Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

09 червня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у сумі 28 748,25 грн. за невчасний розрахунок при звільненні в період з 31.08.2014 року по 10.03.2015 року включно та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював у відповідача, з 01.12.2011 року, заробітну плату підприємство почало виплачувати нерегулярно. З 30.08.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок та не виплачено всіх належних при звільненні сум. Згідно з довідкою, яка була надана підприємством, заборгованість по заробітній платі перед позивачем на момент звільнення становила 94 492,50 грн. за період з 01.02.2012 року по 30.08.2013 року, компенсація за невикористану відпустку - 7 055,96 грн., вихідна допомога в розмірі 14 055,00 грн. У вересні 2013 року позивач звернувся до суду та 09.09.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва був виданий судовий наказ за яким стягнуто з відповідача 115 603,46 грн. Судовий наказ набрав законної сили та був пред'явлений до виконання. В зв'язку з тим, що судовий наказ після пред'явлення до виконання не виконувався відповідачем, позивач звертався до суду з позовами про стягнення середнього заробітку та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.03.2014 року стягнуто середній заробіток за період з 31.08.2013 року по 31.01.2014 року на загальну суму 22 998,60 грн., рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.12.2014 року стягнуто середній заробіток за період з 31.01.2014 року по 31.08.2014 року в розмірі 30 238,90 грн. Як зазначає позивач, кошти за судовим наказом в розмірі 115 603,46 грн. були зараховані на рахунок позивача 10.03.2015 року. Оскільки відповідач перерахував кошти на виконання судового наказу лише 10.03.2015 року, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 31.08.2014 року по 10.03.2015 року в сумі 28 748,25 грн. (135 днів, 212,95 грн. середньоденний заробіток). Крім того позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що не отримавши своєчасно заробітну плату позивач вимушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків із суспільним життям, а тому оцінив моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював у відповідача з 15.09.2011 року на посаді юрисконсульта, а з 01.12.2011 року на посаді начальника юридичного відділу та був звільнений 30.08.2013 року із займаної посади за власним бажанням згідно п.3 ст.38 КЗпП України. Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Києва від 09.09.2013 року стягнуто з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 115 603,46 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки після звільнення, стягнуто з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» на користь [PERSON] 22 998,60 грн. На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.12.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки після звільнення, стягнуто з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 30 238,90 грн. Рішення набрало законної сили. Як вбачається з рішення, середній заробіток стягнуто за період з 31.01.2014 року по 31.08.2014 року за 142 дні, в розмірі 30 238,90 грн. Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 212,95 грн. З виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що на картковий рахунок позивача, який відкритий в АТ «Укрсиббанк» 10.03.2015 року з рахунку ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві зараховані кошти в розмірі 115 603,436 грн. від ДП «Укртранснафтопродукт». Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що в період з 31.08.2014 року по 10.03.2015 року відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, тому суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 28 535,30 грн. (134 дні (вересень 2014 року - 22 дні, жовтень 2014 року - 23 дні, листопад 2014 року - 20 днів, грудень 2014 року - 23 дні, січень 2015 року - 20 днів, лютий 2015 року - 20 днів, березень 2015 року - 6 днів) х 212,95 грн. (середній заробіток встановлений рішенням суду). Стаття 237-1 КЗпП України визначає, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім цього, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Так як в судовому засіданні не надано позивачем доказів на підтвердження моральних страждань внаслідок невиплати заробітної плати, тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які було посилання, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial