Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1967\~році. Станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок у КП «Ніжинське МБТІ» зареєстровано за колгоспним двором, голова якого [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору проживав її син [PERSON] , який також мав право на частку в майні колгоспного двору, яка становить 1/2 частини вказаного будинку. [PERSON] [INFO] помер. Оскільки заповіту він не залишив, то спадкоємицею за законом після його смерті на належну йому 1/2 частини будинку була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем. Таким чином, належна за життя спадкодавцю частина житлового будинку була успадкована і фактичним власником усього будинку стала [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я позивачки. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В. М. від 19.04.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки будинок належить колгоспному двору та неможливо встановити частки спадкового майна спадкодавця. Позивачка не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10\~червня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 06 липня 2021 року, яке неодноразово відкладалося з різних причин, востаннє на 22 жовтня 2021 року, 08-30 год. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22\~жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 14-00 год. 01 грудня 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися. У матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивачки відсутність. Представник відповідача сільський голова Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, поясненнями. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Перевіривши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 квітня 2021 року № 970 житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований на праві особистої власності в цілому як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] (а. с. 8). Указана обставина підтверджується також свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння від 20 березня 1992 року, виданим Виконавчим комітетом Ніжинської районної Ради народних депутатів, в якому зазначено, що будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , належить голові колгоспного двору [PERSON] (а. с. 10). Станом на 15 квітня 1991 року в указаному будинку крім голови двору [PERSON] проживав її син [PERSON] (а. с. 11, 12). [PERSON] помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до наданого на запит суду листа-відповіді завідувача Державного нотаріального архіву Чернігівської області Світлани-Анастасії Брусило за вих. № 474/01-17 від 10 вересня 2021 року до майна померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Онищенко В. І. 21 березня 2017 року, [PERSON] заповідала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , позивачці [PERSON] (а. с. 7). [PERSON] померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублика В. М. від 19 квітня 2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з будівлями і спорудами у зв`язку з неможливістю встановлення частки спадкового майна спадкодавця (а. с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК\~УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991\~року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК\~України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/2. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , оскільки на момент смерті проживала разом з ним, хоча не оформила належним чином спадкові права, стала власником колгоспного двору в цілому. Оскільки [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , однак позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, яке є колгоспним двором, то її права підлягають захисту в обраний нею спосіб. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачкою права власності на зазначене будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved