Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, мотивуючи свої вимоги наступним. Вона працювала у ВАТ «Содовий завод» начальником зміни цеху фосфорних продуктів з 05 березня 1985 року по 27 квітня 2000 року. Вона неодноразово зверталася до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплати заробітної плати, але кожного разу отримувала відмову через відсутність коштів. Рішенням Словянського міського суду від 06 листопада 1997 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1\~458 грн. 68 коп. Виконавчий лист за вказаним рішенням був своєчасно наданий до державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції та взяте на виконання. Але до цього часу рішення суду не виконане. Наказом від 27 квітня 2000 року вона була звільнена, однак розрахунку з нею не було зроблено, мотивуючи це складним фінансовим становищем. Рішенням Словянського міського суду від 01 серпня 2000 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3\~057 грн. 70 коп. Виконавчий лист за вказаним рішенням був своєчасно наданий до державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції та взяте на виконання. Але до цього часу рішення суду не виконане. У зв'язку з наведеним вважає, що ВАТ «Содовий завод» повинен виплатити їй заборгованість по заробітній платі у сумі 157 грн. 50 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 грудня 1997 року по 10 травня 2016 у сумі 27\~207 грн. 60 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39\~590 грн.72 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.16). Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» - ліквідатор\~[PERSON], в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, у якій позовні вимоги позивача не визнає Також, в заяві зазначено, що ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсації або інші додаткові вимоги, крім основної заборгованості по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була наявна, згідно даних бухгалтерського обліку. Будь-яка зміна сум в ліквідаційній процедурі не передбачена. Просила розглянути справу за відсутності представника ВАТ «Содовий завод» (а.с.15). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/206а від 27 квітня 2016 року, яка видана [PERSON] в тому, що вона дійсно працювала у ВАТ «Содовий завод» та має заборгованість по заробітній платі станом на 01 квітня 2016 рік у сумі 157 грн. 50 коп. Період виникнення заборгованості січень-лютий 2000 року (а.с. 6). Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/206б від 27 квітня 2016 року, її середньомісячна заробітна плата складала 163 грн. 63 коп., фактично відпрацьовано в січні 2000 року 72 години, в лютому 2000 року 192 години (а.с.7). Як вбачається з довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/2016в від 27 квітня 2016 року, [PERSON] працювала у відповідача на посаді начальника зміни цеху фосфорних продуктів в період часу з 05 березня 1985 року по 27 квітня 2000 року (а.с. 8). У судовому засіданні встановлено, що відповідач ВАТ «Содовий завод» неналежно здійснював виплату заробітної плати та мав заборгованість перед позивачем. У відповідності до ч.1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стягнення заборгованості із заробітної плати було здійснено за рішеннями суду від 06 листопада 1997 року та 01 серпня 2000 року, однак фактичний розрахунок не здійснено. Отже, судом встановлено, що з моменту звільнення та до теперішнього часу позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі, та оскільки позивач знаходилася в трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод», у відповідності до чого сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 157 грн. 50 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ\~Оплата праці\~указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем, підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства. За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України\~Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом\~протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Приписами п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці\~встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст.115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у звязку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не здійснило з позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався. Також,\~Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~надано офіційне тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~116,\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат провадиться за правилами, визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100\~(далі\~Порядок). Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем № 01-23/206б від 27 квітня 2016 року (а.с.7), згідно якої, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні 2 місяці роботи склала 163 грн. 63 коп. у січні 2000 року 88,26 грн., у лютому 2000 року 239,00 грн. / відпрацьований час\~в січні 2000 року - 72 години; в лютому 2000 року\~- 192 годин (88,26 грн. + 239,00 грн.) / (72 год. + 192 год.) х 8 год. = 9 грн. 92 коп./ дена заробітна плата. За період з 28 квітня 2000 року по 08 червня 2016 рік (день ухвалення рішення), кількість робочих днів становить 4\~020 днів. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 39 878 грн. 40 коп. (9 грн. 92 коп. х 4 020 день). Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 27\~207 грн. 60 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, дія постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати»- поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити. Пунктом 1 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі\~за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial