Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

02 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненняпросить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1-794 від 25.06.2001 року на 1/2 частку житлового будинку з прилеглими надвірними господарчими, побутовими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 70 Вітовського району Миколаївської області, укладений на Товарній біржі Нерухомість-Миколаїв; визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з прилеглими надвірними господарчими побутовими спорудами та будівлями за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 70 Вітовського району Миколаївської області в межах що були об'єктом продажу; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, що розташована за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 70 Вітовського району Миколаївської області, відповідно до державного акту серії ІV-МК № 045128, виданого [PERSON] сільською радою Вітовського району Миколаївської області 30 травня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 737. В обґрунтування цих вимог вказує, що 25 червня 2001 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного майна, який зареєстрований на Товарній біржі Нерухомість-Миколаїв в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомості за № 1-794 від 25 червня 2001 року. В подальшому вказаний договір нотаріально не посвідчувався, однак його умови сторонами виконано в повному обсязі, за позивачем також не було проведено реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в БТІ. Звернувшись до органів реєстрації прав на нерухоме майно позивачу було відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки не була дотримана нотаріальна форма договору. Крім цього, земельна ділянка, яка була виділена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку до цього часу належить продавцю [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 045128. Власниця спірної земельної ділянки [PERSON] померла 26 вересня 2004 року. Щодо земельної ділянки, то остання на час укладення вищевказаного договору була у власності продавця, а отже право власності на неї перейшло до покупця. Натомість позивач не здійснила дій з отримання правовстановлюючого документу на своє імя, а нині, у звязку зі зміною законодавчих положень, позбавлена можливості це зробити, тому також просить визнати за нею право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою. В зв'язку з викладеним позивач змушена звернутися з вказаним позовом, оскільки сторони належним чином виконали умови договору, проте через недотримання нотаріальної форми договору, реалізувати своє право як власник спірного майна, вона позбавлена можливості. Позивач [PERSON] в судовому азсіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та послалась на вище викладене. Відповідач [PERSON] сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, до суду надіслала повідомлення, про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову не заперечували. Третя особа Товарна біржа Нерухомість-Миколаїв в судове засідання свого представника не направила, причину суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.2001 року Товарною біржею Нерухомість-Миколаїв, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 1/2 частину житлового будинку з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями, що розташовані по вул. Інгульська, 70 в с. Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Згідно п. 3 Договору, гроші за вказаний будинок передані продавцю до підписання цього договору (а.с. 9). В цілому домоволодіння складається з: житлового будинку, житловою площею 34,00 кв. м., Літ. А, сараю - Літ. Г, погребу -Літ. Епд, сараю Літ. З, душу Літ. И, вбиральні Літ. К, огорожі № 4,5,6,7,9,10 та споруд № 8, 1, І, ІІ. Договір купівлі-продажу був укладений без подальшого його нотаріального посвідчення. Право власності на вказане нерухоме майно в ММ БТІ за [PERSON] зареєстровано не було. Земельна ділянка площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, на якій розташована 1/2 частина спірного житлового будинку, належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV -МК № 045128, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів № 37 від 25.04.1996 року (а.с. 70). Продавець [PERSON] померла 26.09.2004 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 195135 (а.с.21). Згідно з Алфавітними книгами обліку спадкових справ та Спадкового реєстру - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. На день смерті з померлою були зареєстровані та проживали дружина онука [PERSON] та правнук [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 537/04.03 від 13 березня 2017 р. (а.с. 103). Як вбачається з проведеної поточної інвентарізаційно-оцінювальної роботи спірного житлового будинку, за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 70 Вітовського району Миколаївської області розташована самочинно збудована споруда - магазин- Літ. Л, що переобладнано з сараю зі збільшенням у розмірах, площа забудови 38,8 кв.м , загальна площа 31,9 кв.м, основна площа 31,9 кв.м, що знаходиться в користуванні [PERSON]. До того ж, збільшена житлова площа житлового будинку за рахунок внутрішніх перепланувань (а.с. 20). Власником іншої 1/2 частини житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами станом на 28.12.2012 року є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.11.19988 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 866843 власником земельної ділянки площею 0,1547 га, що розташована за адресою: с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 68 Вітовського району Миколаївської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку є [PERSON]. Державний акт був виданий на підставі рішення 22 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 січня 2009 року № 16 (а.с. 71). Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 31.03.2017 року, яким зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень. Зі змісту вказаного рішення, розгляд заяви про реєстрацію права власності щодо вищевказаного спірного майна зупинено, у звязку ненаданням рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку або нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Також розяснено про неможливість реєстрації через відсутність у договорі загальної площі житлового будинку. Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу вищевказаного будинку, проте невиконання вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору перешкоджає їй розпорядитися своїм майном, а отже вимоги [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу вказаного будинку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності на житловий будинок, то відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952- ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до п.п.4 ч.1 ст. 24 вказаного Закону - у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 27 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в тому числі може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту досліджених доказів встановлено, що право позивача як власника вказаного майна не визнається іншою особою. За такого, суд вважає обґрунтованими і вимоги про визнання права власності на житловий будинок з прибудовами, в межах, визначених договором. В той же час, зі змісту технічного паспорту не вбачається наявності на час проведення технічного огляду, таких споруд як душу Літ. «И» та вбиральні Літ. «К», а визнання права власності на неіснуюче майно є неможливим. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку, то відповідно до копії Державного акту серії IV-МК № 045128, виданого 30 травня 1996 року, на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, у власності [PERSON] також перебувала земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 39). Згідно з ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 3 ст. 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права. Пунктом 18 ґ Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За положеннями ст. 23 цього ж Кодексу, також у редакції, що діяла на час придбання цього майна - Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Статтею 5 Закону 1 липня 2004 року N 1952-ІV передбачена реєстрація речових прав та їх обтяжень відносно земельних ділянок. Відповідно до ст. 19 Закону Державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01.01.2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.9, п.п 10). За період з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивач не отримав на своє імя правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного, позивач позбавлений можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Враховуючи наведене, та положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України, встановивши, що позивач набув прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до приписів ст.30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержала щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивача щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту.

Outcome: partial