Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позов мотивувала тим, що сторони у шлюбі народили сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 08.05.2018 року. Домовленості про форму участі батька у матеріальному утриманні дитини між сторонами нема. Відповідач є здоровою працездатною особою, працює і отримує дохід. Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Заявила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився на судовий розгляд справи. Відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого провадження та судового розгляду справи за місцем реєстрації, в тому числі шляхом поміщення Оголошення про виклик в судове засідання на розгляд справи по суті на офіційний веб-сайт судової влади України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи не надходило. Відзиву на позов відповідач не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач заперечень проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечив. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши подані на їх підтвердження докази, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони у шлюбі народили сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 08.05.2018 року. Домовленості про форму участі батька у матеріальному утриманні дитини між сторонами нема. Відповідач є здоровою працездатною особою, працює і отримує дохід. Дитина проживає разом із матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн. Для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд взяв до уваги ту обставину, що дитина знаходиться при матері, вона забезпечує організацію її життя, виховання, веде догляд за дитиною та веде домашнє господарство. Запитуваний позивачкою розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, оцінивши подані позивачкою докази, суд констатує, що залишилася непідтвердженою обставина, що має юридичне значення для визначення розміру аліментів у сумі, який просить позивачка, а саме достатність заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Відтак, з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення, суд вирішив, що позов в частині запитуваного позивачкою розміру аліментів на дитину з урахуванням засад розумності та справедливості, слід задовольнити частково. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду із майновим позовом за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial