Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі «Відповідач 2»), [PERSON] (надалі «Відповідач 3»), в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просила:\~\~\~ визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) квартири [ADDRESS] , придбаної на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2002 року, посвідченого Мачкур А.А., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № Д1117; рішення про реєстрацію права власності прийняте 14.11.2002 року, запис про реєстрацію права власності № 4771, книга № 66; визнати за нею право власності на 1/4 (одну четверту) частки власності на нежитлове приміщення № 2 торгове-офісне приміщення, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 25694273; визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) гаража № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30764550; визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) квартири однокімнатної, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 37599098; визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) земельної ділянки, кадастровий номер 4622481200:12:001:0115, адреса: Львівська область, Мостиський район, с. Завада, площа (га): 0,15, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 174316146224; стягнути з Відповідача в користь Позивача грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки VOLKSWAGEN LT31, 1995 року випуску в розмірі 34062,0 грн. (тридцять чотири тисячі шістдесят дві грн. 00 коп.); стягнути з Відповідача в користь Позивача грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 1989 року випуску в розмірі 32822,0 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять дві грн. 00 коп.); стягнути з Відповідача в користь Позивача грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску в розмірі 103 095,00 грн. (сто три тисячі дев`яносто п`ять грн. 00 коп.); Позовні вимоги за первісним позовом мотивовані тим, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а у зв`язку з тим, що добровільним шляхом поділити таке майно в натурі сторонам не вдається, Позивач за первісним позовом просить поділити таке майно порівну між сторонам, визнавши за кожним по 1/2 його часток. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представником Відповідача [PERSON] подано до суду Відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Зокрема, заперечуючи проти позову, Відповідач 1 у відзиві на позов покликався на те, що земельна ділянка кадастровий номер 4622481200:12:001:0115 за адресою: Львівська обл., Мостиський р-н, с. Завада площею 0,15 га набута Відповідачем 1 безоплатно у власність шляхом приватизації, а тому є особистою приватною власністю [PERSON] . Крім того, у відзиві на первісний позов зазначено про те, що нежитлове приміщення №2 за адресою: [ADDRESS] не належить [PERSON] , оскільки ще у 2014 році за згодою Позивачки відчужено на користь [PERSON] . Відносно інших об`єктів права спільної сумісної власності представник Відповідача 1 у відзиві на позов наполягав на поділі їх між колишнім подружжям в натурі. Представником Відповідача 1 подано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судових засідань повідомлялися належним чином. відзиву на позов від відповідачів не надходило. [PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про здійснення реального поділу майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , та транспортного засобу марки Nissan модель Maxima, 2001 року випуску, номер шасі [NUMBER] ; визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги за позовом [PERSON] мотивовано тим, що оскільки між сторонами можливим є реальний поділ спільно нажитого майна, і ними частково досягнуто згоди щодо такого варіанту поділу, [PERSON] просить провести реальний поділ майна подружжя. Представник Відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову [PERSON] заперечив, наполягав на ідеальному поділі кожного об`єкта спільної сумісної власності подружжя. Представниками Позивача та Відповідача подано заяви про розгляд справи без їх участі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2021 року цивільну справу №344/18164/20, №2/344/21/21 за позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Надано справі загальний номер 344/8805/20, провадження № 2/344/978/21. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві\~ пояснення Позивача,\~ дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного\~ управління юстиції, 04.10.2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 53. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року у справі № 344/5889/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91080501)\~ шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, яке за бажанням сторін підлягає поділу, з приводу чого обома сторонами заявлено відповідні позовні вимоги, оскільки вирішити майновий спір в позасудовому порядку сторони не погоджуються. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що\~ вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як підтверджується матеріалами справи, обсяг майна, яке відноситься до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] складають наступні об`єкти: квартира [ADDRESS] , підстава договір купівлі-продажу квартири від 03.11.2002 року, посвідчений Мачкур А.А., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № Д1117; рішення про реєстрацію права власності прийняте 14.11.2002 року, запис про реєстрацію права власності № 4771, книга № 66; гараж № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30764550; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 23.06.2010, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 25.06.2010 року; квартира однокімнатна, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 37599098; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 12.09.2012, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 12.09.2012 року; автомобіль марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску. Докази на підтвердження того, що вказані об`єкти є\~ особистою приватною власністю одного із членів подружжя, придбавалася ним чи нею за його (її) особисті кошти, або набуті ними з інших, передбачених ст. 57 СУ України підстав, в матеріалах справи відсутні. Крім того, представники сторін проти належності даних об`єктів до складу майна спільної сумісної власності подружжя не заперечували. Стосовно зазначеного у позові [PERSON] майна нежитлового приміщення № 2 торгове-офісного приміщення, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 25694273, Суд зауважує, що відповідно до Договору купівлі-продажу 20/100 (двадцять сотих) часток фітнес клубу (вбудованих в багатоповерховий житловий будинок) від 12.11.2014 року (том 2, а.с.47-48) 20/100 (двадцять сотих) часток фітнес клубу (вбудованих в багатоповерховий житловий будинок) за адресою: [ADDRESS] [PERSON] передано у власність громадянки [PERSON] . При цьому, зі змісту пункту 2 даного Договору від 12.11.2014 року випливає, що цей договір укладався за нотаріальною згодою дружини [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №219294052 від 06.08.2020 року (том 2, а.с.49-58) власниками фітнес клубу за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (20/100) та [PERSON] (80/100). Докази на підтвердження того, що договір, за яким [PERSON] було відчужено раніше належні йому 20/100 частин у фітнес-клубі за адресою: [ADDRESS] , оскаржувався у встановленому законом порядку, чи що його було розірвано або визнано недійсним у матеріалах справи відсутні. Отже, нежитлове приміщення № 2 торгово-офісне приміщення, адреса: [ADDRESS] , - не входить до обсягу спільного майна подружжя, а тому не може підлягати поділу. Стосовно зазначеної у позові [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 4622481200:12:001:0115, адреса: Львівська область, Мостиський район, с. Завада, площа (га): 0,15, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 174316146224, як об`єкту спільної сумісної власності подружжя, Суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно Рішення Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області №12 від 17 червня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Завада гр. [PERSON] » (том 2, а.с.61) передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1500 га в с. Завада гр. [PERSON] (пункт 2 рішення). Підставою передачі земельної ділянки у власність [PERSON] зазначено ст. 118 Земельного кодексу України, якою врегульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.10.2013 року (том 2, а.с.62) земельна ділянка 4622481200:12:001:0115, адреса: Львівська область, Мостиський район, с. Завада, площа 0,15 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства належить на праві власності [PERSON] . Отже, враховуючи те, що вищевказану земельну ділянку 4622481200:12:001:0115 отримано [PERSON] в межах приватизації, відповідно до положень ст. 57 СК України вона є особистою приватною власністю чоловіка і не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу. Стосовно віднесення [PERSON] до обсягу спільно нажитого майна подружжя автомобіля марки VOLKSWAGEN LT31, 1995 року випуску та автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 1989 року випуску, Суд зауважує, що вказані транспортні засоби ще у 2006 році було знято з реєстрац2ії [PERSON] , тобто вказані транспортні засоби не належать [PERSON] , а тому не входять до спільної сумісної власності подружжя і не підлягають поділу. За таких обставин, предметом поділу між подружжям є наступні об`єкти: квартира [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ; квартира однокімнатна, адреса: [ADDRESS] ; автомобіль марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску. В матеріалах справи містяться звіти про оцінку майна (том 2, а.с.96-150), відповідно до яких: оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 1 692 000,00 грн. (том 2, а.с.97); оціночна вартість квартири однокімнатної, адреса: [ADDRESS] становить 846 000,00 грн.; оціночна вартість гаражу № XXXV, адреса: [ADDRESS] становить 338 400,00 грн. (том 2, а.с.114). Крім того, зі змісту наданих представником Відповідача [PERSON] роздруківок з інтернет-сайту АВТОРІА, орієнтована вартість автомобіля марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску становить 5000,00 доларів США. Доказів, які б спростовували вищезазначені обставини щодо вартості об`єктів поділу протилежною стороною не надано. Зі змісту позовних заяв та пояснень представників в судовому засіданні випливає, що станом на час розгляду даної цивільної справи між сторонами досягнуто згоди щодо наступного фактичного поділу належного їм майна: квартира (трикімнатна) [ADDRESS] перебуває у користуванні [PERSON] та їхніх спільних з [PERSON] трьох дітей неповнолітніх дітей; квартира (однокімнатна), адреса: [ADDRESS] перебуває у користування [PERSON] ; автомобіль марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску перебуває у користуванні [PERSON] , який, з його пояснень, здійснює приватне перевезення пасажирів на даному транспортному засобі. З приводу вищезазначеного користування майном у сторін спору немає, що підтвердили в судовому засіданні їх представники. Фактично у сторін існує спір щодо користування гаражем № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах, виходячи з інтересів сторін, їхніх неповнолітніх дітей, з метою уникнення між колишнім подружжям спорів щодо порядку користування майном, зважаючи на ринкову вартість кожного із об`єктів поділу, слід обрати варіант реального поділу майна між подружжям, а саме: квартиру (трикімнатну) [ADDRESS] слід виділити [PERSON] ; квартиру (однокімнатну), адреса: [ADDRESS] слід виділити [PERSON] ; автомобіль марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску слід виділити [PERSON] . Суд не вбачає підстав для відшкодування на користь [PERSON] компенсації половини вартості автомобіля марки NISSAN MAXIMA, 2001 року випуску, оскільки при реальному поділі майна Суд враховує вартість кожного із об`єктів поділу, і повинен урівняти таку вартість. В той же час, оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу гаража № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , то його слід розподілити між сторонами в ідеальних частках по 1/2 кожному. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 57, 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial