Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

14 серпня 2013 року державне підприємство «Регіональні електричні мережі»звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за враховану електроенергію, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідачка проживає згідно з реєстрацією за адресою: [ADDRESS]. Позивач надає електроенергію до вказаної квартири, однак мається заборгованість зі сплати електричної енергії. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01 квітня 2013 року скасовано судовий наказ Димитровського міського суду Донецької області від 28 лютого 2013 року про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електроенергію. 17 травня 2010 року [PERSON] було частково сплачено заборгованість, чим перервано перебіг строку позовної давності. Просили стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за враховану електроенергію в сумі 6058,15 грн та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року позов державного підприємства «Регіональні електричні мережі» задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за враховану електроенергію за період з 01 лютого 2010 року по 31 січня 2013 року в сумі 810,49 грн та судовий збір у розмірі 30,71 грн. В апеляційній скарзі державне підприємство «Регіональні електричні мережі» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Паршеву І.І., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, відповідачку [PERSON], яка просила апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено наступне. Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09 серпня 2006 року (а.с.25). У цій квартирі з 23 липня 1999року по 07 листопада 2012 року був зареєстрований її чоловік [PERSON], який був наймачем вказаної квартири (а.с.5, 48-49). Позивач надає електроенергію до вказаної квартири, однак заборгованість зі сплати електричної енергії з липня 2004 року по липень 2013 року становить 6058,15 грн (а.с.10-11). [PERSON] помер 07 листопада 2012 року (а.с.147). Апеляційним судом встановлено наступне. Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст.64, 68 ЖК України, ст.ст. 24 - 27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення. Заборгованість [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зі сплати електричної енергії з 09 серпня 2006 року по 31 липня2013 року становить 5138,99грн (а.с.10-11). Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01 квітня 2013 року скасовано судовий наказ Димитровського міського суду Донецької області від 28 лютого 2013 року про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію станом на 01 лютого 2013 року у розмірі 5993,09 грн, (а.с.6). 17 травня 2010 року [PERSON] було сплачено борг в сумі 243 грн (а.с.9). На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно з ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відмовляючи частково у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Однак з таким висновком суду першої інстанції повністю не можна погодитися з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі ч.ч.1, 2 , 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01 квітня 2013 року скасовано судовий наказ Димитровського міського суду Донецької області від 28 лютого 2013 року про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію станом на 01 лютого 2013 року у розмірі 5993,09 грн, (а.с.6). 17 травня 2010 року [PERSON] було сплачено позивачу борг в сумі 243 грн (а.с.9). Отже перебіг позовної давності переривався і на час звернення до суду загальний строк позовної давності не пропущений. Таким чином, при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. З відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за враховану електроенергію з 09 серпня 2006 року, коли відповідачка була зареєстрована у спірній квартирі, по 31 липня 2013 року в сумі 5138,99 грн та понесені позивачем судові витрати в сумі 229,40 грн (а.с.2).

Outcome: partial