Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача у якій зазначила, що 17 січня 2003 року вони уклали шлюб, у період якого у них народилися:син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. У вересні 2016 року через несумісність характерів та поглядів на життя вони припинили спільне проживання. Вона забрала дітей, залишила відповідача та проживає з іншим чоловіком. Їх сім'я існує лише формально, збереження її неможливе. Посилаючись на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб з відповідачем, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. 29 грудня 2016 року відповідач пред"явив зустрічний позов, у якому просив суд визначити місце проживання їх сина [PERSON], [INFO], разом з ним, посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин син залишився з ним та повністю знаходиться на його утриманні, проживати з матір"ю син не бажає. Ухвалою суду від 16 січня 2017 року зустрічний позов було об'єднано в одне провадження з первісним позовом ( а.с.34). Позивач за первісним позовом в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала частково, вважала за доцільне залишити проживати сина [PERSON] разом з батьком. Зустрічний позов визнала у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи проти розірвання шлюбу та залишення малолітньої доньки разом з позивачкою, вважав, що сина слід залишити проживати з ним. Поданий зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник служби у справах дітей Березнегуватської районної державної адміністрації Кирильчук І.Я., посилаючись на те, що син сторін досяг чотирнадцяти років, а тому має сам визначати місце проживання, крім цього дитина виявила бажання проживати разом з батьком, вважала за доцільне визначити місце його проживання з відповідачем за первісним позовом [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 17 січня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про їх народження (а.с.6-7). За довідкою № 1720 виданою Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 29 листопада 2016 року сторони та їх діти зареєстровані по [ADDRESS], однак з вересня 2016 року вони проживають окремо (а.с.8,23,37-38). Причиною розпаду їх сім'ї є відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, між ними склались недоброзичливі стосунки, сторони спільно не проживають, кожен з них намагається влаштувати своє особисте життя, позивачка проживає з іншим чоловіком. Незважаючи на те, що вони проживають окремо нетривалий час, шлюбно - сімейні стосунки між ними припинились, бажання зберегти шлюб у них відсутнє, подальше їх спільне життя та збереження родини є неможливим, суперечить їх інтересам. З огляду на це, суд доходить висновку про розірвання шлюбу між ними. Між позивачем та відповідачем відсутній спір про визначення місця проживання їх малолітньої доньки [PERSON], разом з матір'ю. Проте, на час відкриття провадження у справі та прийняття зустрічного позову судом між ними не було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їх сина [PERSON]. Однак, в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом просив визначити місце проживання сина разом з ним, а відповідачка за зустрічним позовом не заперечувала проти цього. Главою 4 підрозділу 1 розділу 2, статтями 31 - 32 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою, а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою. За частинами 2- 4 ст.29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір'ю та батьком лише щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в частині 3 статті 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до п.18 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що [INFO], тобто після відкриття провадження у справі син сторін [PERSON], досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої особи. В судовому засіданні [PERSON] виявив бажання проживати з батьком. Крім цього пояснив, що з вересня 2016 року навчається у 8 класі Миколаївської загальноосвітньої школи - інтернаті І-ІІІ ступенів № 3, на вихідні та канікули приїжджає до батька, який піклується про нього, проводить з ним дозвілля. Родинного зв'язку із матір'ю та молодшою сестрою він не втрачає, постійно спілкується з ними по телефону та відвідує на вихідні. Аналіз норм матеріального права свідчить про те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Під час розгляду справи судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], визначив місце свого проживання з батьком [PERSON] З огляду на викладене вище та те, що нормами чинного законодавства не передбачено пред'явлення вимоги одним з батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі визначеному з урахуванням характеру спірних взаємовідносин, взаємної згоди сторін на розірвання шлюбу, та часткове задоволення вимог позивача.

Outcome: partial