Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

12 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №DNJ0GI0000003587 від 21.07.2008 року в розмірі 3152,73 [Долар США], що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року складає 69328,47 грн та судові витрати. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNJ0GI0000003587, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 25000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.02.2018 року. Згідно заяви відповідача кредитний договір №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 5332,8 [дол.США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору і станом на 16.09.2015 року має заборгованість 3152,73 доларів США, що за курсом НБУ 21,99 складає 69328,47 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2560,75 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 291,29 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 59,49 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 80,24 доларів США; а також штрафи відповідно до договору 11,37 доларів США штраф (фіксована частина), та 149,59 доларів США штраф (процентна складова). Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року по справі було відкрито провадження. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року по вищезазначеній справі було зупинено провадження до вирішення цивільної справи №176/3831/14 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди від 21.07.2008 року до договору про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року недійсної. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання додаткової угоди недійсною залишено без розгляду. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було поновлено провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, 14 червня 2018 року відбулась реорганізація форми акціонерного товариства і найменування банку, таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» було реорганізовано в АТ КБ «ПриватБанк». Від відповідача, [PERSON] , у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином. 02 березня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява представника відповідача адвоката Лапшина В.В., в якій він просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . При вирішенні справи просив врахувати, що позивачем при подачі позову не було надано первинних документів господарських операцій, розрахунок та виписка по руху коштів за відсутності розрахункових документів, квитанцій про сплату, меморіальних ордерів не є відповідним доказом надання кредиту і сплати кредиту. Крім того, вважає незаконною комісію, яку просить стягнути позивач на свою користь, оскільки за положеннями ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, тому вважає, що сплата комісії у розмірі 59,49 доларів США є незаконною, як і сплата вже 834,69 доларів США, яка підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості. Також, представник відповідача вважає, що нарахування штрафу та пені суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Таким чином, просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності зі статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Статті 12, 81 ЦПК України передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.02.2008 року між сторонами був укладений договір про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587. Згідно з п.1.1 даного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 25000 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 25000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до п.1.3 договору кредит надається строком погашення не пізніше 22.02.2018 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позичальник зобов`язується щомісячно до 22 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами у сумі не менше 406,53 грн шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Кредитора, відповідно до п.2.4 даного договору (а.с.11-14). Своєю заявою від 17.07.2008 року [PERSON] повідомив керівника бізнесу Іпотечного кредитування про прийняття рішення змінити валюту кредиту по договору №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року та просив залишок заборгованості по даному договору в розмірі 24637,53 грн конвертувати у валюту долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с.15). 21 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року. Відповідно до п.8.1 Додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 21.07.2008 року по 22.02.2018 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 5332,80 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору. Станом на 21.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року складає 24637,53 грн, що еквівалентно 5332,80 доларів США. Періодом сплати вважається по «22» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п.3.1, 3.3, винагороди розрахованої відповідно до п.п.1.1, 3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту, який розраховується згідно залишка заборгованості за кредитом станом на 21.07.2008 року. Відповідно до п.8.4 Додаткової угоди позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.16-19). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості у відповідача у зв`язку з порушенням ним зобов`язання за №DNJ0GI0000003587 станом на 16.09.2015 року виникла заборгованість в сумі 3152,73 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2560,75 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 219,29 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 59,49 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 80,24 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: штраф (фіксована частина) у сумі 11,37 доларів США, штраф (процентна складова) у сумі 149,59 доларів США (а.с.6-9). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами Договору №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 року, приймаючи до уваги погодження істотних умов договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та по процентам, які нараховані в межах строку дії кредитного договору та відповідно до умов укладеного сторонами договору. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки, суд вважає, що в даному випадку застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність\~- це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Зокрема, відповідно до ч.1\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Відповідно до п.8.4. Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 р. при порушенні позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. За пунктом 5.3. Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №DNJ0GI0000003587 від 22.02.2008 р. при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн, + 5% від суми позову (а.с.16-18). При цьому\~необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61\~Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1\~статті 61 Конституції України. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в частині стягнення штрафу у розмірі 160,69 Доларів США слід відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок по виплаті пені у розмірі 80,24 Доларів США за порушення строків виконання кредитного договору. З приводу нарахування комісії АТ КБ «Приватбанк» за сплату винагороди за резервування ресурсів, то суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положенняможе бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним,вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодоплати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року,№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають якпід час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно допункту 3.6 Правил наданнябанками України інформації споживачупро умовикредитування тасукупну вартістькредиту,затверджених постановоюправління Національногобанку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Пунктом 4.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит передбачено, що для виконання зобов`язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (додаток №2) до даного Договору і надає позичальнику право їх використовувати. За надане право, зазначене у статті 4.1 договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1 Договору. Пунктом 8.1 кредитного договору, зокрема, передбачено сплату позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 18 зворот). Крім того, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону,є нікчемною. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними іне потребують визнання недійсними. З огляду на це, умови кредитного договору, зокрема про нарахування винагороди за резервування ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу є незаконними, та як наслідок нікчемними, і не потребують визнання недійсними. Такий правовийвисновок викладений Верховним СудомУкраїни упостанові від 06вересня 2017 року усправі №6-2071цс16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі №686/25972/14-ц (провадження № 61-433св17). Враховуючи встановлені вище обставини, нікчемність умов кредитного договору щодо сплати комісії, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення нарахованих банком комісійних в сумі 59,49 доларів США, а сплачені відповідачем 834,69 доларів США комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості, підлягають зарахуванню в рахунок заборгованості, оскільки були сплачені на виконання нікчемних умов кредитного договору. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1726,06 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 291,29 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язання у розмірі 80,24 доларів США, а всього 2097,59 доларів США, що за курсом 21,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2015 року складає 46126,00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наведені вище судом висновки. Доводи представника відповідача про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем при подачі позову не було надано первинних документів господарських операцій, розрахунок та виписка по руху коштів за відсутності розрахункових документів, квитанцій про сплату, меморіальних ордерів не є відповідним доказом надання кредиту і сплати кредиту, - суд не приймає до уваги, оскільки вони викладені не в заяві по суті справи, така заява подана ним поза процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву, та без дотримання вимог ст.178 ЦПК України. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 66,53 % задоволеним позовним вимогам, що складає 810 грн 33 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial