Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем одружилася 31.05.2003 р., шлюб зареєстрований відділом РАЦС Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 155. Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Шлюб був розірваний рішенням Городенківського районного суду від 01.08.2012 р., дочку після розірвання шлюбу залишено проживати з позивачкою. [PERSON] перебуває на утриманні та вихованні позивачки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки надає нерегулярно у незначних розмірах - 150-250 грн. Відповідач працює в Коломийському житлоінфоцентрі, отримує регулярний заробіток, має змогу надавати утримання своїй дочці, однак добровільно цього не робить. Оскільки батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позивачка звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав. Суду пояснила, що з відповідачем спільно проживали в м. Коломия. Отримані «декретні» гроші вона вклала у квартиру. В даний час позивачка з дочкою проживають в с. Росохач Городенківського району. Оскільки відповідач в добровільному порядку не дає коштів для утримання дитини, тому позивачка просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Коломийського районного відділу УДМС в Івано-Франківській області, - [ADDRESS], - в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України. За згодою позивачки суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно представленої копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2012 року по справі № 905/1998/2012, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 31.05.2003 року, - розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Ч.3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Мотивувальна частина Рішення Городенківського районного суду від 01.08.2012 по справі № 905/1998/2012 про розірвання шлюбу між сторонами містить посилання на те, що дитина [PERSON] проживає з позивачкою. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від своєї дочки, інших дітей або осіб, яких він зобов'язаний утримувати, не має, в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, встановивши, що доходи відповідача мають регулярний характер, враховуючи загальний матеріальний стан дитина і відповідача, відсутність в останнього інших дітей та осіб, яких він зобов'язаний утримувати, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулась в суд з позовом 17.06.2014 року, тому з цього дня слід розпочати стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial