Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивував тим, що 14 листопада 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі сторони дітей не мають. Зазначив, що причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та сімейні відносини. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З початку червня 2021 року сторони разом не проживають. [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 14 листопада 2018 року у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1586. 18 червня 2021 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Після сплати позивачем судового збору, ухвалою суду від 05 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 14 вересня 2021 року. 12 серпня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] , в якій останній просить суд розглядати вказану справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Строк на примирення просить не надавати. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, призначене на 14 вересня 2021 року, розгляд справи відкладено на 07 жовтня 202 1року. 07 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , у якій остання просить суд розглядати справу за її відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 листопада 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де було зроблено актовий запис № 1586. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Частиною першою статті 113 СК України передбачнео, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, тобто в розмірі 454,00 грн. в дохід держави та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від ставки судового збору, в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved