Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що [INFO] року померла його мати [PERSON], спадщину після смерті якої, в рівних долях по 13/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] прийняли її чоловік та відповідно батько позивача [PERSON] та донька спадкодавця та сестра позивача [PERSON], так як були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем. [INFO] року помер [PERSON], спадщину після смерті якого фактично прийняла відповідач [PERSON], яка проживала разом з [PERSON] та вела з ним спільне господарство. В свою чергу, позивач подав заяву до Кіровоградської державної нотаріальної контори №1 про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], в оформленні якої йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу, що, за відсутності між спадкоємцями спору унеможливлює реалізацію його, як спадкоємця, законного права на оформлення спадщини на 23/100 частки житлового будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на 23/100 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату час та місце судового розгляду справи, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України, позивач подав заяву за вх.№24092 від 07.08.2014 року про подальший розгляд справи за його відсутності, при цьому, будучи присутнім в судовому засіданні 29 липня 2014 року, позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України надала заяву за вх.№24093 від 07 серпня 2014 року про розгляд справи без її участі, при цьому, будучи присутньою в судовому засіданні 29 липня 2014 року проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала. Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №223/2010 до майна померлого [INFO] року [PERSON], оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 листопада 2004 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 3213. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/25 та 6/25 частин, а всього 8/25 частини домоволодіння по [ADDRESS], якими вона володіла одноосібно, як спадкоємець після смерті своїх батьків, та на половину з 2/5 частин вищевказаного будинку, яку вона разом з чоловіком [PERSON], придбали як спільну сумісну власність подружжя, перебуваючи з 17 листопада 1942 року у законному шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Судом також встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 08 жовтня 1956 року було придбано 2/5 частини домоволодіння по [ADDRESS]. 07 жовтня 1963 року [PERSON] було видано свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння на зазначену вище частину домоволодіння на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської ради народних депутатів №660 від 10 вересня 1963 року взамін договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1956 року. Згідно зі ст. 22 СК України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 СК України (в редакції 1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку про те, що, оскільки 2/5 частини будинку [ADDRESS] було придбано [PERSON] у 1956 році в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], то в силу положень ст.ст.22, 28 СК України, він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на підставі чого [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині від 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS], як частка у спільному сумісному майні подружжя, тобто по 2/10 частини від 2/5 частини. З огляду на зазначене, спадкодавцю [PERSON] належало 2/25, 6/25 та 2/10 частини будинку [ADDRESS], а всього 26/50 частини, після смерті якої спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги чоловік [PERSON] та донька [PERSON] в розмірі по 13/50 частини домоволодіння [ADDRESS], при цьому не оформивши належним чином своїх спадкових прав на спадкове майно. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 січня 2010 року, виданого міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за №254. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 23/50 частини (13/50 частини як спадщина після смерті [PERSON] та 2/10 частини як частина у спільному сумісному майні подружжя) житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS], при цьому, спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив. За інформацією Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 від 06 серпня 2014 року за вих.№1168/01-16 за даними Спадкового реєстру (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру за №38056229 від 06 серпня 2014 року) після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою №1 заведена спадкова справа за №223/2010 від 03.06.2010 року. Як вбачається з фотокопії спадкової справи №223/2010 до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної 03 червня 2010 року, з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована під №478, 03 червня 2010 року звернувся його син (позивач) [PERSON] Стаття 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною (ч.1 ст.1270, ч.ч.1, 5 ст.1273 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є його діти позивач [PERSON], який прийняв спадщину в порядку ст.1269 ЦК України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору, та відповідач [PERSON], яка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як така, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За вимогами ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 квітня 2014 року нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 23/100 частки житлового будинку [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві, про що нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому відсутність правовстановлюючого документа на частку у спільному сумісному майні подружжя, зареєстрованого в БТІ за [PERSON], позбавляє нотаріальну контору можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку житлового будинку [ADDRESS], вул. Яновського та за законом після смерті [PERSON], на частку цього ж будинку, яка складається з його частки у праві спільної часткової власності та права спільної сумісної власності подружжя і частки спадщини, яку він прийняв, але не оформив після смерті дружини. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, крім того, підставою набуття права власності є спадкування майна. Відповідно до архівної довідки №49708 від 22.07.2010 року, виданої ОКП "Кіровоградське ООБТІ" за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" будинок [ADDRESS] належав: [PERSON] - 7/25 ч. на підставі договору купівлі - продажу від 28.06.1990 року № 1-1242 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора), [PERSON] - 2/25 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.07.1985 року № 1-2356 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора), [PERSON] - 6/25 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1986 року № 1-1275 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора), [PERSON] - 2/5 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.10.1963 року (Кіровоградський міськкомунгосп). Відповідно до ст.1299 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 ЦК України). Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною і здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Як роз'яснив в п.6 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07 лютого 2014 року незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для реєстрації права власності є рішення суду відносно прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, з урахуванням позиції відповідача [PERSON], відсутності інших спадкоємців, суд приходить до висновку щодо обгрунтованості та доведеності позовних вимог та вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом майнове право, а саме: право власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS], з господарсько-побутовими будівлями, раніше наявного у спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. Враховуючи, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання, то, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, на підставі чого судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 182, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1278 ЦК України,

Outcome: approved