Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з заявою про зниження шлюбного віку та надання права на шлюб. Заява мотивована тим, що вона завагітніла в листопаді 2018 року від [PERSON], [INFO]. Реєстрація шлюбу відповідає її інтересам, оскільки вони з [PERSON] кохають один одного і бажають створити повноцінну сім'ю. Її батьки не заперечують проти укладення шлюбу. А тому просить надати їй, право на шлюб, який вони хочуть зареєструвати з [PERSON], [INFO], оскільки це відповідає їх інтересам. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, з мотивів викладених в такій та просить надати їй право на шлюб. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просить заяву задовольнити. Заінтересована особа Мар'їнський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення заявниці [PERSON], заінтересованої особи [PERSON] володимирівни, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, перевіривши обставини, вказані в заяві про надання права на шлюб, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно до роз'яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" заява про надання особі права на шлюб (ст. 23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви та надання права на шлюб [PERSON]. Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] виданого 26.06.2018 року, органом 1474, [PERSON] народилась [INFO] та на час звернення до суду досягла повних п'ятнадцяти років. Відповідно до індивідуальної картки вагітної та породілля, виданої Курахівською міською лікарнею, знаходиться на обліку у лікаря акушера-гініколога, як вагітна. Відповідно до протоколу ультразвукового обстеження Медико-біологічного центру «Геном», [PERSON] станом на 28.12.2018 року мала термін вагітності 11 тижднів. З наданих суду доказів, вбачається, що звернення до суду з заявою про надання права на шлюб є взаємним і реєстрація шлюбу відповідає інтересам заявниці. Згідно зі ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Право на шлюб чоловіка та жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що укладення шлюбу не суперечить інтересах неповнолітньої [PERSON], однак у зв'язку з тим, що наразі вона не досягла шістнадцятирічного віку, то суд може надати дозвіл лише після досягнення нею шістнадцяти років. На підставі викладеного та

Outcome: partial