Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кривоозерського професійного аграрного ліцею, в якому просив стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату в розмірі середньої заробітної плати за час її затримки у зв`язку з розглядом справи в Кривоозерському районному суді та Миколаївському апеляційному суді, а саме за період з 22 травня 2018 року по 22 серпня 2018 року, в сумі 10 400,00 грн.. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 серпня 2018 року в цивільній справі №479/472/18 скасоване рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, відповідно якого стягнув з Кривоозерського ПАЛ на його користь 1 913,80 грн. заборгованості по заробітній платі з врахуванням податків і обов`язкових платежів, 14 002,17 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з врахуванням податків і обов`язкових платежів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", згідно яких суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, про що повідомлено сторони. Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 16 березня 2019 року, відповідачем копія ухвали разом із копією позовної заяви та доданих до неї документів отримана 15 березня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.61-62) в якому представник Кривоозерського ПАЛ заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що посилання позивача на норми права, викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 та в постановах Верховного Суду України у справах №6-2912цс16 від 18 січня 2017 року і №635/2084/16-ц від 01 березня 2017 року суперечить вимогам ч.4 ст.263 ЦПК. Крім того вказує, що згідно постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року у цивільній справі №479/472/18, середньоденна заробітна плата позивача, що передувала дню його звільнення, складає 86,97 грн, а не 160,00 грн, як вказано позивачем у позові. Просив відмовити в задоволенні позову з огляду на його юридичну необґрунтованість. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснюється. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 серпня 2012р. працював робітником по обслуговуванню будівель в Кривоозерському професійного аграрного ліцею і наказом роботодавця від 07 липня 2017р. №116-к був звільнений з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017р. його було поновлено на попередній посаді в Кривоозерському професійному аграрному ліцеї та стягнуто на його користь 4000 грн. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2017р. по 01 серпня 2017р. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Наказом роботодавця від 02 серпня 2017р. №147-к [PERSON] поновлено на посаді робітника комплексного обслуговування будівель та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання цього рішення роботодавець 04 серпня 2017р. перерахував на картковий рахунок позивача 3180 грн.. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017р. рішення від 01 серпня 2017р. скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Цим рішенням питання про поворот виконання не вирішувалось. Наказом роботодавця від 26 вересня 2017р. №184-к [PERSON] звільнено з роботи з 26 вересня 2017р. та скасовано з 02 серпня 2017р. наказ від 02 серпня 2017р. №147-к в частині скасування наказу від 07 липня 2017р. №116-к про звільнення [PERSON] з роботи та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець письмово повідомив позивача. В цьому повідомленні, а також у виписці по особовому рахунку, довідці про доходи, даних карткового рахунку, відповіді на звернення профспілкового органу зазначено, що за 18 відпрацьованих днів у вересні 2017р. [PERSON] нараховано 2742.85 грн.. (1865,14+877,71) заробітної плати з якої 1913.80 грн. утримано у зв`язку з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок скасування рішення суду і на його картковий рахунок було перераховано 659,06 грн. заробітної плати з урахуванням податків і обов`язкових платежів. Наведені обставини свідчать, що роботодавець не у повній мірі виконав покладений на нього ст.116 КЗпП обов`язок по виплаті працівнику в день звільнення всіх належних йому сум, тому що відрахування із його заробітної плати в сумі 1913.80 грн. відбулось у протиправний спосіб. Так, всупереч положень ст.ст.127, 239 КЗпП, ч.2 ст.382 ЦПК роботодавець здійснив відрахування із заробітної плати для покриття виплачених працівнику сум поворот виконання по яким заборонено законом. Більше того, роботодавцем порушена процедура вирішення питання про відрахування, так як за загальним правилом і за відсутності вже згаданого виключення, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної інстанції, який відмовив в задоволенні позову, або суд у якому перебуває справа за заявою відповідача. При цьому за судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист (ст.ст.380,381 ЦПК). Крім того, виходячи зі змісту ст.ст.127,128 КЗпП відрахування із заробітної плати може бути здійснено лише щодо працівника з яким тривають трудові правовідносини і лише на підставі наказу (розпорядження) роботодавця. У травні 2018 р. [PERSON] пред`явив позов до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення 1913.80 грн. заборгованості по заробітній платі за вересень 2017 р. та 37920 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2017р. по 21 травня 2018р. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018р. у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області скасоване постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року, якою з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 1 913.80 грн. заробітної плати та 14 002.17 грн. середнього заробітку за час затримки проведення з ним розрахунку за період з 27 вересня 2017 року по 21 травня 2018 року. Отже, такі підстави та предмет позову, на які посилався суд при розгляді раніше поданого позову, як стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27 вересня 2017 року по 21 травня 2018 року відпали, і [PERSON] подав новий позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначив новий період затримки з 22 травня по 22 серпня 2018 року, що є іншим предметом позову і підставою для звернення до суду. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року встановлені підстави, передбачені ст.117 КЗпП, для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені за визначений у позові період. Згідно положень п.20 постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Правовим аналізом вказаних вище доказів та норм матеріального права встановлено, що позовні вимоги [PERSON] з відповідача недоотриманого середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні є законними та обґрунтованими, тобто в межах середнього заробітку працівника з 22 травня 2018 року по 22 серпня 2018 року. При цьому суд виходить з того, що Миколаївським апеляційним судом у постанові від 22 серпня 2018 року середньоденний заробіток позивача у спірних правовідносинах визначено в розмірі 86,97 грн., а число робочих днів, які не оплачені за середнім заробітком складають 65 днів (травень 2018 року - 7 днів; червень 2018 року - 20 днів; липень 2018 року - 22 дня; серпень 2018 року - 16 днів), таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягненням середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні 5 653,05 грн. (86,97 грн. х 65 днів) з врахуванням податків і обов`язкових платежів. Часткове задоволення позову (54,34 %) є підставою, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, для покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позову до суду сплочено судовий збір в сумі 704,80 грн., тому на його користь підлягають стягненню витрати на оплату судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме 383,10 грн..

Outcome: partial