Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна, придбаного під час шлюбу, особистою приватною власністю, позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,98 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м., придбану за час шлюбу з [PERSON] такою, що належить йому [PERSON] на праві особистою приватної власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він , [PERSON] , 25.03.2000 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який був зареєстрований відділом РАГС виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , актовий запис № 97. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. У період шлюбу , а саме 29.08.2006 року позивач придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі - продажу посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В. . Дана квартира хоч і була придбана в шлюбі, але за особисті кошти позивача , які він отримав від продажу його частки квартири [ADDRESS], а також частки його матері [PERSON]Коли в березні 2015 року стосунки між сторонами погіршилися, втратили почуття та шлюбні відносини , відповідач сказала, що позивач їй ніхто і що до квартири він ніякого відношення не має. 15.07.2017 року Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя придбаного під час шлюбу. В обгрунтування позову вказала, що з 25.03.2000 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , розірвано шлюб рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2015 року, після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. У шлюбі сторони придбали наступне майно, яке позивач за зустрічним позовом просить розділити, а саме: Холодильник IndesitВІА 20 NFвартістю 6338,00 грн., Кухонний гарнітур вартістю - 3000 грн., Телевізор Philips вартістю 2000 грн., М'ясорубку Moulinex вартістю 2300 грн., Блендер Zelmer 491.4NM вартістю 1032,36 грн., Миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн., Холодильник Candy CDD 250SL - вартістю 1799,00 грн., Ліжко вартістю - 6000 грн., на загальну вартість 23558,36 грн. Позивач вважає, що це майно необхідно розділити наступним чином між сторонами: [PERSON] - Холодильник IndesitВІА 20 NF вартістю 6338,00 грн., Кухонний гарнітур вартістю - 3000 грн., Телевізор Philips вартістю 2000 грн., на загальну вартість 11338 грн.. [PERSON] - М'ясорубку Moulinex вартістю 2300 грн., Блендер Zelmer491.4NM вартістю 1032,36 грн., Миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн., Холодильник Candy CDD 250SL - вартістю 1799,00 грн., Ліжко вартістю - 6000 грн., на загальну вартість 12220, 36 грн. Також за час шлюбу подружжям була придбана квартира [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі - продажу посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В., оформлена на [PERSON] Позивач просить суд визнати вказану квартиру сумісною власністю подружжя та розподілити в рівних частинах кожному по 1/2 частині квартири. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] 04 09.2017 року до суду не з»явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Раніше в судових засіданнях позивач [PERSON] пояснював відповідно позову, що він з дружиною жили в квартирі його та його матері, а потім вони її продали, та за ці кошти придбали спірну квартиру, він віддавав гроші за квартиру частинами 4500 дол. США, а потім ще 3000 дол. США. Коли позивач розрахувався, квартиру було оформлено на відповідача [PERSON] , ці кошти позивач отримав від продажу своєї частки квартири та частки його матері, а тому вважає що спірна квартира є його особистою приватною власністю. Зустрічний позов не визнав повністю, просив відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] 04 09 2017 року до суду не з»явилися, надали заяву про закінчення розгляду справи за їх відсутності, заперечували проти первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов. Раніше в судових засіданнях відповідач надав пояснення, що вони гроші на квартиру брали наперед, а потім віддали. [PERSON] був винен велику суму коштів, а коли віддали, то оформили квартиру на [PERSON] Гроші давала бабуся позивача за зустрічним позовом, вони продали квартиру бабусі за 15000 дол. США, та вони дали [PERSON] 5000 дол. США на придбання машини, ще 5000 дол. взяла бабуся, а останні 5000 дол. сторони погасили свій кредит, який вони брали на придбання квартири. Представник пояснила, що квартира сторін придбана в шлюбі, а тому є спільною власністю подружжя. Експертизу не має можливості провести, так як цього не бажає [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони приїхали до неї щоб купити квартиру, вони домовилися про покупку за ціну 7500 дол. США, розраховуватися частинами, свідок погодилась. Сторони жили в спірній квартирі і віддавали кошти частинами спочатку дали 1000 дол. США, а потім дрібними частинами, разом 4500 дол. США вони віддали, а потім вона сказала, що остання сума 3000 дол. США їй потрібна відразу, і сторони віддали у нотаріуса останні 3000 дол. США, після чого переоформили квартиру. Коли віддавали по частинах , то приходили коли сам [PERSON] , а коли разом з [PERSON], коли як. З чиїх коштів платили за квартиру свідок не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він купив квартиру у позивача, але гроші за квартиру він віддавав частинами, спочатку 1000 дол. США, а потім по 200-400 дол. США, а потім [PERSON] попросив щоб свідок віддав відразу 3800 дол. США , свідок зібрав ці кошти і віддав, квартиру взагалі він купив за 8000 дол. США., повністю суму частинами він віддавав майже 2 роки особисто [PERSON] В договорі вказано, що розрахунок відразу був проведений, але вони довіряли один одному, тому він розраховувався частинами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мати позивача [PERSON], їй та сину по 1/2 належала квартира [ADDRESS] , вона дала згоду на її продаж та всі гроші віддала синові [PERSON], потім син з невісткою відповідачем по справі придбали квартиру по вул. Дніпровське шосе. За які кошти вони придбали та на що витратили кошти які вона віддала синові за продаж квартири свідок не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знає сторони по справі, що вони вирішили придбати квартиру і позичили в нього кошти 3-4 000 дол. США, але з умовою, що вони переоформлять на нього [ADDRESS], через 4-5 тижнів [PERSON] віддав йому гроші у нотаріуса в свідок переоформив у нотаріуса квартиру на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи 04 09 2017 року здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2000 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , актовий запис № 97. (а.с. 7). Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). У період шлюбу , а саме 29.08.2006 року [PERSON] придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,98 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м., про що свідчить договір купівлі - продажу посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В. (а.с. 35) . 12.05.2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірваний. (37). В шлюбі сторони придбали Холодильник IndesitВІА 20 NF вартістю 6338,00 грн. (а.с. 42), Блендер Zelmer491.4NM вартістю 1032,36 грн. (а.с. 38-41), Миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн.(а.с. 44-45), Холодильник CandyCDD 250SL - вартістю 1799,00 грн. (а.с. 44-45). Придбання таких предметів, як Кухонний гарнітур вартістю - 3000 грн., Телевізор Philips вартістю 2000 грн., М'ясорубку Moulinex вартістю 2300 грн., Ліжко вартістю - 6000 грн.. в судовому засіданні не підтверджено, тому питання з приводу даних речей судом не розглядається, ця частина позову не доведена. Згідно зі ст. 3 ЦК України одним з принципів цивільного права є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно набуто нею, ним до шлюбу. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач підставою для задоволення свого позову зазначає норму ч.1 ст. 57 СК України, тобто що він придбав квартиру за свої особисті кошти тому вона є його особистою приватною власністю. Разом з тим, позивач зазначає та надає докази перебування з відповідачем у шлюбі в період придбання спірної квартири . При цьому суду не надано належних доказів та не доведено в установленому законом порядку, що спірна квартира дійсно була придбана за особисті кошти позивача [PERSON] , оскільки факт наявності квартири в м. Кривому Розі по вул. Іллічівська та її продаж не доводять факт придбання квартири за особисті кошти позивача, адже сторони проживали разом в шлюбі. Допитані свідки не підтвердили факту придбання спірної квартири особисто за кошти позивача за первісним позовом. Тому суд вважає вимоги позивача належним чином необґрунтованими та не доведеними в установленому законом порядку, тому позов задоволенню не підлягає. Статтею 60 СК України,встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У п. 22 цієї ж постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України,ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати понесені позивачем стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial