Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

23.02.2021 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства «Мегабанк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 179-002-850-2-19-Г від 06.11.2019 року, яка станом на 01.02.2021 року становить 47001,72 грн., судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 листопада 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Мегабанк» було укладено кредитний договір №179-002-850-2-19-Г, згідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 28026,91 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими виплатами, відповідно до умов договору. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2021 року становить 47001,72 грн., що складається із суми залишку заборгованості за кредитом - 28026,91 грн., суми заборгованості нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.12.2019 року по 31.01.2021 року - 1458,00 грн., суми заборгованості нарахованої та несплаченої комісії за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року включно - 4904,70 грн., суми штрафу - 12612,11 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 38). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 18.05.2021 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 06 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №179-002-850-2-19-Г, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 28026,91 грн. на строк з 06.11.2019 року до 04.11.2022 року включно та зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 15 % річних за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою (п. 1.2 кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором (п. 4.1 кредитного договору) (а.с. 7). Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,15 % від суми кредиту та сплачується щомісячно (п. 2.8). Відповідно до п. 2.9 Розмір щомісячного платежу який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та складає 1958,81 грн. Аналогічний розмір щомісячного платежу наведений у підписаному сторонами графіку платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, який є Додатком № 1 до кредитного договору № 179-002-850-2-19-Г від 06.11.2019 (а.с.8). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач посилається на невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Відповідно до п.3.2. Договору позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит до 04.11.2022, своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі. Відповідно до п.4.4. договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитним договором в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі встановленому пунктом 2.11. договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі передбаченому п.6.3 договору. Відповідно до пункту 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Так, у зв`язку порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 179-002-850-2-19-Г від 06 листопада 2019 року та яка складається з: заборгованість за кредитом - 28026,91 грн.; заборгованість за відсотками за період з 01.12.2019 року по 31.01.2021 року - 1458,00 грн.; штраф - 12612,11 грн. (а.с. 11), та підлягаює стягненю з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості по залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року у сумі 4904,70 грн. за кредитним договором № 179-002-850-2-19-Г від 06 листопада 2019 року, то суд звертає увагу на наступне. Згідно з п. 2.8. кредитного договору №179-002-850-2-19-Г від 06 листопада 2019 року за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 3,5% від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця (а.с. 7). Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,безоплатно повідомляє йому інформаціюпро поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Враховуючи, що ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачені супутні послуги, які повинні надаватися позичальнику безоплатно, встановлення плати за надання таких послуг є несправедливим, порушує принцип добросовісності і спричиняє істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а кредитним договором № 179-002-850-2-19-Г від 06 листопада 2019 року не визначено, за які саме супутні послуги стягується комісія за обслуговування кредитної заборгованості, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині. Так, відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. Таким чином, дії банку в частині нарахування плати за комісійної винагороди не є правомірними, а вимога про стягнення заборгованості залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 4904,70 грн. по кредитному договору №179-002-850-2-19-Г від 06 листопада 2019 року не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 42097,02 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2270 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 89,56% з розрахунку: 42097,02 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 47001,72 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 89,56% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2033,01 грн. з розрахунку: 2270 грн. (сума сплаченого судового збору) х 89,56% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial