Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі), обґрунтовуючи його підставність тим, що їй, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Відповідачі - [PERSON] приходиться їй рідним батьком, [PERSON] являється співмешканкою останнього. Позивач вказує у позові, що її батьки ( [PERSON] та [PERSON] ) після набуття нею у власність об`єкта нерухомості проживали у ньому разом, утім їх сімейне життя не складалось через недостойну поведінку батька та скандали між ними, мати залишила батька. Після чого до нього вселилась відповідач [PERSON] , та вони постійно проживають без реєстрації у належному їй житловому будинку, поводять себе зухвало, не допускають її та чоловіка до будинку, вони занапастили приміщення будинку та прилеглі території, внаслідок чого він став неможливим до користування, незважаючи на те, що до цього було зроблено капітальні ремонтні роботи. Крім цього, відповідачі не сплачують комунальні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість. На даний час вони з чоловіком проживають у найманій квартирі, сплачують орендну плату та несуть інші витрати щодо утримання чужого майна. При цьому, вони з чоловіком чекають на народження дитини, утім повернутись у належний їй житловий будинок не мають можливості, оскільки батько та його співмешканка створюють умови неможливі для їх проживання. Ураховуючи наведене, позивач вказує, що такі дії відповідачів перешкоджають її як власнику здійснювати свої правомочності щодо належного їй майна, чим порушуються її права на вільне володіння належним їй майном, утім у добровільному порядку відповідачі не бажають усунути порушення, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву відповідачі не надали. Ухвалою суду від 06.04.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідачі заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надали, також не надали зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [PERSON] являється власницею житлового будинку та господарських будівель, що розташований в [ADDRESS] , на що вказує договір дарування від 24.03.2006 (а.с.13); рішення постійно діючого третейського суду (а.с.10); довідка КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.14); технічний паспорт на житловий будинок, де власником об`єкта нерухомості зазначено позивача [PERSON] (а.с.15-23). Факт зміни прізвища позивача із [PERSON] на [PERSON] підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.7). Із довідки виданої виконавчим комітетом Приборівської сільської ради Липовецького району від 30.01.2020 за №42 (а.с.24) слідує, що у житловому будинку в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , яка є власником житлового будинку та її чоловік [PERSON] , інші особи не зареєстровані. Як убачається із Договору оренди квартири (житлового приміщення) від 01.02.2020 (а.с.35), [PERSON] винаймає житлове приміщення для проживання (квартиру), що розташоване в [ADDRESS] та сплачує орендну плату. Згідно з Актом обстеження факту проживання від 03.12.2019 складеного депутатом сільської ради [PERSON] за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] та затвердженого сільським головою Березюк Ф. (а.с.30) слідує, що у житловому будинку в [ADDRESS] власником якого є [PERSON] проживають без реєстрації місця проживання - [PERSON] із співмешканкою [PERSON] . Із позовної заяви та документів доданих до позову встановлено, що відповідач [PERSON] приходиться батьком позивачеві, а [PERSON] співмешканкою [PERSON] . Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що відповідачі псують належне їй майно та перешкоджають її як власнику здійснювати свої правомочності щодо нерухомого майна, чим порушуються її права на вільне володіння належним їй майном. Стаття 157 ЖК України встановлює, що виселення членів сім`ї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК України, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сім`ї наймача. До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. При цьому, виселення допускається за умови, що вжиті заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що 19.02.2018 [PERSON] зверталась до Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про виселення її батька [PERSON] з належного їй будинку, що розташований в [ADDRESS] , в якому він проживає, оскільки він вчиняє протиправні дії щодо її матері [PERSON] .. За наслідками розгляду вказаного звернення було складено довідку «Про результати розгляду звернення [PERSON] », відповідно до якої останній рекомендовано звернутись до суду для вирішення цивільно - правового спору (а.с.25-28). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України). Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Судом встановлено та позивачем не заперечувались обставини щодо надання згоди на проживання в належному їй будинку її батька - відповідача у справі [PERSON] , утім відсутні докази щодо надання згоди на проживання іншого відповідача [PERSON] , яка приходиться позивачеві чужою людиною. Суд вважає не доведеними позивачем обставини щодо систематичного руйнування або псування належного їй житлового приміщення членом її сім`ї - відповідачем [PERSON] ; систематичного порушення ним правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні з ним. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що нею вживались заходи щодо попередження або громадського впливу щодо [PERSON] , зокрема, заходи попередження, що застосовуються уповноваженими органами (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення), тощо та які не дали позитивних результатів. Суд вважає не доведеними позивачем обставини щодо необхідності сплати відповідач [PERSON] витрат по утриманню належного їй житлового будинку (сплати комунальних витрат, тощо), оскільки угоди про порядок користування цим приміщенням, зобов`язання його брати участь у витратах по утриманню будинку і при домової території та проведенню ремонту, матеріали справи не містять. Надані на підтвердження протиправності поведінки відповідача [PERSON] докази, зокрема звернення позивача до правоохоронних органів щодо вчинених ним дій по відношенню до його колишньої дружини - матері позивача, не є належними доказами обставин, що підлягають доказуванню у даній справі, оскільки вони не мають відношення до користування сторонами цього спору жилим приміщенням, а є з`ясуванням сімейних стосунків колишнього подружжя. При цьому, доводи позивача в частині того, що вона має намір проживати у належному їй житловому будинку не є підставою для виселення, оскільки, відповідно до ст. 157 ЖК України, члена сім`ї власника може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК, а не у зв`язку з тим, що приміщення необхідне для проживання самого власника, а доказів неможливості проживання позивача із батьком у одному будинку матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Ураховуючи те, що позивачем не доведено порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття у сфері житлових відносин, що унормовані ст..116 ЖК України, не встановлено інших правових підстав за наявності яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням, тому посилання лише на те, що позивач є власником жилого приміщення, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не може бути підставою для виселення. За таких підстав суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення. Що стосується вимог позивача до відповідача [PERSON] , то суд виходить з такого. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. (ст..156 ЖК України). Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] є співмешканкою її батька [PERSON] , згоди на її вселення позивач не надавала, отож вона протиправно вселилась у належний позивачеві житловий будинок. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача зі сторони відповідача [PERSON] є доведеною, отож такі права позивача підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний шляхом зобов`язання вчинити відповідача дії щодо усунення позивачеві перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення особи, яка допустила такі порушення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ураховуючи те, що позов задоволено частково суд присуджує документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що в стягненні таких витрат слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial