Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

12 травня 2021 року [PERSON] через свого повноважного представника, адвоката Меланчук І.В., звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 390000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що впродовж 21 року 3 місяців перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час виконання трудових обов`язків він виконував роботу, яка характеризувалась важкою фізичною працею в умовах несприятливого мікроклімату, пилу та шуму, параметри яких перевищували гранично допустимі значення. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано такі хронічні професійні захворювання як: радикулопатія шийна і попереко-крижова, двобічний плечолопатковий пері артроз, антракосилікоз першого ступеня. Відповідно до п. 19 акту Форми П-4, професійні захворювання отримані ним внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва відповідача. У зв`язку із заподіянням шкоди здоровю, 19.05.2008 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 30% по радикулопатії, 20% по дефартрозу, 15% по антракосилікозу та встановлено третю групу інвалідності з 16.04.2008 року безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК. Відповідно до висновку про умови та характер праці, позивачу протипоказана робота в підземних умовах, важка фізична праця та несприятливий мікроклімат. Посилаючись на те, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди 390 000 грн. Ухвалою від 13 травня 2021 року відкрито провадження по спаві та вирішено розглядати її в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 29 червня 2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Вважає, що позивачем не додано до позовної заяви належного доказу, який би підтверджував обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме довідку МСЕК належної форми. Відповідач просив при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди не приймати як доказ заявлених позивачем вимог виписку з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, адже дана виписка не є документом, який підтверджує встановлення позивачу професійного захворювання та може містити недостовірні дані. Вважає, що за відсутності у справі доказів немає підстав стверджувати про заподіяння моральної шкоди, діагнозів депресія чи інше стійке порушення психологічного стану позивачу не встановлено. Не встановлені негативні зміни у психічному стані особи, із виписок із медичної картки та виписного епікризу вбачається, що відсутні скарги на негативні зміни у психічному стані, виписується позивач з позитивною динамікою. Первинних довідок МСЕК позивач не надав, експертиза психічного стану позивача не проведена. Позивач має право на отримання відшкодування на рахунок Фонду соціального страхування. Роботодавцем були забезпечені всі належні умови праці, а твердження позивача щодо технічного несправного обладнання є необґрунтованою. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Ухвалою від 19 липня 2021 року у задоволенні клопотань відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про обов`язкову участь позивача при розгляді цивільної справи, про витребування доказів, про призначення судово-психологічної експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - відмовлено у зв`язку з із безпідставністю та необґрунтованістю. 07 липня 2021 року від позивача до суду надійшли пояснення по справі, де останній зазначив, що висновком медико-соціальної експертної комісії може бути як довідка МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у додаткових видах допомоги», яка видається особі наручно, так і виписка з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у додаткових видах допомоги». Доведення наявності заподіяння моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань покладається на позивачаі не вимагає наявності спеціальних знань. Також, на його думку цілком розумною є оцінка грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди з огляду на негативні наслідки, що стали можливими внаслідок виникнення професійних захворювань, а також розмір мінімальної заробітної плати 65х6000 грн. (місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року встановлений ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік»)= 390000 грн. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] в період часу з 28.06.1986р. по 01.01.1987р. працював на посаді підземного гірника шахти ім. ХХУІ Партзїзду КПРС обєднання «Павлоградвугілля», з 01.01.1987р. по 15.11.2003р. підземним гірником по ремонту гірничих виробок дільниці №5 шахти «Степова» ВАТ «Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля», з 15.11.2003р. по 30.07.2007р. гірником по ремонту гірничих виробок дільниці №5 шахти «Степова» ВАТ «Павлоградвугілля». 30.07.2007 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2\~ст.40 КЗпПУ\~у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.23-28). Відповідно до акту №64 розслідування хронічного професійного захворювання від 19 березня 2008 року надано висновок про наявність у хворого [PERSON] шкідливих умов праці, а саме важка праця, несприятливий мікроклімат, пил, встановлено йому діагноз : радикулопатія шийна і попереко-крижова на фоні комбінованого спондилолістезу (ретро-С3 І С4 0,2 сь., анте-С5 0,2 см) з вираженими (3ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами. Дв. плечолопатковий пері артроз (Пф другого ст..), деф. Артроз в сполученні з пері артрозами ліктових і колінних суглобів (ПФ другого ст.), стійкий больовий синдром. Антракосилікоз першої ст. (t/t, 1/1, em,co). Емфізема легень першої ЛН першого ст. Професійне захворювання виникло за таких обставин: відсутність засобів індивідуального захисту, неефективність роботи систем вентиляції, у результаті виконання важкої фізичної праці в умовах несприятливого мікроклімату, пилу, шуму. /а.с.16/ Діагноз [PERSON] підтверджено також виписками з історій хвороби останнього. /а.с. 17-22/ У зв`язку із заподіянням шкоди здоровю, 19.05.2008 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 30% по радикулопатії, 20% по дефартрозу, 15% по антраксилікозу та встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.04.2008 року безстроково. /а.с. 12-14/ Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою\~статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України\~передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. \~ \~ \~ \~ Стаття 173 КЗпП України\~передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 21 року 3 місяців, та звільнення за станом здоров`я 30.07.2007 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 16.04.2008 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей\~23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним, як сам факт професійного захворювання так і факт заподіяння моральної шкоди так як не надано відповідних медичних документів та не встановлено зміни у психічному стані, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і те, що отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що 30 липня 2007 року позивач був звільнений з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи, а тому позивач позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням. Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 65 % професійної працездатності, строкове призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача,

Outcome: partial