Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

15 березня 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну та моральну шкоду в розмірі 70250, 00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 14 квітня 2008 р. біля 20.20 год. в районі будинку № 197 по пр. Московському у м. Харкові [PERSON], керуючи автомобілем «Рено -Кліо», рег. [NUMBER], що зареєстрований на ім'я її чоловіка [PERSON], скоїла злочин, допустивши зіткнення з автомобілем позивача «ВАЗ - 2103», рег. [NUMBER]. Внаслідок ДТП позивачу завдані тілесні пошкодження середньої тяжкості. По факту ДТП СУ ГУМВС в Харківській області [PERSON] притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 268 КК України. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2009 р. відповідач звільнена від кримінальної відповідальності, у зв'язку із Законом України «Про амністію», цивільний позов по кримінальній справі № 57080268 за обвинуваченням [PERSON], що заявлений позивачем, залишений без розгляду. Внаслідок зазначеного злочину позивач довгий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Незважаючи на те, що після ДТП пройшло вже біля двох років, позивач надглядається у лікаря, має потребу у санаторному лікуванні. За час лікування витрачена велика сума коштів на медикаменти і посилене харчування. Автомобіль «ВАЗ - 2103», рег. [NUMBER], внаслідок ДТП прийшов у непридатність, поновленню не підлягає. Крім того, страждання позивача прямо відображаються на роботі, обстановці в сім»ї, що створює додаткові труднощі по налагодженню нормального життя. Незважаючи на те, що вина водія [PERSON] у скоєному злочині доведена на досудовому слідстві і в суді, відповідач до теперішнього часу ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань. Враховуючи дані обставини, а також те, що позивач і до тепер потребує лікування, несе додаткові фізичні і моральні страждання, порушено його звичайний стан і нормальні життєві зв'язки, він вважає, що відповідач завдала йому не тільки значну матеріальну шкоду, але і велику моральну шкоду. Заочним рішенням Жовтневого району м. Харкова від 14.02.2011 р. позовні вимоги задоволені частково. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.02.2014 р. скасовано заочне рішення та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 19.05.2014 р. до участі у справі залучено співвідповідача - ПрАТ «СК «ВУСО», а ухвалою від 08.08.2014 р. - співвідповідача СК «ВУСО». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Просив стягнути завдану шкоду з відповідача [PERSON], оскільки про те, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів була застрахована не було відомо і звернутися з вимогами до страхованої компанії було не можливо. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, суду пояснив, що відповідач не повинен відповідати за даними вимогами. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу зареєстрована у ПрАТ СК «ВУСО», тому відповідати за зазначеними вимогами повинна ПрАТ СК «ВУСО». Представником відповідачів ПрАТ «СК «ВУСО» та СК «ВУСО» надано заперечення, у яких зазначено, що між страховою компанією та [PERSON] 22.11.2007 р. укладався договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземного транспорту № ВВ/2889441, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є Renault Clio Symbol, днз [NUMBER]. Позивач до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на отримання страхового відшкодування не звертався, тому вважати що його права порушені немає юридичних підстав. Зазначає, що на даний час всі пакети документів за страховими відшкодуваннями та полісами строками укладання до 2011 р. - утилізовані і відновленню не підлягають. Просив у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» відмовити. Також надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], керуючи транспортним засобом «Рено Кліо», рег. [NUMBER], 14 квітня 2008 р. біля 20.20 години в районі буд. № 197-Б, розташованого по пр. Московському у м. Харкові, допустила зіткнення з автомобілем [PERSON] «ВАЗ - 2103», рег. [NUMBER], спричинивши йому тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров'я. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2009 р., яка набрала законної сили, [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальна справа за її обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрита на підставі п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України, п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 р. цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 3). Ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдані збитки внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 28 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно -правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини скоєння відповідачем [PERSON] кримінального злочину та заподіяння позивачу по справі шкоди, встановлені в процесі розгляду кримінальної справи, доказуванню не підлягають. В результаті ДТП у [PERSON] мали місце наступні пошкодження: закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закритий перелом лонної і сідничої кісток справа, закритий перелом медіальної кістки зліва. Зазначені пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, вірогідно, деталей салону легкового автомобіля при ДТП, в строк і при обставинах, вказаних в постанові. Суду надано копію квитанції № 9 від 09 травня 2008 р., із якої вбачається, що за перебування пошкодженого транспортного засобу на штрафмайданчику сплачено 1250 грн. Стягненню з відповідача [PERSON]. також підлягає витрати пов,язані з лікуванням потерпілого та вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 14000 грн. Крім того, позивач просить задовольнити його вимоги в частині відшкодування йому витрат на посилене харчування, однак суду докази щодо цих витрат не надані (а.с. 56). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди частково, суд вважає розумною і справедливою суму відшкодування за нанесену йому моральну (немайнову) шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки позивач пережив сильний емоційний стрес, несе додаткові фізичні і моральні страждання, порушено його звичайний стан і нормальні життєві зв'язки. Суд не вбачає підстав для стягнення шкоди з відповідачів ПрАТ СК «ВУСО» та СК «ВУСО», оскільки відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів у розуміння положень ст.. 58,59 ЦПК України на підтвердження того, що позивачу було відомо про те, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів застрахована у ПрАТ «СК ВУСО» . Як вбачається із письмових пояснень представника ПрАТ СК «ВУСО» ні [PERSON], ні страхувальник [PERSON] не повідомили страховика про настання страхового випадку. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Пункти 5 та 6 зазначеної постанови передбачають, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала . Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Виходячи з обставин, встановлених у судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню. Питання стосовно судових витрат суд вирішує відповідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial