Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

19 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в подальшому із збільшенням позовних вимог, в якому просить визнати об`єкт незавершеного будівництва (двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами), що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] ; визнати за собою право на 1/2 частини збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершиного будівництва - двоповерхового жилого будинку, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] ; стягн19 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в подальшому із збільшенням позовних вимог, в якому просить визнати об`єкт незавершеного будівництва (двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами), що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] ; визнати за собою право на 1/2 частини збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершиного будівництва - двоповерхового жилого будинку, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В січні 2019 надійшов відзив на позов від відповідача, в якому просила відмовити у задволенні позову в повному обсязі. Зазначила що спірний об`єкт не набув статусу новостовореного нерухомого майна, а є самочинним , авизнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту ст.331 та 376 ЦК України. Крім того, сторони припинили шлюбні стосунки завдого до розірвання шлюбу, отже всі дії щодо щодо будіництва спірного майна здійснювалися одноособово відповідачкою за рахунок її власних коштів. Надані позивачем квитанції та накладні не можуть бути належними доказами, оскільки не містять необхідних даних та реквізитів. В подальшому в березні 2019 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог , в якому просив визнати використані будівельні матеріали, обладнання , конструктивні елементи при будівництві двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] - сіпльною сумісною власністю сторін по справі та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів при будівництві двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] . В квітні 2019 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву від предстмвника відповідача адвоката Істоміної К.В., в якому зазначає, що приблизно з 2010 року сторони не підтримували подружніх стосунків, ен вели спільного господарства та будинко будувався у той час, коли подружні стосунки були припинені. Позивачем не доведено належними доказами , що будівельні матеріали, які викорситовувалися в процесі будівництва спірного будинку, придбавалаися ним особисто. Витрати на його будівництво відповідачка несла одноособово за кошти,які вона отримала в борг від свого знайомого на підставі розписки від 20.08.2012 року і кошти до тепершінього часу не повернуті. Крім того, з часу розірвання шлюбу до пред`явлення вимоги позивачем пройшло більше трьох років , отже відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з такими вимогами. 16.04.2019 р. у відкритому судовому засіданні представник позивача надав письмове клопотання про призначення судової будівельно- технічної яке обгрунтовує тим, що позовня вимоги стосуються визнання прав на будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, є необхідність у застосуванні спеціальних знань і відповідного призначення судової експертизи, так як необхідно визначити: його ринкову вартість, ступінь його готовності та можливість його поділу. Ухвалою суду від 16.04.2019 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Які саме будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання тощо та у якій кількості використані при будівництві двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] ? Ухвалою суду від 27.06.2019 року поновлено провадження у справі в звязку з надходження висновку експертизи. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.11.2019 року зупинено провадження, у зв`язку з призначенням додаткової судової експертизи. Ухвалою суду від 16.03.2020 року поновлено провадження у справі. За клопотанням представників сторін судовм неодноразово оголошувалася перерва для можливості мирного врегулювання спору, проте сторонами такої згоди не досягнуто. Протокольною ухвалою суду від 17.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Душаченко І.С. просила про задоволення остаточних позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини та правові підстави, викладених у позові та заявах про уточнення позовних вимог. Зазначали, що позивачем доведено склад будівель та споруд, які самочинно зводилися сторонами у період з шлюбу з позивачем, а отже в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя позивач має право на визнання за собою права власності на 1\\2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва. Зазначила, що повністю погоджується з висновком експертизи і заперечеь щодо викладених експертом висновків немає. Звернула увагу суду на те, що спірн не стосується визнання права власності , аотже не підлягає дослідженню дотримання процедури та порядку щодов итзнаня об`єктів незавершеного будівництва готовими до експлуатації. Такі вимоги є єдиним для позивача способом захисту своїх майнових прав . Також на момент зведення спірного будинку відповідачка була одноособовим тітульним власником земельної ділянки, наданої для будівництва садового будинку, отже він не мав можливості отримувати будь-які дозвільні документи на будівництво. За цей час позивач неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією щодо введення будинку в експлуатацію чи хоча б проведення його технічної інвентаризації, проте [PERSON] ухилялася від вчинення дій щодо легалізації будинку , е надавала доступу до огляду працівникам КП ММБТІ , тобто діяла недобросовісно, свідомо маючи на меті уникнути поділу майна з визначених позивачем підстав. Також зазначила, що відповідчаем не була жодними доказами спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно,я ке набуто ними в період шлюбу. Представник відповідачки адвокат Істоміна К.В. просила відмовити у задволенні позовних вимог в повному обсязі. Ззаначила, що у відповідності до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не може бути прийнятий судом як належний доказ. По-перше, інформація, що міститься у висновку, не відповідає в повній мірі дійним обставинам справи - предмет позову зазначено експертом як «незавершене будівництво двоповерхового житлового будинку» , натомість він має статус самочинного будівництва - оскільки збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети ( для відененя салдівництва, а не для будівництва житлового будинку); відсутній дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку; відсутній затверджений проект житлового будинку, що є предметом даного спору. Таким чином, спірне майно не набуває правового статусу об`єкта незавершеного будівництва. Але визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. Зазначила,що стала судова практика визначає. що самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Що стосується будівельних матеріалів, перелічених у висновку експерта, то просить суд врахувати, що на час, коли сторони припинили шлюбні відносини, спірний об`єкт складався лише зі стін. Жодного облицювання, вікон, побутової техніки, унітазу, раковини, ванни не було, а лише голі стіни та дах. Крім того, в переліку будівельних матеріалів є котел опалювального водогрійного 2-х контурного , який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2017 року по цивільній справі №490/4617/16-ц був виділений у власність [PERSON] , та за половину якого остання сплатила [PERSON] грошову компенсацію. Отже, він не підлягає поділу. Також зазначає, що враховуючи той факт, що будівельні матеріали, на які [PERSON] просить визнати право власності, використані для будівництва об`єкту, що є самочинним будівництвом, то такі позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на висловлену Верховним судом у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 03.06.2020 року у справі №722/1882/16-ц правову позицію у правовідносинах щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані для самочинного будівництва - що ткі вимоги ен підлягають задоволенню , оскільки фактично зводяться до визнання права власності на незавершені будівництвом об`єкти. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Вислухавши пояснення сторін, вислухавши прояснення експерта, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони перебували у шлюбі з 26.09.2003 року, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.02.2016 року . У період шлюбу, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Зідрашко О.І. за реєстровим номер №278, придбала земельну ділянку площею 522кв.м., кадастровий номер 4810137200:05:026:0015, яка розташована в [ADDRESS] . Як вбачається із довідки СТ «Корабели» від 30.10.2016 року, [PERSON] являється членом СТ «Корабели», у якого знаходиться в користуванні ділянка № [NUMBER] для ведення садівництва, що розташована в СТ «Корабели» за адресою: [ADDRESS] . На вказані ділянці знаходиться недобудований двоповерховий будинок. Рішенням у справі № 490/4617/16-ц від 18 травня 2017 року Центрального районного суду міста Миколаєва за позовом [PERSON] , до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особа СТ «Корабели» позов задволено частково. Визнано за [PERSON] , та [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 522 кв.м., кадастровий номер 4810137200:05:026:0015, яка розташована в [ADDRESS] , ділянка № [NUMBER] , по 1/2 частці за кожним. Виділено у власність [PERSON] газовий котел Navien 20 turbo, прасувальну доску Eurogold, праску Philips GC4512/20, холодильник GA-B419SEQL. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя у розмірі 7000,00 грн. За такого, оскільки питання щодо поділу газового котла вже вирішено судом у справі № 490/4617/16-ц , вартість цього майна слід виключити з переліку обладнання спірного майна згідно вищевказаного висновку експертизи. Матерілами справи підтверджується, що в 2014 році 6уло здійснено внутрішнє газопостачання нового будівництва по СТ "Корабели", б.513- згідно затвердженого робочого проекту. Також в період 2014 року позивачем було придбано будівельні матеріали - балки дерев`яні , цементні суміші, металеві вироби , кримський камінь Згідно висновку № 125-036 від 20.06.2019 року судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Лесків С.А. та висновку № 125-036/1 від 03.02.2020 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи - вартість виконаних будівельних робіт та матеріалів незавершеного будівництва житлового (дачного) будинку та надвірних господарських будівель та споруд, розташованих на території земельної ділянки [ADDRESS] в нині чинних цінах з урахуванням 5% зносу на будівельні матеріали складає 368 421 грн, втому числі вартість будівельних матеріалів - 216 615,76 грн. Докладний перелік будівельних матеріалів та робіт - згідно кошторисної документації з розрахунками на 8 аркушах, яка є невід`ємною частиною справжнього ивсновку. З вказаного висновку вбачається, що згідно виконаному дослідженню на місці незавершене будівництво житлового будинку має розміріи 7,2х13,15, площею забудови 94,68 кв.м. та має 100% готовності. В судовому засіданні експерт Лесків С.А. підтвердила та роз`яснила свій висновок. Спір між сторонами виник з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, який регулюється нормами Сімейного Кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Судом встановлено , що двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , не введений до експлуатації, а тому не може бути об`єктом права власності, не може бути поділений між подружжям як об`єкт права власності. Матеріалами справи підтверджується, що спірний будинок є самочинним будівництвом за всіма ознаками, визначеними в ст. 376 ЦК України, що не заперечував і сам позивач і визнано відповідачем. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав щодо об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Проте до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з відповідними змінами) та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 372 ЦК України визначає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені. Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Чинне законодавство передбачає можливість набуття особою за певних умов права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за рішенням суду. У той же час об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. Визнання за судовим рішенням права власності цієї особи на об`єкт незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. На підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені,суд доходить до висновку про те, що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, самочинно, без належного дозволу та затвердженого проекту будували житловий будинок, будівельні матеріали, використані у будівництві якого, є предметом спору належать сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу між ними. Посилання сторони відповідача на недоведеність позивачем його участі у будівництві спростовуються матеріалами справи, а саме представленими позивачем квитанціями та накладними на придбання будівельних матеріалів. Жодних доказів того, що на період 2012 (початок будівництва будинку як стверджує відповідачка) -2016 сторони припинили шлюбні відносини, або що визначені будвельні матеріали придбавалися після цього періоду - відповідачем суду не надано. Суд відхиляє також доводи представника відповідача щодо неможливості поділу самочинно збудованого спірного об`єкта, оскільки в даному випадку, предметом спору є будівельні матеріали, які (як зазначалось вище) є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Відповідно до ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. За правилами ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За правилами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторона відповідача заперечила щодо належності як доказу висновку судової ескпертизи №125-036 . Проте свого розрахунку, який би спростовував визначені експертом вартість та кількість матеріалів та робіт чи висновку експерта сторона не представила. Також на підтвердження своїх заперечень сторона відповідача не представила суду будь-яких інших доказів, які б підтверджували чи спростовували кількість та вид матеріалів, які буди використані в спірному будівництві. З огляду на те, що інших доказів відповідачем на спростування наявних у справі висновків судової експертизи суду не надано, вирішуючи питання щодо поділу будівельних матеріалів, суд виходить з даних встановлених висновком № 125-036/1 від 03.02.2020 року судового експерта Лесків С.А. Так, оскільки домовленості між ними щодо визначення розміру їх часток не було, то суд вважає, що позивач має право на визнання цього майна об`єктом спільної сумісної власності і визнання за ним права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва цих споруд. При цьому суд вважає за необхідне виключити з вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів, обладнання , що були використані при будівництві спірного об`єкту нерухомості - витратні матеріали , що були включені до кошторисного розрахунку (як-то кисень технічний, електроди, шлифувальний папір, щити опалубки, маркувалні бірки тощо) - оскільки такі не входять до будівельних матеріалів, які зберіглися на час вирішення справи, та сантехнічне обладнання (як-то ванна, змішувачи, унітази тощо) - оскільки позивачем не надано доказів, що такі речі придбавалися сторонами в період шлюбу, а вважати сантехнічне обладнання та світильники необхідним обладнанням будинку немає підстав. Також суд критично оцінює надану відповідачкою розписку від 20.08.2012 року, оскільки навіть при наявності такого боргу , то він виник у період перебування сторін у шлюбі і не доводить факт придбання певних будівельних матеріалів [PERSON] на особисті кошти. Щодо заяви відповідача про пропуск строку позовної давності, то суд не може прийняти її до уваги, оскільки шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 13.02.2016 року , а з вимогою про поділ майна [PERSON] звернувся до суду 19.11.2018 року - отже загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено. З огляду на встановлення статусу наведеного майна, за кожною стороною в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання , які були використані в процесі будівництва об`єкту самочинного будівництва - двоповерхового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] , визначених у додатку, який є невід`ємною частиною висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 03.02.2020 року, за вирахуванням вказаних вище складових, загальною вартістю 95 749 грн.90 коп. (дев`яносто п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень дев`яносто п`ятдесять копійок) - половина від 191 499,81 грн. Як встановлено судом у цій справі, заявлені [PERSON] позовні вимоги не обґрунтовані приписами статті 376 ЦК України, а визнання за судовим рішенням в порядку поділу спільного майна подружжя права власності цієї особи на 1/2 частки об`єкту незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна. Отже, визнання судами права власності за особою на частину будівельних матеріалів, використаних подружжям в процесі будівництва незавершеного житлового будинку в порядку поділу майна подружжя, є цілком законним. Наведена позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 352/90/16-ц (провадження № 61-303св19). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задволених позовних вимог 6000 грн витрат на проведення експертизи ( оплата проведення експертизи позивачем підтверджується Актом здавання-приймання послуги № 125-036 від 07.05.2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 07.05.2019 року на загальну суму 12 000 грн), та суму судового збору, сплаченого при подачі позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Outcome: partial