Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

16 червня 2020 року позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПІВНГЗК») моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання у розмірі 350 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON] , який працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 липня 2011 року причиною виникнення професійного захворювання у чоловіка позивача було визнано його роботу на підприємстві відповідача з 09.09.1997 року по 01.04.1999 року в умовах шкідливих факторів. [INFO] чоловік позивача помер. Лікарським свідоцтвом про смерть №155 від 06.08.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, на яке він захворів під час роботи на підприємстві відповідача. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю чоловіка змінилось її життя, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. До загибелі чоловіка, вони разом з ним та їхнім сином були дружньою родиною, підтримували один одного, для чоловіка його сім`я була сенсом всього надією, радістю. Задля них чоловік важко працював, щоб забезпечити їм повноцінне життя. Смерть чоловіка завдала психологічну травму всій їхній сім`ї та змусила позивача докладати додаткових зусиль на організацію її життя. 18 червня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 07 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказав, що в липні 2011 р. Криворізьким НДІ промислової медицини [PERSON] було встановлено діагноз професійного захворювання "хронічне обструктивне захворювання легень 2 ст. (пиловий бронхіт 2 ст., емфізема легень 2 ст., ЛН 2 ст." За даним фактом на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт» (за останнім місцем роботи [PERSON] ) було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного захворювання від 20.07.2011р. Як слідує зі змісту вказаного Акту, стаж роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці у ВАТ «ПівнГЗК» складає усього 1 рік 6 місяців; у ВАТ «ЦГЗК» - 8 років; у ТОВ «Кривбасремонт» - 2 роки 5 місяців. При цьому з підприємства відповідача [PERSON] звільнився ще в березні 1999р., тобто за дванадцять років до встановлення йому професійного захворювання. У серпні 2018р. потерпілий [PERSON] помер. Висновком Центральної МСЕК МОЗ України встановлений причинний зв`язок його смерті з професійним захворюванням, на яке він страждав прижиттєво. Оскільки із загального стажу роботи потерпілого [PERSON] в шкідливих умовах праці (12 років) стаж роботи на підприємстві відповідача складає усього 1 рік 6 місяців, ступінь вини ВАТ «ПівнГЗК» у заподіянні шкоди його здоров`ю складає 12,5%. Позивачем не надано суду належних доказів стосовно тих обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги, а особливо в частині розміру відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються лише на презумпції моральної шкоди, ніж на наданих до суду доказах, що є неприпустимим. Зі свого боку відповідач вважає, що заявлена позивачкою до стягнення сума відшкодування моральної шкоди нічим не обґрунтована і не відповідає вимогам розумності і справедливості, та критеріям судової практики. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 грудня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено актовий запис за №701. Після одруження дружина прийняла прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] виданого повторно 11.09.2003 (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.19). [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування ремонтного цеху №2 управління ремонту технологічного обладнання ВАТ «Північний ГЗК», правонаступником якого є ПРАТ «ПІВНГЗК», отримав професійне захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група D, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня, що встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.07.2011 року (а.с.13-18). Відповідно до п.п. 16 вказаного акту, професійне захворювання виникло у [PERSON] , зокрема через роботу на підприємстві відповідача у період з 09.09.1997 року по 01.04.1999 року підпадаючи під дію шкідливих факторів, які перевищують ГДК, а саме: пол. З вмістом вільного діоксину кремнію; 5,2-12,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; пил з вмістом вільного діоксину кремнію: 5,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №155 від 06.08.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с.21-22). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що смерть чоловіка позивача настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час праці на підприємстві відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - чоловіка, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві як дружині померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Твердження представника відповідача щодо роботи померлого також і на інших підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів не є підставою для відмови у задоволенні позову, але враховуються судом при визначенні розміру завданої моральної шкоди. Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок смерті чоловіка позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення його звичайного способу життя. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті чоловіка позивача, період його роботи на підприємстві відповідача, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини - чоловіка, наслідки, що наступили та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 80 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 350 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 850 грн., пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial