, що 12.12.2006 року Головним управлінням житлового забезпечення (Київська міська державна адміністрація) видано свідоцтво на ім`я [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] та зроблено реєстраційний напис на правовстановлюючому документів (записаний у реєстрову книгу №479-173) за реєстровим номером 44935 від 20.12.2006 р. В червні 2018 року до квартири зайшли якісь невідомі люди (які представились як представники банку), та повідомили про те, що квартира в іпотеці є борг, назвавши при цьому ім`я власника квартири інше. Вказує, що він як власник квартири ніколи не укладав Договору іпотеки. На виниклу ситуацію [PERSON] звернувся до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черноволової О.Г. для підтвердження інформації про право власності на нерухоме майно. За запитом нотаріуса Черноволової О.Г. була отримана відповідь від 06.06.2018 р. з Київського міського бюро технічної інвентаризації про те, що власність зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 12.12.2006 року. 26.06.2018 року також було надано приватним нотаріусом Дяченко О.О. Інформацію з Державного реєстру речових прав, в якій відповідно до запиту нотаріуса є заборона на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] підстава обтяження: Договір іпотеки 914 від 30.10.2006 р. Приватний нотаріус Губерська Н.Л., Власник : [PERSON] . Зазначає, що відповідач незаконно користується вищевказаною квартирою, а саме всі відомості, які внесені до єдиного державного реєстру прав власності дають змогу відповідачу розпоряджатися квартирою на власний розсуд, а це перешкоджає йому здійснювати права власника. 18.11.2019 року представником позивача подана заява про зміну предмету позову. В обґрунтування позову вказує, що отримані під час підготовчого засідання письмові докази свідчать про те, що 30.10.2006 року приватним нотаріусом КМНО Губерською Н.Л. посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). При цьому вказана квартира нібито належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 22.08.2006 року, виданого комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». При укладенні відповідного договору купівлі-продажу нотаріусу Губерській Н.Л. для його посвідчення [PERSON] були надані: свідоцтво про право власності [NUMBER] від 22.08.2006 року; довідка -характеристика про реєстрацію права власності КМ БТІ № 1178769 від 11.09.2006 року та довідка ЖЕО ТОВ «Сучасний дім 1» про відсутність заборгованості по квартирній платі. При цьому, згідно постанови про проведення виїмки від 07.12.2007 старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві Олійник О.О. (кримінальна справа № 60-2105) встановлено, що квартира [ADDRESS] в КМ БТІ не зареєстрована на праві власності та те, що довідка - характеристика на вказану квартиру не видавалася. Постановою також встановлено, що Свідоцтво про право власності на вказану квартиру [PERSON] (продавцю) комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» не видавалося. Право власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в КМ БТІ також не зареєстровано, довідка-характеристика № 1178769 від 11.09.2006 року на ім`я [PERSON] (на основі якої нотаріус Губерська Н.Л. посвідчила договір) не видавалась, що підтверджується листом КМ БТІ. Згідно інформаційної довідки №129077829 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2018 року, наданої позивачем та долученої до матеріалів справи, відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] у вказаному реєстрі відсутні. Цього ж дня 30.10.2006 року тим же самим нотаріусом КМНО Губерською Н.Л. було посвідчено договір іпотеки № 914 квартири [ADDRESS] , що був укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та [PERSON] . Відомості про обтяження внесені вказаним нотаріусом до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказує, що договір укладено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки єдиним власником спірного об`єкту нерухомості є [PERSON] . Посилаючись на ст.ст.5,18 Закону України «Про іпотеку», ч.4 ст.334 ЦК України (в редакції від 18.10.2006 року, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки), ст.ст.316, 319, 321 ЦК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просить суд визнати недійсним Договір іпотеки квартири [ADDRESS] за реєстровим номером 914 від 30.10.2006 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л.; скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження квартири [ADDRESS] - заборону на нерухоме майно, зареєстровану 30.10.2006 року за №3970644 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л. на підставі договору іпотеки №914 від 30.10.2006 року; скасувати запис у Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири [ADDRESS] - іпотека, зареєстрована 30.10.2006 року за №3970749 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л. на підставі договору іпотеки №914 від 30.10.2006 року. Ухвалою від 22.08.2018 року позову заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою від 11.10.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 20.12.2018 року. Ухвалою про витребування доказів від 12.03.2019 року витребувано у ПАТ «Платинум Банк» належним чином засвідчену копію договору іпотеки № 914 від 30.10.2016 року на квартиру [ADDRESS] , іпотекодавець - [PERSON] ; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Н.Л. відомості про власність на нерухоме майно, що належить [PERSON] належним чином засвідчені копії Договору іпотеки № 914 від 30.10.2006 року, що зареєстрований за № 3970644, та заяви, на підставі якої було накладено заборону на власність. Ухвалою від 07.08.2019 року витребувано у ПАТ «Платинум Банк» та у Київського міського БТІ докази стосовно переходу права власності та відповідної реєстрації, а також стосовно передачі в іпотеки спірної квартири. 18.11.2019 року позивачем подана заява про зміну предмету позову до [PERSON] , приватного нотаріуса КМНО Губерської Н.Л. та ПАТ «Платинум Банк», який є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (а.с. 54-57, а.с.106-111) Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримувала з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявок не повідомили, відзив на позов не надали, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі суд доходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.12.2006 року, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] загальною площею 124,20 кв.м. належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.12.2006 року № 2242-С/КІ. (а.с.8) Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, є заборона на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] підстава обтяження: Договір іпотеки 914 від 30.10.2006 р. Приватний нотаріус Губерська Н.Л., Власник: [PERSON] ( [ADDRESS] . (а.с.7) Іпотекодержатель ЗАТ « Міжнародний іпотечний банк». Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження 12018100050006207, 01.06.2018 року невстановлена особа за допомогою завідомо підроблених документів уклала договір іпотеки, за яким виникла заборона на нерухоме майно, а саме кв. [ADDRESS] , чим спричинила майнову шкоду громадянину США [PERSON] . (а.с. 48) 02.05.2019 року ПАТ «Платинум Банк» на виконання ухвали суду надано копію іпотечного договору №1.06100822 від 30.10.2006 року за реєстровим номером № 914 укладений між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку кв. [ADDRESS] (а.с. 69) Також суду надано копію постанови про проведення виїмки від 07.12.2007 року у приватного нотаріуса Губерської Н.Л. оригіналів наступних документів: реєстру про вчинення нотаріальних дій за 30.10.2006 року, договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] , довідка-характеристика КМБТІ 1178769, довідка ЖЕО ТОВ «Сучасний дім1» та інших документів та посвідчувалися у зв`язку з укладенням зазначеного договору. (а.с. 73) Також до суду надійшла відповідь КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з якої убачається, що первинна реєстрація права власності на кв. [ADDRESS] проведена та зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2006 року Головним управлінням житлового забезпечення наказ № 2242-с/кі 05.12.2006 року. Договір купівлі-продажу на кв. [ADDRESS] КМ БТІ не реєструвався. (а.с. 104) Представником Банку надано суду протокол виїмки від 26.11.2007 року в приміщенні ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та копію договору купівлі-продажу від 13.10.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] кв. [ADDRESS] . (а.с.119-122) Представником позивача надано суду лист КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» з якого убачається, що свідоцтво про право власності від 22.08.2006 серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» не видавались. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради було видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 140) Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом частин першої, третьої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Спірний договір іпотеки укладений та посвідчений приватним нотаріусом КМНО всупереч вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», адже згідно п.2 ч. 1 даної статті іпотечний договір повинен містити такі істотні умови як зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернено стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об 'єкт права власності, якщо інше не встановлено Законом. Жодна з перелічених умов статті Закону не була додержана приватним нотаріусом КМНО Губерською Н.Л. при посвідченні договору іпотеки № 914 від 30.10.2006 року, адже на момент укладення та посвідчення договору іпотеки квартира [ADDRESS] не належала на праві власності та не була зареєстрована у визначеному законодавством порядку за [PERSON] . Щодо пункту 2 вказаної статті, то [PERSON] не міг відчужувати дану квартиру і на неї не могло бути звернене стягнення, оскільки станом на 30.10.2006 року право власності на неї у встановленому законом порядку зареєстроване за ним не було. Законом України «Про іпотеку» не передбачено можливості передачі нерухомого майна в іпотеку, право власності на яке не зареєстроване у визначеному законодавством порядку. Власником квартири [ADDRESS] з 2006 року і по даний час є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.2006 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення та зареєстрованого в комунальному підприємстві Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 2006 року за реєстровим номером 44935. Згідно ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України (в редакції від 18.10.2006 року, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої Реєстрації. У відповідності до положень п. 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року № 7/5 (що діяло на час укладення мірного договору іпотеки та його реєстрації) обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Згідно п. 1.3 вказаного Тимчасового положення Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" (1878-17 ) та підключеними до реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до інформації, наданої згідно ухвали суду від 07.08.2019 року, комунального підприємства КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.09.2019 року № 062/14-12647 (И-2019) жодних договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у КМБТІ не реєструвалося, право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.12.2006року. Отже відповідна квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] у визначеному законодавством порядку. З 1 січня 2013 року почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена викладеним у новій редакції Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІУ від 1 липня 2004року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав забезпечує Міністерство юстиції України. Згідно положень ст. 6 даного Закону органами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є Міністерство Юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Тобто, з 01.01.2013 року почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Отже, вищенаведене свідчить про те, що договір іпотеки квартири [ADDRESS] за реєстровим номером 914 від 30.10.2006 р. укладений між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та [PERSON] , є недійсним, а його посвідчення приватним нотаріусом КМНО Губерською Н.Л. та внесення на підставі цього запису в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3970644) та до Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер 3970749) є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Як встановлено в ході розгляду справи ні гр. [PERSON] , ні гр. [PERSON] ніколи не володіли квартирою [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, Добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правилом власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є пропорційним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на викладене суд доходить до висновку, що позивач має право оспорювати іпотечний договір в судовому порядку, оскільки цей правочин стосується його прав та інтересів - в іпотеку передано квартиру, власником якої він є. Саме власник [PERSON] не передавав в іпотеку спірну квартиру та не брав на себе зобов`язання з повернення кредиту, а тому метою його звернення до суду з цим позовом є захист права власності, а не уникнення відповідальності за договірними зобов`язаннями. З огляду на викладене оспорюваним договором іпотеки, який було укладено всупереч вищенаведеним нормам Закону України «Про іпотеку», порушено права позивача на спірне майно, набуте ним у власність у встановленому законом порядку, а тому його права підлягають судовому захисту в обраний ним спосіб, який є ефективним у зв`язку з чим суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved