Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

16 січня 2021 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11401487000 від 06 жовтня 2008 року в розмірі 164 382 грн 07 коп., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.01.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 08.02.2021, на виконання вимог ухвали судді від 21.01.2021 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді від 26.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 17.03.2021. 11.03.2021 відповідач подала відзив, в якому вказала, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими і такими, що пред`явлені з порушенням строків позовної давності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідач зазначила, що за умовами договору про надання споживчого кредиту від 06.10.2008 та графіку погашення кредиту, кінцевий термін погашення кредиту 05.10.2015. Однак, цей строк був перерваний, оскільки АКІБ «УкрСиббанк» у березні 2011 року звернулося до суду за достроковим стягненням сум заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.10.2011 позовні вимоги задоволено, у зв`язку із чим позовна давність за пред`явленими банком в даній справі вимогами про неналежне виконання договору про надання споживчого кредиту №11401487000 почалася заново з березня 2011 року і закінчилась у березні 2014 року. 17.03.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 31.03.2021, з метою надання позивачу строку для подачі відповіді на відзив. 31.03.2021 продовжено перерву в судовому засіданні до 15.04.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 06 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11401487000, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 313 000,00 грн зі сплатою 23 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном остаточного повного погашення 05 жовтня 2015 року (а.с. 64-65). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2011 року у справі №2/2506/9/11, яке набрало законної сили 25 жовтня 2011 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по кредиту в розмірі 557 218,46 грн. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та фізичними особами, в тому числі за кредитним договором №11401487000 від 06.10.2008. 09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11401487000 від 06.10.2008, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] , на користь АТ «Альфа-Банк». Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, АТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №11401487000 від 06.10.2008. Враховуючи рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2011 року у справі №2/2506/9/11, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором №11401487000 від 06.10.2008 становить 164 382 грн 07 коп., до якої входить: 50 152 грн 29 коп. - заборгованість 3 % річних на суму заборгованості, 114 229 грн 78 коп. - заборгованість інфляційних втрат на суму згідно рішення суду (а.с. 69-70). Згідно з положеннями статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Стосовно строків позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, суд зазначає наступне. За змістом положень частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц вказала, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Доводи [PERSON] про неправомірність нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на всю суму боргу, визначену рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2011 року у справі №2/2506/9/11 в розмірі 557 218,46 грн, та можливість їх нарахування лише на суму заборгованості за тілом кредиту, суд вважає помилковими, оскільки грошове зобов`язання в даному випадку виникло у відповідача саме з рішення суду, що відповідає положенням статті 11 ЦК України (пункт 5 частини 2). Враховуючи, що даний позов поданий 14.01.2021, а заборгованість за статтею 625 ЦК України розрахована позивачем починаючи з грудня 2017 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах позовної давності, про застосування якої відповідач просить у відзиві, а саме починаючи з 14.01.2018, в сумі 153 747,65 грн (164 382,07 грн - (961,77 грн + 5 572,18 грн - заборгованість за грудень 2017 року) - (595,38 грн + 3 505,09 грн - заборгованість з 01 по 13 січня 2018 року)). За приписами статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 317,79 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (94%). Враховуючи викладене,

Outcome: partial