Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Олександрії, Олександрійського та Петрівського району при УМВС України в Кіровоградській області, про визнання недійсною довідки - рахунку КІМ № 161393 від 1 вересня 2010 р., видану приватним підприємством «Елвіс», про скасування державної реєстрації за [PERSON] напівпричепу марки TRAIL ONA 40FT 2ATDP, номер шасі [NUMBER], 2007 року випуску, визнання за нею права власності на напівпричіп, повернення його у її володіння та стягнення з відповідачів судових витрат. До участі у справі як відповідачі залучені товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Торнадо-Пласт» та приватне підприємство «Елвіс». Позивачка мотивує свої вимоги тим, що 25 червня 2009 р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого вона отримала від останнього грошові кошти в розмірі 70 000 грн. на строк до 1 січня 2010 р. 9 червня 2010 р. між нею та ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» (м. Каховка Херсонської обл.) було укладено договір поставки № 09/06-1, згідно якого вона придбала у товариства напівпричіп-платформу-Е, марки 40FTATDPGTP2ALOWBED, номер шасі [NUMBER], 2007 року випуску, який належав підприємству згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. На день продажу транспортного засобу його ціна була визначена за залишковою балансовою вартістю в розмірі 50 000 грн. з урахуванням ПДВ. Грошові кошти було сплачено на рахунок ТОВ «СП «Торнадо-Пласт», що підтверджується квитанцією № 180 від 14 червня 2010 р. З метою взяття на облік транспортного засобу в органах МРЕВ необхідно було надати документи, що підтверджують договір купівлі - продажу. 1 вересня 2010 р. ТОВ «СП «Торнадо-Пласт» уклало з приватним підприємством «Елвіс» договір комісії. За умовами вказаного договору ПП «Елвіс» за дорученням ТОВ «СП «Торнадо-Пласт» мав від свого імені здійснити продаж напівпричепу та видати покупцеві довідку-рахунок. З огляду на те, що за договором позики її зобов'язання перед [PERSON] лишалося невиконаним, останній запропонував передати йому напівпричіп, який вона придбала у ТОВ «СП»Торнадо-Пласт», і щоб уникнути зайвих витрат, одразу виписати довідку-рахунок на його ім'я, а він, в свою чергу, мав видати їй розписку про виконання нею своїх зобов'язань. Вона погодилася, не дивлячись на те, що вартість причепа майже вдвічі перевищувала суму боргу перед відповідачем. Довідка - рахунок була видана на ім'я [PERSON] Будь-яких розписок [PERSON] їй не надав. Вона вважала, що зобов'язання за договором позики виконала. 22 квітня 2011 р., тобто наступного дня після реєстрації напівпричепа в Олександрійському МРЕВ, [PERSON] звернувся до суду з позовом до неї про стягнення боргу за договором позики. З метою забезпечення позову ухвалою суду на її майно накладено арешт. Позивачка вважає, що [PERSON] набув право власності на майно за її рахунок без достатньої правової підстави, а тому зобов'язаний повернути їй набуте майно в натурі. Ці правовідносини врегульовані ст. 1212 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки [PERSON] перереєстрував напівпричіп за [PERSON], то суд за клопотанням позивача залучив його до участі у справі як співвідповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] підтримали позов. Позивачка [PERSON] пояснила, що раніше з [PERSON] вона укладала договір позики та мала повернути кошти в січні 2010 р., але після спливу строку виконання зобов'язання коштів у неї не було. [PERSON] погодився отримати від неї причіп в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Починаючи з 2009 р. цей причіп використовувала за договором оренди, а потім в червні 2010 р. придбала за власні кошти. Для того, щоб уникнути зайвих витрат, вона попросила виписати довідку-рахунок на ім'я [PERSON] Після цього вважала, що виконала свої зобов'язання в повному обсязі. На даний час напівпричіп коштує більше. Суд стягнув з неї суму за договором позики. Рішення суду звернуто до виконання. Представник позивача - [PERSON] вважає, що довідка-рахунок не є документом, що підтверджує право власності [PERSON] Останній ввів в оману ПП «Елвіс», бо мова йшла про те, що довідку-рахунок буде видано тоді, коли прийде власник з документами. [PERSON] не мав права відчужувати напівпричіп, однак зробив це на користь свого онука [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] має двох дорослих синів, один з яких водій дальніх рейсів. Цей причіп він купував для сина, щоб останній міг працювати , а причіп передати в оренду [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Остання кошти не повертала. [PERSON] звернувся до неї з позовом, який судом задоволено. Доказом придбання [PERSON] напівпричепа є довідка-рахунок. Договір поставки не є правовим документом, а в договорі комісії відсутнє посилання на особу покупця. [PERSON] придбав напівпричіп, а коли сина запросили на роботу до Мурманська, [PERSON] вирішив причіп реалізувати. Згодом розпорядився ним на користь [PERSON] Представник приватного підприємства «Елвіс» в судове засідання не з'явився, однак від останнього надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач визнає позов та зазначає, що довідка - рахунок на напівпричіп була виписана на ім'я [PERSON] , бо саме він приїхав з представником ТОВ СП «Торнадо-Пласт» за ним і мав при собі документи на напівпричіп. Приватне підприємство «Елвіс» не укладало з [PERSON] договорів купівлі-продажу напівпричепа і ніяких коштів в касу чи на розрахунковий рахунок підприємства від нього не надходило. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Торнадо-Пласт» теж не з'явився в судове засідання, натомість надав письмове пояснення щодо визнання позову з огляду на те, що [PERSON] відповідно до договору поставки між нею та ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» придбала напівпричіп, повністю оплативши його вартість. Оскільки підприємство не є спеціалізованою організацією з продажу транспортних засобів і не мало право видавати довідку-рахунок покупцю для взяття на облік в органах МРЕВ, то ТОВ «Торнадо - Пласт» уклало з приватним підприємством «Елвіс» договір комісії від 1 вересня 2010 р. За умовами цього договору ПП «Елвіс» зобов'язалося за дорученням ТОВ «СП «Торнадо-Пласт» здійснити продаж напівпричепа та видати покупцеві довідку-рахунок. Договірні відносини існували лише між ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» та [PERSON] Жодних договорів з [PERSON] не укладалося. ТОВ «Торнадо-Пласт» не володіє інформацією про характер домовленостей між [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Олександрії, Олександрійського та Петрівського району при УМВС України в Кіровоградській області, не з'явився. Вислухавши пояснення позивачки, її представників, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що 9 червня 2010 р. між ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» та [PERSON] було укладено договір поставки напівпричепа. [PERSON] як покупець оплатила вартість придбаного товару, обумовлену договором, в сумі 50 000 грн., про що свідчить квитанція від 14 червня 2010 р. та довідка ТОВ «СП «Торнадо - Пласт». 1 вересня 2010 р. між ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» та приватним підприємством «Елвіс» було укладено договір комісії. За умовами цього договору ПП «Елвіс» за дорученням ТОВ «Торнадо-Пласт» зобов'язалося здійснити продаж напівпричепа та видати покупцеві довідку-рахунок, оскільки підприємство - ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» не є спеціалізованою організацією з продажу транспортних засобів і не мало право видавати довідку-рахунок покупцю для взяття на облік в органах МРЕВ. Довідка - рахунок була видана не стороні договору поставки, а сторонній особі - [PERSON], який не оплачував вартість товару. В подальшому напівпричіп було зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки рахунку № ААВ 399852 від 9 жовтня 2013 р., яка, в свою чергу, була видана на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між [PERSON] та приватним підприємством «МПП Вибір», згідно Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами. В зв'язку з помилкою при першій реєстрації напівпричепу - платформі - Е присвоєно нову назву : марка TRAIL ONA, модель 40 - FT2ATDP. Позивачка вимагає відновити її цивільні права та повернути напівпричіп у її власність. Суд дійшов висновку, що майнові права позивачки підлягають захисту, а правовідносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовано відповідними нормами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін( ч.2 ст. 712 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому ( ч.1 ст. 656 ЦК України). Наразі між позивачем та ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» виникли правовідносини з приводу поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч.2 ст. 712 ЦК України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦПК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, - відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" продавцем виступає підприємство, установа, організація або громадянин-підприємець, які реалізують товари за договором купівлі-продажу, а покупцем (споживачем) - громадянин, який придбаває ці товари. Під продавцями закон має на увазі ті підприємства та громадян-підприємців, для яких продаж товарів є їх професійною діяльністю, тобто торговельною діяльністю (торговельним обслуговуванням). Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. Пункт 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність засобів конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема є : засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача. Наразі покупцем напівпричепу є позивачка, яка використала його як засіб розрахунку з відповідачем [PERSON] за запозичені у нього кошти. Доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про те, що саме [PERSON] придбав напівпричіп та розрахувався за нього, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються як поясненнями позивачки , так і письмовими поясненнями відповідачів - ТОВ «СП «Торнадо - Пласт» та ПП «Елвіс». Більш того, представник відповідача [PERSON] пояснив, що останній не пам'ятає, коли, де та за яких обставин він розраховувався за напівпричіп, а документи, які б підтверджували дану обставину, він не зберіг. Матеріали справи свідчать також про те, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно існували правовідносини , пов'язані із укладенням договору позики. ЇЇ дії, направлені на передачу напівпричепа [PERSON], були викликані бажанням розрахуватися з останнім. Як з'ясував суд, будь-яких інших майнових відносин між ними не існувало. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 2 жовтня 2013 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики. Суд дійшов висновку, що [PERSON] без достатньої правової підстави за рахунок [PERSON] придбав напівпричіп, а отримана ним довідка-рахунок, яка стала підставою для державної реєстрації напівпричепу, за наявності доказів про іншу особу, яка придбала майно за свій кошт, необхідно визнати недійсною та визнати право власності на напівпричіп за [PERSON] Як передбачено ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідач [PERSON], який без достатньої правової підстави набув майно - напівпричіп-платформу, в період перебування зазначеної цивільної справи в провадженні суду реалізував його [PERSON], своєму родичеві. Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Причому, якщо майно за відплатним договором придбане в особи , яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як зазначено в п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 р. № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦК України, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Як свідчить довідка директора ПП «МПП Вибір», 9 жовтня 2013 р. між цим підприємством та [PERSON] було укладено договір комісії з реалізації напівпричепа - платформи - Е марки TRAIL ONA, модель 40 - FT2ATDP, номер шасі [NUMBER], 2007 року випуску. Того ж дня між приватним підприємством «МПП Вибір» та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу вищевказаного напівпричепа, проте грошових коштів з оплати за придбання напівпричепа в касу чи на розрахунковий рахунок підприємства від [PERSON] не надходило. Зазначене свідчить про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] намагаються утримати майно й перешкодити [PERSON] повернути його у свою власність. Зважаючи на родинність відносин між цими відповідачами, обізнаність щодо наявного спору, характер дій впродовж розгляду цивільного спору, суд вважає, що з боку [PERSON] вбачається недобросовісність, а відтак він має повернути майно законному власнику. Визнання довідки-рахунку на напівпричіп недійсною та визнання права власності за [PERSON], незаконне утримання майна [PERSON] є підставою для витребування його у останнього. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Отже, рішення суду є підставою для зняття з реєстрації напівпричепу за [PERSON] та реєстрації за новим власником в особі [PERSON], право власності за яким визнається судом. Відтак вимоги позивачки в частині скасування державної реєстрації напівпричепа за [PERSON] задоволенню не підлягають. Більш того, Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Олександрії, Олександрійського та Петрівського району при УМВС України в Кіровоградській області є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не відповідачем. Суд може зобов'язати вчинити певні дії лише відповідача в тому випадку, якщо він незаконно ухиляється від їх вчинення. З урахуванням того, що позовні вимоги, не визнані відповідачами [PERSON] та [PERSON], задовольняються частково, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 737 грн. 20 коп. - по 369 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: partial