Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

24 грудня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернувся представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.06.2014 року по 31.06.2019 року у сумі 29 905, 12 грн., а також стягнути з відповідачів інфляційні витрати у сумі 4 065, 14 грн., три відсотки річних у сумі 109, 38 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що відповідачам на праві власності належала квартира [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». За період з 01.04.2016 року по 31.06.2019 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг з підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання та опалення у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 29 905, 12 грн. Інфляційні витрати складають 4 065, 14 грн., 3% річних складають 109, 38 грн. До теперішнього часу борг залишається не сплаченим. Зазначені обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з позовною заявою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2020 року цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Згідно супровідного листа Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.02.2020 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 14.02.2020 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. Представник позивача Вільницький М.В. , який діє на підставі Довіреності від 27.02.2017 року №40-957/20, в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко К.О., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі посилаючись на те, що належним відповідачем по справі має бути новий власник квартири, оскільки вона купувала квартиру вже з боргами, а [PERSON] стала власником частки квартири лише 08.06.2019 року і до цього часу навіть не була зареєстрована у квартирі. Суд, вислухавши пояснення представника, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено,що відповідачам на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 05 липня 2019 року вказана квартира перейшла у власність до [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу від 05.07.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 569, та посвідчений приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. (а.с. 3-4) За період з 01.04.2016 року по 31.06.2019 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг з підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання та опалення у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 29 905, 12 грн. Інфляційні витрати складають 4 065, 14 грн., 3% річних складають 109, 38 грн. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржниками не погашена. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 05 липня 2019 року, згідно з яким відповідачі продали спірну квартиру, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Щодо посилання відповідача [PERSON] на те, що вона стала власником частки квартири лише 08.06.2019 року і до цього часу навіть не була зареєстрована у квартирі, а отже не повинна сплачувати заборгованість, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, відповідач [PERSON] прийнявши у спадщину частину квартири [ADDRESS] прийняла у спадщину і обов`язки щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги. Як вбачається з відомості нарахувань та оплати за теплову енергію за відповідачами обліковується заборгованість за період з 01.04.2016 року по 31.06.2019 року у сумі 29 905, 12 грн. Інфляційні витрати складають 4 065, 14 грн., 3% річних складають 109, 38 грн. (а.с. 5-6, 7) Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко К.О. просила суд застосувати до вимог КП «Харківські теплові мережі» строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Отже, суд розглядає період заборгованості з 01.01.2017 року по 31.06.2019 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання з 01.01.2017 року по 31.06.2019 року у сумі 25 788, 78 грн., інфляційні витрати в сумі 2 977, 08 грн., 3% річних у сумі 49, 94 грн., а всього 28 815, 80 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 80 копійок). Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial