Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті залишилось спадкове майно - 6/8 часток житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після її смерті був сам позивач у розмірі 4/8 частки, [PERSON] у розмірі 3/8 частки та [PERSON] у розмірі 1/8 частки. В 2006 році на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року у справі № 2-1321-2006 за позивачем було визнано право власності на весь житловий будинок, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали грошову компенсацію. 03 травня 2019 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на зазначений вище житловий будинок у розмірі частки 1/1. Після реєстрації права власності на будинок позивач звернувся до земельного відділу з питання приватизації земельної ділянки та з`ясував, що земельна ділянка під будинком ще в 2002 році приватизована його покійною матір`ю [PERSON] . Проте, позивач з покійним братом [PERSON] , спадкоємцями якого є відповідачі, мали частки в будинку на момент проведення приватизації, державний акт на право приватної власності був виданий на покійну [PERSON] , покійного [PERSON] та на позивача. Під час оформлення спадщини в2005 році нотаріусом не було з`ясовано питання щодо приватизації земельної ділянки. Враховуючи, що спадкоємці прийняли спадщину, яка складалась з 6/8 часток житлового будинку, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, проте 11 листопада 2019 року нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що під час приватизації земельної ділянки позивач мав 1/8 частку в житловому будинку, покійний [PERSON] спадкоємцями якого є відповідачі [PERSON] та [PERSON] мав 1/8 частку в будинку, покійна [PERSON] мала 6/8 часток, відповідно мали бути визначені і частки земельної ділянки, а в державному акті частки не визначені, а також станом на теперішній час позивач є власником усього будинку, у зв`язку з чим нотаріус не може самостійно встановити розмір частки на яку має бути видано свідоцтв. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 2/6 частки земельної ділянки, які мали успадкувати [PERSON] та [PERSON] , проте внаслідок того, що про існування державного акту позивачу стало відомо в 2019 році, ніхто з зазначених осіб свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримав. Відповідачі права на земельну ділянку не заявляють, але відсутність належного правовстановлюючого документу не дає можливість позивачу оформити права на земельну ділянку, як власнику цілого домоволодіння. Тому просить суд, скасувати акт на право приватної власності на землю ІV-ДН № 046313, виданий Слов`янською міською радою народних депутатів 26 червня 2002 року про передачу у спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки 0,0541 га по [ADDRESS] , а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0541 га по [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд громадянам. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON]. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтвердила, просила їх задовольнити у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] . не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідач Слов`янська міська рада до суду свого представника не направив, просив суд розглядати справу без участі представника та ухвалити рішення у даній справі на розсуд суду. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року витребувано від Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Харків копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та зобов`язано повідомити суд про факт відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , факт звернення кого-небудь із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини та надати відповідні відомості, а також повідомити наявність заповіту. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2005 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. [PERSON] , померла [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року встановлено, що померлій [INFO] [PERSON] на праві власності належали 5/8 часток житлового будинку [ADDRESS] , а також 1/8 частка, яку остання успадкувала після смерті [PERSON] . Вказаним рішення суду проведено розділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого у [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Визнано право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] , та з нього стягнуто вартість часток даного будинку, які належали на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Як зазначає позивач у своєму позові, зареєструвавши своє право власності на житловий будинку [ADDRESS] , він звернувся до земельного відділу з метою проведення приватизації земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою, де йому повідомили, що вказана земельна ділянка приватизована його матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДН № 046313, виданого Слов`янською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 21 червня 2002 року, земельна ділянка, розташована на території Слов`янської міської ради по [ADDRESS] передана [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. З метою оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку, позивач [PERSON] звернувся до Першої слов`янської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки. Проте, своєю постановою № 2836/02-31 від 11 листопада 2019 року, державний нотаріус Першої слов`янської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Алперіна О.Ю. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що згідно поданих правовстановлюючих документів на житловий будинок встановлено, що спадкоємцями у 2006 році проведено розподіл житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] у праві спільної часткової власності на який 6/8 часток належало померлій [PERSON] . На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року по справі № 2-1321-2006 право власності на весь житловий будинок, розташованих за вказаною адресою, зареєстровано за [PERSON] Право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю IV-ДН № 046313, виданого 26 лютого 2002 року Слов`янською міською радою на праві спільної сумісної власності, без встановлення розміру часток. За матеріалами спадкової справи, відкритої Першою слов`янською державною нотаріальною конторою 02 вересня 2005 року за № 1133/2005 до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що станом на 13 лютого 2006 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав: в 1/8 частці [PERSON] ; в 1/8 частці [PERSON] ; в 6/8 частках - [PERSON] . Тобто частки співвласників житлового будинку були рівними, у зв`язку з чим не були рівними і частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] . Крім того, один із співвласників, а саме [PERSON] помер [INFO] , а право власності на цілий житловий будинок з 07 вересня 2007 року і до цього часу належить [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним нотаріус позбавлений можливості встановити розмір частки у праві спільної часткової власності померлої [PERSON] , тобто об`єм спадкового майна. Згідно частин першої та другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.18 Глави 10 наведеного Порядку встановлено, що в разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Крім того, земельні ділянки можуть перебувати у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що про існування оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю він дізнався лише в 2019 році, та в даному Державному акті не визначено часток кожного зі співвласників земельної ділянки, на яку видано цей Державний акт. Проте, Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право постійного користування землею, договорі на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року (яка діяла на момент видачі оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю) не встановлювались такі вимоги до заповнення Державних актів на землю, як визначення часток співвласників земельної ділянки. В іншому ж спір щодо розміру, встановлення меж та підстав набуття права власності на землю - відсутній. Позивачем не наведено ознак невідповідності оскаржуваного Державного акту на землю діючому законодавству, а так само не зазначено інших суттєвих підстав для скасування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] щодо скасування Державного акту на право приватної власності на землю є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України закріплено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial