Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

17.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], і просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики, що складає грошову суму в розмірі 4 500,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., і стягнути з відповідача понесені ним при подачі позову до суду. З позовної заяви поданої позивачем [PERSON] вбачається, що 15 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики на суму 4500,00 грн. терміном повернення до 16.10.2013 року. При укладенні даного договору були оговорені ряд домовленостей, а саме договір позики є безпроцентним, повернення позики повинно бути здійснено у готівковій формі за місцем проживання позикодавця. Отже, відповідач, [PERSON] отримав у власність кошти в сумі 4 500,00 грн., які зобов'язався повернути до 16 жовтня 2013 року, однак взяті на себе зобов'язання не виконав і грошові кошти не були ним повернуті. На прохання повернути грошові кошти відповідач відмовляється та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе договором позики зобов'язань. Відповідач, [PERSON] порушив строки виконання договору та зобов'язання щодо повернення грошових коштів, і на даний час їх не повернув. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Оскільки дані зобов'язання не виконані, відповідач в добровільному порядку ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань по повернення суми позики, а відтак позивач змушений був звернутися з позовом в суд. Позивач, [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, а також у заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги і просить задовольнити з викладених у позовній заяві підстав та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] в судові засідання на виклики суду не з'являвся по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбаченому законом порядку, про що свідчать судові виклики та поштові повідомлення. Зі згоди позивача, яка викладена у заяві суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що сторони уклали Договір позики від 15.10.2013 року, згідно якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в розмірі 4500,00 грн. без сплати відсотків за користування, на термін до 16.10.2013 року (а.с.6). Протягом дії кредитного договору відповідач не виконав на себе взяті зобов'язання, внаслідок чого на час пред'явлення позову відповідач, [PERSON] має заборгованість по договору позики на суму 4500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, договір позики є укладеним від 15 жовтня 2013 року між позикодавцем, [PERSON] та позичальником, [PERSON], оскільки у відповідності до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім стягнення заборгованості за договором позики, позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду, яку позивач оцінює у 5000,00 грн. Як вказує ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст.23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима в розмірі 500,00 грн. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 23, 1046-1047, 1049, 1166, 1167, ЦК України та

Outcome: partial