Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У червні 2021 року до Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту на житловий будинок та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про даний арешт. Позов мотивований тим, що у 2021 р. позивач вирішив приватизувати земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві приватної власності житловий будинок за [ADDRESS] . В процесі розпочатої процедури приватизації ним отримана інформація про те, що Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна містить запис про накладення арешту на вищенаведений об`єкт нерухомого майна, який вчинений у 2007 р. реєстратором - Іллінецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби Іллінецького управління юстиції від 04.02.2004 р. № 15. З метою скасування даного арешту позивач звернувся до зазначеного органу виконання судового рішення, зазначаючи у своїй заяві, що виконавче провадження в рамках, якого накладений арешт на його майно, завершено на підставі виконання рішення суду у повному обсязі. Однак, оскільки дане виконавче провадження проводилось на паперових носіях, ще до запровадження Єдиного реєстру виконавчих проваджень і відповідні архіви знищені у зв`язку із закінченням термінів їх зберігання, зняти зазначений арешт, накладений в процесі виконання у позасудовому порядку станом на поточний момент є неможливим, у зв`язку із зазначеним позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 28 липня 2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого полягає у тому, що оскільки на адресу Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області від Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби постанова про закінчення виконавчого провадження та скасування арешту не надходила та з огляду на відсутність звернення позивача до відповідача із заявою про зняття арешту з належного йому майна, дана нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є суб`єктом спірних правовідносин. 29 липня 2021 р. до суду позивачем подане клопотання про заміну первісного відповідача у справі, яке обґрунтовано тим, що належним відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, тобто у даному випадку [PERSON] та [PERSON] , оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Крім того, позивач просив суд за результати вирішення спору та ухвалення рішення у даній цивільній справі залишити за ним понесені судові витрати у виді сплаченого за подання позовної заяви судового збору. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 липня 2021 р. дане клопотання позивача задоволене, замінено первісного відповідача на належних відповідачів [PERSON] , [PERSON] та залучено до судового розгляду даної справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Іллінецьку державну нотаріальну контору Вінницької області. 07 вересня 2021 р. до суду позивачем подана заява про зміну позовних вимог, яка мотивована тим, що після подачі позову йому стало відомо, що згідно із частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав вилученню не підлягають, тому він змінює позовні вимоги та просить суд скасувати державну реєстрацію обтяження (арешт) на житловий будинок. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 р. зазначена заява про зміну позовних вимог прийнята до розгляду, постановлено проводити розгляд даної справи з урахуванням змінених позовних вимог, підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, натомість подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Іллінецька державна нотаріальна контора Вінницької області, Іллінецький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, присутність своїх представників у судове засідання не забезпечили. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи, відзив на позов або заяву про розгляд справи у їх відсутність не подали, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням статей 280-281 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 15.11.1995 р. № 2263, видане на підставі рішення виконавчого комітету Іллінецької міської ради народних депутатів від 26.10.1995 р. № 125 (а.с.9). 21 травня 2021 р. в Управлінні економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради Вінницької області позивач отримав інформаційну довідки за № 257718772, зі змісту якої вбачається що Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містить наступні відомості, а саме тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 5363585; зареєстровано 25.07.2007 р. за № 5363585 реєстратором: Іллінецькою державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: постанова виконавчої служби Іллінецького управління юстиції від 04.02.2004 р. № 15; об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний номер: 3057515VINNITSA5, архівна дата: 01.02.2004 , дата виникнення: 09.02.2004, № реєстру: 279983-1072, внутр. № 2А01302223F53С2С2232 (а.с. 11). З відповіді Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 02.06.2021 р. № 7230/18.05/0-21 вбачається, що згідно облікових книг відділу виконавче провадження № 541-1 по виконанню виконавчого листа № 1-114 виданого Іллінецьким районним судом Вінницької області 25.09.2003 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди в сумі 9534,97 грн. завершено 01.09.2006 р. з зв`язку з виконанням, виконавче провадження № 541-2 по виконанню виконавчого листа № 1-114 виданого Іллінецьким районним судом Вінницької області 25.09.2003 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди в сумі 2546,93 грн. завершено 21.02.2005 р. з зв`язку з виконанням. Провадження за даними виконавчими документами проводились на паперових носіях, ще до запровадження Єдиного реєстру виконавчих проваджень і були знищені у зв`язку із закінченням термінів їх зберігання, тому зняти арешти накладені в процесі виконання не є можливим (а.с.10). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із статею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Змістом статті 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Більш того, згідно пункту 2 постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у змісті пункту 62 постанови від 26 листопада 2019 р. у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) та пункту 37.2 постанови від 05 травня 2020 р. у справі № 554/8004/16-ц (провадження № 14-431цс19), яка полягає у тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Змістом частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Положеннями частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Зміст частини 4 даної статті визначає випадки зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. При цьому частина 5 даної статті зазначає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Зазначені вище обставини підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Таким чином, судом встановлено, що на даний час відсутні обставини, за яких було накладено арешт нерухомого майна, що належало позивачу, на думку суду, іншим шляхом поновити порушене право позивача неможливо. При цьому, суд враховує норми статті 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з вищевикладеного, наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. З приводу обраного позивачем способу захисту, а саме: скасування державної реєстрації обтяження (арешту) на житловий будинок, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказані вище висновки викладено Верховним Судом у постановах від 03 вересня 2020 р. у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 р. у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 р. у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 р. у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 р. у справі № 916/2464/19, від 28 жовтня 2020 р. у справі № 910/10963/19 та від 18 листопада 2020 р. у справі № 154/883/19-ц. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує, висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації обтяження (арешт) на житловий будинок. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Беручи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved