Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

25.10.2017 року [PERSON] звернувся до Київського райнного суду м.Харкова із позовом до [PERSON], у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки - [PERSON] [INFO], з подальшою індексацією відповідно до закону, від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття; визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з її матір'ю [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог, позивач вказала, що 06 лютого 2010 року між сторонами був укладений шлюб, про що Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управляння юстиції в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис за № 107. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а малолітня донька - [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. У вказаній квартирі є особиста частка власності позивача. Відповідач проживає окремо від нас, певний час у своєї нової жінки, а певний час у своєї мами. [PERSON] активної і дієвої участі у вихованні доньки не приймає, спілкується з донькою періодично. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших осіб в тому числі непрацездатних на утриманні не має. За наявною у позивача інформацією [PERSON] офіційно ніде не працевлаштований, однак займається підприємництвом. В добровільному порядку матеріальну допомогу дитині надає рідко та у незначних сумах, так за 2017 рік перерахував загалом 1500 грн. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Між сторонами на момент пред'явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Донька - [PERSON] проживає з позивачем і дана обставина покладає на матір більше обов'язків щодо дитини, оскільки щоденне спілкування з донькою, догляд за нею, свідчить не про формальне батьківство, а про природну материнську місію, обов'язок та відповідальність перед майбутнім своєї дитини, в той же час, я як матір малолітньої дитини краще ознайомлена з здоров'ям доньки, глибше розумію її щоденні потреби. Позивач вважає, що вона у повній мірі здійснює свої права та виконує свої батьківські обов'язки щодо малолітньої доньки відповідно до вимог закону, з дотриманням прав дитини, поваги до її людської гідності та з врахуванням її інтересів. Разом з тим, проживаючи окремо, позивач та відповідач не дійшли письмової згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня донька - [PERSON]. В даний час батько, [PERSON], за відсутності будь-яких перешкод з боку позивача, спілкується з донькою коли того бажає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. На прохання суду, вказав, що доказів на обгрунтування стягнення з відповідача суми аліментів у розмірі 2000 грн. надати не може. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, натомість направив до суду заперечення, в яких позов визнав частково - щодо визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не заперечував, щодо стягнення аліментів на утримання дітей - не заперечував, проте заперечував в частині розміру аліментів, посилаючись на те, що у відповідача немає постійного доходу та власного житла, а тому вважає, що аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно є надто великою сумою для відповідача і просив в цій частині позов задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитни в твердій грошовій сумі по 300 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась про час і місце розгляду повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про відкладення до суду не подано. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. / а.с. 8 / Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. / а.с. 9/ Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER]. / а.с. 7/ Позивач разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою начальником участку №16 КП "ЖКС". / а.с. 13/ Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Малолітня донька сторін на час розгляду справи проживає разом з матір'ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю, проти чого не заперечував відповідач, та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю. Оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України суд наділений правом вирішити питання лише про те, з ким з батьків буде проживати дитина, а не де саме, відсутні підстави для зазначення в рішенні суду конкретної адреси місця проживання дитини з матір'ю. Вирішуючи питання стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, суд дійшов наступних висновків. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан відповідача, який є здоровим, працездатним чоловіком, інших утриманців крім доньки не має, однак відповідач немає постійного доходу та власного житла. Разом з тим, відсутність у відповідача на даний момент працевлаштування, не звільняє його від обов'язку утримувати доньку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що з урахуванням вказаного, а також враховуючи принцип співмірності, необхідності та достатності аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, дійсної участі батьків у її утриманні, стягненню підлягають аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в зв'язку із задоволенням судом вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial