Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

27.10.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є одним із власників квартири №2, яка знаходиться в трьохквартирному будинку [ADDRESS]. Співвласниками квартири №1 у даному будинку є відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що в червні місяці 2014 року останні звернулись до Мостиського районного суду Львівської області із позовом про визнання недійсними рішення Мостиської міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку. До вказаної позовної заяви було долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення Мостиської міської ради за №194 від 04.06.2009 року, що свідчить про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в розмірі ? частки квартири загальною площею 191, 5 кв.м. Вказує, що в подальшому він звернувся в Мостиську міську раду з вимогою надати йому документи на підставі яких відповідач [PERSON] проводив відповідне розширення (збільшення) розміру своєї квартири, яка мала загальну площу 31,8 кв.м. згідно технічного паспорту від 02.11.1994 року. Із отриманих рішень міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] провів реконструкцію гаража та провів добудову в результаті чого розмір квартири збільшився з 31,8 кв.м. до 191, 5 кв.м. Така загальна площа вищевказаної квартири збільшилась за рахунок прибудови до квартири на земельній ділянці в дворовій (прибудинковій) території, на яку [PERSON] не мав права власності на момент винесення спірного рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради №282 від 25.12.2006року «Про надання дозволу [PERSON] на проведення реконструкції гаража на [ADDRESS]»; рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради за №152 від 24.05.2007 року «Про затвердження проекту реконструкції гаража на [ADDRESS] [PERSON]». Окрім цього, із заяви останнього ([PERSON]) від 14.12.2006 року відомо, що будь-якої згоди ні він (позивач), ні власники іншої квартир в цьому будинку на проведення реконструкції, добудову, надбудову не давали. Крім того стверджує, що вказана добудова (реконструкція) призвела до тріщин у його квартирі. Згідно акту огляду, проведеного комісією Мостиської міської ради у його (позивача) квартирі, встановлено тріщини у стіні зі сторони квартири відповідачів [PERSON]. Таким чином вказує, що Мостиською міською радою фактично дозволено не реконструкцію, а добудову до багатоквартирного будинку без дозволу сусідів та без належно оформленого права на земельну ділянку, на якій здійснюється добудова. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати: - рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради за №282 від 25.12.2006 року «Про надання дозволу [PERSON] на проведення реконструкції гаража на [ADDRESS]»; - рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради за №152 від 24.05.2007 року «Про затвердження проекту реконструкції гаража на [ADDRESS] [PERSON]»; - рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради за №77 від 28.02.2008 року «Про надання дозволу [PERSON] на облаштування огорожі»; - рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради за №194 від 04.06.2009 року «Про оформлення права власності на реконструйований гараж та надбудову другого поверху квартири по [ADDRESS]»; - свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру) від 27.07.2009 року в [ADDRESS] видане [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав наведених у письмових запереченнях на позов (а.с.44-46, 58-61, 124). Крім того, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи подала до суду заяву про застосування до позовних вимог строків позовної давності (а.с.72). Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області Рутковська Т.С. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, покликаючись на те, що спірні рішення виконавчого комітету були винесені відповідно до чинного на той час законодавства, право власності на реконструйовану квартиру відповідачів було оформлено на підставі належних документів, зокрема, «Акта готовності об'єкта до експлуатації», позивачем не доведено порушення його прав даними рішеннями та поважності причин пропуску строку позовної давності, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не з'явився, хоча такий був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони у справі є сусідами та проживають у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS]. Даний будинок одноповерховий та складається із трьох житлових квартир. Квартира №1 в зазначеному будинку належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності у частці по ? за кожним на підставі спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 27.07.2009року (а.с.9). Право власності на дану квартиру зареєстроване за відповідачами у зазначених частках (а.с.10). Сусідня квартира №2 в зазначеному будинку належить на праві спільної власності позивачу [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.08.1994 року (а.с.128). Вищевказані квартири у 1994 році були приватизовані згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалося. Дані обставини сторонами не оспорюються та визнаються, тому відповідно до ч.3 ст.60 та ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із копій інвентаризаційних справ наданих Самбірським МБТІ (а.с.157-166), квартира №1 у зазначеному будинку, що належить сім'ї [PERSON], станом на 1994 рік згідно даних технічного паспорта (а.с.162) мала загальну площу 31,8 кв.м. та складалася з 1 кімнати, житловою площею 24,7 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м. та коридору площею 2,2 кв.м. Дана квартира на той час належала сім'ї [PERSON] на праві спільної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 25.08.1994року (а.с.164). З метою покращення житлових умов своєї сім'ї відповідачем [PERSON] у 1999 році було здійснено добудову (веранди) до своєї квартири, внаслідок чого її площа збільшилась з 31,8 кв.м. до 57,6 кв.м. і така стала складатись з 2 кімнат, кухні, коридору, веранди, ванної кімнати, передпокою та вбиральні, що вбачається із копії будівельного паспорта [PERSON] від 1999 року (а.с.138-143) та копії технічного паспорта на квартиру, виготовленого станом на 2001 рік (а.с.173). Право власності на дану квартиру із добудовою було оформлено згідно свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 12.04.2002року (а.с.166) та зареєстроване на праві особистої власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ? частині за кожним. Крім того, у 2000 році [PERSON] здійснив будівництво гаража в дворовій території будинку [ADDRESS], шляхом реконструкції нежитлового приміщення колишньої «Львівської обласної станції захисту рослин» під гараж, що вбачається із копії будівельного паспорта [PERSON] від 2000 року (а.с.144-150). Згідно копії технічного паспорта на гараж (а.с.174), виготовленого станом на 20.08.2001року, даний гараж одноповерховий, внутрішньою площею 21,9 кв.м., зовнішньою шириною - 4,90 м., довжиною - 5,70 м., висотою - 2,50 м. Право власності на зазначений гараж було оформлено згідно свідоцтва про право власності на гараж серії [NUMBER] від 12.04.2002року (а.с.181) та зареєстроване на праві особистої власності за [PERSON]. В подальшому, у 2007 році відповідач [PERSON] здійснив реконструкцію вищенаведеного гаража та квартири з надбудовою другого поверху, в результаті чого площа квартири №1 в будинку [ADDRESS] збільшилась з 57,6 кв.м. до 191,5 кв.м. і така стала складатись з 5 житлових кімнат 3 коридорів 2 ванних кімнат, кухні, сходової клітки, гаражу, комірки гардеробу та 2 балконів. З метою здійснення вищевказаної реконструкції, рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №282 від 25.12.2006 року (а.с.5) [PERSON] надано дозвіл на проведення реконструкції гаража (добудова другого поверху) на [ADDRESS] та зобов'язано останнього виготовити проект реконструкції та подати його на розгляд виконкому. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №152 від 24.05.2007 року (а.с.6) [PERSON] затверджено проект реконструкції гаража по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №194 від 04.06.2009 року (а.с.8) оформлено право власності на реконструйовану квартиру та гараж з надбудовою другого поверху по [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. На підставі вищенаведеного рішення №194 від 04.06.2009 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 27.07.2009року (а.с.201) на право спільної часткової власності у частках по ? за кожним на квартиру №1 в будинку [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру зареєстроване за відповідачами у зазначених частках, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23413112 від 27.07.2009року (а.с.202). В обґрунтування своїх вимог щодо визнання незаконними та скасування вищевказаних рішень та свідоцтва про право власності на квартиру позивач [PERSON] покликається на те, що площа квартири №1, що належить сім`ї [PERSON], збільшилась за рахунок прибудови, розташованій на земельній ділянці в дворовій території будинку, на яку відповідачем [PERSON] не отримано відповідних правовстановлюючих документів, а також на те, що реконструкція цієї квартири була проведена без його згоди як власника сусідньої квартири №2 даного будинку, і така призвела до тріщин у його квартирі, чим порушуються його права, як власника, на належне та безперешкодне користування своєю квартирою та територією навколо будинку, у зв'язку із чим він звернувся до суду із даним позовом. Згідно з ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частина друга статті 383 Цивільного кодексу України встановлює, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтями 100 та 152 Житлового кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчих комітетів місцевих рад. Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень визначено пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76. Відповідно до п.1.4.1 зазначених Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Пунктом 1.4.5 цих Правил встановлено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Цими Правилами також визначено, що реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог. Як встановлено судом, реконструкція відповідачем [PERSON] власного гаража здійснювалася із одночасною реконструкцією його квартири №1 в будинку [ADDRESS], шляхом переобладнання і перепланування всередині квартири, прибудови гаража з надбудовою мансарди та другого поверху до будинку, в результаті чого загальна площа квартири збільшилась з 57,6 кв.м. до 191,5 кв.м. На виконання даних робіт з реконструкції квартири відповідачу [PERSON] необхідно було отримати відповідний дозвіл виконавчого комітету місцевої ради. Однак, в порушення вищевказаних вимог ст.ст. 100, 152 ЖК УРСР та п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, відповідач [PERSON] належного дозволу виконавчого комітету Мостиської міської ради на проведення реконструкції своєї квартири не отримував. Спірним рішенням №282 від 25.12.2006 року [PERSON] надавався дозвіл на проведення реконструкції безпосередньо його гаража, а не квартири. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що реконструкція відповідачем [PERSON] своєї квартири була проведена з прибудовою до цієї квартири та зайняттям земельної ділянки в дворовій території будинку [ADDRESS], що перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради, тобто така реконструкція квартири передбачала попереднє виділення органом місцевого самоврядування відповідної земельної ділянки під прибудовою. Однак, жодних документів, які б підтверджували право власності або право користування [PERSON] земельною ділянкою, на якій розміщена здійснена прибудова, суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до ч.5 ст.319 ЦК власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст.379 ЦК житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та надані для постійного проживання в них. Житло є специфічним об'єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та непорушення прав інших осіб, зокрема інших мешканців жилого будинку. Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. З наведеного вбачається, що законодавством передбачається надання згоди інших власників квартир у житловому будинку на проведення реконструкції квартири зі зміною зовнішніх геометричних розмірів будівлі в цілому. Отримання такої згоди здійснюється з метою визначення відсутності порушень внаслідок реконструкції майнових прав інших осіб. А відтак, зовнішня сторона несучої стіни будинку [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю, не може стати приватною власністю як внутрішня стіна квартири №2 цього будинку без згоди усіх її співвласників, тобто власників інших квартир у даному будинку. Однак, як встановлено судом та сторонами не оспорюються, що за згодою для проведення реконструкції своєї квартири відповідач [PERSON] до позивача [PERSON], чи інших мешканців будинку, не звертався. В порушення вимог ст. 319, ст. 383 ЦК України, відповідач [PERSON] при реконструкції своєї квартири взагалі без будь-якого попередження власників сусідніх квартир, без отримання їх згоди допустив втручання у опорну конструкцію (несучу стіну) будинку, що відповідно до ст. 382 ЦК України є загальною сумісною власністю всіх мешканців будинку. До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що виконана реконструкція квартири №1 в будинку [ADDRESS] визвала зміни габаритних розмірів як самої квартири, так і всього будинку в цілому та враховуючи характер виконаних робіт, така реконструкція здійснена шляхом з`єднання двох конструктивно не пов'язаних об'єктів будівництва (житлового будинку та гаража), що мають різні показники просадочності, тому будь-яке просідання одного об'єкта відносно іншого, з точки зору конструкції будинку, може призвести до утворення тріщин в його зовнішніх стінах та деформації цілого будинку. При цьому суд приймає до уваги акт огляду квартири №2 на [ADDRESS] від 17.07.2014року (а.с.12), відповідно до якого комісією з виходом на місце за вищевказаною адресою в квартирі №2 виявлено тріщини різного характеру та глибини в несучій фасадній стіні добудови, збудованої у період з 1994р. по 1998р., а також виявлено тріщини в приміщенні даної квартири у стіні зі сторони квартири [PERSON]. Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що для проведення реконструкції своєї квартири відповідач [PERSON] повинен був отримати відповідний дозвіл виконавчого комітету місцевої ради, отримати відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку на якій розміщена прибудова до квартири, з метою підтвердження відсутності порушень прав інших осіб внаслідок реконструкції отримати згоду інших мешканців будинку або уповноважених ними осіб на втручання в опорні конструкції будинку, що перебувають у їх спільній власності, проте усі ці вимоги він проігнорував, в порушення передбачених законом процедур, виконав будівельні роботи з реконструкції квартири самовільно, із зайняттям земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, без згоди власників сусідніх квартир допустив несанкціоноване втручання у несучу стіну будинку, що може призвести до порушення цілісності як самої стіни так і будинку в цілому, чим порушуються права позивача [PERSON], який як один із власників квартири №1 в будинку [ADDRESS] має право захищати свою власність шляхом пред'явлення даного позову. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірні рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області, які стосуються вищезазначеної реконструкції гаража [PERSON], а саме: рішення №282 від 25.12.2006 року щодо надання дозволу на проведення реконструкції гаража, рішення №152 від 24.05.2007 року щодо затвердження проекту реконструкції гаража, №194 від 04.06.2009 року щодо оформлення права власності на реконструйовану квартиру та гараж з надбудовою другого поверху, а також видане на підставі зазначеного рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 27.07.2009 року, слід визнати незаконними та скасувати. Щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради №77 від 28.02.2008 року «Про надання дозволу гр.[PERSON] на облаштування огорожі» (а.с.7), то такі вимоги, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки жодним чином позивачем не обґрунтовані та не доведені, так як даним рішенням [PERSON] лише надано дозвіл на влаштування огорожі навколо його гаража з метою проведення благоустрою прилеглої території, з чого не вбачається порушення прав позивача [PERSON] З приводу строків позовної давності щодо позовних вимог, про застосування яких відповідачкою [PERSON] подано до суду відповідну заяву (а.с.72), суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач стверджує, що про порушення своїх прав він дізнався у 2014 році в ході розгляду Мостиським районним судом Львівської області цивільної справи №448/901/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Мостиської міської ради Львівської області та [PERSON] про визнання недійсним рішень та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, під час ознайомлення ним як стороною у справі (відповідачем) із матеріалами вказаної цивільної справи, у яких містилася копія спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В свою чергу, відповідачі у спростування даних обставин зазначають, що позивач не міг не знати про факт можливого порушення його прав до цього часу, оскільки реконструкція їхньої квартири, а саме добудова веранди до квартири, почала здійснюватись ще з 1995 року і позивач протягом усього цього часу постійно проживав поруч у сусідній квартирі, тобто йому було відомо про реконструкцію їхньої квартири. Поряд із цим, сторонами не оспорюється те, що до пред'явлення вищевказаного позову [PERSON] у 2014 році спору щодо користування власними квартирами та територією навколо будинку між ними не виникало, в тому числі і після реконструкції відповідачами своєї квартири шляхом добудови веранди до квартири, яка здійснювалась, як стверджують відповідачі, починаючи з 1995 року. Сторонами також визнається те, що за згодою для проведення реконструкції своєї квартири відповідачі до позивача не звертались, зі спірними рішеннями його не ознайомлювали, про оформлення ними права власності на реконструйовану квартиру - позивача не повідомляли. Жодних доказів у підтвердження протилежного суду не надано. При цьому, суд зазначає, що відомості щодо оформлення права власності на нерухоме майно не є загальнодоступною інформацією. З огляду на наведене, подані сторонами докази свідчать про те, що позивач [PERSON] не міг дізнатися про існування спірних рішень та про оформлення відповідачами права власності на реконструйовану квартиру, а відтак і про порушення своїх прав, до часу розгляду Мостиським районним судом Львівської області вищевказаної цивільної справи №448/901/14-ц за позовом сім'ї [PERSON]. За таких обставин позовна давність щодо позовних вимог у даній справі, на думку суду, повинна обчислюватись саме з цього часу, тобто починаючи з липня місяця 2014 року, а оскільки із даним позовом [PERSON] звернувся до суду 27.10.2014 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, тому строк позовної давності ним не пропущено. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial