Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

29 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю [PERSON] і перебуває на її повному утриманні. Вказує, що батько не спілкується з дитиною, не турбується про її розвиток та допомоги на її виховання не надає. Зазначає, що перешкод для участі батька у вихованні дитини не чинила, однак відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Працівниками Хотинської міської ради здійснено перевірку щодо умов проживання дитини і встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Вказує, що згідно висновку служби у справах дітей встановлено, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують у повному обсязі, вважають їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами, просять задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений строк не подав. Представник третьої особи Кисельов Ю.В. в судовому засіданні надав пояснення, що Службою у справах дітей було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2011р. (а.с.6) Згідно довідки №1348 та акту обстеження матеріально-побутових умов № 1362 від 21.03.2018 року виданих виконавчим комітетом Хотинської міської ради Чернівецької області позивач [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS], донька перебуває на утриманні матері, а батько участі у вихованні доньки не приймає (а.с.7, 9), згідно довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Хотинської міської ради Чернівецької області позивач [PERSON] характеризується позитивно (а.с.13). Відповідно до характеристики № 47 від 10.04.2018 року виданої дошкільним навчальним закладом [PERSON] характеризується позитивно, а батько за період навчання до школи не з'являвся (а.с.8). Позивач не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та не зареєстрована у наркологічному кабінеті, а також до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимості не має, ці факти підтверджуються довідками виданими Хотинською центральною районною лікарнею та довідкою МВС України (а.с.10-12). Згідно висновку від 09.08.2018р. №9-1395-02-25 комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.14-15). Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, № 3 (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON], [INFO] з часу її народження, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що мала місце винна поведінка відповідача [PERSON] по відношенні до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що виразилась у його нехтуванні обов'язками батька по забезпеченню доньки необхідним харчуванням, медичним доглядом, вихованню дитини, створення умов для отримання нею освіти. Судом враховується, що батько дитини з моменту її народження взагалі не приймає ніякої участі вихованні та піклуванні дитини, хоча є молодою, працездатною особою, що свідчить про свідоме нехтування своїми обов'язками. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження поважності невиконання своїх батьківських обов'язків. При цьому судом враховується, що відповідач жодного разу не з'явився в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що унеможливлює встановити ставлення батька до дитини. Нез'явлення відповідача в судове засідання без поважних причин, на думку суду, свідчить про свідоме нехтування батьком дитини своїми обов'язками та ухилення від виконання останніх. Наведені обставини встановлені матеріалами справи дають підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому, суд роз'яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Статтями 141, 180 СК України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що кожен із батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на даний час відповідач ухиляється від забезпечення доньки. Судом враховується, що відповідач є молодою, працездатною особою, а тому має змогу працювати, отримувати дохід і надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів суд виходить з того, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] - проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, а відповідач є працездатною особою. При цьому судом враховується, що при визначенні розміру аліментів у сумі 1500 гривень, позивач не підтвердила змогу відповідача сплачувати їх в такому розмірі. Враховуючи вищенаведене, твердження позивача про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 гривень щомісячно не ґрунтуються на наявних у справі матеріалах й нею не доведені. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом, а саме на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В решті частині позову відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 704,80 грн. та на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial