Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.02.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто безпідставно набутих 45 233,48 гривень та 544,30 гривень в рахунок відшкодування судового збору. Рішення набрало законної сили 02.02.2015 року. Відповідач добровільно рішення суду не виконував, тому [PERSON] отримав виконавчий лист від 20.02.2015 року та пред`явив його до виконання. Бериславським РВ ДВС відкрито виконавче провадження №63829473 з примусового виконання рішення суду, яке закінчено 26.03.2021 року у зв`язку із сплатою боргу. Боржник виконував рішення протягом 2015-2021 років. Станом на 25.03.2021 року заборгованість [PERSON] становила 19 761,58 гривень. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання (виконання рішення суду), [PERSON] має сплатити індекс інфляції за весь час прострочення, з також три проценти річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України за період з 02.02.2015 року (день виникнення зобов`язання) по 26.03.2021 року(день погашення боргу). Індекс інфляції за вказаний період становить 22 646,77 гривень, а три проценти річних - 3 643,17 гривень. В зв`язку з чим позивач просить суду стягнути з відповідача на його користь 22 646,77 гривень інфляційних втрат, 3 643,17 гривень трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 08.06.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, заявою просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 20.10.2014 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.02.2015 року, рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20.10.2014 року скасовано, ухвалене нове, яким позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 45 233, 48 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 544,30 грн. 20.02.2015 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист. Згідно відповіді Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №3190 від 26.03.2021 року, залишок заборгованості за виконавчим провадженням №63829473 стосовно стягнення заборгованості у розмірі 45 233,48 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 544,30 грн. за виконавчим листом №647/2552/14-ц від 20.02.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 26.03.2021 року заборгованість складає 19 761,58 грн. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №63829473 від 26.03.2021 року, борг боржником сплачений в повному обсязі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч.5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором позики, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується судовими рішеннями, це грошове зобов`язання не виконано, тому згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України він має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Суд повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про те, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договорами позики, яке не виконано у повному обсязі, тому відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, має сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за період, що не охоплений судовим рішенням. Розрахунок 3 % річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*n>V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3 %, D - кількість днів у році, 100 - 100 %. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q>/ DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100 %. При цьому, суд погоджується з розрахунком суми, наведеним представником позивача. Розрахунок 3 % річних здійснюється за період з 02.02.2015 року по 26.03.2021 року. Сума 3 % річних від основної суми боргу становить 3 6443,17 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за період з 02.02.2015 року по 26.03.2021 року та складає 22 646,77 грн. Доказів, які спростовують позовні вимоги стороною відповідача суду не надано. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за прострочення виконання боргових зобов`язань у розмірі 26 289,94 грн., з яких 22 646,77 грн. - інфляційні втрати та 3 643,17 грн. - три відсотка річних. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., тому на підставі ст. 141 ЦПК України зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором про надання правової допомоги від 15.05.2021 року, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордеру №01/21 від 15.05.2021 року, позивач, у зв`язку з розглядом справи, понесла судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. Суд приймає до уваги, що представником позивача складено позовну заяву про розірвання шлюбу, про що надано відповідні докази, тому позовні вимоги за надання правничої допомоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved