Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) через представника за довіреністю [PERSON] (а.с. 7) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 29 березня 2006 року помер її батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. При житті [PERSON] склав заповіт на свого рідного сина (брата позивача) [PERSON], але останній вибув у 2001 році у місто Маріуполь, а тому спадщину не прийняв, оскільки разом з ним на момент його смерті не проживав і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. 19 липня 2011 року [PERSON] також помер. Позивач прийняла спадщину свого померлого батька [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, оскільки проживала з ним однією сімєю на день його смерті, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку не зберігся. З огляду на викладене позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку, а справу розглянути за її відсутності. При цьому позивач вказувала, що у державному акті на право приватної власності на землю невірно вказано прізвище власника, а саме замість вірного «Дулєпін» помилково заначено «Дулепін», а тому просила встановити факт належності вказаного державного акту спадкодавцеві. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 травня 2017 року задоволено заяву позивача та залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Третя особа [PERSON] також подала до суду позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що після смерті її діда [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. ЇЇ батько [PERSON], який був сином [PERSON] і рідним братом позивача, помер, а тому вона за правом представлення є спадкоємцем за законом. На підставі викладеного третя особа [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, а справу розглянути за її відсутності. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 8 червня 2017 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та прийнято її до спільного розгляду з позовом [PERSON], обєднавши їх в одне провадження. Учасники судового процесу у судове засідання не зявилися. Від відповідача до суду надійшли листи про те, що останній не заперечує проти задоволення позову та просить провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 24, 70). В матеріалах справи також наявні заяви третіх осіб [PERSON] та [PERSON], в яких вони підтримали позовні вимоги третьої особи [PERSON], зазначили, що на частку у спадщині не претендують та просили розглянути справу за їх відсутності (а.с. 57, 60). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 29 березня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 31 березня 2017 року серії І-СР № 301172 (а.с. 9). Згідно з довідкою Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 31 березня 2017 року № 416, виданої на підставі погосподарської книги № 7 (особовий рахунок № 670), [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав до дня смерті за адресою: вул. Жовтнева, 25, с. Лящівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл. та мав такий склад сімї: дочка [PERSON] (позивач) (а.с. 17). Позивач є донькою [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження позивача від 16 лютого 2017 року № 5223328, де у графі «батько» вказано «Дулєпін Анатолій Олександрович» (а.с. 10) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11 січня 2017 року № 00017526641, відповідно до якого позивач після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище «Дулєпіна» на прізвище чоловіка «Коваленко» (а.с. 11). Третя особа [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 28 вересня 2004 року серії І-ФК № 523634 (а.с. 52) та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 17 серпня 2016 року серії І-НО № 450768 (а.с. 51). Судом встановлено та не заперечується іншими учасниками судового процесу, що треті особи [PERSON] та [PERSON] також є дітьми [PERSON] У свою чергу відповідно до копії свідоцтва про народження від 8 грудня 1959 року серії ІІІ-ФЮ № 324252 (а.с. 53) [PERSON] був сином спадкодавця [PERSON] та помер 22 серпня 2001 року, що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 12 травня 2017 року серії І-НО № 995485 (а.с. 54). Таким чином треті особи [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є онуками спадкодавця [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,91 га, розташована на території Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, належна йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 31 липня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 021894, виданого на імя «Дулепін Анатолій Олександрович», копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 12). Водночас зі змісту довідки Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 31 березня 2017 року № 423, виданої на підставі погосподарської книги № 7 (рахунок 670), вбачається, що за померлим [PERSON] рахується земельна ділянка (пай) площею 5,91 га, а державний акт на право приватної власності на землю від 31 липня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 021894 помилково видано на прізвище «Дулепін» (а.с. 16). Згідно зі змістом позову позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на неї. Крім того, судом встановлено наявність спору між позивачем та третьою особою [PERSON] щодо розподілу спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 29 березня 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Зі змісту позову [PERSON] вбачається, що померлий [PERSON] склав заповіт на свого сина [PERSON], який спадщину не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини не подавав та разом зі спадкодавцем на момент смерті не проживав, виїхавши у 2001 році до м. Маріуполь, де 19 липня 2011 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20 липня 2011 року серії 1-НО № 538696 (а.с. 8). Судом встановлено, що позивач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, а всі треті особи згідно зі ст. 1265 ЦК спадкоємці пятої черги. Водночас ч. 1 ст. 1266 ЦК встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Оскільки батько третіх осіб [PERSON] був сином спадкодавця [PERSON], то всі треті особи, як онуки спадкодавця, претендують на спадщину за правом представлення. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до змісту листів Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2017 року (вих. №№ 500/01-16 і 507/01-16) (а.с. 25-26), що надійшли у відповідь на запити суду (а.с. 19-20), ані після смерті [PERSON], ані після смерті [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином, з огляду на відмову третіх осіб - [PERSON] і [PERSON] від частки у спадщині, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, та третя особа [PERSON], як спадкоємець за правом представлення, мають право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], у рівних частинах. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позови частково. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial