Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

31 травня 2017 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовом до [PERSON], відповідно до якого Товариство просить стягнути з відповідача 6442 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі позивач, Товариство) та [PERSON] (далі відповідач) було укладено кредитний договір № 151030-130923, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн. строком до 28 листопада 2015 року і зобов'язався до вказаного строку повернути кредитні кошти та сплатити відсотки у розмірі 360 грн. Проте, відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом. Внаслідок цього станом на 17 травня 2017 року заборгованість відповідача становить 6442 грн, з них: сума основного боргу - 600,00 грн., проценти за договором - 360,00 грн., пеня - 5482,00 грн. При цьому позивач пояснив, що відповідачем було здійснено дві оплати за вказаним кредитним договором, а саме: 8 січня 2016 року на суму 250 грн. та 29 лютого 2016 року на суму 700 грн. Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів, що є невідємною частиною договору № 151030-130923919, укладеного між сторонами, а саме п. 3.1. відповідач повинен повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в дату повернення кредиту єдиним платежем. Пунктом 4.4 Умов передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до нього застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день простроченого платежу. Оскільки відповідач сплатив кошти лише 8 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року, тобто з порушенням строку встановленого договором, йому було нараховано 5482,00 грн. пені. Представник позивача в судове засідання не зявився, до розгляду справи по суті позовних вимог від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні надала пояснення по суті спору, факт наявності основної заборгованості по тілу кредиту визнала та відсоткам, при цьому просила зменшити розмір пені до 960 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 151030-130923, який складається із Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання і обслуговування кредитів (далі - Умов), що затверджені наказом директора ТОВ „Служба термінового кредитування" від 11 жовтня 2014 року № 51 Про затвердження примірного Договору про надання фінансових послуг у новій редакції. За умовами кредитного договору ТОВ „Служба миттєвого кредитування" надало, а [PERSON] отримала кредит у сумі 600 грн. 00 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 жовтня 2015р. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредит строком на 30 днів та зобов'язалась до 28 листопада 2015 року повернути його та сплатити відсотки у розмірі 360 грн (із розрахунку 2% за кожен день користування кредитом). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 30 жовтня 2015р. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 600 грн. та заборгованість за процентами по кредитному договору в розмірі 360 грн. Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості 8 січня 2016 року на суму 250 грн. та 29 лютого 2016 року на суму 700 грн, тобто після настання строку погашення кредиту. Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів, що є невідємною частиною договору № 151030-130923919, укладеного між сторонами, а саме п. 3.1. відповідач повинен повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом. Пунктом 3.2 Умов передбачено, що при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: 1. сума неустойки, 2. проценти за кредитом, 3. сума кредиту. Згідно п.4.2 Умов у разі несвоєчасного повернення клієнтом обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до клієнта застосовуються штрафні санкції згідно п.4.3 Умов. Оскільки відповідач сплатив кошти лише 8 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року, тобто з порушенням строку встановленого договором, вказані оплати були зараховані позивачем як сплата неустойки у вигляді пені. При цьому, відповідно до п.4.4 Умов у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу. Позивачем було нараховано пеню на суму основної заборгованості в розмірі 960 грн. за період з 29 листопада 2015 року по 17 травня 2017 року, що за розрахунком позивача склало 5482 грн. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов кредитного договору розмір пені за прострочення виконання грошового зобовязання визначений у розмірі 2 % за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 4.5 Умов клієнт погоджується, що при порушенні терміну сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків штрафних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом. В той же час, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.\~ Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень\~\~ статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у Постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі. Як розяснено в п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). З матеріалів справи вбачається, що за розрахунком позивача заборгованість по пені становить 960 грн, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Крім того, судом враховується важкий матеріальний стан відповідача, яка є пенсіонером, інших доходів крім пенсії не має, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, оскільки фактично сума заборгованості була сплачена відповідачем, хоча й з порушенням строків встановлених кредитним договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір неустойки, нарахований [PERSON] відповідно до ч.3 ст.551, підлягає зменшенню з 5482,00 грн до 960,00 грн, тобто до суми, яка дорівнює заборгованості за тілом кредиту і відсотками. Відповідно до вимог п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.\~

Outcome: partial