Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

20 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд/в`їзд на тимчасово неконтрольовану територіюбез згоди та супроводу батька, оформлення проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , вказуючи, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 28 серпня 2009 року по 12 жовтня 2012 року, шлюб розірвано згідно рішення Гірницького районного суду м. Макіївка Донецької області від 12 жовтня 2012 року, що набрало законної сили 23 жовтня 2012 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . У теперішні час, у зв*язку із виникненням збройного конфлікту в Донецькій та Луганській областях, позивачка з дочкою змінили місце проживання та виїхали з м. Макіївка Донецької області, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає за місцем реєстрації у м. Макіївка Донецької області. Також , у м. Макіївка Донецької області проживають батьки позивачки, відвідати яких вона не має можливості через небажання відповідача виїхати на територію України та надати нотаріально посвідчений дозвіл на в*їзд та виїзд дитини. Усі звернення до відповідача з питань оформлення дозволу виявилися безрезультатними. Враховуючи викладене позивач з урахуванням згодом поданих уточнень (а.с.28-31) просить: - надати тимчасовий дозвіл на в*їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію/з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері без згоди та супроводу батька, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною 14-річного віку; - надати дозвіл на оформлення паспорту громадянина України (проїзного документу дитини) для виїзду за кордон стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у будь-який час, без нотаріально посвідченої згоди батька. В судове засідання позивач не з*явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач на виклик в судове засідання не з*явився, звернувся до суду засобами електронного зв*язку із заявою про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. (а.с. 41). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави стверджувати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні. З*ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с. 8-13), [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-16), перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Гірницького районного суду м. Макіївка Донецької області від 12 жовтня 2012 року, що набрало законної сили 23 жовтня 2012 року(а.с. 18-19). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). В теперішні час, у зв*язку із виникненням збройного конфлікту в Донецькій та Луганській областях, позивачка [PERSON] з дитиною - [PERSON] змінили місце проживання та виїхали з м. Макіївка Донецької області, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина фактично визнана і не спростована відповідачем. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №222ог від 14 квітня 2017 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віху, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не має можливості отримати згоду відповідача на в`їзд/виїзд доньки на тимчасово неконтрольовану територію, оскільки він проживає окремо від дитини, виїхати для оформлення довіреності на підконтрольну українській владі територію не бажає. Протилежного відповідачем не доведено. Враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із її батьківськими правами та обов*язками відносно доньки. При цьому, вирішуючи питання щодо надання дозволу на виїзд/в*їзд позивачки з її дитиною на тимчасово неконтрольовану територію, суд враховує ті обставини, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, знаходяться їх близькі родичі на підтримання відносин з якими дитина не може бути позбавлена права. Однак, на переконання суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - слід надати дозвіл громадянці України [PERSON] , яка народилась [INFO] в м.Макіївка Донецької області на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною 14 - річного віку, а саме у м. Макіївку Донецької області, де проживають близькі родичі дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України". У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. З огляду на наведені вище положення законодавства суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог в частині надання дозволу [PERSON] на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , без згоди батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати, пов*язані із сплатою судового збору (а.с. 1).

Outcome: partial