Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять встановити факт володіння квартирою [ADDRESS] за [PERSON] та померлою [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на частку в розмірі 1/2 в квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на частку в розмірі 1/4 в квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на частку в розмірі 1/4 в квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Зобов'язати Державну реєстраційну службу Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської обл. зареєструвати право власності у спільній сумісній частковій власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в розмірі 1/2 частки, [PERSON] в розмірі 1/4 частки, [PERSON] в розмірі 1/4 частки. В обґрунтування своїх вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що позивач [PERSON] 17 листопада 1970 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка 09 липня 1988 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. За час шлюбу позивача [PERSON] з [PERSON], остання на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 1997 року придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 30,6 кв.м, загальною площею 53,1 кв.м, однак право власності у Дніпродзержинську БТІ на зазначену квартиру нею зареєстровано не було. Після купівлі зазначеної квартири їхня сім'я стала проживати в зазначеній квартирі, сплачувати комунальні платежі. [INFO] року його дружина [PERSON] померла. При зверненні позивачів у грудні 2014 року до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 24 жовтня 2014 року [PERSON], їм постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки квартира [ADDRESS] за [PERSON] у Дніпродзержинському БТІ, як об'єкт власності, не зареєстрована. Оскільки, квартиру було куплено під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя без визнання часток. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судові засідання у справі не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 1970 року було укладено шлюб позивача [PERSON] з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 69 від 17 листопада 1970 року (а.с. 15). [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 73 від 28 грудня 1966 року, свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по-батькові, актовий запис № 59 від 25 жовтня 1985 року, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 25 лютого 2015 року (а.с. 17, 18 ,19). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 1019 від 28 травня 1973 року (а.с. 20). 25 лютого 1997 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на квартиру [ADDRESS], після чого у зазначеній квартирі були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 25 лютого 1997 року, технічним паспортом на квартиру, довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 00730773 від 11 червня 2015 року, копією особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 16, 21, 23-25, 85). [INFO] року померла [PERSON], після її смерті було заведено спадкову справу № 56957925, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року та його офіційним перекладом, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39293835 від 26 грудня 2014 року, копією спадкової справи № 855/2014 (а.с. 12, 13-14, 22, 92-105). Спадкоємці, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса щодо оформлення спадщини за померлою матір'ю [PERSON], однак їм було відмовлено та надано роз'яснення щодо порядку видачі Свідоцтва про право на спадщину листом, згідно якого вбачається, що для одержання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно необхідні документи, які підтверджують право власності, зареєстровані згідно чинного законодавства. Згідно листа № 1 від 08 січня 2015 року КП "Дніпродзержинське БТІ" ДОР квартира [ADDRESS] за [PERSON] в Дніпродзержинському БТІ не зареєстрована. Ці обставини підтверджуються постановою державного нотаріуса Посипанко А.А. від 21 квітня 2015 року, заявою [PERSON] за вх. № 3105 від 26 грудня 2014 року (а.с.26, 92). Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року, зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України чітко визначено, що право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаються набутими правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 182 ЦК України, відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає встановленим факт володіння [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS], як об'єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки право власності на спірну квартиру виникло у [PERSON] з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а саме з 25 лютого 1997 року, тобто за час перебування у шлюбі з [PERSON], тож позов в частині встановлення факту підлягає задоволенню. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, відкрилося спадкове майно - квартира [ADDRESS] Дніпропетровської області. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] Будь-які інші особи прав на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], не заявляли та не заявляють, тож право на спадкування зазначеної квартири мають чоловік і діти померлої. Спадкоємцями була досягнута згода щодо розміру їх часток у спадковому майні, що підтверджується їх заявами. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування суд визнає обґрунтованими, а надані ними докази належними та допустимими, тому позов в частині визнання права власності в порядку спадкування підлягає задоволенню. Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського управління юстиції зареєструвати право власності у спільній сумісній частковій власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки зазначена установа не є відповідачем по справі. Позивачі мали право на залучення належного відповідача, однак це право ними не було використано. На підставі викладеного,

Outcome: partial