Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

29.12.2016 року позивач звернулась до відповідача з вказаним позовом, в якому просить суд призначити та стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], 28.04.2003р.н. в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, стягнути неустойку (пеню) в зв'язку з несплатою аліментів в розмірі 55150,80 гривень та тимчасово заборонити відповідачу виїзд з України. В обґрунтування позову вказує, що шлюб з відповідачем розірвано та з нього було стягнуто аліменти на двох дітей [PERSON], 05.10.1996р.н. та [PERSON], 28.04.2003р.н. в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Оскільки старший син досяг повноліття, на молодшу дитину почали стягувати 1/6 частину усіх видів заробітку. До того ж, відповідач у повному обсязі не виконує рішення суду про сплату аліментів, в результаті чого утворилась значна заборгованість. Тому позивач була змушена звернутися до суду щодо стягнення неустойки (пені). Зазначила, що відповідач має намір виїхати за межі України, тому просить суд заборонити йому виїзд з України до повного погашення всіх зобов'язань. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про час та місце судового розгляду оповіщений належним чином, отримав судову повістку (а.с. 21), однак в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, поважності причин неявки не убачається, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України його неявка не є підставою для відкладення розгляду справи. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписом ч. 2 цієї ж статті, до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд внаслідок того, що визнання відповідачем позову суперечить закону з нижчевикладених підстав, а відповідачу, внаслідок його відсутності в суді, не роз'яснені наслідки визнання позову. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 05.10.1996р.н. та [PERSON], 28.04.2003р.н., аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 13). З вищезазначеного рішення також вбачається, що з відповідача на користь позивача також стягувались аліменти на утримання їхнього старшого сина - [PERSON], 05.10.1996р.н., до його повноліття, тобто до 05.10.2014 року, а відтак стягування аліментів на його утримання, за вищевказаним рішенням, припинилось, тому з відповідача на молодшу дитину [PERSON], 28.04.2003р.н. почали стягувати 1/6 частину усіх видів заробітку. З наданого суду медичного висновку від 18.10.2012 року вбачається, що [PERSON], 28.04.2003р.н. має захворювання, яке дає йому право на отримання допомоги на дітей інвалідів з дитинства у віці до 18 років (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] у відповідача покращився матеріальний стан, у зв'язку з тим, що аліменти на утримання їхнього старшого сина з нього не стягуються. У той же час розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Тягар доказування виконання обов'язку з утримання дитини покладений на відповідача. Дитина має таке ж право на проживання в належних умовах, на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов'язку утримувати дитину, у т.ч. у визначеному розмірі. Оскільки аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], 28.04.2003р.н., вже стягуються за рішенням судуу розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, то розмір аліментів підлягає збільшенню до 1/4 частини. За правилами ст. 195 СК України та ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (з подальшими змінами та доповненнями) розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленого законом. Розмір заборгованості по аліментам за період з червня 2016 року по листопад 2016 року на утримання неповнолітнього [PERSON], 28.04.2003р.н., в сумі 4761,96 грн. обчислено державним виконавцем помісячно виходячи із розміру присуджених аліментів та сплачених [PERSON] в цей період аліментів та виходячи з середньомісячної заробітної плати для Балаклійського району (а.с. 10). Також згідно розрахунку заборгованості по аліментам та відмітки у виконавчому листі, борг станом на 01.06.2016р. після надходження виконавчого документу з Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова для виконання за територіальністю до Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області, склав 24198,69 гривень. Ніяких даних, які б свідчили про те, що існує спір з приводу неправильності нарахування суми заборгованості по аліментам матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Виходячи з правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та у зв'язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи те, що аліменти призначаються та повинні сплачуватись щомісяця, неустойка на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення, а саме - до дня ухвалення рішення складає суму в розмірі 1452,39 гривень з наступного розрахунку: 1. 793 грн. 66 коп. х 1% х 30 днів = 238 грн. 10 коп. (червень 2016 року); 2. 793 грн. 66 коп. х 1% х 31 днів = 246 грн. 03 коп. (липень 2016 року); 3. 793 грн. 66 коп. х 1% х 31 днів = 246 грн. 03 коп. (серпень 2016 року); 4. 793 грн. 66 коп. х 1% х 30 днів = 238 грн. 10 коп. (вересень 2016 року); 5. 793 грн. 66 коп. х 1% х 31 днів = 246 грн. 03 коп. (жовтень 2016 року); 6. 793 грн. 66 коп. х 1% х 30 днів = 238 грн. 10 коп. (листопад 2016 року). Розрахунок боргу по аліментам був наданий суду станом 01.12.2016р., тому в суду відсутні дані, що підтверджують несплату аліментів відповідачем у період часу з 01.12.2016 року по день ухвалення рішення по справі. У суду також відсутні підстави для нарахування пені на заборгованість, яка утворилася до 01.06.2016 року, оскільки позивачем не надано розрахунку Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова за кожен місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Наведений розрахунок (неустойки) пені за спірний період часу проведено згідно вищевказаних правових позицій Верховного Суду України, в той час як наданий позивачем розрахунок є неправильним. Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV "Про виконавче провадження"державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 3771 ЦПК з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець. Тому позовна вимога щодо тимчасової заборони відповідачу виїзд з України до повного погашення усіх зобов'язань не ґрунтується на законі, оскільки позивач не є суб'єктом звернення до суду. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial