Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2011 року наказом КП «Сумижитло» СМР № 175-к вона була прийнята на роботу в КП «Сумижитло» Сумської міської ради на посаду фахівця по роботі з населенням відділу по роботі з населенням. З 04 січня 2012 року наказом КП «Сумижитло» СМР № 17-к була переведена на посаду паспортиста відділу роботи з населенням, на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] На протязі своєї роботи дисциплінарних стягнень не мала, добросовісно працювала та належним чином виконувала свої обов'язки. 19 листопада 2013 року у розмові з директором їй повідомили, що вона не справляється зі своїми обов'язками без наведення конкретних порушень та фактів невиконання обов'язків та запропонували звільнитися з роботи за угодою сторін, на що вона відмовилась. Після цього заступник директора [PERSON] та начальник відділу по роботі з населенням [PERSON] часто наїжджали до сервісного центру постійно контролювати позивачку, вишукували порушення у її діяльності. 03 грудня 2013 року вона постійно знаходилась на робочому місці. 25 грудня 2013 року на сервісний центр, де працювала позивачка, заїжджали заступник директора і начальник відділу по роботі з населенням приблизно о 10 годині. На момент їхнього приїзду позивачка виходила поруч з сервісним центром до аптеки за ліками, бо погано себе почувала, уже на протязі трьох днів була температура, кашель, нежить. Зайшла на сервісний центр зразу після того як вони зайшли через 1-2 хвилини. Їй зробили зауваження, що на службовому столі був включений особистий ноутбук і підключений через вай-фай до Інтернету, вказаний ноутбук вона принесла для копіювання з нього документа (таблиці) «Список осіб яким виповниться 18 років у 2014 році», яку набирала вдома. Ця таблиця потрібна була для міграційної служби, такі списки вони подають їм кожний квартал. 26 грудня 2013 року зранку о 8 год. 10 хв. їй зателефонувала на корпоративний номер телефону [PERSON] і сказала написати пояснювальну з цього приводу, яку вона написала і відправила по електронній пошті. Ввечері приблизно о 16 годині [PERSON] знову зателефонувала і сказала, щоб позивачка о 9 годині 27 грудня 2013 року з'явилася на головний офіс по вул. Петропавлівській, 70 на прийом до директора та, щоб взяла оригінал пояснювальної і зразу їхала на 9 годину до офісу на зустріч з директором. Цілий день, 26 грудня 2013 року, вона знаходилась, щоб закінчити всю роботу до нового року, на сервісному центрі з нежитем, температурою та кашлем і вирішила наступного дня після зустрічі з директором звернутися до лікарні за допомогою, не зважаючи на те, що намагалася лікуватися вдома та на роботі, однак не відчувала покращення здоров'я. 27 грудня 2013 року в головному офісі їй видали два накази про догани. Один від 03 грудня 2013 року, зміст якої складався в тому, що за результатами якоїсь перевірки вона не виконувала свої обов'язки, не пояснивши при цьому, які саме обов'язки вона не виконувала. Другий наказ від 26 грудня 2013 року нібито за ноутбук на робочому місці, хоча про це в наказі не йшлося. Накази про догани вона підписала по суті і не ознайомившись з ними, так як дуже погано себе почувала, була температура, сильний нежить, хвилювання, та при цьому дату ознайомлення « 27 грудня 2013 року» і взагалі ніяку дату на наказах не проставила, їй не сказали проставити дату, а змусили лише підписати вказані накази в графі де було її прізвище і ініціали. Потім заступник директора [PERSON] і начальник відділу по роботі з населенням [PERSON] видали наказ про її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України і запропонували написати заяву про звільнення за угодою сторін, щоб начебто не псувати трудову книжку. Наказ про звільнення вона не підписувала, бо вважала, що цього не заслужила та при цьому дуже погано себе почувала. Позивачка вимагала пояснень, за які порушення її звільняють, але заступник директора [PERSON] сказав, що у нього не має часу щось пояснювати і говорити, та сказав іти розраховуватися по статті, якщо не погодилась на угоду сторін, і що в неї сьогодні останній робочий день. З 27 грудня 2013 р. до 31 грудня 2013 р. включно позивачка знаходилась на лікарняному. 27 грудня 2013 року позивачка написала офіційного листа на директора КП «Сумижитло» з вимогою, щоб їй видали копії наказів про догани, що вона не згодна з даними доганами і відправила листа поштою на замовлення. 08 січня 2014 року позивачка вийшла на робоче місце на 8 годину на сервісний центр по вул. Зеленко, 4. Приблизно о 09 годині приїхали заступник директора [PERSON] і начальник відділу по роботі з населенням [PERSON] і привезли проект наказу від 08 січня 2014 року про її звільнення по ст. 40 п. З КЗпП України, який не був підписаний лише стояв № 1-к, їй сказали в усній формі прийти на головний офіс на 16 годину для повного розрахунку. 09 січня 2014 року на письмовий запит позивачки, їй були надані копії наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а саме наказ № 270 від 26 грудня 2013 року та наказ № 249 від 03 грудня 2013 року. Зі змісту вказаних наказів вбачається, що їй двічі було винесено догани 3 грудня 2013 року та 26 грудня 2013 року на підставі доповідних записок начальника відділу роботи з населенням [PERSON], в якій вона вказує на виявлені порушення посадових обов'язків, передбачених Розділом 4 посадової Інструкції паспортиста та Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених п. 2 Розділу 2 Колективного договору підприємства. Позивачка зазначає, що в наказі № 270 відсутній підпис начальника юридичного відділу. Також в графі «Н.О.Борова» проставлені її підписи, але в графі «З наказом ознайомлена» дати проставлені не нею та вони не відповідають датам фактичного ознайомлення її з вказаними наказами, а вказані накази були надані [PERSON] та [PERSON] для ознайомлення не 3 і 26 грудня 2013 року як в них зазначено, а 27 грудня-2014 року. Позивачка зазначає, що ні одної доповідної чи службової записки, актів перевірок, довідок та інших будь-яких документів, в яких би було указано, про час, місце, обставини та наслідки вчинених нею дисциплінарних проступків, їй для ознайомлення не надавались, та в самих наказах про винесення їй доган і про звільнення також не вказано цього та їй до цього часу не зрозуміло, які дисциплінарні порушення вона допустила та в чому полягає суть її правопорушень. В день звільнення та наступного дня, тобто 8 та 9 січня 2014 року, в порушення КЗпП України позивачці не вручено копію наказу про звільнення, видано трудову книжку, яка належним чином не була оформлена та з нею не було здійснено розрахунок. 21 січня 2014 року позивачка звернулась зі скаргами на незаконні дії службових осіб КП «Сумижитло» Сумської міської ради до прокуратури м. Суми, Сумського міського голови та державної територіальної інспекції з питань праці в Сумській області, а також із заявою про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України до Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області.: Знаючи, що позивачка переведена на посаду паспортиста по строковому договору на період відпустки [PERSON] у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, було зателефоновано [PERSON], сину якої не виповнилось ще і 2-х років, та запропоновано вийти на роботу паспортиста в зв'язку з великим обсягом роботи, але вона не погоджувалась, повідомивши, що у неї ще мала дитина, при цьому їй в телефонній розмові запропонували написати заяву та оформитись на посаду паспортиста без виходу на роботу, що вона буде виконувати якісь обов'язки дома за неповну заробітну плату, тому вона надала згоду. Отримавши згоду [PERSON] про вихід на роботу, з метою приховування незаконного звільнення позивачки за п. 3 ст. 40 КЗпП України, [PERSON] наказом № 34-к від 27 січня 2014 року скасувала наказ від 08 січня 2014 року № 1-к про звільнення її з посади паспортиста відділу роботи з населенням за п. 3 ст. 40 КЗпП України, переслідуючи мету послідуючого її звільнення за іншою підставою, передбаченою п. 2 ст. 36 КЗпП України, на підставі вчинення правочину з [PERSON] здійсненого в порушення ч.ч. 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, який має бути визнаний не чинним та у відповідності до ст. 215 ЦК України це є підставою для визнання вказаного правочину недійсним. Тобто заява [PERSON] про вихід її з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має бути визнана недійсною, як така що подана з ініціативи службових осіб КП «Сумижитло» СМР для приховування їх протиправних дій, що виразились в незаконному звільненні позивачки за п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому, у відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а тому вона має бути відновлена на роботі паспортиста, а наказ № 38-к від 31 січня 2014 підлягає скасуванню. Для приховування протиправних дій керівництва КП «Сумижитло» СМР, що виразились в грубому порушенні законодавства про працю, 27 січня 2014 року їй зателефонувала начальник відділу по роботі з населенням [PERSON] та повідомила, що вона відновлена на роботі та щоб вона виходила на роботу з 28 січня 2014 року до сервісного центру, що знаходиться по вул. Рибалко, 8 м. Суми, так як одна із паспортисток зазначеного сервісного центру знаходиться на лікарняному в зв'язку з переломом ноги. В період з 28 по 31 січня 2014 року позивачка належним чином виконувала свої службові обов'язки. 31 січня 2014 року о 16 годині вона була викликана до відділу кадрів КП «Сумижитло» СМР на вул. Петропавлівську, 70 м. Суми, де їй була видана трудова книжка в якій містилися наступні записи: - під № 5 від 09.08.2011 року на підставі наказу №175-к «Прийнято на посаду фахівця по роботі з населенням відділу роботи з населенням»; - під № 7 від 28.01.2014 «Запис під № 6 вважати не дійсним» винесений на підставі наказу № 34-к від 27.01.2014 року; - під № 8 від 04.10.2012 «Переведено на посаду паспортиста відділу роботи з населенням, на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, основного працівника [PERSON]». - під № 10 від 31.01.2014 року про те, що вона на підставі наказу № 38-к «Звільнена у зв'язку з виходом на роботу основного працівника [PERSON] під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, по закінченню [PERSON] трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП України». При цьому в графі 4 трудової книжки запису під № 8 не вказано на підставі чого внесено запис про переведення на посаду паспортиста, що свідчить про те, що позивачці в порушення ст. 47 КЗпП України не видано належно оформлену трудову книжку, відповідно до п. 2.3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29 липня 1993 року № 58. Крім цього, позивачка посилається на порушення відповідачем ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, оскільки в день звільнення їй не виплачено всі належні розрахункові кошти в сумі 4695 грн. 75 коп. Також позивачка зазначає, що їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що численні порушення відповідачем законодавства про працю заподіяли їй моральні страждання та хвилювання, у неї погіршився сон, постійні головні болі, виник депресивний стан, вона знаходилася в постійних очікуваннях, переживає, нервує, відчуває дискомфорт, це порушило її нормальні життєві зв'язки та звички, що потребує від неї додаткових зусиль для організації та влаштування її звичайного життя. Вона переносить моральні страждання, та хвилювання з приводу протиправної поведінки до неї службових осіб КП «Сумижитло» СМР, що виразилось: в незаконному притягненні двічі її до дисциплінарної відповідальності, та не скасуванні вказаних наказів до цього часу; в незаконних двох звільненнях; в фактичному «зіпсуванні» трудової книжки, шляхом внесення запису про її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, що фактично позбавило її можливості знайти роботу та підірвало її трудову кар'єру в ще молодому віці; в невиплаті їй заборгованості; в грубому до неї відношенні, та не можливості навіть прийти на особистий прийом до керівника КП «Сумижитло» СМР. Позивачка зазначила, що від незаконних дій службових осіб КП «Сумижитло» СМР в результаті яких вона втратила роботу у неї виник депресивний стан, безсоння, боліла голова в зв'язку з чим вона 15 січня 2014 року зверталась за медичною допомогою до лікаря невропатолога CMK№1, де їй було призначено амбулаторне лікування. Моральну шкоду оцінює в 15 000 гривень. Посилаючись на зазначені обставини, та остаточно уточнивши свої вимоги просить визнати нечинними накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а саме наказ №249 від 03 грудня 2013 року про винесення догани і №270 від 26 грудня 2013 року про повторне винесення догани та наказ про її звільнення з 31.01.2014 року за п.2 ст. 36 КЗпП України , зобов'язати відповідача видати їй дублікат трудової книжки та відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що на підставі заяви [PERSON] від 08 серпня 2011 року наказом від 09 серпня 2011 року № 175-к її було прийнято на посаду фахівця по роботі з населенням відділу роботи з населенням до КП «Сумижитло» СМР. Згідно з заявою [PERSON] від 03 січня 2013 року, наказом від 04 січня 2013 року №17-к її було переведено на посаду паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР, на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] З метою перевірки роботи працівників сервісного центру КП «Сумижитло» СМР за адресою м. Суми, вул. Зеленко 4, було створено комісію, за результатами перевірки якої було складено звіт про роботу працівників вказаного сервісного центру, та виявлено неналежне виконання своїх посадових обов'язків [PERSON] та [PERSON] Враховуючи результати перевірки від 13 листопада 2014 року, обставини викладені в доповідній записці начальника відділу роботи з населенням [PERSON] паспортисту відділу роботи з населенням [PERSON] було оголошено догану. Пропозицій щодо звільнення, та тиску з боку керівництва на позивача не було. У наказі від 03 грудня 2013 року № 249 про винесення догани поставлений підпис [PERSON] та дата ознайомлення в день винесення цих доган. Окрім того, підпис в наказах засвідчує ознайомлення не лише з наказами про винесення догани, а й про ознайомлення позивачки з усіма документами, на підставі яких було винесено догану. Позивачка відмовилась надати письмові пояснення з приводу допущених порушень трудової дисципліни, про що складено відповідний акт (службова записка). 25 грудня 2013 року відповідно до службової записки начальника відділу роботи з населенням [PERSON] було проведено позапланову перевірку Сервісних центрів Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради, у результаті якої було повторно виявлено порушення паспортистом [PERSON] правила внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] було надано пояснювальну записку, в якій відсутні пояснення з приводу її відсутності на робочому місці в робочий час, а також з приводу користування сторонніми речами в робочий час. Лише вказано, що після зауваження, зробленого начальником відділу роботи з населенням, був прибраний особистий ноутбук, чим фактично підтверджено наявність сторонніх предметів, якими користувалась позивачка в особистих цілях в робочий час, і чим відповідно порушувала трудову дисципліну. Жодних інших пояснень, таких які зазначені в позовній заяві, позивачка не надавала. На підставі вказаних фактів [PERSON] було оголошено догану (наказ від 26 грудня 2013 року № 270), з якою вона була ознайомлена в день винесення цієї догани, про що свідчить її підпис на вказаному наказі. Окрім того, підпис в наказі засвідчує ознайомлення не лише з наказом про винесення догани, а й про ознайомлення позивачки з усіма документами, на підставі яких було винесено догану. Наказ від 08 січня 2014 року №1-к про звільнення [PERSON] з посади паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР був скасований наказом від 27 січня 2014 року № 34-К. У зв'язку з чим [PERSON] вважалась не звільненою, а за час вимушеного прогулу нараховувалась заробітна плата, яка відповідно їй виплачена. Після виявлення відсутності запису у трудовій книжці про переведення на іншу посаду гр. [PERSON] надіслала письмову скаргу з цього приводу та у відповіді на цей лист їй було запропоновано звернутись до відділу кадрів за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, 70 для внесення відповідного запису до трудової книжки. Станом на теперішній час у трудовій книжці [PERSON] є запис про її переведення на посаду паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР. Тому, згідно з заявою [PERSON] від 03 січня 2013 року, наказом від 04 січня 2013 року №17-к її було переведено на посаду паспортиста відділу роботи з населенням, на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] [PERSON] 31 січня 2014 року звернулась до директора КП «Сумижитло» Сумської міської ради [PERSON] з заявою про допуск її до роботи під час відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку з чим з [PERSON] було припинено строковий трудовий договір, укладений на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON], що відображено в наказі від 31 січня 2014 року №38-к. Зважаючи на зазначене відсутні підстави вважати правочин недійсним з підстав передбачених ст. 215 ЦК України. Перебуваючи на будь-якому з сервісних центрів підприємства [PERSON] згідно строкового трудового договору зобов'язалась виконувати фактичні обов'язки паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР відповідно до посадової інструкції. Жоден з паспортистів відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР не закріплюється за сервісним центром, накази про їх переведення з одного сервісного центру на інший не готуються, і записи з цього приводу до трудової книжки не заносяться. Звільнена позивачка з посади паспортиста відділу роботи з населенням саме у зв'язку з закінченням строкового трудового договору, укладеного на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] Зважаючи на викладені обставини, вважає, що вимоги позивачки є безпідставними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року [PERSON] написала заяву на ім'я директора КП «Сумижитло» Сумської міської ради про прийняття її на посаду фахівця по роботі з населенням (т. І а.с.93) та згідно наказу від 09 серпня 2011 року № 175-к позивачку було прийнято на посаду фахівця по роботі з населенням відділу роботи з населенням до КП «Сумижитло» СМР (т. І а.с. 94). Згідно з заявою [PERSON] від 03 січня 2013 року (т.І а.с. 95), наказом від 04 січня 2013 року №17-к її було переведено на посаду паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР, на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] (т. І а.с.96) Згідно наказу від 12 листопада 2013 р. № 228/1 «Про проведення перевірки роботи працівників сервісного центру КП «Сумижитло» СМР» з метою перевірки роботи працівників сервісного центру КП «Сумижитло» СМР за адресою м. Суми, вул. Зеленко 4, було створено комісію (т. І а.с.97). За результатами перевірки було складено звіт про роботу працівників вказаного сервісного центру, згідно якого комісією встановлено, що працівники сервісного центру не раціонально використовують робочий час, обговорюють громадян при сторонніх, голосно говорять по мобільному у власних справах, не звертаючи увагу на людей, не говорять привітних слів, які б спонукали до конструктивного та неконфліктного діалогу. Рекомендовано звернути увагу на працівників: [PERSON], [PERSON] (т. І а.с.98). З службової записки начальника відділу роботи з населенням [PERSON] від 18 листопада 2013 року вбачається, що вона просить притягнути до передбаченої чинним законодавством відповідальності паспортистів відділу роботи з населенням [PERSON] та [PERSON] по причині недотримання ними службового розпорядку, некоректну поведінку при спілкуванні зі споживачами (мешканцями) (т. І а.с. 100). З службової записки, складеної 03 грудня 2013 року начальником відділу роботи з населенням [PERSON], заступником директора [PERSON], помічником директора [PERSON], вбачається, що паспортистом КП «Сумижитло» [PERSON] не було надано письмових пояснень по підсумкам службової перевірки, яку було проведено в Сервісному центрі по вул. Зеленко, 4 помічником директора [PERSON] 13 листопада 2013 року (т. І а.с. 101). Відповідно до наказу КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 03 грудня 2013 року №249 [PERSON] винесено догану та рекомендовано начальнику відділу роботи з населенням [PERSON] посилити контроль за її роботою (т. І а.с.99). Підставою притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності згідно цього наказу є доповідна записка начальника відділу роботи з населенням [PERSON], результати перевірки, проведеної на сервісному центрі за адресою м. Суми, вул. Зеленко, 4, за результатами якої було виявлено порушення посадових обов'язків, передбачених Розділом 4 посадової інструкції паспортиста, пояснення, надані паспортистом [PERSON] з цього приводу. З службової записки начальника відділу роботи з населенням [PERSON] від 26 грудня 2013 року вбачається, що 25 грудня 2013 року було проведено позапланову перевірку сервісних центрів КП «Сумижитло» та при перевірці сервісного центру по вул. Зеленко, 4, було виявлено, що на робочому місці паспортиста [PERSON] виявлено особистий персональний комп'ютер, який було підключено до мережі Інтернет (без дозволу на це); також повідомляється, що в робочий час паспортист [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці без поважних на те, причин. Повідомляється про порушення [PERSON] трудового розпорядку та дисципліни під час виконання своїх посадових обов'язків: відсутність на робочому місці без поважних на те причин та без дозволу на те, заняття сторонніми справами (перегляд сайтів, користування особистим персональним комп'ютером) під час виконання своїх службових обов'язків, у зв'язку з чим просить винести догану позивачці (т. І а.с. 103). З пояснювальної [PERSON] від 26 грудня 2013 року вбачається, що 25 грудня 2013 року начальником відділу по роботі з населенням [PERSON] було зроблено зауваження, що на тумбі за її робочим столом стояв ввімкнений особистий ноутбук, який після зауваження був вимкнений і забраний додому (т. І а.с. 104). Згідно наказу КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 26 грудня 2014 року №270 [PERSON] повторно винесено догану за результатами розгляду службової записки начальника відділу роботи з населенням [PERSON], враховуючи порушення паспортистом [PERSON] Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених п. 2 Розділу 2 Колективного договору підприємства, пояснення, надані нею з цього приводу (т. І а.с.102). Відповідно до наказу КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 08 січня 2014 року №1-к [PERSON] була звільнена з посади паспортиста відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» СМР 08 січня 2014 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку (п.3 ст. 40 КЗпП України) (т. І а.с. 23). Наказом № 34-к від 27 січня 2014 року КП «Сумижитло» скасовано наказ від 08 січня 2014 року № 1-к про звільнення з посади паспортиста відділу роботи з населенням [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. І а.с. 105). З заяви паспортиста відділу роботи з населенням [PERSON] від 31 січня 2014 року вбачається, що вона просить допустити її до роботи на неповний робочий день 0,9 ставки під час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 03 лютого 2014 року (т. І а.с. 106). Відповідно до наказу від 31 січня 2014 року № 37-К [PERSON] допущена до роботи на неповний робочий день на 0,9 ставки, під час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 лютого 2014 року (т. І а.с.107). Згідно наказу від 31 січня 2014 року [PERSON] звільнено з посади паспортиста відділу роботи з населенням з 31 січня 2014 року у зв'язку з виходом на роботу основного працівника [PERSON] під час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, по закінченню [PERSON] трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. І а.с. 108). Відповідно до посадової інструкції паспортиста КП «Сумижитло» визначено функціональні обов'язки, права і відповідальність паспортиста КП «Сумижитло» СМР (т. І а.с. 117-119), зокрема розділ 4 визначає посадові обов'язки паспортиста. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 01 липня 2013 року працює заст. директора КП «Сумижитло» та в жовтні 2013 року підприємством проводились підключення будинків для опалювального сезону. Були задіяні всі працівники підприємства в період з 03 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2013 року. За цей період на адресу підприємства у телефонному режимі надходило багато скарг, що була не зовсім адекватна поведінка працівників Сервісного центру, зокрема за адресою: вул. Зеленко, 4 в м. Суми. Оскільки він координує роботу Сервісних центрів, то директор дала завдання з'ясувати причини такої ситуації. Була створена комісія, до якої входили начальник відділу [PERSON] та помічник директора [PERSON], вони виїхали на зазначений Сервісний центр, щоб з'ясувати обставини такої поведінки працівників, знаходилися там і дивилися за їх роботою. З'ясувалося, що [PERSON] і [PERSON] , у них була не зовсім та поведінка, яка відповідала вимогам їхнього підприємства, а тому було складено службову записку на ім'я директора [PERSON]. А на її службову записку була службова записка [PERSON]. Керівництвом було прийнято рішення про винесення догани даним працівникам. [PERSON] відмовилася від дачі пояснень та це відбулося коли вона підписувала наказ про оголошення їй догани, коли були викликані до офісу для ознайомлення з наказом. Через деякий час в робочому порядку вони періодично виїжджали до Сервісних центрів. Коли прибули до Сервісного центру по вул. Зеленко, коли зайшли, то [PERSON] не було на робочому місці та на її робочому місці був особистий ноутбук, що було заборонено, оскільки робоче місце облаштовано належною технікою. На запитання [PERSON] щось відповіла, що саме він не пам'ятає, а з приводу ноутбуку вона сказала, що прибере, їй було запропоновано написати пояснення, що вона і зробила. Потім була написана службова записка та за її результатами була винесена догана у грудні 2013 році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 11 листопада 2013 року вона працює фахівцем з роботою з населенням КП «Сумижитло» та їй запропонували бути членом комісії, щоб подивитися як працюють працівники на Сервісному центрі. У складі комісії були ще заст. директора [PERSON] та начальник відділу роботи з населенням [PERSON]. Вони виїхали на Сервісний центр по вул. Зеленко в м. Суми. Присутні члени комісії були десь близько години. [PERSON] часто виходила, була відсутня на робочому місці, голосно розмовляла в залі, коли люди виходили, вони їх обговорювали, перешіптувались. Були випадки, коли особи не було на робочому місці, і із-за цього люди не могли отримати консультації. Після чого був складений акт і вона висловила свою думку з приводу певних працівників. Саме вона готувала звіт та передала його керівництву. Оцінювання проводилось по 5-ти бальній системі, яке виставлялось після обговорення з членами комісії. Раціональність « 3»- бо часто співробітники виходили, [PERSON] часто не було на робочому місці. Також повідомила, що вона не пам'ятає такого, щоб [PERSON] відмовлялась від надання пояснень з приводу порушення трудових обов'язків. З приводу підписання службової записки від 03 грудня 2013 року, зазначила, що підписала її зі слів [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 01 червня 2013 року вона працює начальником відділу роботи з населенням КП «Сумижитло» та у листопада 2013 року згідно наказу директора КП «Сумижитло» було створено комісію, в яку вона також входила. Під час перевірки сервісних центрів були виставлені оцінки їх працівникам та до [PERSON] були зауваження щодо манери спілкування, грубості, надання неповної відповіді. Мета перевірки була - встановлення фактів за звинуваченнями мешканців. Перевірка була у першій половині дня і тривала більше години. По результатам перевірки було складено звіт, який готувала [PERSON], він був доведений до відому працівникам. Також повідомила, що [PERSON] відмовилася надавати пояснення за результатами перевірки у кінці листопада 2013 року, при цьому, крім неї, були присутні [PERSON] та [PERSON] Також повідомила, що у грудні вона приїхала з [PERSON] до сервісного центру та [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин, не поставивши до відома працівників, а також було виявлено особистий ноутбук з відкритим вікном соціальних мереж, що заборонено. Коли позивачку в перший раз було звільнено, оскільки об'єм роботи не зменшився, вона зателефонувала [PERSON] з пропозицією вийти на роботу, на що та повідомила, що подумає. Після скасування наказу про звільнення від 08 січня 2013 року вона телефонувала [PERSON], щоб вона вийшла на роботу. Після поновлення [PERSON] на роботі, [PERSON] зателефонувала і сказала, що має намір вийти з декретної відпустки, та оскільки вона основний працівник, вони не могли їй відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала паспортистом КП «Сумижитло» та вона перебувала у декретній відпустці з кінця грудня 2012 року до січня 2014 року. Їй телефонувала [PERSON] та пропонувала раніше вийти з відпустки, посилаючись на те, що когось із співробітників звільнено. Вона відповіла, що не зможе, бо в неї маленька дитина, а їй сказали, що можна робити графік на дому, оскільки у паспортистів багато роботи. Вона подумала, та спочатку не погодилась. Десь в кінці січня, після 20-го числа вона порадилась з чоловіком та дала згоду на роботу. Приїхала, написала заяву про вихід з декрету, але не на повну ставку. Вийшла вона на роботу на початку лютого 2014 року і спочатку у неї виходило працювати, а потім ближче до березня у неї по часу не виходило, вона допрацювала місяць і пішла знову у відпустку по догляду за дитиною. Зазначила, що коли вона телефонувала з приводу виходу на роботу, то робила це з власної ініціативи, оскільки хотіла підзаробити, заяву про допуск до роботи писала добровільно. Ст. 139 КЗпП України передбачено обов'язок працівника працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відсутність пояснень повинна бути підтверджена відповідним актом про відмову працівника дати такі пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник або уповноважений ним орган має докази того, що він ці пояснення зажадав. Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з встановлених під час судового розгляду обставин, доводи позивачки щодо порушення вимог трудового законодавства в частині відсутності її письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни при винесенні наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності 03 грудня 2013 року знайшли своє підтвердження. При цьому суд не може взяти до уваги службову записку від 03 грудня 2013 року, якою було засвідчено те, що [PERSON] не було надано таких пояснень, оскільки обставини складання такої не були підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками. Зокрема свідок [PERSON] повідомила, що факт відмови від надання письмових пояснень позивачкою мав місце наприкінці листопада 2013 року, свідок [PERSON] заперечила факт присутності при таких обставинах, повідомивши, що підпис у службовій записці вона поставила зі слів інших осіб, а свідок [PERSON] повідомив, що факт відмови від надання пояснень позивачки мав місце при ознайомленні позивачки з наказом про винесення догани, що протирічить вимогам ст. 149 КЗпП України, яка передбачає обов'язок зажадати письмових пояснень порушника трудової дисципліни саме до застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином суд приходить до висновку, що при винесенні наказу № 249 від 03 грудня 2013 року про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності відповідачем було порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Крім цього зі змісту наказу про винесення догани позивачці від 03 грудня 2013 року та інших документів, які стали підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення, неможливо встановити, які конкретно посадові обов'язки, визначені розділом 4 посадової інструкції паспортиста КП «Сумижитло», було порушено позивачкою. Доводи представника відповідача щодо порушення позивачкою вимог щодо виконання розпоряджень керівників не доведено належними та допустимими доказами. Відповідно до змісту ст. 147 КЗпП України порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тобто вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Крім того, власник або уповноважений ним орган, вирішуючи питання про застосування дисциплінарного стягнення, повинен врахувати: ступінь тяжкості вчиненого проступку; заподіяну порушенням шкоду; обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника. Як вбачається зі змісту наказу № 270 від 26 грудня 2013 року підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стало порушення нею Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених п. 2 Розділу 2 Колективного договору підприємства. Під час судового розгляду представник відповідача повідомив, що мало місце порушення позивачкою п. 1 та п. 5 розділу № 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку (т. І а.с. 143-147). П. 1 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачає обов'язок працівника працювати чесно і сумлінно, додержуватися дисципліни праці вчасно і точно виконувати розпорядження керівництва, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їхні трудові обов'язки. П. 5 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачає обов'язок працівника вживати заходів щодо негайного усунення причин і умов, що перешкоджають чи заважають нормальному виконанню роботи і негайно повідомляти про те, що трапилося, директора товариства. З службової записки начальника відділу роботи з населенням [PERSON] від 26 грудня 2013 року вбачається, що позивачкою було порушено трудовий розпорядок та дисципліну, що виразилося у відсутності на робочому місці без поважних причин та без дозволу на те, а також у занятті сторонніми справами (перегляд сайтів, користування особистим персональним ком'ютером) під час виконання своїх службових обов'язків. Зі змісту пояснювальної записки [PERSON] від 26 грудня 2013 року вбачається, що нею були надані пояснення з приводу наявності особистого ноутбуку. В той же час доказів на підтвердження того, що позивачці було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі, суду надано не було. Зі змісту наказу про винесення догани позивачці від 26 грудня 2013 року та інших документів, які стали підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення, неможливо встановити тривалість відсутності позивачки на робочому місці та зайняття сторонніми справами, які саме наслідки настали від того, що позивачка була відсутня на робочому місці без поважних причин, а також займалася сторонніми справами під час виконання службових обов'язків. Встановлення вказаних обставин є необхідним з огляду на вимоги ч. 3 ст. 149 КЗпП України, яка визначає обов'язок власника або уповноваженого ним орган при притягненні до дисциплінарної відповідальності враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Оскільки дані вимоги трудового законодавства відповідачем не дотримані, підлягає задоволенню і позовна вимога щодо визнання незаконними наказу № 270 від 26 грудня 2013 року про повторне притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності. Згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення [PERSON] (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Оскільки наказом № 17-к від 04 січня 2012 року позивачка переведена на посаду паспортиста відділу роботи з населенням на період відпустки у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON], яка відповідно до наказу № 37-к від 31 січня 2014 року допущена до роботи з 03 лютого 2014 року, при звільненні позивачки згідно наказу № 38-к від 31 січня 2014 року відповідач діяв відповідно до вимог трудового законодавства. Доводи позивачки щодо необхідності визнання заяви [PERSON] про вихід її на роботу недійсною не грунтується на вимогах діючого законодавства, та вимоги щодо визнання заяви недійсною як правочин не можуть бути застосовані, оскільки вказана заява не є правочином та засвідчує волевиявлення працівника щодо бажання приступити до роботи по виходу з відпустки по догляду за дитиною, добровільність якої також була підтверджена свідком [PERSON] під час судового розгляду. Не можуть бути задоволені і вимоги позивачки щодо зобов'язання відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення до неї запису про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. В той же час під час судового розгляду встановлено, що позивачка не зверталася до відповідача з приводу видачі їй дублікату трудової книжки, про що вона не заперечувала у судовому засіданні. Враховуючи вимоги зазначеної Інструкції, яка передбачає обов'язок видачі дубліката трудової книжки за проханням працівника, відсутні підстави вважати, що права позивачки були порушені відповідачем, оскільки з таким проханням позивачка не зверталась, а тому відсутні правові підстави і для задоволення вимог позову щодо зобов'язання відповідача видати дублікат трудової книжки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер моральних страждань, які виразились у хвилюванні, вжитті додаткових заходів для організації життя внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 400 грн. на відшкодування моральної шкоди. З приводу інших обставин завдання моральної шкоди, позивачкою не надано доказів її завдання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial