Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

що сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2005 року запис № 269 у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського управління юстиції, і маючи двох неповнолітніх доньок, припинили подружні стосунки. Мотивуючи обставини припинення останніх, позивач зазначив, що в звязку з характером роботи дуже рідко бував вдома та не мав змоги повноцінно допомагати дружині по господарству і у догляді дітей, з приводу чого між ними нерідко виникали непорозуміння та суперечки. З часом подружжя стало віддалятися одне від одного, оскільки в їх стосунки почали втручатися близькі родичі. Позивач вказує на те, що сімя фактично розпалась, шлюб існує формально і подальше його збереження є нераціональним, що змушує його ставити питання про розірвання шлюбу. В судове засідання [PERSON] подав заяву, в якій наполягав на розірванні шлюбу, так як примирення між ними за наданий судом термін не відбулося і їх шлюб існує формально. Крім того, через зайнятість на роботі та перебування у відрядженні справу просив розглянути у його відсутності. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений її довірителем позов та пояснила, що сторони більше ніж три роки разом не проживають, [PERSON] наміру примиритися не має. Перебування у шлюбі з відповідачкою порушує права позивача, оскільки він не має змоги влаштовувати своє подальше життя. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вказавши на наявність у неї почуття любові до чоловіка та бажання проживати з ним та дітьми однією сімєю. Здійснити крок до примирення змоги не мала, так як позивач з квітня 2014 року не проживає з сімєю та не відповідає на телефонні дзвінки. Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки судом не використані всі можливі методи до примирення подружжя, не забезпечена участь останнього в судовому розгляді справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2005 року між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 269, від якого останні мають двох доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 15.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та зазначив, що вони з відповідачкою проживають окремо, так як спільне сімейне життя не склалось. Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між подружжям [PERSON] фактично припиненні в квітні 2014 року, спільного господарства останні не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, позивач тривалий час постійно проживає в м. Києві, а відповідачка в м. Нетішині, що підтвердила в судовому засіданні і сама [PERSON] Що стосується посилань відповідачки та її представника з приводу недостатності вжитих судом заходів щодо примирення подружжя, так суд такі до уваги не приймає, оскільки згідно ухвали суду від 29.12.2014 року судом за клопотанням [PERSON] були вжиті заходи щодо примирення подружжя в порядку ст. 111 СК України та останнім надано строк на примирення терміном в пять місяців. Проте, за вказаний час подружжя не примирилось, оскільки позивач категорично заперечує проти продовження сімейних стосунків та не йде на контакт з відповідачкою. Доказів на підтвердження факту, що сторони підтримують сімейні стосунки, відповідачка не надала. Не надала остання і доказів того, що з її сторони були спроби до примирення з позивачем, враховуючи те, що їй відоме місце його проживання та місце роботи. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Враховуючи наведене та вимоги зазначених вище норм закону, суд вважає, що такі встановлені судом фактичні обставини, мають суттєве значення, є перепоною для продовження подружніх стосунків сторін, і подальше спільне життя лише суперечитиме інтересам позивача, що є підставою для розірвання шлюбу. Тому,

Outcome: approved