Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 20 березня 2011 року позивач працював на посаді бригадира овочівницької бригади в товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» без офіційного оформлення трудових відносин на підставі усної домовленості з [PERSON]. 20 листопада 2011 року був звільнений за згодою сторін, проте розрахунок при звільненні не отримав. Не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4500 грн. не була сплачена. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. А тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4500 грн. та 2000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що працював неофіційно, проте виконував покладені на нього обов'язки. В листопаді 2011 року було припинено трудові відносини з відповідачем, проте заборгованість по заробітній платі він не отримав. У зв'язку з чим звернувся до прокуратури. В наслідок перевірки, проведеною прокуратурою, [PERSON] притягували до кримінальної відповідальності за не оформлення трудових відносин з працівниками товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес». Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. З 20 березня 2011 року до 20 листопада 2011 року [PERSON] працював без оформлення трудових відносин бригадиром овочівницької бригади в товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес», директором якого є [PERSON]. Дана обставина підтверджується ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2013 року, згідно з якою судом було встановлено, що [PERSON], займаючи посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» не оформила трудові відносини з найманими працівниками, в тому числі, з [PERSON] (а.с.5-7), подякою, яка була вручена [PERSON] як бригадиру товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» 20 листопада 2011 року директором [PERSON] (а.с.4) та показами свідків [PERSON] та [PERSON], які кожний окремо підтвердили факт роботи [PERSON] в товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» в 2011 році. Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, а згідно з ч. 4 ст. 24 КЗпП України - фактичний доступ до роботи прирівнюється до укладення трудового договору. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року фактичний доступ до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Отже судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], як директором товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» було укладено трудовий договір. 20 листопада 2011 року було припинено трудові відносини між позивачем та відповідачем, проте розрахунок при звільненні не було проведено. Заборгованість по заробітній платі становить 4500 грн., що підтверджується показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] суду пояснив, що працював з [PERSON] в товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес». 20 листопада 2011 року підприємство фактично припинило свою діяльність і з працівниками, які працювали офіційно директор розрахувалася, а з [PERSON] не було проведено розрахунок. Йому відомо, що заробітна плата позивача складала 1700 грн., оскільки він працював заступником директора по виробничій частині і йому відомо, хто яку заробітну плату отримував. Заробітна плата [PERSON] не сплачувалась близько трьох місяців. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював з [PERSON] в товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Прогрес» до 20 листопада 2011 року. Він виконував покладені на нього обов'язки, проте за останні три місця перед звільнення заробітна плата не виплачувалась. Йому відомо, що позивач отримував заробітну плату 1700 грн. і під час звільнення розрахунку з ним не було проведено. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про судові засідання, в судові засідання не з'являлася, заперечення проти позову не надала, будь-яких доказів на спростування доводів позивача не надала, суд вважає доведеним факт невиплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] в сумі 4500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести розрахунок з працівником. Проте, як встановлено в судовому засіданні, при звільненні розрахунок з [PERSON] проведено не було, що є порушенням трудового законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими. Відповідно до с. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що в наслідок порушення права та своєчасну виплату заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні позивачу завдано моральну шкоду, яка полягала у додаткових зусиллях, які він прикладав для відновлення свого порушеного права, зокрема звернення його до прокуратури та суду, яку суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості оцінює в 500 грн. А тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.2 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівнику заробітної плати - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial