Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. про стягнення заборгованості по заробітній платі, згідно якої просить суд стягнути з компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням суми середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 25323,63 доларів США. Позов мотивований тим, що позивач 30.01.2015 року уклав індивідуальну трудову угоду з Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., зареєстрованою за законодавством республіки Панама, відповідно до якої строк найму позивача на морському буксирі VASYL FRANKO? (IMO 7325954) складає 4+2 місяця на посаді мотористаз місячним окладом 800 дол. США. Початок роботи на судні фактично почався 11.02.2015, що підтверджується відповідним записом у посвідченні особи моряка. Позивач зазначає в позові, що власником судна є Компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., яка є комерційним менеджером цього судна. Після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків, відповідач не сплатив в повному обсязі позивачеві заборгованість по заробітній платі, в наслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви відповідач має заборгованість із заробітної плати та компенсації середнього заробітку за весь час затримки перед позивачем у розмірі 25323,63 доларів США. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що: -відповідач не визнає факту укладання з позивачем індивідуальної трудової угоди та проходження ним служби на буксирі [PERSON] , вважаючи індивідуальну трудову угоду недійсною; -позивачем всупереч вимогам процесуального законодавства у позовній заяві не зазначено та не доведено період тривалості виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків; -законодавство України не поширюється на спірні правовідносини тощо. \~ \~ \~ \~Як на доказ недійсності індивідуальної трудової угоди, представник відповідача посилається на витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження № 12018160470001257, копію протоколу допиту свідка [PERSON] від 16.04.2018 (а.с. 169, т. 1), копії судового журналу буксируVASYL FRANKO (а.с. 114-138, т. 1), протокол зборів акціонерів компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. (а.с. 139, т. 1). Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2015 року між [PERSON] та Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. укладено індивідуальну трудову угоду, відповідно до якої строк найму позивача на морському буксирі VASYL FRANKO (номер ІМО 7325954) складає 4+2 місяця на посаді моториста з місячним окладом 800 дол.США. Умовами трудового контракту передбачено: термін працевлаштування, посада, основна заробітна плата, початок трудових відносин та інше. Власником судна є Компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., яка є комерційним менеджером цього судна, що підтверджується інформацією з електронної бази морських суден EQUASIS (www.equasis.org). \~ \~ \~ \~Відповідно до посвідчення особи моряка [PERSON] серії [NUMBER] , позивач працював на борту буксиру VASYL FRANKOпочинаючи з 11.02.2015. Дата списання не зазначена. Після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків, відповідач не сплатив в повному обсязі позивачеві заборгованість по заробітній платі, в наслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви відповідач має заборгованість із заробітної плати перед позивачем, про що свідчить довідка про заборгованість по заробітній платі. Відповідно до виписки за картковим рахунком позивача за період з 20.03.2015 року по 28.03.2016 року вбачається, що на картковий рахунок родички позивача за вказаний період надішли грошові кошти у розмірі 800 доларів США з призначенням платежу заробітна плата моториста буксиру V.FRANKO. Інших грошових коштів за вказаний період часу не надходило. Також, судом досліджено копії: -протоколу допиту свідка [PERSON] (а.с. 169 т.1), в якому вказано, що він не укладав трудових угод з Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. працював з компанією на умовах усної домовленості та інше; -відповіді представника Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. від 23.04.2018 року на м.'я адвоката Шляпіної Л.М. про те, що Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. не укладались трудові договори з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та згідно судового журналу вказані особи прибули на борт буксира VASYL FRANKO 03.09.2015 року в порт [PERSON] , після судно перейшло в порт Южний Україна і знаходилось біля причалу з 07.09.2015 року по 15.09.2015 року. З 19.09.2015 року по 18.12.2015 року всі члени екіпажу були розпущені; -копії відповіді представника Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. від 07.09.2018 на ім`я адвоката Шляпіної Л.М. про те, документ про заробітну плату екіпажу, який розрахований та підписаний [PERSON] є некоректним та таким, що не підтверджений бланком та печаткою компанії, оскільки компанія використовує інший відбиток печатки. Відомості про прибуття на судно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відповідають відомостям суднового журналу. [PERSON] не є представником компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. -витягу є єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.04.2018 року, в якій вказано, що 10.04.2018 року від адвоката Шляпіної Л.М. представника Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. до чергової частини Малиновського ВП в м.Одесі надійшла заява про те, що група робітників цієї фірми підробили та використали завідомо підроблені документи; -витягу є єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.05.2018 року (а.с.202 т.1), в якій вказано, що 11.05.2018 року від адвоката Шляпіної Л.М. - представника Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. до чергової частини Малиновського ВП в м.Одесі надійшла заява про те, що 27.04.2018 року приблизно о 10.00 годин, в приміщенні зали судових засідань №5 на 5 поверсі Апеляційного суду Одеської області в ході судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги, представником [PERSON] надано колегії суддів для огляду оригінали трудових угод, укладених з моряками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з явними ознаками підроблення та з відомостями, що не відповідають дійсності;протоколу зборів держателів Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.; -перекладу договору Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A.; -ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року, якою апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] , задоволено частково, увалу судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року - скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції; -ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року про повернення позовної заяви Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. про визнання недійсними індивідуальних трудових договорів, повернуто позивачу; -декларації [PERSON] за 2017 рік; - сторінок з судового журналу за період з 30.05.2015 року по 19.04.2016 року. \~ \~ \~ \~Статтею 91 Конвенції ООН з морського права від 1982 року, яка ратифікована Україною 03.06.1999, судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати. Згідно індивідуальної трудової угоди, укладеної між позивачем і відповідачем, місцем виконання трудових обов`язків Позивача було судно VASYL FRANKO? під прапором Коморських островів, на яке розповсюджується юрисдикція Союзу Коморських островів. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. Статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч.5 ст.10 ЦПК України, норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України. Український суд застосовує норму права іноземної держави на підставі Закону України Про міжнародне приватне право?№ 2709-IV від 23.06.2005. Відповідно до ч 1 ст.4 Закону України Про міжнародне приватне право?, право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього закону, інших законів, міжнародних договорів України. Частиною 1 статті 52 Закону України Про міжнародне приватне право? встановлено, що до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. В той же час, міжнародна угода між Україною та Союзом Коморських островів, що визначає право, яке підлягає застосуванню при вирішенні спору стосовно трудових відносин, відсутня. Згідно до ч.1 ст.8 Закону України Про міжнародне приватне право?, при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Згідно до п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом?, оскільки суд зобов`язаний застосовувати норми іноземного права, то встановлення ним іноземного права здійснюється exofficio, суд використовує наступні способи здобуття інформації про іноземне право: власне з`ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; використання експертних висновків; дипломатичний порядок отримання такої інформації; офіційний запит через Міністерство юстиції; отримання довідок через систему правової допомоги; обмін правовою інформацією; безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; встановлення іноземного права сторонами тощо. Пунктом 9 вищезазначеного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ також зазначено: Якщо зміст норм права іншої держави, незважаючи на вжиті з цією метою заходи, в розумні строки не з`ясовано, суд застосовує відповідні норми законів та інших нормативно-правових актів України?. Судом встановлено, що Компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD. S. A. є іноземною юридичною особою, місце реєстрації якої Республіка Панама, GlobalBankTower, 18th floor, suite 1801, 59-th street, Panama. У зв`язку з тим, що у учасників справи виникли труднощі у встановленні змісту трудового законодавства Союзу [PERSON] , з метою встановлення змісту трудового законодавства Союзу Коморських островів, 14серпня 2017 року судом по даній справі було задоволено клопотання представника позивача про витребування від Почесного консульства Союзу Коморських островів витягів законодавства, що передбачають та регулюють трудові відносини щодо порядку виплати заробітної плати та порядку стягнення заборгованості по заробітній платі з роботодавця на користь працівника. Зазначену ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області було надіслано на адресу Почесного Консульства Союзу Коморських островів. Станом на день прийняття рішення суду відповіді від Почесного консульства Союзу Коморських островів до суду не надійшло. З урахуванням наведеного, на підставі п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом? суд вправі застосовувати до спірних правовідносин законодавство України. Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю закріплено у статтях 43, 46 Конституції України. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України Про оплату праці?, Кодексом законів про працю України, іншими законодавчими, нормативними та міжнародними актами, згоду на обов`язковість яких, надано Україною. Відповідно до ст.9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. Частиною 2 статті 12 Конвенції Про захист заробітної плати? №950 від 04.08.1961 встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту. Статтею 34 Закону України Про оплату праці? від 24.03.1995 встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці залежно від її результатів, складності і умов відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, не зважаючи не те, що у позивача трудовий контракт з Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. вже завершено, відповідач до теперішнього часу заборгованість з заробітної плати перед позивачем не погасив. Представник Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. в стверджує, що трудова угода з позивачем не укладалась та є підробленою. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги такі твердження представника Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A., з наступних підстав. Так, відповідно до ч.4 статті 24 КЗпП України (чинної станом на день укладення трудового контракту моряка) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Судом було оглянуто наданий представником позивача оригінал укладеної між [PERSON] та Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. індивідуальної трудової угоди, від30.01.2015 року, який містить печатки Компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD. S.A. та підписи сторін. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на кримінальне провадження щодо факту підробки з використання завідомо підроблених документів (у тому числі індивідуальної трудової угоди), оскільки ані обвинувального вироку відносно [PERSON] , ані судового рішення про визнання індивідуальної трудової угоди недійсною представником відповідача до суду не надано. Щодо посилання представника відповідача на протокол допиту свідка [PERSON] , як обґрунтування підтвердження обставин підробки документів, суд звертає увагу, що в даній копії протоколу, який досліджувався судом, відсутні відомості про попередження даної особи про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, відсутній його власноручний підпис про попередження про кримінальну відповідальність, протокол не підписаний самим слідчим. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що даний протокол не є належним та допустимим доказом по даній справі. Крім того, суд звертає увагу, що свідок [PERSON] не є стороною індивідуальної трудової угоди від 30.01.2015 року та не може свідчити про обставини, які йому невідомі. За таких умов відсутні підстави ставити під сумнів наявну у справі індивідуальну трудову угоду від 30.01.2015. Факт перебування позивача під час дії його індивідуальної трудової угоди на борту судна підтверджується посвідченням особи моряка [PERSON] , довідкою по заробітній платі, яка видана Відповідачем, судовим журналом. Індивідуальна трудова угода позивача, яка містяться в матеріалах справи не визнана недійсною у встановленому законом порядку, а відтак діє презумпція правомірності правочину. З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про порушення відповідачем вищенаведених приписів законодавства щодо обов`язку роботодавця на своєчасну виплату заробітної плати. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до Конвенції МОП про захист заробітної плати № 95 від 8 червня 1949 року, ратифікованою Президією Верховної Ради Української РСР 30 червня 1961 року, відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що заробітна плата у встановлені строки позивачу в повному обсязі не виплачувалася. 26.10.2017 представник позивача надав суду розрахунок заборгованості, в якому зазначив розмір боргу по заробітній платі з урахуванням суми середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 25 323,63доларів США. Відповідно до розрахунку позивачем встановлено, що період перебування позивача на судні складав 348 днів з 11.02.2015 по 24.01.2016. Відповідно до довідки по заробітній платі, підписаної відповідачем, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 6629 доларів США. За наслідками розгляду справи встановлено, що останнім днем роботи позивача на борту буксиру було 22 грудня 2015 року, що було підтверджується відомостями, що містяться в судновому журналі. Таким чином, строк виконання позивачем своїх трудових обов`язків складає 9 місяців та 11 днів. Заробітна плата позивача на день складала 26,66 доларів США, отже заборгованість по заробітній платі складає (800 доларів США*9 місяців + (26,66 доларів США*на 11 днів) 800 доларів США) та дорівнює 6693,26 доларів США. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, вони задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 Про судове рішення у цивільній справі, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України Про судовий збір, судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: partial