Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

17 січня 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини. 11.08.2007 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області. Від шлюбу у них на- родились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], 11.08.2011 р. наро- дження. Спільне життя з відповідачем у них не склалося і рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02.07.2015 р. шлюб між ними було розірвано. На момент розірвання шлюбу з відповідачем спору щодо утримання дітей між ними не було, оскільки останній обіцяв допомагати та надавати кошти на їх утримання. У жовтні 2015 року вона вступила в шлюб з [PERSON], а 25.12.2015 р. народила третю дитину, на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дити- ною. Діти проживають з нею, вона не має фінансової можливості утримувати їх самостійно. У звя- зку з тим, що відповідач є моряком, має мінливий, але високий дохід, інших утриманців у нього нема, просила стягувати з нього на її користь на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Крім того, зважаючи на ухилення відповідача від сплати аліментів, просила стягнути аліменти з моменту розірвання шлюбу з відповідачем, а саме з моменту винесення рішення суду про розірвання шлюбу - 02.07.2015 р. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за місцем проживання сповіщався належним чином - поштою з повідомленням. Відомостей про пова- жність причин його неявки суд не має і вважає, що він не зявився без поважних причин. Також суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність достатніх матеріа- лів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно копій свідоцтв про народження: серії І-ЖД № 102184 та серії 1-ЖД № 280826 (а.с.6-7), у сторін по справі народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02.07.2015 р. (копія на а.с.8-9) ро- зірвано шлюб, зареєстрований 11.08.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 85, між [PERSON] та [PERSON] Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 242723 (а.с.10), 22 жовтня 2015 року позивач уклала вдруге шлюб, після чого їй присвоєно прізвище «Шидер». З копії свідоцтва про народження (а.с.11) вбачається, що 25.12.2015 р. у позивача народилась донька - [PERSON] Довідкою Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області від 01.02.2017 р. (а.с.20) підтверджується, що діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] проживають разом з матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихо- вання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчан- ня, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, го- тувати її до самостійного життя та праці. Стаття 27 Конвенції «про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР Ук- раїни № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фі- зичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фі- нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як передбачено ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий до- хід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне зна- чення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у п.17 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3 розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд по- винен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утри- манні матері, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, однак добровільно не надає матеріа- льної допомоги на їх утримання. Тому суд вважає за можливе та необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь по- зивача на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. При вирішенні питання про стягнення аліментів за минулий час - з моменту розірвання шлю- бу між сторонами - 02.07.2015 р., в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, суд враховує нас- тупне. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, у даному випадку з 17.01.2017 р. Положенням ч.2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання алі- ментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач не надала суду жодного доказу того, що вона вживала всіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Отже, позивачкою не доведено суду обставин, передбачених ч.2 ст.191 СК України, які б да- вали суду право стягнути аліменти за минулий час. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і за-перечень… Проте позивачем не надано суду необхідних та достатніх обєктивних доказів, на підставі яких можливо задоволення її позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, а судом їх не добуто. Тому її позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial