Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Заявлені вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року. За час перебування в шлюбі за спільні кошти в 2019 році придбано вищевказаний автомобіль. Спільної згоди щодо поділу вищевказаного спільного сумісного майна та порядку його користування між сторонами немає. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.12.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.01.2021 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Свої вимоги мотивує тим, що даний транспортний засіб було придбано на подаровані грошові кошти батьком [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується договором дарування коштів. [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні зустрічного позову і зазначає, що [PERSON] та [PERSON] , укладаючи договір дарування грошових коштів 28 липня 2018 року, не дотрималися вимог закону стосовно нотаріального посвідчення даного договору. Такий договір є нікчемним, а тому не може бути належним та допустимим доказом по справі. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2017 року [PERSON] отримав у спадщину 1/3 частину квартири [ADDRESS] , іншу 2/3 частину квартири успадкувала [PERSON] . В подальшому вищевказана квартира [PERSON] та [PERSON] була продана, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.07.2017 року. Згідно вказаного договору ціна продажу нерухомого майна склала 38846 грн. 00 коп., отже [PERSON] за свою частку в квартирі отримав 12948 грн. 67 коп., а не 38 тисяч, як стверджує [PERSON] у зустрічній позовній заяві. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позов. [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просили відмовити, а зустрічний позов просили задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Свідок [PERSON] пояснив, що він продав спадкове нерухоме майно, а виручені кошти подарував сину відповідно до договору дарування, для придбання автомобіля. Свідок [PERSON] пояснив, що домовлявся і розраховувався за спірний транспортний засіб батько [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2017 року (а.с.19). Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 20). 25 липня 2018 року укладено договір купівлі-продажу №7441/2018/1038929 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Згідно п. 1.1 договору на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки ВАЗ, модель 2109, 1996 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі, рама) - [NUMBER] . Пунктом 3.1 договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 38036 грн. 75 коп. (а.с.44) Згідно відомостей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області транспортний засіб ВАЗ 2109, 1996 року випуску, колір - червоний, номер кузова - [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . Разом з тим, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України, собистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №613, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його племінник - [PERSON] на 1/3 частку та племінниця - [PERSON] на 2/3 частки у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась племінниця спадкодавця - [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] . Вартість спадкового майна, на яке видано свідоцтво, складає 33333 грн.67 коп. на підставі Звіту про незалежну оцінку майна. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку вказаної квартири видано [PERSON] . 17 липня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири. Предметом даного договору є квартира за адресою: [ADDRESS] . Ціна продажу нерухомого майна складає 38846 грн. 00 коп. 25 липня 2018 року укладено договір дарування грошових коштів між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) відповідно до якого дарувальник подарував та передав обдаровуваному, а обдаровуваний прийняв в дар від дарувальника грошові кошти в сумі 38036 грн. 75 коп. (а.с.43) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що 1/3 частина спірного транспортного засобу була придбана [PERSON] за його особисті кошти, отримані в дар від батька [PERSON] за продаж останнім відповідної частини належного йому нерухомого майна. При цьому, доводи відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] про те, що спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем [PERSON] у повному обсязі за грошові кошти, подаровані йому в результаті продажу, належної на праві власності свідку, частини вказаної квартири за адресою: [ADDRESS] , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються, як безпосередньо самою ціною продажу квартири за договором, так і вищезгаданим договором дарування грошових коштів, який не можна вважати беззаперечним достовірним та достатнім доказом на підтвердження відповідних обставин, оскільки не містить нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з аналізу наведених норм та сукупності досліджених доказів, суд доходить висновку, що саме 2/3 спірного транспортного засобу, тобто автомобіля ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , були придбані сторонами під час шлюбу за їхні спільні грошові кошти, а тому являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін по справі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом також підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину автомобіля марки ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . В свою чергу, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково - в частині визнання за ним 1/3 права особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 2109, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Різницю судових витрат, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, необхідно покласти на відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), стягнувши з останнього на користь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) витрати, понесені по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 819 грн. 39 коп, звільнивши сторони від обов`язку слачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial