Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, і якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 12.10.2010року, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Некрасова, 55 сел. Очеретине Ясинуватського району Донецької області. Обґрунтовує вимоги таким. 10 жовтня 2010року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку, що розташований за адресою вул. Некрасова, 55 с. Очеретине Ясинуватського району. На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав за місцем розташування майна. Вона проживала разом з ним і відповідно до положень ч.3 ст.1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті чоловіка. Вона є спадкоємицею 1-ї черги за законом спадкового майна, що належало померлому на прав власності . Доньки померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. 21 березня 2017року вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але постановою від 21 березня 2017року нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю інформації щодо державної реєстрації права власності на заявлене нерухоме майно спадкодавця в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документу на нерухоме майно та у звязку з тим, щодо дня смерті державна реєстрація права власності на житловий будинок спадкодавцем проведена не була та не надано будь-якої архівної довідки з реєстрових книг, ведення яких здійснювало Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, так як на теперішній час БТІ розміщено на тимчасово не підконтрольній території України. У звязку з цими обставинами вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на спадковий житловий будинок. Право власності на зазначений будинок було набуто [PERSON] правомірно, згідно до законодавства , що діяло на момент їх виникнення. Земельна ділянка, на якій збудований будинок з господарськими будівлями та спорудами , була виділена [PERSON] рішенням виконкому Очеретинської селищної ради депутатів трудящих від 16 березня 1978року № 14 під індивідуальне будівництво. На підставі рішення виконкому Очеретинської селищної ради від 16 березня 1978року № 14 забудовнику [PERSON] 06 квітня 1978року здійснено відвід земельної ділянки по вул.. Некрасова, №55, с. Очеретине,площею 900кв.м. в натурі. 14 квітня 1978року між [PERSON] та виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою; с. Очеретине, вул..Некрасова,55. 21 квітня 1989року було складено Акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника [PERSON] та вводу в експлуатацію житлового будинку за адресою : с.Очеретине, вул. Некрасова, 55. Згідно розділу ІІ акту закінчені будівництвом житловий будинок та господарські будівлі в с.Очеретине по вул.. Некрасова, 55, вважаються прийнятими в експлуатацію. Акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку забудовника [PERSON] від 21.04.1989р затверджений рішенням виконкому Очеретинської селищної ради від 25.04.1989р №17. За життя [PERSON] належним чином не зареєстрував своє право власності на будинок та не отримав правовстановлюючий документ на належне йому нерухоме майно. Виникнення права власності на житловий будинок у спадкодавця [PERSON] регулювалося законодавством, що діяло на момент закінчення будівництва будинку 21 квітня 1989року, зокрема положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19 січня 1976року №1/5, законом України «Про власність», іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житловий будинок та господарські споруди у спадкодавця [PERSON] станом на 21 квітня 1989року не залежало від державної реєстрації цього права. Спадкодавець [PERSON] набув право власності на житловий будинок і господарські споруди у відповідності до законодавства, яке діяло на час прийняття їх в експлуатацію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить позов задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи за відсутністю представника селищної ради. Позовні вимоги визнають. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя\~ст. 1223 ЦК). Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON] , який помер 12 жовтня 2010року. (а.с.8,6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинку, який розташований по вул. Некрасова, 55 сел. Очеретине, Ясинуватського району Донецької області (а.с.21-27). 07 квітня 2011року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори [PERSON] за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 90/2011, спадкодавцем є [PERSON], який народився 12.11.1942року у Львівській області, і помер 12 жовтня 2010року. (а.с. 57). Згідно\~ст. 1268 ЦК\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ч.1\~ст. 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець , який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному проваджені. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців у спадкодавця немає. Постановою від [PERSON]о. державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки поданий правовстановлюючий документ договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності оформлене не належним чином: відсутня дата його посвідчення, реєстровий номер, місце посвідчення, тобто договір, що має бути нотаріально посвідченим, таким не є. Таким органом на той момент було Державне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька. але до дня смерті державна реєстрація права власності на житловий будинок , розташований за адресою с.Очеретине, Ясинуватського району, вул.. Некрасова, 55, спадкодавцем проведена не була. Заявником не надано такі відомості, а саме будь-яка архівна довідка з реєстрових книг, ведення яких здійснювало Держане комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації м.Донецька, так як на теперішній час БТІ розміщено на тимчасово непідконтрольній території України. (а.с.10). Відповідно до\~ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~ Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до частини першої\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до\~статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті3 21 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Судом встановлено, що на підставі рішення № 14 виконавчого комітету Очеретинської селищної ради від 16 березня 1978року [PERSON]м, надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 55 по вулиці Некрасова селище Очеретине площею 900кв.м. (а.с.21). 14 квітня 1978року виконком Очеретинської селищної ради та [PERSON] уклали договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві власності , згідно якому [PERSON] передано в безстрокове користування земельна ділянка під №55 по вул..Некрасова сел. Очеретине (а.с.22) 21 квітня 1989року комісія прийняла в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок і господарські будівлі , які розташовані в сел. Очеретине по вул..Некрасова,55, Ясинуватського району. (а.с.24). Згідно технічної інвентаризації від 01 квітня 2017року на житловий будинок № 55 вул.Некрасова, селище Очеретине , встановлено, що на земельній ділянці знаходяться житловий будинок [PERSON]. А-1 з сенями літ. а, ганок літ а1, літня кухня літ «В», вбиральня літ «Г», вугільник літ «Д», сараї літ «Е», «Ж», душ літ «З», огорожа №1,2,3,4 Всі зазначені споруди збудовані до 05 серпня 1992 року, що згідно до "Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" №127 від 24 травня 2001 року не відносяться до самочинної забудови (а.с.25-27). Позивач прийняла спадщину, але не може оформити своє право на спадщину у зв'язку із тим, що спадкодавець [PERSON] не оформив своє право власності на спірний об'єкт. Відповідно до чинного законодавства на підставі технічного паспорта спадкодавець мав право на оформлення свого права власності на спірне домоволодіння та реєстрацію свого права і одержання свідоцтва про прав власності на об'єкт нерухомого майна, побудований до 05 серпня 1992 року, без подання документів, які підтверджують виникнення, перехід і припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна при надані технічного паспорта як документа, який відповідно до вимог наведеного вище законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. З огляду на таке, вбачається, що є наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності після смерті чоловіка [PERSON], який помер 12 жовтня 2010року, на будинок №55 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Некрасова, селище Очеретине, Ясинуватського району.

Outcome: approved