Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

11 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Миргородського міськрайонного суду від 17 серпня 2018 року по справі № 541/1290/18 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] з 1/4 частки до 1/10 частки від його заробітку (доходу). В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2018 року по справі № 541/1290/18 з нього виконавчою службою стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше, ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення. Шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний за рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року і вони проживають окремо. На кінець 2018 року розмір грошового утримання позивача як військовослужбовця складав 21 750 гривень. Наразі позивач звільнений з військової служби і отримує пенсію в розмірі 13497 гривень. Таким чином матеріальний стан позивача погіршився і йому, з огляду на сплату комунальних послуг, аліментів на утримання сина на забезпечення свого життя залишається значно менша сума коштів. З огляду на вищезазначені обставини, позивач вважає, що можливо зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/4 частки його доходів до 1/10 частки, що не буде суперечити вимогам законодавства України щодо мінімального розміру аліментів па дитину відповідного віку. Ухвалою Миргородського\~міськрайонного суду\~Полтавської області\~від 13\~жовтня 2021\~рокувідкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання по справі призначено на 03 грудня 2021 року. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 грудня 2021 року. [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що дійсно він має сина [PERSON] [INFO] який проживає із своєю матір`ю , відповідачкою по справі [PERSON] , на утримання сина сплачує аліменти у розмірі ј частини від всіх його доходів , коли він був військовозобов`язаний то отримував більші кошти , а на сьогодні він є пенсіонером за вислугою років , має іншу сім`ю , дружина тимчасово не працює , тому вважає , що у нього після вирахування аліментів у розмірі ј частини залишаються кошти яких не вистачає йому на прожиття. Зазначив що відповідачка [PERSON] також зобов`язана утримувати неповнолітнього сина і тому вважає , що зменшивши аліменти до 1/10 частини його доходів , а це приблизно 1300 гривень , і кошти які повинна мати сина відповідачка [PERSON] надавати для утримання дитини , це і буде прожитковим мінімумом якого буде досить для дитини. Вказав , що у сина є все необхідне , а на забаганки розкішні у нього немає таких доходів щоб їх задовольняти , він сам ріс та досяг уже все сам , а з батьків нічого не вимагав, тому прохав позов задовольнити та зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/10 частину. На запитання суду повідомив, що у власності має квартиру у м. Миргороді де і проживає зараз , пенсія складає приблизно 13 500 гривень , аліменти становлять приблизно 3400 гривень , за комунальні послуги сплачує з врахуванням пільг які має . У власності також має земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га яку здає в оренду і отримує орендну плату в розмірі 4700 гривень у рік. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що проживає разом із сином у власній квартирі , офіційно знаходиться по догляду за людиною похилого віку , своєю бабусею , отримує близько 35 гривень у місяць, інших доходів немає , за комунальні послуги сплачує з врахуванням субсидії . Вказала, що вся сума аліментів 3350 гривень іде повністю на утримання сина, якому 16 років , готує харчування повноцінне , придбаває йому речей не багато , але ці речі якісні , все це коштує грошей чималих, сама вона не вживає спиртних напоїв, не палить , і не відвідує а ні кафе , а ні ресторанів щоб позивач якимсь чином міг звинуватити її , що аліменти вона витрачає не по призначенню. Вказала, що позивач же як батько не знає коли син хворіє , у вихованні участі не приймає , дитина носить окуляри де лінзи коштують 2000 гривень а батько цього не знає , так дійсно син має все те, що повинна мати дитина яка зростає у повноцінній сім`ї , але син не має чогось занадто того , що мають однокласники. Наприклад син дуже бажав мати комп`ютер з більшими параметрами потужності щоб мати змогу «складати програми» оскільки дитина талановита та розвинута , але щоб син не попрохав окрім аліментів , то у батька одна відповідь- немає коштів. Коли позивач отримав «отставні» кошти як вийшов на пенсію , то отримав 400 000 гривень , з цих коштів не дав синові нічого, на наступний навчальний рік син буде випускником , також потрібні будуть кошти , ми наймаємо репетиторів і все це платні послуги . Тому вважає, що аліментів яких сплачує позивач ледь вистачає, також зазначила, що син також має таку ж думку , стверджувала , що у позивача відсутні абсолютно ті обставини , які були б підставою зменшити розмір аліментів і прохала відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду від 17.08.2018 року у справі № 541/1290/18, номер провадження 2/541/779/2018 (а. с. 4). Відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 31.05.2016 року у справі № 541/939/16-ц, номер провадження 2/541/549/2016 розірвано шлюб, зареєстрований 20 листопада 2004 року у відділі РАЦС м. Миргород Полтавської області між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , актовий запис №270 (а. с. 6). Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.08.2018 року у справі № 541/1290/18, номер провадження 2/541/779/2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітків (доходів) щомісяця, однак, не менше, ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення, починаючи з 15 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4). На підставі вказаного рішення суду Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано 18.09.2018 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітків (доходів) щомісяця, однак, не менше, ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення, починаючи з 15 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5). Відповідно до довідки № 37 від 16.09.2021 року про грошове забезпечення, виданої 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (3 ТВУЗ Держспецзв`язку) (а. с. 7) [PERSON] , його грошове забезпечення за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року в сумі складає 642054,59 грн., а сума утриманих з нього аліментів 113\~480,44 грн. Згідно з виданою Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Полтавській області довідкою про доходи № 4032540809081068 від 02.09.2021 року (а. с. 8) позивач [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Полтавській області і отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії [PERSON] за період з 01.03.2021 року по 31.08.2021 року складає 57309,28 грн. Також судом встановлено , та не заперечується сторонами , що позивач [PERSON] має у власності нерухоме майно а саме квартиру у м. Миргороді де і проживає з дружиною , має у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та передав її в оренду , орендна плата складає 4700 гривень у рік , має від держави пільги по сплаті комунальних послуг, на утриманні інших неповнолітній чи непрацездатних осіб немає, не є інвалідом. Відповідачка [PERSON] має у власності нерухоме майно а саме квартиру у м. Миргороді де і проживає із неповнолітнім сином , комунальні послуги сплачує з врахуванням субсидії, офіційно знаходиться по догляду за людиною похилого віку та отримує 35 гривень у місяць , інших доходів немає, не є інвалідом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що значне погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання сина. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Враховуючи, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні матері [PERSON] , і даний факт сторонами не заперечується і не спростовується, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги з боку [PERSON] на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З наданих позивачем документів, не підтверджується той факт, що його матеріальний стан погіршився настільки, що він не взмозі сплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.08.2018 року у справі № 541/1290/18, номер провадження 2/541/779/2018. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища також не надано. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач є пенсіонером по вислузі років , має місячний дохід в розмірі пенсії, яка в середньому становить 9551,55 грн.( враховуючи надані розрахунки) в місяць, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт виходу позивача на пенсію, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та враховуючи те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Та згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" [PERSON] , як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, суд вбачає підстави залишити судовий збір за рахунок держави.

Outcome: dismissed