Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] 31.10.2017 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, згоди на добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, а тому вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач просила суд встановити порядок участі батька у вихованні дитини. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2017 було відкрито провадження у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа передана судді Зотько Т.А.. Згідно ухвали судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2018 справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.05.2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини було залишено без розгляду. Ухвалою суду від 03.05.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просив суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог частково заперечував, та зазначив, що відповідач по справі згоден сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачем дитини, однак у розмірі 1500 грн.. При цьому, представник пояснив, що заявлений позивачем розмір аліментів, які вона бажає стягнути з відповідача, є явно завищеним. Крім того, просив суд врахувати ту обставину, що відповідачем сплачуються добровільно на утримання неповнолітньої дитини кошти щомісячно, починаючи з 25.10.2017 року. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані заяви по суті справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовує його тим, що відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує постійних витрат, що необхідні для забезпечення нормального рівня життя та інших потреб пов'язаних з фізичним, розумовим, духовним, моральним та соціальним розвитком дитини. При цьому, дитина відвідує курс комплексної програми розвитку та навчання дітей від 3-х до 6-ти років, оплата за курс складає 2.900 грн.. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ч.ч.1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, які позивач бажає стягнути з відповідача на утримання їхнього сина, а саме у розмірі 5000 грн., [PERSON] зумовлює тим, що відповідач офіційно не працює, однак його приблизний дохіл складає 15000 грн. щомісячно, а відтак він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Вирішуючи питання про розмір аліментів, та враховуючи вимоги ст. ст. 182, 184 СК України, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 2500 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 жовтня 2017 року з урахуванням здійснених добровільно виплат з 25.10.2017. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат на користь держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial