Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

03.10.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі (а.с. № 2 - 5). В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.10.2007р., який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2017р. Від цього шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. народження, яка мешкає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, а доходів позивачки недостатньо для задоволення потреб дитини. На даний час вона отримує мінімальну заробітну, в той час як доходи відповідача становлять майже 10 000 грн., які вин витрачає на власні потреби. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі - 3 000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. В наданій суду 20.12.2017р. заяві, представник позивачки - адвокат Пантюхов В.С. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.05.2017р. - а.с. № 23 - 25) позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати у його та позивачки відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Крім того, просив стягнути із відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 4 072грн. 80коп., яка підтверджуються розрахунком (а.с. № 41-42). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 21.11.2017р. та 20.12.2017р., повторно не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 21.10.2017р. (а.с. № 19). При цьому, судова повістка на 21.11.2017р. була повернута до суду поштою неврученою відповідачу з відповідною позначкою на конверті „за закінченням терміну зберігання"(а.с. № 35-36), а судова повістка на 21.12.2017р. вручена йому особисто 23.11.2017р., про що свідчить відстеження про поштове направлення з сайту „Укрпошта" (а.с. № 37-38). За ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 210 ЦПК України, з урахуванням згоди сторони позивачки, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у справі доказів у порядку, передбаченому главою 10 розділу III ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд ухвалою від 20.12.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами з винесенням по справі заочного рішення суду. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007р., який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2017р (а.с. № 6, 7). Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. народження, є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.11.2010р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. № 8). Малолітня донька мешкає зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 17.12.2017р. № 17891 (а.с. № 40). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017р.» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017р. - 1689грн., з 1 травня - 1777грн., з 1 грудня - 1860грн. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної малолітньої доньки, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1 860 грн. щомісячно, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачка не довела суду, що відповідач отримує заробітну плату в розмірі 10 000грн. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката надано суду копії документів: договору про надання правової допомоги № 15/01 від 15.05.2017р., укладеним з адвокатом Пантюховим В.С., його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2714 (а.с. № 23 - 26), розрахунку правової допомоги, акту приймання-передачі послуг правової допомоги від 20.12.2017р., згідно якого адвокатом витрачено 6 годин на професійну правничу допомогу на суму 4 072 грн. 80коп. (а.с. № 41-43). З огляду на відсутність обґрунтованої позиції відповідача щодо співмірності цих витрат, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги адвоката в сумі 4 072грн.80коп. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2017р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial