Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

27 травня 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 27 листопада 2004 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 02 червня 2009 року сторони розірвали шлюб. 02 лютого 2009 року рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.12.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. 16.06.2009 р. постановою ВП № 13377824 про відкриття виконавчого провадження Кіровським ВДВС ДМУЮ було постановлено відкрити виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-2521 від 19.02.2009 р. про стягнення аліментів згідно вище вказаного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. За рекомендацією судді АНД районного суду м. Дніпропетровська, позивач виконував рішення суду в добровільному порядку - приніс до виконавчої служби довідку про доходи, та йому нарахували суму аліментів до сплати близько 200,00 грн. Проте, відповідачка була незадоволена такою сумою та забажала від позивача регулярної оплати за дитячий садок сина та покупки сину необхідної одежі, речей. Через свою любов до сина, позивач погодився на такі умови відповідачки та взяв на себе всі розходи по утриманню сина. Однак, малолітній [PERSON] у дитячий садок проходив лише 3 місяці, після чого відповідачка перестала без причини його туди водити, тому й за дитячий садок позивач платити перестав. Всі інші розходи по утриманню сина він продовжував нести як і раніше. Проте незабаром дитина відповідачці почала заважати через її намагання влаштувати особисте життя. Позивач, як люблячий батько, не міг більше з цим миритися та з вересня 2009 року забрав сина до себе та своїх батьків на постійне проживання за адресою [ADDRESS], де дитина мешкала по вересень 2012 р. включно. Через необхідність терміново влаштовувати дитину до нового дитячого садочку, позивач був змушений направити сина на оздоровлення до КЗ «Дитячий санаторій №2 Дніпропетровської обласної ради», де дитина знаходилась з 28.09.2009 р. по 10.10.2009 р. та з 13.10.2009р. по 09.11.2009р., з 10.11.2009р. по 21.11.2009 р. За цей час позивач знайшов серед найближчих дитячих садочків той, в якому було вільне місце для сина та оформив його у КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 309», який син відвідував з 01 грудня 2009 року по червень 2012 року. Також проживання сина з позивачем підтверджується довідкою від 29.04.2013р. з Дитячої поліклініки ДЗ «Спеціалізованої медико-санітарної частини №6», з якої видно, що дитина знаходилась під їх поліклінічним спостереженням за місцем проживання батька з 01.11.2009р. по 01.10.2012р. Після випуску з дитячого садочку №309 батько дитини - позивач по справі перевів навчатися його до КЗ «СЗОШ № 34» у 1-Б клас. За весь час проживання дитини з батьком відповідачка - мати дитини, життям сина взагалі не цікавилась, з дитиною майже не бачилась, ніякою (ні матеріальної та, навіть, моральної участі, материнської турботи, опіки) мірою не приймала участі в розвитку, зростанні сина займалася тільки собою та влаштуванням свого особистого життя та неодноразово висловлювалась, що зараз дитина буде їй заважати в досягненні якоїсь своєї мети. Повну відсутність материнського піклування та відсутність матері як такої зафіксував й педагогічний колектив дитячого садочку №309, коли видавав характеристику на [PERSON] [INFO] в якій вказано, що мати [PERSON] в садочку бачили всього декілька раз, вона ні з ким не розмовляла та не мала наміру поцікавитись життєдіяльністю свого сина на відміну від батька хлопчика та його бабусі та дідуся, які приймали активну участь не тільки в вихованні порядної, контактної дитини, айв житті дитячого садочку. На відміну від [PERSON] - матері хлопчика, його бабуся (мати позивача, яка разом з батьком замінила дитині матір, опікувалась них, виховувала) на шестиріччя [PERSON] для його розвитку та стимулювання бажання гарно вчитися в школі подарувала комп'ютер. Наприкінці вересня 2012 року відповідачка забрала у позивача сина та посилаючись знову на свою зайнятість з приводу влаштування особистого життя відправила його на проживання до своїх батьків. Незабаром після цього позивач дізнався від відповідачки, що остання вимагає від нього сплати аліментів за весь період проживання сина з батьком. Ніякі доводи з приводу того, що син і так знаходився на утриманні батька, а вона не несла жодних витрат щодо утримання дитини відповідачка не бере до уваги, а лише зазначає, що їй потрібні гроші, а позивач їй винен. Через неможливість досягнення згоди в цьому питанні, позивач змушений звернутися в суд з даним позовом. Факт проживання неповнолітньої дитини з батьком та знаходження на його повному утриманні без будь-яких матеріальних внесків зі сторони матері дитини - відповідачки по справі с обставиною, що має істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Просить визнати факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в період з вересня 2009 року по вересень 2012 року включно з батьком [PERSON] та знаходження дитини на утриманні батька та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в період з вересня 2009 року по вересень 2012 року включно, судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково. Надав до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, 27 листопада 2004 року сторони зареєстрували шлюб, який 02 червня 2009 року було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюб Серії [NUMBER] виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 8). Від подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2009 року в справі № 2-2521/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.12.2008 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9). Судом встановлено, що під час стягнення аліментів з позивача на дитину, син [PERSON] майже два роки поживав та знаходився на забезпеченні батька - позивача у справі. Даний факт не заперечувала частково й відповідач. Так, представник відповідачки у судовому засіданні пояснив, що дійсно дитина майже два роки проживала та знаходилась на утриманні батька, однак просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме зменшити розмір заборгованості по аліментам та змінити спосіб і порядок стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами, встановлені судовим рішенням, доведенню не підлягають. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, свідка, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що син позивача постійно близько двох років знаходився на утриманні батька, проживав з ним, ходив до садочка до якого його влаштував саме позивач. З хлопчиком постійно займались батьки позивача та сам позивач. За два роки відповідачку жодного разу в будинку та дитячому майданчику у дворі будинку вона не бачила. Таким чином, факт проживання сина з позивачем та знаходження дитини на його утриманні певний період судом беззаперечно встановлено. Однак вирішуючи питання про встановлення періоду знаходження дитини з батьком, суд виходить з наданих до суду доказів, а саме довідок з медичної установи та дитячого садку відповідно до яких хлопчик перебував з батьком саме з 01 грудня 2009 року по 13 вересня 2012 року, що підтверджується матеріалами справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину та на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище і дитини, і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду але домовленістю між батьками, може бути в подальшому зменшений чи збільшений рішенням суду за позовом боржника чи одержувача аліментів, у випадку зміни матеріального чи сімейного становища, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до положення п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, ч.2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може звільнити повністю або частково його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла в зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Згідно з приписами частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи часткове визнання відповідачкою обставин позову, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, а саме встановити факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в період з 01 грудня 2009 року по 13 вересня 2012 року з батьком [PERSON],[INFO]; встановити факт знаходження неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в період з 01 грудня 2009 року по 13 вересня 2012 року на утриманні батька [PERSON],[INFO]; звільнити [PERSON],[INFO] від сплати заборгованості з аліментів в період з 01 грудня 2009 року по 13 вересня 2012 року стягнутих з нього за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2009 року у розмірі ? частини його доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, на утримання [PERSON], [INFO] на користь [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 115 грн. 00 коп. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial