Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Рада», третя особа - ПАТ «Позняки-Жил-Буд», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття нежитлового приміщення, та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до свідоцтва про право власності від 04.04.2006 року, виданого на підставі наказу Головного управління комінальної власності № 483-В, є власником нежитлових приміщень 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розраховані за адресою: [ADDRESS] , у якому розміщені, належні їй на праві власності нежитлові приміщення, знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада». Окрім того, 28.03.2006 року між нею та ТОВ «Рада» був укладний договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Так, предметом вказаного договору є забезпечення ТОВ «Рада» обслуговування та поточного ремонту житлового фонду та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459). Метою даного договору є забезпечення кваліфікованого, якісного та гарантованого обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, дотримання санітарного стану прибудиноковї території для створення позивачу належних умов використання приміщення. Зазначене нежитлове приміщення вона фактично здає в оренду ТОВ «Алтімед», яке надає медичні послуги, учасником та власником якого є вона сама. Й, зважаючи на діяльність такого товариства, останнє вимагає належного санітарного стану приміщень. Вважає, що ТОВ «Рада» належним чином не виконує умови вищезазначеного договору від 28.03.2006 року, у зв`язку з чим постійно відбувається залиття каналізаційними водами (фекалії, бруд, відходи тощо) належного їй нежитлового приміщення, чим їй завдано збитків майну, оскільки вимущена була проводити ремонт нежитлових приміщень на суму 100 680 грн. 04 коп. Так, мали місце залиття: 1) 12.05.2014 року, внаслідок якого завдано збитків у зв`язку з проведенням відновлювального ремонту на суму 57 479 грн. 04 коп., 2) 03.02.2015 року за наслідками якого вона оцінку не проводила, 3) 28.05.2015 року внаслідок якого завдано збитків у зв`язку з проведенням відновлювального ремонту на суму 43 201 грн. 00 коп., 4) 19.10.2015 року за наслідками якого вона оцінку не проводила, 5) 24.12.2015 року за наслідками якого вона оцінку не проводила. Всього на суму 100 680 грн. 04 коп. (57 479 грн. 04 коп. + 43 201 грн. 00 коп. = 100 680 грн. 04 коп.), які просить стягнути з ТОВ «Рада», як особи, відповідальної за технічний, комунікаційний стан нежитлових приміщень, які належать їй на праві власності, й знаходяться у будинку, який перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада», та як особи, з якою вона 28.03.2006 року уклала договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Вважає, що матеріальні збитки на загальну суму 100 680 грн. 04 коп. завдані їй з вини ТОВ «Рада», проте товариство відмовилося відшкодувати завдані збитки, що й стало підставою звенерння до суду з цим позовом. Звертає увагу на той фактор, що це не перше звернення позивача до суду з приводу залиття нежитлових приміщень. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року її позов до ТОВ «Рада», третя особа - ТОВ «Алтімед», про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, позов задоволено частково. Цим рішенням суд встановив, що залиття стічними водами з системи каналізації нежитлового приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розраховані за адресою: [ADDRESS] )власника [PERSON] від 28.01.2012 року саме з вини ТОВ «Рада», яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку. Окрім того, внаслідок залиття нежитлових приміщень їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 50 000 грн. 00 коп. та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача ТОВ «Алтімед», яке надає медичні послуги у такому нежитловому приміщенні, учасником та власником якого є сама позивачка, вимушене було перебувати тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості, бруду, смороду, за наслідками якого вона вимушена була робити ремонт за власні кошти, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідача, натомість відповідач не визнає своєї вини, яка на думку позивача, є очевидною, й відмовляється відшкодувати такі збитки, хоча це не перше залиття належного їй приміщення каналізаційними відходами. В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] , діючий на підставі ордера адковоката про надання правової допомоги від 06 січня 2018 року (а.с. 98 том 1), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задоволенти уцілому, посилаючись на відповідальність заподіювача матеріальних збитків та моральної шкоди на їх відшкодування. Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідачем ТОВ «Рада»надано відзив на позов від 16.01.2018 року (а.с. 60-65 том 1), вважаючи відсутньою вину товариства у завданні матеріальних збитків майну позивача, оскільки залиття відбулось внаслідок порушення будівельних норм при будівництві. Й, оскільки ТОВ «Рада» є лише експлуатаційною організацією, а генпідрядником, який виконував будівництво внутрішніх мереж - ТОВ «Будівельна компанія «Висотобуд», проектувальником - ПАТ - «Позняки-Жил-Буд», вважаючи визначеного позивачем особу відповідача неналежним, як й особу позивача, оскільки договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території ТОВ «Рада» було укладено саме з ТОВ «Алтімед», а не з позивачкою, вважаючи також неналежною особою позивача. Спростовуючи доводи про відшкодування моральної шкоди, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про завдану їй моральну шкоду, а тому просить уцілому відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Третьою особою надано відзив на позов від 04.07.2018 року (а.с. 119 - 120 том 1), прохаючи суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. Водночас, звернув увагу на те, що ПАТ - «Позняки-Жил-Буд» не здійснювало будівництво житлового будинку, у якому знаходяться належні позивачу нежитлові приміщення, а був його інвестором, можливі відхилення існуючого стану системи каналізації житлового будинку від вимог ДБН, які могли стати причиною залиття каналізаційними водами, належного позивачу приміщення, могли стати наслідком або неналежного виконання робіт генеральним підрядником будівництва - ТОВ «Бідівельна компанія «Висотбуд», або неналежного обслуговування каналізаційних систем обслуговуючою організацією житлового будинку - ТОВ «Рада», чи втручання позивача в облаштування каналізаційних систем в ході проведення ним реконструкції приміщення, надавши матеріали та позитивний висновок комплекної державної експертизи проекту житлового будинку з комплексом обслуговування населення на ділянці 41 в сьомому мікрорайоні житлового масиву «Позняки» в Дарницькому районі м. Києва від 16 вересня 2002 року, виланого інвестору «Позняки-Жил-Буд» (а.с. 124 - 133 том 1). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, з урахуванням наданих відповідачем, третьою особою відзивів на позов, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням. Судом встановлено, що позивачка відповідно до свідоцтва про право власності від 04.04.2006 року, виданого на підставі наказу Головного управління комінальної власності № 483-В, є власником нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , площею 219 кв м (а.с. 5 том 1). Будинок, у якому розміщені належні позивачці на праві власності нежитлові приміщення, знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада», що підтверджується повідомленням від 02.11.2016 року виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту житлово-комунального інфрастурктури. Так, зі змісту такого повідомлення вбачається, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада» (а.с. 30, 31 том 2), й зазначений факт не спротовувається позивачем. 28.03.2006 року між [PERSON] , як користувачем/власником, та ТОВ «Рада» був укладний договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , секція Е (літера А) площею 219 кв м, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 7 - 8 том 1). Відтак доводи відповідача, про те, що такий договір укладений не з [PERSON] , а іншою особою - ТОВ «Алтімед», й [PERSON] не є належним позивачем, спростовується. Згідно акту ТОВ «Рада» від 12 травня 2014 року ТОВ «Рада» було встановлено факт залиття нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] ,причиною цього залиття є аварія в системі каналізації з причини порушення мешканцями будинку правилами користування системою каналізації (при прочищенні виявлено сторонні предмети, схожі на будівельні суміші). Наслідки аварії: пошкодження, замокання міжвіконної гіпсокартонної перегородки площею 1,5 м кв у кімнаті праворуч від входу, пошкодження підвісної стелі у підсобному приміщенні кімнати праворуч від входу у кількості семи секцій 600х600 мм, часткове пошкодження гіпсокартонного облицювання каналізаційної шахти, у коридорному приміщенні площею 1,5 м кв (а.с. 10 том 1), й внаслідок такого залиття майну позивача завдано збитків у зв`язку з проведеним відновлювальним ремонтом на суму 57 479 грн. 04 коп. Як вбачається з кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 12 травня 2014 року становить 57 479 грн. 04 коп. (а.с. 17 - 21 том 1) й зазначена сума сплачена позивачем відповідно до договору № 21-14 від 03 червня 2014 року про проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень 1,2,3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] на зназначену суму та платіжної квитанції до прибуткового касового ордеру № 23 від 30.06.2014 року (а.с.34, 35 том 1). Згідно акту ТОВ «Рада» від 28 травня 2015 року було встановлено факт залиття стічними водами системи каналізації (фекальними водами з транзитної каналізації) нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] ,причина такого залиття не зазначена, площа пошкодження - 50 м кв, наслідки залиття: пошкодження стічними каналізаційними водами стелі, стін, підлоги, плінтус (хол, кабінет), з транзитної шахти (внутрішні та лицьові поверхні), прилади (ноутбук), пожежна сигналізація, по всьому приміщенню відчувається неприємний запах. ТОВ «Рада 28 травня 2015 року самостійно прибрано наслідки залиття транзитного стояка на системі каналізації (а.с.24 том 1). Як вбачається з кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 28 травня 2015 року становить 43 201 грн. 00 коп. й зазначена сума сплачена позивачем відповідно до договору № 15-15 від 15 липня 2015 року про проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29 - 35 том 1) на зназначену суму та платіжної квитанції до прибуткового касового ордеру № 67 від 20 серпня 2015 року (а.с.34, 35 том 1). Це не перше звернення позивача до суду з приводу залиття належних їй нежитлових приміщень. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, яке набуло чинності, позов [PERSON] до ТОВ «Рада», третя особа - ТОВ «Алтімед», про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, задоволено частково й цим рішенням суд встановив, що залиття стічними водами з системи каналізації нежитлового приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] )власника [PERSON] від 28.01.2012 року відбулось саме з вини ТОВ «Рада», яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку (а.с. 41 - 42 том 1). Згідно висновку експерта № 30 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 15.02.2014 року встановлено порушення вимог п.17.23 СНіП 2.04.01-85 «Внутренний водопровод и канализация зданий» станом на момент введення будинку в експлуатацію та вимог п.19.24 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» станом на час проведення дослідження; встановлено, що горизонтальні трубопроводи побутової каналізації, в тому числі місця їх з`єднань, в підвалі житлового будинку [ADDRESS] прокладені прихованим способом, тобто в бетонній підготовці підлоги; встановлено відсутність прочисток/ревізій на ділянках із зміною напрямку руху рідини, що унеможливлює усунення технічних несправностей без руйнації конструктивних елементів підлоги та періодичне технічне обслуговування системи каналізації (а.с. 43 - 48 том 1). Окрім того, в ході розгляду даної справи судом ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року призначено судову інженерно - технічну експертизу (а.с. 156 - 157 том 1), за наслідками проведення якої експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надані такі висновки: інженерні системи каналізації нежитлових приміщень № 1-3 групи приміщень № 459 загальною площею 206 кв м в будинку за адресою: [ADDRESS] не відповідають вимогам нормативної документації в галузі будівництва: п.п. 7.24 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки.Основні положення» в частині прокладення стояків із пластмасових (пластикових) труб через приміщення закладу громадського призначення, які вбудовані у житловитй будинок, п.п. 19.13 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Проектування.Будівництво» в частині влаштування ревізій на ділянках транзитних каналізаційних стояків з чавунних труборооводів, які проходять через вбудовані нежитлові приміщення. За рештою технічних характеристик системи каналізації нежитлових приміщень1, 2 , 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , секція Е (літера А) відповідно до наявних в матеріалах цивільної справи документальних даних та результатів візуально-інструментального обстеження, порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва не встановлено. Встановити за даними візуально-інструментального обстеження причину та джерело залиття нежитлових приміщень № 1-3 групи приміщень № 459 загальною площею 206 кв м в будинку за адресою: [ADDRESS] не вбачається можливим. Згідно документальних даних, а саме Акту про залиття, аварію, що трапилася на системі каналізації від 12.05.2014 року, що складений комісією ТОВ «Рада» (а.с. 72), причиною та джерелом залиття нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року є «Аварія у системі каналізації на 1-му поверсі будинку за адресою: [ADDRESS] . Порушення мешканцями будинку правилами користування системою каналізації (при прочищенні виявлено сторонні предмети, сжожі на будівельні суміші). Згідно документальних даних, а саме Акту обстеження н/п № 459 за адресою: [ADDRESS] , від 06.02.2015 року, що складений комісією ТОВ «Рада» (а.с. 76) причиною залиття нежитлових приміщень № 1-3 групи приміщень № 459 за адресою: [ADDRESS] , в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року є: «3.Підтоплення приміщення № 459 по [ADDRESS] сталося через транзитну систему каналізації у місці з`єднання труб платиковій та чугунній. Забиття системи каналізації сталося внаслідок того, що мешканці будинку використовували її не за призначенням: при ліквідації аварії виявлено сторонні речі та залишки бетонних сумішей». Згідно документальних даних, а саме акту обстеження н/п № 461 за адресою: [ADDRESS] від 28.12.2015 року, що складений комісією ТОВ «Рада» (а.с. 78) причиною залиття нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , секція Е (літера А) в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року є «пошкодження герметизації з`єднання системи рушникосушника до системи гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Встановити, чи проводились усунення засмічення внутрішньобудиноквих каналізаційних мереж в будинку [ADDRESS] секції Е літ. А в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року за даними візуально-інструментального обстеження не вбачається можливим в зв`язку з відсутністю методики. Згідно наявних в матеріалах цивільної справи документальних даних, усунення засмічень внутрішньобудинкових каналізаційних мереж в будинку [ADDRESS] в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року проводилось 12.05.2014 року, 06.01.2015 року, 03.02.2015 року, у квітні та травні 2015 року. Інформація щодо секції будинку, в якій проводилось усунення засмічення на вказані дати відсутня. Усуненні засмічень внутрішньобудинкових каналізаційних мереж в будинку [ADDRESS] в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року проводилась 28.05.2015 року (а.с. 173 - 181, 182 - 188 том 1). Вирішуючи спір, судом враховуються вказані висковки експерта, судове рішення Дарницького районного суду м. Києвавід 14 липня 2014 року по справі за позов цього ж позивача до ТОВ «Рада», третя особа - ТОВ «Алтімед», про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, яким позов задоволено частково, та яким суд встановив, що залиття стічними водами з системи каналізації нежитлового приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розрашовані за адресою: [ADDRESS] власника [PERSON] від 28.01.2012 року відбулось саме з вини ТОВ «Рада», яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку, що вказує на той фактор, що після такої аварії ТОВ «Рада» не вжито заходів для недопущення її повторення у майбутньому, позитивний Висновок комплексної державної експертизи проекту житлового будинку з комплексом обслуговування населення на ділянці [ADDRESS] від 16 вересня 2002 року, виданого інвестору «Позняки-Жил-Буд» (а.с. 124 - 133 том 1), той фактор, що будинок будинок [ADDRESS] введений в експлуатацію й перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада» (а.с. 30, 31 том 2), й зазначений факт не спротовувається позивачем, наявність на час аварії (залиття) укладеного 28.03.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Рада» договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж вказаних нежитлових приміщень (а.с. 7 - 8 том 1), його умови, предметом якого є забезпечення ТОВ «Рада» обслуговування та поточного ремонту житлового фонду та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , 3 (групи приміщень № 459), а також метою якого є забезпечення кваліфікованого, якісного та гарантованого обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, дотримання санітарного стану прибудиноковї території для створення позивачу належних умов використання приміщення, з урахуванням актів про залиття суд встановив, що залиття стічними водами з системи каналізації нежитлового приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розрашовані за адресою: [ADDRESS] власника [PERSON] в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року, а саме 12.05.2014 року та 28.05.2015 року відбулось саме з вини ТОВ «Рада», яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку, відтак несе відповідальність за завдані майну позивача збитки. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Суд вважає доведеною вину відповідача у завданих матеріальних збитках майну позивача внаслідок залиття належного їй нежитлового приміщення, яке відбулося 12.05.2014 року за наслідками якого визначений та понесений позивачкою збиток урозмірі 57 479 грн. 04 коп. та 28.05.2015 року - у розмірі 43 201 грн. 00 коп. (а.с. 17 - 22, 34 - 35 том 1), а всього 100 680 грн. 04 коп. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальних збитків є обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок дій, що вплинули на права позивача, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково, й оцінює її в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Так, як встановлено судом, у результаті залиття було зіпсовано нежитлове приміщення, у якому надаються межичні послуги ТОВ «Алтімед», учасником та власником якого є сама позивачка, яке вимушене було перебувати тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості, бруду, смороду, за наслідками якого позивач мав робити ремонт, й час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідача. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп., проте суд, зважаючи на співмірність визначеної суми моральної шкоди до такої шкоди, визначає її у 5 000 грн. Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що позивач під час та після залиття приміщення позбавлений був тривалий час нормальних санітарних умов функціонування товариства, вимушений проводити ремонт за власний кошт унаслідок протиправни дій/бездіяльності відповідача, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах підвищеної вологості, антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідача, та рівень зусиль позивача, які необхідні були для відновлення попереднього стану такого приміщення, а також понесених ним грошових коштів для відновлення стану майна. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її з урахуванням принцину розумності та пропорційності у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.3 ст. 23 ЦК України). Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладлені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Судом надана правова оцінка заперечень відповідачів проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом, по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за дві окремі вимоги в загальній сумі 1 646 грн. 80 коп. (1 006 грн. 80 коп. - за вимогу майнового характеру згідно ціни позову - 100 680 грн. 04 коп. та 640 грн. 00 коп. - за вимогу немайнового характеру - відшколвання моральної шкоди - 50 000 грн. 00 коп. (а.с. 5 том 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі зазначеної норми процесуального закону з відповідача має бути стягнуто 1 006 грн. 80 коп. - судовий збір за вимогу майнового характеру згідно ціни позову (100% задоволена вимога) та 6 грн. 40 коп. - судовий збір за вимогу немайнового характеру (5 000 грн. 00 коп.), що складає 10% від розміру задоволеної вимоги (50 000 грн.), а всього 1 013 грн. 20 коп. (1 006 грн. 80 коп. + 6 грн. 40 коп. = 1 013 грн. 20 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial