Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] у судовому порядку звернулася до [PERSON] з позовом, у якому зазначила, що 12.03.1999 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 29/50 частин домобудівлі з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі «ВА-БАНК». На теперішній час має намір відчужити вказану нерухомість, однак через відсутність нотаріального посвідчення договору позбавлена такої можливості. У зв`язку з цим просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 29/50 ч. домобудівлі з господарськими спорудами від 12.03.1999 року, який був укладений між нею та відповідачем, посвідчений в товарній біржі «ВА-БАНК». Визнати за позивачем, право власності на 29/50 ч. житлового будинку під [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу №2-0671 від 12.03.1999 зареєстрованого Товарною біржею "Ва-Банк". У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Також позивач пояснила, що відповідач по справі [PERSON] з 1999 року виїхала за кордон з тих пір її не бачила. Відповідач у судове зсідання не прибула, причини неявки не повідомила, відзиву не надіслала, про дату, час і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Оскільки існує сукупність обставин, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд за загоди позивача розглядає справу без участі відповідача\~ на підставі наявних у справі доказів та ухвалює заочне рішення. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.03.1999 року на товарній біржі «ВА-БАНК» був посвідчений договір купівлі-продажу № 2-0671. За даним договором [PERSON] продала, а [PERSON] купила 29/50 ч. домобудівлю з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 4) Відповідно до п. 3 договору, домобудівля продана за 3000 (три тисячі) гривень, сплачених «Покупцем» «Продавцю» до підписання даного договору.\~ До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 1999 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності\~ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладення договору), угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктами 5, 10, 11 Договору передбачено, що покупець набуває право власності на нерухомість з моменту підписання даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Враховуючи, що всі зобов`язання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним. В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392\~ЦК України (далі - ЦК). Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов`язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно не підлягають задоволенню, оскільки таке право не заперечувалося відповідачем, і сторони дійшли згоди під час його укладання, та визнання договору\~дійсним є\~належним захистом\~прав позивача.

Outcome: partial