Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] із вимогою визнати дії відповідача [PERSON], яка розповсюдила про позивача недостовірну інформацію під час інтервю під назвою: «Як роздавалися землі золочівським чиновникам Сасівською сільською радою і не лише», розміщеному 08.12.2015 року на інформаційному порталі «Золочів. нет» - неправомірними; зобовязати відповідача [PERSON] публічно вибачитися перед позивачем та спростувати наведену вище недостовірну інформацію, розміщену 08.12.2015 року на інформаційному порталі «Золочів.нет», шляхом розміщення в цьому ж засобі масової інформації її спростування; зобовязати інформаційний портал «Золочів. нет» видалити з мережі Інтернет інтервю від 08.12.2015 року «Як роздавалися землі золочівським чиновникам Сасівською сільською радою і не лише»; стягнути з відповідача на користь позивача 20 тисяч гривень завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову стверджує, що [PERSON] під час інтервю поширила недостовірну інформацію про [PERSON], а саме: про те, що ним незаконно було передано у постійне користування Золочівському ДЛГП «Галсільліс» 168,4 га земель лісового фонду Сасівської сільської ради Золочівського району Львівської області; про те, що головою Сасівської сільської ради минулого скликання незаконно було роздано землі громадянам, серед яких є відомі чиновники; про численні відмови у видачі земельних ділянок місцевим жителям та надання найгірших земельних участі учасника АТО. На підтвердження відповідної інформації відповідачем не надано жодних доказі, які б підтверджували її достовірність. Поза тим, поширення такої інформації про голову сільської ради завдало шкоди його честі, гідності та діловій репутації, призвело до його моральних страждань та дискомфорту. У судому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, вважає його безпідставним та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. З приводу позову подала письмові заперечення, де зазначила наступне. У справі, що розглядається позивач вказав неналежного відповідача, оскільки відповідальність за поширення недостовірної інформації повинен нести автор поширюваного матеріалу та власник веб-сайту. Посилання позивача на те, що рішень про передачу земель приймалися не особисто, а колегіально є безпідставними, оскільки участь може відбуватися як у складі групи, так і одноосібно. Оскільки позивач не наполягає на правомірності передачі майна субєктам, а лише наголошує на факті прийняття рішення не ним особисто, а сесією сільської ради, то сам факт таких розмежувань не впливає на суспільну оцінку його ділових та професійних якостей. Крім цього, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували неправдивість інформації вказаної у інтервю. Не обґрунтовує позивач також і розмір завданої йому моральної шкоди та не надає доказів її заподіяння. З вказаних підстав просить суд у задоволенні позову відмовити, зважаючи на його незаконність та безпідставність. Представник третьої особи Інформаційного порталу «Золочів. нет» проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що інформація, оприлюднена в інтервю є суспільно значимою, а відомості про законність передачі відповідних земель повинні надати правоохоронні органи, про що було подано запити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку . Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Крім того, пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. З наведеного слідує, що захист особистого немайнового права - гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи визначено законодавцем різними способами, зокрема, як шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) на підставі ст.277 ЦК України, так і іншим способом на підставі ст.270 ЦК України відповідно до ст.275 ЦК України. П. 19 Постанови № 1 розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Саме до оціночного судження судом віднесено вислови, які містять мовно -стилістичні засоби, які не містять негативної інформації, висловленій у принизливій чи такій, що ганьбить честь і гість позивача. При вирішенні даного спору суд враховує рекомендації Резолюції 1165(1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя ,згідно з якою публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади, користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті, а також положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872 засіданні Комітету [PERSON] Європи, зокрема - статті 3,4,6, з яких вбачається, що оскільки посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились "виставити" себе на публічне політичне обговорення, вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У звязку з чим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, оскільки публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. 08.12.2015 року на офіційному сайті «Золочів. нет» розміщено інтервю [PERSON] під назвою «Як роздавалися землі золочівським чиновникам Сасівською сільською радою і не лише», у якому [PERSON] казала про незаконність передачі земель лісового фонду Сасівською сільською радою, а також про численні відмови місцевим жителям у виділення землі та надання учасникам АТО «найгірших земельних ділянок». Відповідач [PERSON] на підтвердження чи на спростування поданої інформації не подала жодних належних та допустимих доказів. Із даних висловлювань у прямій мові [PERSON] вказала про конкретно вчинене протиправне діяння щодо виділення земельних ділянок чиновникам. Тому, суд дійшов висновку про те, що поширена інформація про позивача не є суб'єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона подана у формі висновку, виразно, недвозначно вказано, що відповідні землі виділено незаконно. Ця інформація висловлена не у формі припущення чи можливості, а в імперативній, стверджувальній формі без використання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, натяків, підтекстів, двоякого змісту тощо, з прямим посиланням на конкретні дії. Поширена інформація не є оціночним судженням відповідача [PERSON], оскільки інформація містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх дійсності. Що стосується інформації про ненадання місцевим жителям земельних ділянок та незадовільний стан земель, наданих учасникам АТО, то суд дану інформацію відносить до категорії оціночних суджень як таку, що не містить фактичних даних. Враховуючи вищенаведене, [PERSON], пряма мова якої у цьому відео-матеріалі складає оспорювану інформацію про [PERSON], є належними відповідачами у даній справі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Враховуючи те, що доказів достовірності розповсюдженої інформації про позивача відповідачем не надано, зокрема не доведено незаконності рішень про виділення земель, дані рішення залишають в силі, не скасовані, вищевказана інформація підлягає спростуванню, як така, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на недоторканість честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється безпосередньо тією особою, яка поширила цю інформацію; за нормою ч. 6 ст. 277 ЦК України позивачка має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд не вбачає підстав для визнання інформації, викладеної у вищевказаному відеоролику, недостовірною в повному обсязі, оскільки у відеоролику, що поширений на сайті «Золочів. нет», також міститься інформація щодо цінності земель Сасівської сільської ради, щодо осіб, які отримали земельні ділянки за рішенням Сасівської сільської ради, щодо заходів, які вживалися для захисту прав жителів села у сфері земельних відносин, а також оціночні судження, що не підлягають спростуванню. Відповідно до статті 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. враховуючи вимоги ст.31 Закону України «Про інформацію», а також те, що позивач є публічною особою, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки на думку суду сам факт визнання судом інформації недостовірною, публікація спростування, часткове видалення інформації з відеоролика є достатніми для відновлення порушених прав та інтересів позивача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial