Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

18.11.2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою, в якому просила поділити в рівних частках квартиру [ADDRESS], а також виділити їй в користування кімнату площею 24,4 кв.м., виділити у користування відповідача кімнату площею 18,8 кв.м., решту приміщень залишити у загальному користуванні. 10.03.2015 року позивач збільшила розмір позовних вимог, внаслідок чого, крім раніше викладених позовних вимог, також просила визнати за нею право власності на ? частину акцій, які засвідчують участь [PERSON] у формуванні статутного капіталу ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на ? частину дивідендів, одержуваних [PERSON], як співзасновником за результатами господарської діяльності ПАТ «Теплоенергомонтаж». За клопотанням сторони позивача, в якості третьої особи до участі у справі було залучено ПАТ «Теплоенергомонтаж», частина акцій якого є предметом позову. В обгрунтування позову та уточнення до нього, посилалася на те, що сторонами під час шлюбу було нажите майно, а саме: квартира [ADDRESS], а також акції ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук. Посилається на те, що оскільки дане майно було придбане під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, просила визнати за нею право власності на ? його частину. Також посилалася на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування вищевказаною спільною квартирою, загальною площею 95,8 кв.м., житловою 43,2 кв.м., а тому просила суд встановити порядок користування, виділивши позивачу кімнату площею 24,4 кв.м., а відповідачу 18,8 кв.м., посилаючись на те, що з моменту вселення до квартири, позивачка постійно користується саме цією кімнатою, а речі відповідача знаходяться у кімнаті площею 18,8 кв.м. 09.02.2015 року відповідач звернувся із зустрічним позовом, предметом якого був поділ спільного майна подружжя, до якого відніс квартиру [ADDRESS], 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, просив встановити порядок користування спірною квартирою [ADDRESS], виділивши в його користування кімнату площею 24,4 кв.м., а у користування відповідача за зустрічним позовом - кімнату площею 18,8 кв.м. 14.04.2015 року від позивача за зустрічним позовом надійшли уточнення позовних вимог, в яких, крім раніше зазначеного просив визнати цінні папери ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук, номінальною вартістю 5 грн. штука, загальною вартістю 26215 грн. 46 коп., особистою приватною власністю [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружжям під час перебування у шлюбі було набуте майно, яке складається із квартири [ADDRESS], 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Зазначає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він має право на визнання за ним права власності на ? частину зазначеного майна. Стосовно встановлення порядку користування спірною квартирою, просив визнати за ним право користування кімнатою 24,4 кв.м., залишивши у користуванні відповідачки за зустрічним позовом, кімнату площею 18,8 кв.м. Стосовно акцій, просив визнати їх за позивачем за зустрічним позовом на праві особистої приватної власності, оскільки вони придбані після припинення шлюбних відносин, а тому не є такими, що придбані за рахунок спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник, позовні вимоги та уточнений позов, підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зустрічний позов в частині поділу квартири [ADDRESS] та визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на акції, не визнали, посилаючись на те, що правове обґрунтування, яке б надавало право отримати відповідачем у власність ? від 1/3 частини квартири у м. Одесі, відсутнє, виходячи з того, що це була безкоштовна приватизація, якою скористалася позивач, а також те, що вона мала місце ще у 1993 році, а тому на неї не розповсюджуються норми законодавства, яке регулює режим майна спільно набутого під час шлюбу. Також заперечували щодо встановлення порядку користування квартирою, на якому наполягає позивач за зустрічним позовом, посилаючись на те, що у сторін вже склався певний порядок користування квартирою, відповідно до якого позивачка за первісним позовом, займає кімнату площею 24,4 кв.м., а відповідач, за необхідності, користується кімнатою площею 18,8 кв.м. таким чином, підстав змінювати даний порядок немає. Відповідач, який є позивачем за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні підтримали у повному обсязі зустрічний позов та заперечували щодо вимог первісного в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину акцій та встановлення порядку користування, шляхом виділення останній кімнати площею 24,4 кв.м., оскільки акції були придбані після припинення ведення спільного господарства, а щодо встановлення порядку користування квартирою, зазначив, що вважає за доцільне йому виділити більшу кімнату у користування, зважаючи на те, що він має нову сім'ю, а тому потребує приміщення більшого розміру. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу її між сторонами в рівних частках, зважаючи на те, що дані вимоги відповідають нормам діючого законодавства, та визнаються сторонами, а також в частині визнання цінних паперів особистою власністю відповідача, позивача за зустрічним позовом. В решті вимог, у задоволенні як первісного позову так і зустрічного, необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, з 29.06.1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 28.01.2015 року. Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2013 року на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Дана квартира має загальну площу 95,8 кв.м. та житлову 43,2 кв.м. (а.с.7-12). Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт придбання квартири під час шлюбу та набуття її у спільну сумісну власність подружжя. Також сторони не заперечували щодо поділу вказаної квартири в рівних частках. За таких обставин дана вимога підлягає задоволенню, та суд приходить до висновку про необхідність визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем та за відповідачем права власності на ? частину вказаної квартири. Стосовно позовних вимог про встановлення порядку користування спірною квартирою, які заявлені як в первісному так і в зустрічному позові, суд приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні, виходячи з наступного. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом, заявили вимоги про виділення кожному кімнати площею 24.4 кв.м., заперечуючи право користування протилежної сторони даною кімнатою. Як вбачається з технічного паспорту, спірна квартира [ADDRESS], має загальну площу 95,8 кв.м. та житлову 43,2 кв.м. (а.с.7-12). Дана квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 24,4 кв.м. та 18,8 кв.м. Кожна із сторін має право на виділення їй у користування, відповідно до ідеальних часток квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності, кімнати площею не меншою за 21,6 кв.м. (43,2 кв.м.62= 21,6 кв.м.). Враховуючи вище наведене, а також те, що запропонований позивачами порядок конкретного користування спірною квартирою передбачає виділення відповідачам, відповідно за первісним та зустрічним позовами, житлової площі на 2,8 кв.м. менше (43,2:2= 21,6 кв.м. - 18,8 = 2,8 кв.м.), ніж вони повинні мати відповідно до арифметичних часток у праві власності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовів про встановлення порядку користування квартирою. Стосовно позовної вимоги позивача за первісним позовом про поділ цінних паперів ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук, номінальною вартістю 5 грн. штука, загальною вартістю 26215 грн. 46 коп., що належать відповідачу; та вимог зустрічного позову про визнання вказаних цінних паперів особистою приватною власністю [PERSON], суд приходить до висновку, що задоволенню в даному випадку підлягає зустрічна позовна вимога, виходячи з наступного. Відповідно до п. 26 постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим суб'єктом. Відповідно до п. 27 вказаної постанови, акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти. Разом з тим, як вже раніше зазначалося, дана Постанова вказує,що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п. 30 вказаної постанови, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Як вбачається з наданої третьою особою відповіді на запит суду, спірні акції придбані [PERSON] 11.09.2014 року на підставі договору купівлі-продажу. В судовому засіданні сторона позивача не довела, що в зазначений період вона проживала разом з позивачем та вела спільне господарство. Не надала суду належних та переконливих доказів на підтвердження зазначеного. Разом з тим, відповідач на підтвердження того, що сторони не вели спільного господарства в час придбання акцій, посилався на рішення суду про розірвання шлюбу, в якому зафіксовано, що з листопада 2013 року сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Також зазначив, що позивачка дане рішення не оскаржувала в апеляційному порядку. За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем за зустрічним позовом, той факт, що на час придбання акцій, сторони не вели спільного господарства та проживали окремо. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] цінних паперів ПАТ «Південтеплоенергомонтаж» в кількості 900 штук, номінальною вартістю 5 грн. штука, загальною вартістю 26215 грн. 46 коп. Стосовно вимоги зустрічного позову про визнання спільною сумісною власністю 1/3 частини квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 1/3 частина квартири [ADDRESS] була набута [PERSON] в порядку приватизації на підставі Закону України «Про державну приватизацію державного житлового фонду» та належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.1993 року. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, 1/3 частина вищевказаної квартири не підпадає під вид майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності та може бути поділене між сторонами. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: partial