Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Т-Стиль» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.06.2020р. позивача було прийнято на робботу в ТОВ «Т-Стиль» на посаду продавця-консультанта та звільнено 31.07.2020р. за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Згідно виписки доходів з банку за червень позивач отримала заробітну плату в розмірі 7153,44 грн., відпрацювавши 126 годин (16 робочих змін), отже середній заробіток позивача становить 447,09 грн. за один день з урахуванням сплати податків. За липень позивачем було відпрацьовано повний робочий місяць, що становить 184 години, що становить 23 робочих зміни та відповідачем перераховано заробітну плату на картку позивача в розмірі 3680,00 грн. Враховуючи довідку Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу, позивач вважає, що розмір невиплаченої заробітної плати становить 10535,18грн. без урахування сплати податків. Оскільки позивач не отримувала ніяких повідомлень про зміну оплати праці, крім того, не було порушень трудової дисципліни, а магазин у червні та липні працював у штатному режимі без будь-яких відхилень, позивач дійшла висновку, що при звільненні їй не була виплачена заробітна плата в повному обсязі, а тому остання вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Т-Стиль» на свою користь заробітну плату в період з 01.07.2020р. по 31.07.2020р. в розмірі 10535,18 грн. Ухвалою суду 10.11.2020 року за вказаним позовом відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 22.01.2021 року заступник директора ТОВ «Т-Стиль» [PERSON] до суду направив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. У відповідності до штатного розпису введеного в дію наказом директора ТОВ «Т-Стиль» від 27.11.2019р. з 02.10.2020р. продавці-консультанти у магазинах отримують встановлений посадовий оклад у розмірі 4723,00 грн., а на підприємстві на момент трудових правовідносин з позивачем діє система преміювання працівників, порядок розрахунку розміру премій та порядок їх нарахування встановлюється положенням про преміювання працівників віл 12.02.2017р., затвердженим наказом директора ТОВ «Т-Стиль» від 12.01.2017р. У червні 2020р. позивачу була нарахована премія, яка в сукупності з посадовим окладом і склала отриману заробітну плату, а тому твердження та обрахунки викладені в позовній заяві, в яких позивач приходить до висновку, що отримана за червень 2020 сума є гарантованою роботодавцем та трудовим договором ставкою, яку мав отримувати працівник щомісяця є необґрунтованим. Враховуючи, що преміювання працівників підприємства за результатами роботи у липні 2020 відбувалось в серпні 2020р., відповідач стверджує, що у керівництва підприємства не було жодних підстав преміювати відповідача, у зв`язку з її звільненням. 02.02.2021р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач звертає увагу на те, що при прийнятті на роботу позивача не було ознайомлено зі штатним розписом підприємства, а вказувалось, що оплата залежить від суми відпрацьованих годин за місяць. Крім того, при виявленні бажання з боку позивача ознайомитись з документами, що підтверджують посадовий оклад та правилами внутрішнього розпорядку, останній було відмовлено та вказано, що при небажанні підписувати трудовий договір її не буде прийнято на роботу, що вказує на моральне пригнічення з боку відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 12.06.2020р. [PERSON] подала заяву про прийняття її на посаду продавця-консультанта з 12 червня 2020р. Відповідно до копії наказу №528-Ос від 12.06.2020р., [PERSON] прийнято на посаду продавця-консультанта магазину ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 12 червня 2020р. з посадовим окладом згідно штатного розпису. Того ж дня, позивач [PERSON] ознайомилась з наказом та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується підписом [PERSON] . Відповідно до копії штатного розпису ТОВ «Т-Стиль», який затверджений наказом директора ТОВ «Т-Стиль» №6/2-Од від 27.11.2019р. та введений в дію з 02 січня 2020р., в посадовий оклад посади продавець-консультант в магазинах становить 4723,00 грн. З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] 31.07.2020р. звільнилась з займаної посади за власним бажанням. Відповідно до повідомлення № 03/3265 ТОВ «Т-Стиль» від 31.07.2020р., адміністрація товариства проінформувала позивача про розірвання укладеного з нею трудового договору, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач стверджує, що її заробітна плата за липень 2020р. мала становити на 10535,18грн. більше, ніж виплачено - 4571,43 грн. Відповідно до довідки про доходи від 15.01.2021р., заробітна плата [PERSON] , яка займала посаду продавець-консультант ТОВ «Т-Стиль» становила в червні 2020р.: нараховано 9258,93 грн., до сплати 7453,44грн., в липні 2020р.: нараховано 4571,43 грн., до сплати 3680,00 грн. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статею 2 ЗУ «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати, згідно якої основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Позивачем не надано доказів, що підтверджують будь-яку домовленість з роботодавцем щодо основної заробітної плати в розмірі більшому, ніж передбачено штатним розписом. З наданого штатного розпису товариства встановлено, що посадовий оклад продавця-консультанта становить 4723 грн., однак відповідно до довідки про доходи від 15.01.2021р., позивачу [PERSON] було нараховано заробітну плату в розмірі 4571,43 грн. У відзиві, відповідач жодним чином не обґрунтував та не зазначив підстав відмінності нарахованої заробітної плати в меншому розмірі, ніж передбачено штатним розписом товариства. Крім того, позивачем не доведено, що заробітна плата останньої визначається від кількості відпрацьованих днів або годин. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що нарахована заробітна плата позивача за липень 2020р. не відповідає розміру посадового окладу, встановленому штатним розписом товариства, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не в повному обсязі виплачена заробітна плата позивачу. Враховуючи розмір посадового окладу (4723 грн.), розмір податку з доходів фізичних осіб та розмір військового збору, суд приходить до висновку, що позивачу за липень 2020 року повинна була бути нарахована заробітна плата в розмірі 4723 грн. та виплачена з урахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору (920,98 грн.) в розмірі 3802,02грн. Отже, сума заробітної плати невиплаченої при звільненні позивача становить 122,02 грн. (3802,02-3680,00), яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial