Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

26 листопада 2012 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року, [PERSON] 22.05.2008 року отримала кредит у розмірі 20850,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.05.2018 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка укладається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 22.05.2014 року має заборгованість - 40358,18 (Долар США), що за курсом 11,730460 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2014 року складає 473420,01 гривень, яка складається з наступного: 23301,74 (Долар США) заборгованість за кредитом; 6982,60 (Долар США) заборгованість по відсоткам; 1963,21 (Долар США) заборгованість по комісії; 8210,63 (Долар США) заборгованість з пені. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач [PERSON] 22.05.2008 року уклали договір іпотеки № СVXWGA0000000015, згідно якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 74.10 м?, який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить Відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 151500 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS] Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року, в розмірі 40,358,18 (Долар США), що за курсом 11,730460 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2014 року складає 473420,01 гривень звернути стягнення на будинок загальною площею 74.10 м?, житловою площею 39.00 м?, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та / або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати. 09 квітня 2014 року [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання іпотеки недійсним, визнання дій банку щодо збільшення суми тіла кредиту незаконними, визнання незаконним включення позичальнику в загальну заборгованість стягнення сплати чергових страхових платежів у іноземній валюті. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 22.05.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № CVXWGA0000000015 із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб для отримання коштів на споживчі цілі. В цей же день між ним та Банком укладено договір іпотеки № CVXWGA0000000015. В подальшому, між [PERSON] та Банком було укладено додаткову угоду № 2 від 19.05.2011р., в якій змінено істотні вимоги. Зазначає, що у відповідності до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у випадку визнання іпотечного договору недійсним. Вказує, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних в ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 19 даного Закону, зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Укладаючи додаткову угоду № 2 від 19.05.2011р. Банк збільшив розмір основного зобов'язання, не внісши відповідні зміни в договір іпотеки. Зазначає, що висновком експерта № 1393 по даній справі чітко вказано про те, що розмір заборгованості не підтверджений, документів про отримання [PERSON] через касу Банку коштів у сумі 32 432 долари США не надано. Вказує, що відповідно до Закону України «Про страхування» страховий платіж - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Страхувальники згідно з укладеними договорами страхування мають право вносити платежі лише у грошовій одиниці України. Таким чином, нарахування заборгованості [PERSON] по сплаті чергових страхових внесків у іноземній валюті не передбачено. Представник позивача Бацей Т.М. в судове засідання не з'явилась, але від неї на адресу суду надійшла заява в якій просить справу слухати у її відсутності. У попередніх судових засіданнях представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки до суду не повідомив . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки до суду не повідомила. Представник відповідача та третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, їхній зустрічний позов до банку просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного між сторонами Договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року третя особа [PERSON] отримала кредит у розмірі 20850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом: з кінцевим терміном повернення 22.05.2018 року (а.с. 25-29). Згідно умов зазначеного Договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач [PERSON] 22.05.2008 року уклали договір іпотеки № СVXWGA0000000015, згідно якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 74.10 м?, який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить Відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 151500 гривень (а.с.31-36). 19 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року. Згідно даної угоди п. 8.1 договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року викладено у наступній редакції: банк зобов'язався надати позичальникові [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2018 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 23350 доларів США на наступні цілі у розмірі 2000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 150 доларів США - страхування майна, 100 доларів - особисте страхування, а також у розмірі 9082 доларів США на сплату страхових платежів. Дана додаткова угода підписана позивальником [PERSON] (а.с.113-114). [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 22.05.2014 року має заборгованість - 40358,18 (Долар США), що за курсом 11,730460 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2014 року складає 473420,01 гривень, яка складається з наступного: 23301,74 (Долар США) заборгованість за кредитом; 6982,60 (Долар США) заборгованість по відсоткам; 1963,21 (Долар США) заборгованість по комісії; 8210,63 (Долар США) заборгованість з пені. Відповідно до п. 35.2 договору іпотеки № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року, за цим договором іпотекою, забезпечується виконання зобов'язань божником за кредитним договором від 22.05.2008 року № СVXWGA0000000015, укладеного між іпотекодержателем та божником по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 23350,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20000,00 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 600,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 150,00 дол. США - страхування майна, 100,00 дол. США - особисте страхування, а також у розмірі 2500,00 доларів США на сплату страхових платежів, на строк з 22 травня 2008 року по 22 травня 2018 року включно. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до п.п. 15.7.1, 15.7.2 договору іпотеки, укладеного між сторонами, ПАТ КБ «Приватбанк» має право у випадку невиконання основного зобов'язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його реалізації у спосіб визначений цим Договором та чинним законодавством України (а.с. 27). Відповідно до п. 18.8.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів. У відповідності до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена,- звернути стягнення на предмет застави у випадках, встановлених договором. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки. Відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON] надсилалися повідомлення про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання з розрахунком заборгованості (а.с.18). В даному повідомленні позивач повідомив [PERSON] та [PERSON] про непогашену заборгованість за кредитним договором № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року, та запропонував на протязі 30 календарних днів погасити заборгованість за вищевказаним кредитним договором, та попередив, що у разі невиконання вимоги банку та непогашення заборгованості на протязі 30 календарних днів, банк розпочне звернення стягнення на заставлене майно. Але, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] на дані повідомлення не прореагували та на сьогоднішній день мають непогашену заборгованість. Таким чином, оскільки [PERSON] порушила умови кредитного договору, добровільно в строк не сплатила заборгованість за договором забезпеченим іпотекою, то суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 74,10 кв. м., який знаходиться у [ADDRESS]. В той же час вимоги про виселення відповідачка та інших осіб, які зареєстровані і проживають в даному домоволодінні зі зняттям з реєстрації не можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не виконана процедура добровільного врегулювання спору, як це передбачає закон, а тому виселення не може вирішуватися у судовому порядку, і з цих підстав у задоволенні в частині позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені та підтверджені документально судові витрати у розмірі 3654 гривень. Дослідивши матеріали зустрічного позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, визнання дій банку щодо збільшення суми тіла кредиту незаконними, визнання незаконним включення позичальнику в загальну заборгованість стягнення сплати чергових страхових платежів у іноземній валюті, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Судом по справі встановлено, що 22.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року. [PERSON] отримала кредит у розмірі 20850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом: з кінцевим терміном повернення 22.05.2018 року (а.с. 25-29). Також в цей день між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № СVXWGA0000000015, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 74.10 м??, який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 151500 гривень. 19 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року. Згідно даної угоди п. 8.1 договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року викладено у наступній редакції: банк зобов'язався надати позичальникові [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2018 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 23350 доларів США на наступні цілі у розмірі 2000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 150 доларів США - страхування майна, 100 доларів - особисте страхування, а також у розмірі 9082 доларів США на сплату страхових платежів. Дана додаткова угода підписана позивальником [PERSON] (а.с.113-114). Зазначені обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювалися, дійсно кредитний договір, договір іпотеки та додаткова угода були укладені та підписані зазначеними сторонами. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та повинен містити такі істотні умови: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код, для фізичних осіб - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер, а також зміст та розмір основного зобов'язання, строки і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлене основне зобов'язання, опис предмета іпотеки. Як вбачається з іпотечного договору від 22 травня 2008 року, такий укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та містить істотні умови, визначені законом. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або іншої особи і у разі невиконання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави ( ч.1 ст. 589 ЦК). Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про іпотеку», зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Однак, аналізуючи додаткову угоду № 2 від 19.05.2011 року, суд приходить до висновку, що вказаною угодою не змінено основне зобов'язання та не збільшено процентів за основним зобов'язанням. Фактичний обсяг зобов'язання залишився таким який був у первісній редакції кредитного договору та договору іпотеки. Єдиним розходженням є кредитний ліміт, який можливо буде використаний на оплату страхових платежів у майбутньому у розмірі 9082 дол. США. Таким чином, вказана додаткова угода № 2 від 19.05.2011 року не тягне за собою зміни іпотечного договору. Не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо визнання незаконним включення позивальнику в загальну заборгованість стягнення сплати чергових страхових платежів у іноземній валюті, оскільки відповідно до п.п.2.1.3, 2.2.7, 8.1 кредитного договору № СVXWGA0000000015 від 22.05.2008 року, банк кредитує позичальника і на сплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Банк здійснює перерахування коштів у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів здійснюється в національній валюті, якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку здійснити продаж в касі банку іноземної валюти за курсом купівлі банку на день виконання доручення та зарахувати кошти від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. З цього випливає, що банк не нараховує заборгованість [PERSON] по сплаті чергових страхових платежів здійснює страхова компанія з якою укладено договори страхування. Банк в свою чергу надає позичальнику тільки кредитні кошти в іноземній валюті для погашення страхових платежів. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] визнала умови додаткової угоди в тому числі щодо залишку по кредиту та нового графіку погашення боргу, які викладені в додатковій угоді до кредитного договору від 19.05.2011 року, оскільки сплачувала новий платіж в розмірі 535,24 доларів США, починаючи з 19.05.2011 року і до 18.04.2012 року. За таких обставин, суд вважає, що права [PERSON] як іпотекодавця не порушені. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про звернення стягнення підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - [PERSON] про визнання іпотеки недійсним та визнання дій банку щодо збільшення суми тіла кредиту незаконними задоволенню не підлягає у зв'язку із недоведеністю своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial