Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У червні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 04 липня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис №1053. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . При цьому зазначала, що на даний час син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач в свою чергу будь-якої участі в її утриманні та матеріальному забезпеченні не приймає. При цьому, між нею та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання їх спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач аліменти не сплачує, на даний момент працює та отримує достатній дохід, й відповідно має можливість та зобов`язаний надавати їй грошову допомогу на утримання дитини, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3200 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, від неї через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04 липня 2017 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис №1053 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зокрема, судом в ході розгляду справи встановлено, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення повноцінного життя дитини не надає, й відповідно доказів на спростування вказаного ним суду також не надано, як і не надано доказів щодо його незадовільного стану здоров`я, перебування на його утриманні непрацездатних батьків чи інших дітей, а також наявності будь-яких кредитних чи інших зобов`язань. Крім того, в матеріалах справи відсутні й відомості щодо досягнення між сторонами домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача як батька дитини на її користь аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд виходить з наступного. Так, ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також слід зазначити, що згідно положень ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховуючи те, що відповідач ухиляється від утримання дитини й відповідно належних та допустимих доказів на спростування вказаного ним суду не надано, як й не надано доказів щодо неможливості сплати аліментів через тяжкий матеріальний стан, стан здоров`я чи перебування на його утриманні інших осіб, вважає що на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в розмірі 3200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. За таких обставин, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved