Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» (далі за текстом Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, позивач зазначає, що між АТ «Державний Ощадний банк України» та Відповідачем 26.04.2018 року укладено заяву про приєднання № 1357544 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Договір), відповідно до якого, відповідачу встановлено кредит в розмірі 35000 гривень строком на 60 місяців. Відповідач порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 08 травня 2020 року сума заборгованості складає 15513 грн. 29 коп. боргу з повернення кредиту, 152,66 грн. боргу по сплаті відсотків за користування кредитом, 909,63 грн. заборгованості за пенею. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання Позивач нарахував Відповідачу до сплати 196 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 319 грн. 95 коп. три проценти річних від простроченої суми. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому АТ «Державний Ощадний банк України» звернулось до суду із вищевказаним позовом, яким просить стягнути її з відповідача. Ухвалою суду від 09.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи здійснювати без виклику, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором № 7100100801302, відзиву на позовну заяву у строк встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі не надав, заяв та клопотань також не подавав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2018 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання № 1357544. За положеннями вказаної заяви Клієнт беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви розміщена на інтернет сторінці банку. Відповідно до умов Договору Банк відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою кредитною схемою (пункти 3.1., 3.2. Договору). В пункті 6.3 Договору, клієнт надав згоду на встановлення кредиту в розмірі 35000 строком на 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Пунктом 6.4. Договору, встановлено, що на строк до 01.05.2018 року, тобто на 5 календарних днів з дня підписання цієї заяви уповноваженим працівником банку, Банк встановлює Клієнту Кредит у сумі 35000 грн. В пункті 6.6. Договору, встановлено, що процентна ставка є фіксованою і складає: 35 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс періоду та випадку припинення трудового договору між Клієнтом та організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та Організацією, відрахування та/або закінчення навчання Клієнта у навчальному закладі (пункт 6.6.1. Договору); 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов розділу ХХІІ Договору. Свої зобов`язання за Кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, встановив відповідачу в користування кредитну лінію в розмірі 35000 грн., а останній користувався кредитними коштами. У відповідності до умов п. 1.33. Договору, клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по Картковому рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним.\~ Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Впродовж дії Договору відповідачем порушено вимоги Договору щодо своєчасності та розміру сплати кредиту і процентів, відповідач неналежним чином та не у повному обсязі виконував свої зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим, станом на 08.05.2020 року сума заборгованості складає 15513 грн. 29 коп. боргу з повернення кредиту, 152 грн. 66 коп. боргу по сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства позовні вимоги в частині стягнення 15513 грн. 29 коп. боргу з повернення кредиту, 152 грн. 66 коп. боргу по сплаті процентів за користування кредитом, підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивач обґрунтовано нарахував Відповідачу до сплати за прострочення виконання грошових зобов`язань за Договором у період з жовтня 2018 року по березень 2020 рік 143,57 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати боргу з повернення кредиту, у період з липня 2018 року по березень 2020 рік 52,88 грн. інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за відсотками, а всього 196,45 грн., у період з 26.04.2018 року по 06.11.2019 рік 293,44 грн. три проценти річних за прострочення сплати кредиту, у період з 24.05.2018 року по 09.12.2019 рік 26,51 грн. три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, а всього 319,95 грн., тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 909,63 грн. суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За правилами ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві позичальника про приєднання № 1357544 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 26 квітня 2018 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Державний ощадний банк України"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості станом 08.05.2018 року, посилався на п. 9.1. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якого за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед Банком, останній має право на суму прострочених платежів нараховувати за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який нараховуються пеня, якщо інше не передбачено Договором. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання № 1357544, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному Договорі, витяг з якого доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, витяг з Договору із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Договір. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Договору, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитним договором, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. Інших доказів, які могли підтвердити узгоджені між сторонами умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, матеріали справи не містять. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є не обґрунтованими та не підтверджуються доказами доданими до позовної заяви. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 15513,29 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 152,66 грн., інфляційних втрат в розмірі 196 грн. 45 коп., трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 319 грн. 95 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати Позивача по сплаті судового збору мають бути відшкодовані за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial