Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

21 листопада\~2016 року\~[PERSON] звернувся до\~ суду із\~ позовом\~ до\~ товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані відпустки, мотивуючи свої вимоги\~ порушенням\~\~ відповідачем\~ його\~трудових прав. Позивач [PERSON] був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, але не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність. У\~позовній\~заяві позивачем було зазначено про те, що\~ він\~ працював\~ на цьому підприємстві з 01 листопада 2014 року до 24 травня 2016 року водієм навантажувача. При його\~\~звільненні\~\~з підприємства відповідач зобовязаний був провести\~ з\~ ним повний розрахунок, однак цього не зробив. Посилаючись на положення статті 117 КЗпП України, постанову\~ КМУ «Про затвердження Порядку обчислення\~ заробітної плати»\~ від 08 лютого 1995 року, виходячи\~ із\~ середньоденної\~\~ заробітної плати 135 грн. 30 коп. (заробітна плата у березні 2016 р. 2114,10 грн. + заробітна\~ плата\~ у квітні 2016 р. 2892,15 грн. / (кількість\~ відпрацьованих робочих днів\~ у березні 2016 року 17 днів + кількість відпрацьованих робочих днів у квітні 2016 року 20 днів = 135 грн. 30 коп.), та\~\~ кількості\~\~ робочих\~ днів\~ згідно відомостей\~ Міністерства\~ праці\~ та\~ соціальної\~ політики України\~ за\~\~ час затримки розрахунку, починаючи\~ з 24 травня 2016 року\~ до 01 листопада 2016 року, просив стягнути на його користь\~ середній заробіток за\~ час\~ затримки розрахунку у сумі 15018 грн. 30 коп. Зазначив, що точний розрахунок ціни позову він провести не може, оскільки відповідач не надає йому довідку про роботу в ТОВ «Агроальянс груп» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи, розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших виплат. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності юридичної особи б/н від 01.08.2016 року, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявилася, суду надані письмові заперечення проти заявлених позовних вимог. У запереченнях проти позову директором ТОВ «Агроальянс груп» [PERSON] зазначено, що наприкінці квітня 2016 року ТОВ «Агроальянс груп» зазнало рейдерського захоплення сторонньою фірмою ТОВ «СФС Трейд», у звязку із чим не має доступу до кадрової, бухгалтерської та іншої документації підприємства. За цими фактами порушені кримінальні провадження № 12016050510001592 від 06.06.2016 року за ч.1 ст.206 КК України та № 12016050510001593 від 06.06.2016 року за ч.1 ст.206-2 КК України. Надати суду довідку про середній розмір заробітної плати позивача, визначити наявність чи відсутність заборгованості по заробітній платі та її розмір, зясувати наявність чи відсутність невикористаних щорічних відпусток позивача або визначити розмір їх компенсації не є можливим. Довідка УПФУ в. м.Словянську, що надана позивачем як доказ невиплати заробітної плати, містить лише відомості щодо нарахованої заробітної плати, та не може бути доказом її невиплати. Вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані відпустки також є необгрунтованими, оскільки на даний час неможливо встановити наявність або відсутність невикористаних позивачем відпусток, внаслідок чого неможливо встановити і розміри такої компенсації. Відповідно до положення ст.117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Відповідно до положення ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 20.09.2016 р. № 1024/12.1-21 засвідчено настання обставин непереборної сили, станом на 15 вересня 2016 року керівництво та працівники ТОВ «Агроальянс груп» не мають безперешкодного доступу до виробничих потужностей, документів первинного бухгалтерського обліку, особових справ працівників, технічної документації тощо. Таким чином, вина ТОВ «Агроальянс груп» у невиплаті належних сум позивачу відсутня, у звязку із чим директор ТОВ «Агроальянс груп» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи\~ і дослідивши надані\~\~сторонами\~ по\~ справі докази, суд, у межах\~ заявлених\~ позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO], з 01 листопада 2014 року (наказ № 1510/1-14-к від 31.10.2014 р.)\~ був прийнятий водієм навантажувача\~ у ТОВ «Агроальянс груп». Відповідно до наказу № 571-16-к від 24 травня 2016 року\~ був звільнений з підприємства 24.05.2016 р. на підставі\~ статті 38 КЗпП України за власним бажанням /а.с.3/.\~ Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], за 2016 р. страхувальниками [PERSON] були ТОВ «Агроальянс групп» (код ЄДРПОУ 39111032) та ТОВ «СФС Трейд» (код ЄДРПОУ 39548253). У 2016 році сума заробітку для нарахування пенсії у січні складала 3277,52 грн., у лютому 2637,14 грн., у березні 2114,10 грн. За цей період страхувальником ТОВ «Агроальянс груп» було сплачено страхові внески. З квітня 2016 року відомості про суму заробітку для нарахування пенсії та сплату страхових внесків по коду ЄДРПОУ 39111032 (ТОВ «Агроальянс групп») відсутні /а.с.4-5/. За п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р., єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску згідно п.1 ч.1 ст.4 цього Закону є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Положенням п.1 ч.1 ст.7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у\~пунктах 1\~(крім\~абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України\~"Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Таким чином, роботодавцем на виконання приписів вищезазначеного закону щомісячно сплачувався єдиний внесок за працівника [PERSON] та надавалися відомості щодо нарахованої позивачці заробітної плати. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. У частині 1 статті 94 КЗпП України міститься дефініція поняття «заробітна плата». Так, згідно законодавчого визначення заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься у ст.1 Закону України «Про оплату праці». Положеннями ст.115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті\~47 КЗпП\~України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані\~ суми, належні\~ працівникові\~ при звільненні, власник або уповноважений\~ ним орган\~ повинен письмово\~ повідомити\~ працівника\~ перед виплатою зазначених\~ сум. В разі спору про розмір\~\~сум, належних\~ працівникові\~\~ при звільненні, власник або уповноважений\~ ним орган\~ в\~ усякому\~ випадку повинен\~ в зазначеній\~ у цій статті\~ строк\~ виплатити\~ не оспорювану\~\~ним суму. Таким чином, законодавець покладає обов'язок щодо нарахування заробітної плати та надання відомостей про розмір нарахованої заробітної плати саме на роботодавця. Цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 Цивільно-процесуального кодексу України). Згідно положень частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом були вжиті заходи для отримання необхідних відомостей про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, про тривалість не використаних відпусток та розмір компенсації за них, але відповідач, який зобов'язаний надати суду такі відомості, їх не надав. Окрім того, судом було надіслано запит до ТОВ «СФС Трейд», який зараз здійснює свою господарську діяльність за адресою: м.Слов'янськ, вул.Свободи, 85, де здійснювало свою господарську діяльність ТОВ «Агроальянс груп», та яке за твердженням представників відповідача здійснило рейдерське захоплення виробничих потужностей ТОВ «Агроальянс груп». Так із відповіді ТОВ «СФС Трейд» вбачається, що товариство здійснює свою господарську діяльність з 06.05.2016 року за адресою: вул.Свободи, 85, м.Слов'янськ на підставі договору оренди від 17.03.2016 р., укладеного з ПАТ «Державний ощадний банк України». Будь-яка документація ТОВ «Агроальянс груп» та посадові особи цього товариства за цією адресою відсутні. Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди (стаття 1,\~частини 1,2,4,7 ст.43 Конституції України). Відповідно до Конституції України зазначені права захищаються судом (частина перша статті 55). Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права. Положенням ст.1 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності із зазначеними нормами права, суд приходить до переконання про необхідність захисту порушених прав позивача щодо невиплати йому заробітної плати. Вимоги ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] відповідачем не були виконані, остаточний розрахунок з ним не було проведено, що підтверджується відсутністю відомостей про заробіток [PERSON] у квітні та травні 2016 року у Слов'янському об'єднаному УПФУ, та несплатою відповідачем страхових внесків за [PERSON] у квітні та травні 2016 року, у звязку з чим\~ з відповідача\~ на користь позивача\~\~ підлягає\~ стягненню заборгованість по\~ заробітній\~ платі. Вирішуючи розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи ненадання відповідачем достовірних відомостей щодо розміру заробітної плати позивача за період з 01.05.2016 р. по 24.05.2016 р., суд вважає необхідним провести розрахунок з врахуванням кількості відпрацьованих робочих днів та середнього заробітку. Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців дні на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає 135 грн. 30 коп. (заробітна плата у березні 2016 р. 2114,10 грн. + заробітна\~ плата\~ у квітні 2016 р. 2892,15 грн. / (кількість\~ відпрацьованих робочих днів\~ у березні 2016 року 17 днів + кількість відпрацьованих робочих днів у квітні 2016 року 20 днів = 135 грн. 30 коп.). У травні позивач відпрацював 14 робочих днів, розмір заробітної плати за які складає 1894,20 грн. (135,30 грн. х 14 днів). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], страхові внески за травень 2016 року підприємством не сплачувались /а.с.4-5/. Таким чином, суд приходить до висновку, що товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс груп» має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за травень місяць 2016 року в розмірі 1894,20 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі. Згідно з частиною 1\~ статті 117\~ КЗпП\~ України в разі невиплати\~ з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. З матеріалів\~ справи\~ вбачається, що між сторонами\~ виник спір з приводу порушення\~ ТОВ «Агроальянс груп»\~\~ законодавства\~ про оплату праці\~ з передбачених\~ статтями\~ 116 та 117 КЗпП\~ України\~ підстав. Норми трудового\~ права\~ частини 1 статті 116 та\~ частини 1 статті 117 КЗпП України, структурно віднесені\~ до розділу VII «Оплата праці»\~ зазначеного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. В той же час, виходячи із цивільно-правової доктрини та співвдношення загальних і спеціальних правових норм, з огляду на припис ч.1 ст.9 ЦК України, до врегулювання трудових відносин, що не врегульовані відповідними спеціальними нормами актів трудового законодавства, можливо застосувати положення цивільного законодавства у контексті загальної норми. Як встановлено у судовому засіданні та не оспорюється сторонами, ТОВ «Агроальянс груп» при звільненні [PERSON] не виплатило йому належні суми, таким чином факт порушення власником строків розрахунку при звільненні є встановленим відповідно до положення ст.61 ЦПК України. Щодо наявності чи відсутності вини підприємства за порушення строків розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Згідно ч.2 ст.11 цього Закону методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України. Згідно з п.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України № 44 (5) від 18.12.2014 р. (зі змінами та доповненнями), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.2 Регламенту передбачено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобовязанням/обовязком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів. Відповідно до п.6.4.3. Суб'єкти господарювання для отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин за податковими зобовязаннями надають разом із заповненою заявою встановленої форми документи, передбачені в цій формі заяви (Додатки №№ 2, 3 до Регламенту). Суб'єкти господарювання для отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, за зобовязаннями (обовязками), передбаченими законодавчими та іншими нормативними актами, надають разом із заповненою заявою встановленої форми документи, передбачені цією формою заяви (Додаток № 4 до Регламенту). Висновком Донецької торгово-промислової палати № 1024/12.1-21 від 20 вересня 2016 року встановлено, що: «станом на 15 вересня 2016 року керівництво та працівники ТОВ «Агроальянс груп» не мають безперешкодного доступу до виробничих потужностей, що знаходяться за адресою: м.Словянськ, вул.Свободи, 85, до документів первинного бухгалтерського обліку, особових справ працівників, технічної документації, приладів обліку електричної енергії тощо. Зазначені ТОВ «Агроальянс груп» правопорушення, а саме захоплення підприємств, протиправні дії третіх осіб за фактичної відсутності можливості вільного та безпечного пересування та здійснення господарської діяльності за своїм характером не залежить від ТОВ «Агроальянс груп», та мають ознаки форс-мажорних, тобто є непередбаченими, знаходяться поза контролем і унеможливлюють для ТОВ «Агроальянс груп» своєчасне та в повному обсязі виконання податкових зобовязань, зобовязань щодо додержання законодавства України про працю тощо». На момент видачі висновку обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-948цс16, з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Настання обставин непереборної сили, що встановлені висновком торгово-промислової палати, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання (ч.1 ст.614 ЦК України). Обовязок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобовязання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню. Відповідно до відомостей Словянського ВП ГУ НП в Донецькій області № 739816 від 19.12.2016 р. кримінальне провадження № 12016050510001592 від 06.06.2016 р. за ст.206 ч.1 КК України за заявою ТОВ «Агроальянс груп» та кримінальне провадження № 12016050510001593 від 06.06.2016 р. за ст.206-2 ч.1 КК України за заявою ТОВ «Агроальянс груп» на даний час обєднані з кримінальним провадженням № 12016050510001531 за ст.192 ч.2 КК України. На теперішній час рішення по вказаному кримінальному провадженню не прийнято, про підозру нікому не повідомлялося. Отже, вина ТОВ «Агроальянс Груп», яка є основною умовою відповідальності за\~ст.117 КЗпП України\~відсутня, що виключає можливість відповідальності за несвоєчасну виплату невиплату належних працівникові сум при звільненні.Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку задоволенню не підлягають. Стосовно вимог позивача про стягнення компенсації за невикористані відпустки, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Положенням ст.75 КЗпП України передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Щорічні додаткові відпустки надаються працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, за особливий характер праці та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до положення ст.79 КЗпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на данному підприємстві, в установі, організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного строку безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Таким чином, враховуючи ненадання суду відповідачем відомостей про тривалість щорічної відпустки позивача, з огляду на період роботи у відповідача, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] мав право на 24 календарних днів основної відпустки за повний рік роботи. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до розяснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 7 цього ж порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Розраховуючи розмір компенсації за невикористані відпустки, суд виходить із розміру заробітної плати за останні 12 календарних місяців роботи відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу. Останні відомості про заробітну плату, отримувану [PERSON] у ТОВ «Агроальянс груп», наявні за березень 2016 року, тому розрахунок середньої заробітної плати включатиме в себе заробітну плату за квітень 2015 р. березень 2016 р. Таким чином, розмір середньої заробітної плати складає 78 грн. 23 коп. ((2332,95 грн. + 1838,55 грн. + 2473,60 грн. + 1607,84 грн. + 1832,82 грн. + 2075,30 грн. + 2581,82 грн. + 2543,29 грн. + 2456,48 грн. + 3277,52 грн. + 2637,14 грн. + 2114,10 грн.) : (366 календарних днів 11 святкових і неробочих днів) = 78 грн. 23 коп.). Отже, розмір компенсації за невикористану відпустку складатиме 1877 грн. 52 коп. (78,23 грн. х 24 календарних дні щорічної відпустки = 1877,52 грн.). При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивачка, на користь якої\~ постановлене рішення, звільнена\~ від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі\~ статті 4\~ Закону\~ України\~ «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI\~ та\~ розяснень, викладених у пункті\~ 12 постанови\~ Пленуму\~Вищого Спеціалізованого Суду\~ України\~ з\~ розгляду\~ цивільних\~ і кримінальних справ\~ від 17\~ жовтня 2014 року\~№10 «Про застосування\~\~судами законодавства\~про судові витрати\~у\~цивільних справах», підлягає стягненню\~\~ судовий збір у\~ сумі\~ 551\~ грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної\~ заробітної плати\~\~та не більше 5 розмірів\~ мінімальної\~ заробітної плати).

Outcome: partial