Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

08.07.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимагами про стягнення з з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 100 000 грн.; стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 31 524,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; стягнути пропорційно з ПрАТ «Київський страховий дім» та Управління патрульної поліції в Харківській області на користь [PERSON] витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 24800 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1815,24 грн.; стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3149,20 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 30.09.2018 року приблизно о 19.55 год. в м. Харків на перехресті вул. Шевченко з другорядною дорогою, біля буд. № 26 відбулось зіткнення з автомобілем марки «Toyota Prius» держаний номер [NUMBER] під керування працівника УПП в Харківській області [PERSON] , що розпочав рух на вул. Шевченко на червоний сигнал світлофора, з автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок дорожньо-траснопртної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопршунення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення. Посилаючись на висновок № 292/12-18 від 18.12.2018 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу позивачі зазначають, що вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного ним автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, днз [NUMBER], становить 120 942,00 грн. Також позивачі зазначають, що ними понесені витрати з оцінки вартості матеріального збитку власнику КТЗ у розмірі 2000 грн., витрати за проведення судовим експертом автотехнічного дослідження у розмірі 6000 грн., витрати з приводу надання послуги евакуатора у розмірі 1500 грн. та 650 грн., витрати, пов`язані зі зберігання т.з. на спец, майданчику/стоянці у розмірі 432 грн., тобто загальний розмір завданої позивачам матеріальної шкоди становить 131 524,00 грн. Окрім цього, позивачі зазначають, що внаслідок дорожньо-трансопртної пригоди [PERSON] вимушена звертатися за медичної допомогою внаслідок завданні їй тілесних ушкоджень до медичних закладів охорони здоров`я, у зв`язку з чим на лікування та проведення медичних досліджень ними витрачено 3 149,20 грн. Позивачі вказують, що водій автомобіля марки «Toyota Prius» держаний номер [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був працівником поліції та перебував у трудових відносинах Управлінням патрульної поліції в Харківській області, вказаний автомобіль є службовим та закріплений за Управлінням патрульної поліції в Харківській області. Згідно полісу № АК/9062090 від 26.09.2018 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком автомобіля марки Toyota Prius, держаний номер [NUMBER] є ПрАТ «Київський страховий дім». Позивачі своєчасно повідомили страхову компанію про страховий випадок, проте жодної виплати страхового відшкодування в межах встановленого ліміту відповідальності не відбулось, у зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Вважають, що матеріальні збитки у розмірі 100 000 грн. має відшкодувати ПрАТ «Київський страховий дім», а залишок - 31 524,00 грн. та 3 149,20 грн. - власник транспортного засобу - Управлінням патрульної поліції в Харківській області, що є державним органом в особі Державної казначейської служби України. Окрім цього, позивачі зазначають про заподіяння ним моральної шкоди, які виразилися у стражданнях, які ним довелось перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральні страждання, пов`язані з цією пригодою. Розмір душевний страждань вони оціюють у 100000 грн., вказана сума має компенсувати емоційні страждання, які вони перенесли та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану здоров`я та відпочинку. Під час розгляду справи позивачі понесли витрати на правничу допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та розгляду цивільної справи у суді про відшкодування завданої шкоди, яка становить 24800 грн. Вказані підстави обумовили позивачів звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування завданої ним дорожньо-транспортною пригодою матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 09.08.2019 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП в якому представник заперечує проти заявлених позовних вимог, які не визнаються в повному обсязі. Зазначає, що Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП не має статусу юридичної особи, не має коду ЄДРПОУ є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, не має власних рахунків, не асигнується за рахунок державного бюджету, у зв`язку з чим фактично позбавлено можливості на відшкодування заявлених позовних вимог. Також вказує, що надані до позовної заяви документи в обґрунтування заявлених позовних вимог містять неточності, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження факту заподіяння та обґрунтування розміру матеріальної та моральної шкоду, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі за недоведеністю та необґрунтованістю. 10.09.2019 року до канцелярії суду від позивачів [PERSON] , [PERSON] надійшла уточнена позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згідно якої позивачі просили стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 100 000 грн.; стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 31 524,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; стягнути пропорційно з ПрАТ «Київський страховий дім» та Державної казначейської служби України на користь [PERSON] витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 24800 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1815,24 грн.; стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3149,20 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Окрім цього, позивачі звернулись через канцелярію суду з заявами про проведення розгляду справи за їх відсутністю, за участю їх представника - адвоката Поліканова А.М., правова позиція між ними та адвокатом погоджена, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі № 640/13492/19 на тридцять днів, залучено в якості співвідповідача у справі Державну казначейську службу України, виключено Департамент Патрульної поліції України Управління патрульної поліції в Харківській області з числа співвідповідачів, залучено Департамент Патрульної поліції України Управління патрульної поліції в Харківській області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, відкладено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 640/13492/19 до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, здійснити виклик осіб, які беруть участь у справі. В судове засіданні сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуністю, позовні вимоги підтримав, просить позовні вимог задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Суд, перевіривши доводи, викладені сторонами в щодо предмету заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 30.09.2019 року о 20:20 год. [PERSON] керуючи автомобілем Toyota Prius, д/н. [NUMBER] в районі будинку № 26 по вул. Шевченка в м. Харкові , перед початком руху на червоний сигнал світлофору, не надав дорогу автомобілю Mitsubishi Lanсer, д/н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, чим була заподіяна матеріальна шкода. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2019 року [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (арк. справи 13). Постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2019 року залишено без змін ( арк. справи 14-18). Судом також встановлено, що автомобіль марки Toyota Prius, д/н. [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом, оскільки на час ДТП від 30.09.2019 року цивільно-правова відповідальність перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок використання такого авто, була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджує відповідним полісом № АК/9062090 від 26.09.2018 року. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 гривень. Розмір франшизи - 0 грн. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Київський страховий дім» з 10 серпня 2018 року перебуває в стані припинення. Разом з тим, вказана обставина, не звільняє страховика від виконання зобов`язань за раніше укладеними договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також не припиняє дію таких договорів. Згідно висновку № 292/12-18 від 17.12.2018 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] становить 120942,00 грн. (арк. справи 24-37). Протоколом технічного огляду КТЗ, складеного 04.12.2018 року експертом (оцінювачем) [PERSON] , за участю [PERSON] здійснено огляд з зазначенням назв деталей та опису пошкоджень автомобіля марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] після дорожньо-трансопртної пригоди (арк. справи 29). Ремонтна калькуляція № 292/12-18 від 18.12.2018 року містить обгрунтування розміру відновлювального ремонту автомобіля марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] з урахуванням виявлених пошкоджень (арк. справи 30-33) Відповідно до копії акту № 292/12-18 від 17.12.2018 року вбачається, що [PERSON] доручив, а ФО-П [PERSON] виконав обов`язки по визначенню матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] згідно Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, вартість робіт у п.1.1 Договору становить 2000 грн., роботи виконані у повному обсязі (арк. справи 37). Згідно копії квитанції № 1886951400 від 03.10.2018 року вбачається здійснення оплати послуги з евакуатора з транспортування транспортного засобу [PERSON] державний номер [NUMBER] на спец. майданчик на суму 1500 грн. Згідно копії квитанції № 782511571 вбачається здійснення оплати послуги Східній міжрегіональній філії ДП МВС України «Інформ-ресурс» за зберігання транспортного засобу на спец.майданчику за 1-7 діб, [PERSON] на суму 432 грн. Згідно копії товарного чеку від 03.10.2018 року вбачається сплату 650 грн. за перевезення автомобіля марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] в межах міста (арк. справи 38). Зі змісту виписки із медичної картки стаціонарного хворого 2-е н/х відд № 24799, виданої КНП «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» вбачається, що [PERSON] , 1983 року народження, була госпіталізована до ІІ-го нейрохірургічне відділення 30.09.2018 року в ургентном порядку зі скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту, біль в місцях забію, встановлений діагноз: забій м`яких тканин лобно-височної області праворуч, екстензіонна травма ШОП, посттравматичний шейний міозит, забій грудної клітини хребта, ссадна н/3 лівого стегна. Хвора отримала симптоматичну терапію, виписана у задовільному стані додому, рекомендовано спостерігання у невропатолога поліклініки (арк. справи 42-43). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами Конституції України, Бюджетного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі - Розпорядження), . Так, відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Нормою ст. 636 Цивільного кодексу України передбачено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст. 17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 Цивільного кодексу України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім того, нормою ст. 36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відтак, наведені норми дають право позивачу вимагати виплати саме йому розміру майнової шкоди, завданої внаслідок механічного пошкодження внаслідок ДТП належного йому автомобіля. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість регулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником/володільцем іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року по справі №713/2002/15-ц, від 15 серпня 2018 року по справі №209/3145/15-ц, від 29 серпня 2018 року по справі №353/274/14-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №641/5333/16-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №359/7306/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №619/4145/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №686/17155/15-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №607/7205/16-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №753/694/17, від 31 жовтня 2018 року по справі №521/6088/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі №342/134/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №707/1761/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №757/646/16-ц, від 05 грудня 2018 року по справі №136/2186/16-ц, від 12 грудня 2018 року по справі №758/2356/17, від 09 січня 2019 року по справі №761/23874/15-ц, від 16 січня 2019 року по справі №369/3332/16-ц, від 30 січня 2019 року по справі №359/3528/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №757/41971/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11701/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2015 року по справі №6-691цс15. В контексті наведеного вище правового висновку суду щодо підстав першочергового покладення на страховика завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування обов`язків боржника у деліктному зобов`язанні слід також відзначити, що з огляду на положення Глави 50 ЦК України та норм ст.ст.20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика з виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку втрати статусу повного/асоційованого члена МТСБУ, якщо страховика при цьому не визнано банкрутом та/або ліквідовано як юридичну особу. Щодо обставин даної цивільної справи, то в ході її судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обов`язкові для встановлення і доведення з метою з`ясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), а саме: настання 30.09.2018 року о 20-00 годині в районі будинку № 26 по вул. Шевченка в м. Харкові дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого автомобілю марки «Mitsubishi-Lanser» н.з. [NUMBER] завдано завдано механічних пошкоджень, а позивачу - майнової шкоди; вказана ДТП сталася з вини [PERSON] , який, будучи інспектором УПП в Харківській області та виконуючі свої службові обов`язки, керував належним третій особі автомобілем «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] . Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, а отже і перед позивачем, за шкоду, завдану внаслідок експлуатації автомобіля «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] , на час вищевказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» суми страхового відшкодуваня в межах встановленого ліміту відповідальності у розмірі 100000 грн., приймаючи до уваги, що розмір завданого позивачам матеріального збитку на підставі висновку № 292/12-18 від 17.12.2018 року становить 120942,00 грн. (арк. справи 24-37). З огляду на положення ст.ст.20, 41, 52 зазначеного закону зобов`язання страховика не зважаючи на стан його припинення перед позивачем із виплати останнім страхового відшкодування не припинились, а отже мають виконуватись ним же самим (його ліквідаційною комісією). При цьому ліміт відповідальності даного страховика, з урахуванням на нульовий розмір франшизи, дозволяє здійснити часткове відшкодування завданих позивачам витрат з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Враховуючи, що в суду немає жодних доказів банкрутства/ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім» з нестачею майна або коштів такого страховика для погашення своїх зобов`язань, зокрема перед позивачем, в суду немає підстав вважати, що належним відповідачем у справі могло б бути МТСБУ. Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормою ст.19 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. В свою чергу ст.25, п.9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що виключно Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно п.1 до Положення про Державну Казначейську службу України, затвердженою Постановою КМУ від 15 квітня 2015 p., Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Отже, зі змісту наведених судом норм слідує, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу державного органу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, і не на державний орган, в якому працює/працювала така посадова особа, а виключно на державу Україна, яка згідно ст.2 Цивільного кодексу України є самостійним учасником цивільних правовідносин. Дана правова позиція суду повністю підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного суду, викладеною в постанові від 15 травня 2019 року по справі №570/2739/16-ц. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, враховуючи недостатність коштів для здійснення виплати в рахунок покриття завданих позивачам витрат пов`язаних з відновлювальном ремонтом пошкодженого автомобіля, тобто в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового стягнення решті коштів в рахунок відшкодування завданої позивачам матеріальної шкоду саме з Державної казначейської служби України у розмірі 25524,00 грн., яка складається із частини суми, яка не входить до ліміту розміру страхового відшкодування у сумі 20942,00 грн., який встановлений на підставі висновку № 292/12-18 від 17.12.2018 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки Mitsubishi Lanсer, державний номер [NUMBER] (арк. справи 24-37); витрат, пов`язаних з виконанням висновку № 292/12-18 від 17.12.2018 року оцінювачем [PERSON] , вартість яких становить 2000 грн. (арк. справи 37); а також витрат, пов`язаних оплатою послуг евакуатора з транспортування транспортного засобу [PERSON] державний номер [NUMBER] на спец. майданчик на суму 1500 грн., зберігання транспортного засобу [PERSON] на спец. майданчик на суму 432 грн. та витрат за перевезення автомобіля марки Mitsubishi Lanсer державний номер [NUMBER] на суму 650 грн. (арк. справи 38). Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивачів щодо доцільності включення в рахунок завданої ним шкоди витрат, пов`язаних зі сплатою послуг за проведення автотехнічного дослідження № 68 від 28.11.2018 року, проведеного за замовленням позивача [PERSON] за результатами дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, що містять відповіді судового експерта Давидовича О.О. на поставлені позивачем [PERSON] запитання, оскільки вказані висновку не приймали судомами першої та апеляційної інстанції під час встановлення винності [PERSON] у вчинення адміністративного правопорушення. Зі змісту мотивувальної частини постанови Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 року вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] Київським районним судом м. Харкова експерт не призначався, висновок експерта № 68 від 28 листопада 2018 року складено за заявою [PERSON] . При винесенні постанови суд першої інстанції не брав до уваги зазначений висновок та апеляційним судом висновок не приймається, оскільки автотехнічне дослідження в порядку передбаченому ст. 273 КУпАП судом не призначалось. Данні, які наявні в матеріалах справи, дають достатньо підстав зробити висновок з цього правового питання без спеціальних знань. З огляду на вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення витрат з відповідача пов`язаних зі сплатою послуг на проведення авто технічного дослідження у розмірі 6000 грн. за необґрунтованістю та безпідставністю. Окрім цього, вирішуючи питання про стягнення з відповідача Державної казначейської служби України матеріальних збитків, пов`язаних з лікуванням та проходження медичного обстеження позивача [PERSON] , суд вважає обґрунтованим та таким, що доведений належними доказами витрати, що підлягають стягненню у розмірі 1950 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткого касового ордера № 2641 від 02.10.2018 року ТОВ «НВП «МРТ-Центр» від [PERSON] на суму 1950 грн. за надання послуги по МРТ-обстеження головного могку та шийного відділу хреба (арк. справи 41). Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні іншої частини заявлених вимог про стягнення витрат пов`язаних з придбання лікарських засобів, оскільки зазначені в копіях квитанцій найменування лікарських засобів не містить відповідного призначення їх лікарем саме позивачу [PERSON] , надані копії документів не дозволяють суду дійти висновку про наявність належних рекондацій для їх застосування позивачкою. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Звертаючись з позовною заявою до суду, позивачами заявлено позовні вимоги про стягення з відповідача завданої ним моральної шкоди у розмірі 100000 грн., обгрунтовуючи цей розмір душевними стражданнями, численими незручностями, змінами у способі життя, пригніченні та емоційного дискомфорту. За таких обставин, враховуючи встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, надані позивачами письмові докази, в підтвердження заявлених вимог, наведене обґрунтування заподіяння ним моральної шкоди, з урахуванням принципу розумності та пропорційності, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим з відповідача Державної казначейської служби України на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500,00 грн., а на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. В задоволенні іншої частини заявлених вимог слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує склад таких витрат, їх підтвердження, приймає до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог за результатом судового розгляду, у зв`язку з чим приходить до висновку про пропорційне стягення підтверджених судових витрат у відповідності до положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: partial