Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

10.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торгівельний дім «Амстор» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, зазначивши, що з 05.09.2006 року по 31.10.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 05.09.2006 року з дати прийняття на роботу працювала на посаді продавця-касира, а з 05.09.2013 року вона була переведена на посаду старшого продавця продовольчих товарів. Після переведення її заробітна плата складала 2200 гривень. Наказом № 207/К від 31.10.2014 року вона була звільнена 31.10.2014 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. У день звільнення 31.10.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з нею не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з: заборгованості по заробітній платі у розмірі 1101,40 гривень, компенсації за невикористану відпустку за 32 дні у розмірі 1127,07 гривень та індексації заробітної плати у розмірі 258,01 гривень, а всього - 2486,48 гривень, яку вона просила стягнути з відповідача на її користь. Крім того, зазначила, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормального ритму її життя, душевних переживаннях через невиплату їй заробітної плати. Тому просила стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди у розмірі 30000 гривень. Позивачка надала до суду заяву про підтримку позовних вимог з підстав, викладених у позові, просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що з 05.09.2006 року по 31.10.2014 року позивачка перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] /а.с. 7-9/. Наказом № 207/к від 31.10.2014 року [PERSON] була звільнена 31.10.2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відділу бухгалтерії наказано провести нарахування та виплату компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки тривалістю 32 календарних дні /а.с. 11/. У день звільнення 31.10.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачкою не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданих позивачкою розрахунків становить 2486,48 гривень, а саме: заборгованість по заробітній платі у розмірі 1101,40 гривень, компенсація за невикористану відпустку за 32 дні у розмірі 1127,07 гривень, індексація заробітної плати у розмірі 258,01 гривень /а.с. 47-48/. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Судом встановлено, що на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, а тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 2486,48 гривень, а саме: заборгованість по заробітній платі у розмірі 1101,40 гривень, компенсація за невикористану відпустку за 32 дні у розмірі 1127,07 гривень, індексація заробітної плати у розмірі 258,01 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Враховуючи, що в наданому позивачкою розрахунку заборгованості по заробітній платі, нею не зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів, суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем присуджених для позивачки сум, належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у нездійсненні у день звільнення розрахунку належної заробітної плати, позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях через невиплату їй заробітної плати. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 2500 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнена позивачка.

Outcome: partial