Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

24 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» ( надалі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заборгованності по заробітній платі, де зазначила, що з 05 січня 2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з жовтня 2014 року по травень 2015 року відповідач не здійснює виплату заробітної плати, про що свідчать розрахункові листи. З даних розрахункових листів вбачається, що позивачці не було виплачено заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 1 251,05 гривня, за листопад 2014 року в розмірі 1054.75 гривні, за грудень 2015 року в розмірі 833,43 гривні, за січень 2015 року в розмірі 1 630,28 гривень, за лютий 2015 року в розмірі 1782,78 гривні, за березень 2015 року в розмірі 1292,25 гривні, за квітень 2015 року в розмірі 1351,63 гривня за травень 2015 року в розмірі 1938,98 гривень. Загальна сума заборгованості складає 11 135,15 гривень. На підставі вище викладеного позивачка просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 000 гривень, компенсацію за період щомісячних відпусток з 2011 року по 2014 рік в розмірі 3000 гривень, та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, а всього 17 000 гривень. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась в матеріалах справи від неї є заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 10 серпня 2015 року від нього на адресу суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] тривалий час перебуває у трудових відносинах з ВАТ «Азовзагальмаш» (06.04.2011 року відбулось перейменування на ПАТ «Азовзагальмаш», на підставі рішення загальних зборів акціонерів), що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 5). Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Як встановлено судом, згідно довідки № 238/ро-5300 наданої ПАТ «Азовзагальмаш» станом на 27.07.2015 року заборгованість по заробітній платі позивачки [PERSON] складає: листопад 2014 року - 1054, 75 гривні, грудень 2014 року - 833,43 гривні, січень 2015 року 1630,28 гривень, лютий 2015 року 1782,78 гривні, березень 2015 року 1292,25 гривні, квітень 2015 року - 1351,63 гривня, травень 2015 року - 1938,98 гривень, червень 2015 року 448,10 гривень, а всього 10 332,20 гривні.(а.с. 22) З огляду на представленні суду докази суд дійшов висновку, що заборгованість в розмірі 10 332,20 гривні повинна бути стягнута із відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Що стосується стягнення компенсації за період щомісячних відпусток з 2011 року по 2014 рік в розмірі 3000 гривень, то суд виходить з наступного. Згідно довідки № 238-90-5264 від 16.07.2015 року наданої ПАТ «Азовзагальмаш», з якої вбачається, що [PERSON] за період з 2011 року по 31 грудня 2014 року використала своє право на щомісячну планову оплачювальну відпустку, а саме за період з 18.02.2010 року по 18.02.2011 компенсація в розмірі 3066,08 гривень (28 календарних днів ), за період з 18.02.2011 року по 18.02.2012 року в розмірі 3 335,24 гривень (31 календарний день з 03.03.2013 року по 03.04.2013 року), за період з 18.02.2012 року по 18.02.2013 року в розмірі 2 732,16 гривні (з 1 календарний день з 20.07.2014 року по 19.08.2014 року). (а.с. 23) Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] досі працює на ПАТ «Азовзагальмаш», при цьому використала щорічні планові відпустки, тому суд вважає вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення компенсації за щорічні відпустки з 2011 року по 2014 рік не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 3000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

Outcome: partial