Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

02 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є АТ «Мегабанк») та [PERSON] , був укладений Кредитний договір № 2-111-850-2-18-Г (з ануїтентними платежами) від 16 січня 2018 року. Відповідно до умов договору Банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу банку в розмірі 6465,52 грн. на строк з 16 січня 2018 року по 15 січня 2020 року включно, а відповідач зобов`язався на передбачених договором умовах повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15 % процентів річних. З 31.07.2019 року відповідачу була встановлена процентна ставка в розмірі 0,1% річних. В порушення прийнятого на себе, відповідно до умов за кредитним договором, зобов`язання, відповідачем не сплачено грошові кошти за кредитом згідно з умовами кредитного договору. Станом на 01.06.2019 р. загальна сума вимог за Кредитним договором № 2-111-850-2-18-Г від 16 січня 2018 р. складає 8805,22 грн., та складається з: суми заборгованості за кредитотм - 4992,71 грн., суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2018 р. по 31.05.2019 р. - 256,47 грн., суми залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з квітня 2018 р. по липень 2018 р. в розмірі 464,56 грн. та суми штрафів в розмірі 2909,48 грн. За наведених обставин позивач просив суд стягнути вказані кошти з відповідача на його користь. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з клопотання про розгляд справи за відсутністю представника банку та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання була повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до п.1.8 статуту Акціонерного товариства «Мегабанк», АТ «Мегабанк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Мегабанк». 16 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №2-111-850-2-18-Г, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6465,52 грн. на строк з 16 січня 2018 р. по 15 січня 2020 року зі сплатою 15 % річних. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована процентна ставка. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Згідно з п. 3.2.3 кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. 16 січня2018 року грошові кошти в розмірі 6465,52 грн. видані позивачем відповідачу, що підтверджується випискою з особового рахунку № [NUMBER] за період з 16.01.2018 року по 31.05.2019 року. Пунктом 2,9 кредитного договору визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтентного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 476,53 грн. Починаючи з 01.04.2018 року відповідачем порушуються строки сплатити ануїтетних платежів за кредитом. Відповідно до п. 4.4 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. Починаючи з 31.07.2018 року позивачем відповідачу була встановлена процентна ставка за кредитним договором в розмірі 0, 1 % річних. Станом на 01.06.2019 року загальна заборгованість за кредитом складає 8805,22 грн., що підтверджується випискою з рахунку № 2203020036341 за період з 16.01.2018 року по 31.05.2019 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.06.2019 року. В порушення п.1.1, 4.1 кредитного договору відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.04.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 256,47 грн., що підтверджується випискою з рахунку № 2208120436341 за період з 16.01.2018 року по 31.05.2019 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.06.2019 року. В порушення п.п. 1.1., 2.8, 3.2.3 договору відповідачем не сплачена комісійна винагорода за період з квітня 2018 по липень 2018 в розмірі 646,56 грн., що підтверджується випискою з рахунку № 2208020536341 за період з 16.01.2018 року по 31.05.2019 р. та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.06.2019 року. Сума штрафу у розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п.6.3 розділу 6 Кредитного договору становить 2909,484 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором становм 01.06.2019 р. Таким чином, загальна сума позовних вимог позивача до відповідача за кредитним договором станом на 01.06.2019 року становить 8805,22 грн. та складається з : -суми заборгованості за кредитом в розмірі 4992,71 грн.; -суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.041.2019 року по 31.05.2019 року в розмірі 256,47 грн.; -суми нарахованої та несплаченої комісії за період з квітня 2018 року по липень 2018 року в розмірі 646,56 грн.; -суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3 розділу 6 кредитного договору - 2909,484 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Щодо стягнення з відповідача не сплаченої комісії в розмірі 646,56 грн. в порушення п.п.1.1, 2.8, 3.2.3 кредитного договору № 2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р. суд зазначає наступне. Відповідно п. 1.2 кредитного договору № 2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р., кредит надавався на споживчі цілі, що підтверджує, що сторонами було укладено договір споживчого кредиту. Так, згідно з п. 2.8 договору № 2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р. р. за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5%. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Згідно із ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживача» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із підписаного договору № 2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р. ро надання кредиту в розмірі 6465,52 грн. строком до 015.01.2020 р. Водночас суд зазначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 зазначається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Частиною 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" зобов`язано кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16. Суд зазначає, що в договорі № 5-111-850-2-18-Г від 08.02.2018 р. не встановлені послуги, які включаються у комісію за обслуговування кредитної заборгованості, в позовній заяві АТ «Мегабанк» не зазначило, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Таким чином, беручи до уваги, що здійснення платежів за управління кредитом не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи висновок Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди № 2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р. за період з 16.01.2018 р. по 31.05.2019 р. в розмірі 646,56 грн. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за кредитом №2-111-850-2-18-Г від 16.01.2018 р. в розмірі 4992,71 грн. та суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2019 р. по 31.05.2019 р. в розмірі 256,47 грн. та суми штрафів в розмірі 2909,48 грн. підлягають задоволенню повністю, правові підстави щодо стягнення суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 16.01.2018 р. по 31.05.2019 р. в розмірі 646,56 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат в сумі 1921 грн., сплачених позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial