Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Харківська міська рада в особі уповноваженого представника Гріньова Р. О. у травні 2019 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: державний реєстратор комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталія Павлівна про скасування державної реєстрації прав, та згідно заяви про зміну предмету позову, прийнятої судом, просить суд: скасувати державну реєстрацію змін до права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274, 9 кв. м. з терасою літ. «а» площею 107, 4 кв. м. з одночасним припиненням речових прав за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 275586863101, індексний номер рішення 43355066).Вимоги позову обґрунтовує тим, що на адресу Харківської міської ради надійшла заява від [PERSON] пре надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки під нежитловою будівлею літ. «А-1» по [ADDRESS] . Станом на теперішній час право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 274 кв.м. з терасою літ. «а» площею 107,4 кв.м., розташовану по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2011 р/н 3929 серії ВРН №351751, посвідченого ПН ХМНО Слоневською Дар`єю Валеріївною. Згідно зазначеного договору спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався з нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною плоте 138, 4 кв. м. В подальшому, [PERSON] за власні кошти самочинно добудував до нежитлової (громадської) будівлі літ. «А-1» нежитлові приміщення загально площею 136,5 кв.м. та звернувся до Дзержинського районного суду з позовом визнання права власності на новостворене нерухоме майно. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2012 у справі №2011/4057/2012 задоволені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, а саме: нежитлові примішення нежитлової будівлі (громадська будівля) літ. «А-1», що складається з приміщень: №9 санвузол 2,1 кв.м.; №10 санвузол 2,0 кв.м.; №11 зала 81,3 кв.м.; №12 кухня 33,7 кв.м.; №13 підсобна 17,4 кв.м., загальною площею 136,5 кв.м. та знаходяться адресою: [ADDRESS] . Отже, загальну площу нежитлової будівлі літ. «А-1» за вказаною адресою збільшено з 138,4 кв.м. на 274,9 кв.м. шляхом самочинної реконструкції. Судом встановлено, що [PERSON] за власні кошти проведені будівельні роботи з реконструкції та прибудови торгового павільйону до нежитлової будівлі літ. «А-1» за вищевказаною адресою. На підставі вищевказаного судового рішення державним реєстратор Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Проскуріним Е.Г. до реєстру внесені наступні зміни: нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 138,4 кв.м. змінено на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274,9 кв.м. Після влаштування прибудови до нежитлової будівлі літ. «А-1» відповідачем проведені нові роботи з влаштування тераси до такої будівлі площею 107,4 кв.м. До реєстру зареєстровані наступні зміни: нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 274,9 кв.м. змінено на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 274, 9 кв.м. з террасою літ. «а», площею, 107,4 кв.м. Реєстраційну дію проведено державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталією Павлівною (індексний номер рішення: 43355066, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 275586863101) та саме ця реєстраційна дія оскаржується міською радою. Об`єкт самочинної реконструкції на момент внесення других змін до Реєстру до експлуатації не приймався, рішенням суду право власності на вищезазначену терасу площею 107,4 кв.м. не визнавалось. За інформацією Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування архітектури та генерального плану Харківської міської ради від 21.08.2018 та Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.09.2018 земельна ділянка під нежитловою будівлею літ. «А-1» по [ADDRESS] не оформлена за фізичними або юридичними особами. Підставою державної реєстрації других змін державним реєстратором Яненко Н.П. визначено один єдиний документ - технічний звіт №136 від 01.10.2018 року, виданий ТОВ «АМРА ГРУП». Жодних документів щодо прийняття спірного об`єкту (разом з терасою) до експлуатації до державного реєстратора не надавалось. Реєстрація права на терасу літ. «а» взагалі проведена без будь-яких правових підстав. Просить суд позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Соловей Г. В. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого сторона відповідача просить суд у задоволенні позову Харківської міської ради відмовити у повному обсязі. Державна реєстрація є правомірною, крім того підставою для державної реєстрації був технічний звіт TOB «АМРА ГРУП» (вид діяльності Товариства - діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, діяльність у сфері архітектури, організація будівництва будівель, будівництво житлових і нежитлових будівель) від 01.10.2018 року №136. Технічний висновок про відповідність об`єкта нерухомості будівельним нормам є гарантією надійності будівельного об`єкта. Основною задачею містобудівного контролю є перевірка та забезпечення дотримання будівельних норм з метою забезпечення безпеки експлуатації об`єкту не залежно від того, чи є він житловим чи нежитловим. Перепланування, у їх традиційному розумінні, не впливають на конструктивні та несучі елементи об`єкту та не несуть небезпеку об`єкту як такому. Відповідач вважає, що тераса літ «А-1», площею 107,4 кв.м. виконана в межах будівельних норм, готова до експлуатації, що було підтверджено технічним звітом, що подавався державному реєстратору. Державний реєстратор реєстрував не новий об`єкт права власності, а лише вносив зміни до об`єкта, що належить відповідачу на праві приватної власності. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Позивач Харківська міська рада в особі представника подала до суду відповідь на відзив, згідно якого доводи відповідача є хибними, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, і не спростовують позовних вимог Харківської міської ради. [PERSON] виконав будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі літ. «А-1» по [ADDRESS] без отримання дозвільних документів та на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Харкова. Тобто, рішення 43355066 державного реєстратора Яненко Н.П. про реєстрацію змін до об`єкту нежитлової будівлі літ. «А-1» по [ADDRESS] (реєстраційний номер 275586863101) за відповідачем прийняте з порушенням закону без наявності достатніх підстав та підлягає скасуванню. Жодних доводів на спростування того, що спірний об`єкт не приймався до експлуатації та прийняття його до експлуатації перед реєстрацією речових прав на нього є обов`язковим в силу закону, відповідач не навів. Для державної реєстрації не додано визначених ст. 27 Закону та п. 45 Порядку документів, що підтверджують правомірність набуття права власності на нерухоме майно з терасою. Реєстрація права власності на об`єкт містобудування є одним з етапів будівництва об`єктів містобудування, контроль за дотриманням якого у такому випадку діючим законодавством покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи, органи місцевого самоврядування, які здійснюють делеговані повноваження у вказаній сфері. Будівництво на території м. Харкова в обхід встановленої процедури, за якої об`єкт будівництва перед реєстрацією речових прав на нього має бути прийнятий до експлуатації виконавчим органом міської ради, прямо порушує інтереси міської ради. На теперішній час Харківська міська рада в особі свого виконавчого органу - Інспекції позбавлена можливості видати відповідачу відповідний припис про знесення спірної тераси через реєстрацію речових прав на нього за останнім. Провівши оскаржувану реєстраційну дію, за наслідками якої державою офіційно визнано та підтверджено зміни речових прав на нерухоме майно, на території міста Харкова фактично легалізоване самочинне будівництво. Такими діями прямо порушено інтереси міської ради, яка здійснює делеговані повноваження державного архітектурно-будівельного контролю та засвідчує готовність об`єктів будівництва до експлуатації. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Соловей Г. В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач наголошує, що доказів самочинного будівництва суду не надано, не проведено перевірки, не встановлені відповідні порушення, не видано припис на усунення вказаних порушень тощо, водночас вказані дії позивач повинен був здійснити в силу положень чинного законодавства України. Позапланова перевірка позивачем не проводилася. В матеріалах справи відсутні будь-які докази - факти проведення позапланової перевірки, складання протоколу про вчинення правопорушень, а також видачі обов`язкового для виконання припису щодо усунень порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, чим взагалі спростовуються висновки позивача стосовно виявлення об`єкту самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нежитлова будівля. Без встановлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, неможливо встановити факти порушення відповідачем містобудівного законодавства при проведенні будівельних робіт у спірній будівлі. Від третьої особи - державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталії Павлівни в особі її представника адвоката Жовновача А. М. до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких третя особа просить суд у задоволенні позову Харківської міської ради відмовити повністю. Так, в зв`язку з проведенням поточного ремонту та переобладнання нежитлової будівлі [PERSON] було замовлено у ТОВ «АРМА ГРУП» проведення інвентаризації та технічного обстеження власного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . 01.10.2018 року ТОВ «АРМА ГРУП» було складено технічний паспорт на вказану нежитлову будівлю. Також ТОВ «АРМА ГРУП» за результатами проведення обстеження за адресою: [ADDRESS] проінвентаризованої нежитлової будівлі за літ. «А-1» загальною площею 274,9 м.кв. було складено технічний звіт від 01.10.2018 р. №136. Саме ці документи в подальшому були подані державному реєстратору та були достатньою підставою для вчинення реєстраційних дій. Згідно технічного звіту TOB «АРМА ГРУП» від 01.10.2018 р. №136 виконаний [PERSON] поточний ремонт з демонтажем частини внутрішніх ненесучих перегородок, просторовим об`єднанням частини деяких приміщень, встановленням додаткових ненесучих перегородок та заміною внутрішнього оздоблення, внаслідок чого відбулося переобладнання та перепланування будівлі з виділенням тераси площею 107,4 кв.м - входять до переліку робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію згідно п.1 Постанови КМУ від 07.06.2017 р. №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а тому для проведення державної реєстрації змін технічних характеристик об`єкта нерухомого майна достатнім є подання власником технічного паспорту, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна, що власне і було здійснено [PERSON] . Доводи Харківської міської ради стосовно проведення [PERSON] реконструкції власного нерухомого майна не підтверджується жодним доказом по справі. У функції державного реєстратора не входить виїзд за місцем розташування нерухомого майна для перевірки відповідності поданих документів дійсним обставинам справи. Державний реєстратор виконує лише «церемоніальну» функцію стосовно внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно на основі поданих заявником документів. Представник позивача Харківської міської ради - Прядко Л. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд скасувати державну реєстрацію змін до права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274, 9 кв. м. з терасою літ. «а» площею 107, 4 кв. м. з одночасним припиненням речових прав за [PERSON] . В судове засідання, призначене на 17.02.2021 року [PERSON] не з`явився, надавши до суду клопотання про перенесення судового розгляду у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, а також закінченням дії договору про правову допомогу з адвокатом Соловей Г. В. Суд задовольнив вказане клопотання сторони відповідача, визнав причину неявки відповідача до суду поважною та з метою забезпечення права відповідача на отримання правової допомоги відклав розгляд справи на 20.04.2021 року. В судове засідання, призначене на 20.04.2021 року [PERSON] не з`явився, надавши до суду клопотання про перенесення судового розгляду у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Суд задовольнив вказане клопотання сторони відповідача, визнав причину неявки відповідача до суду поважною та з метою забезпечення права відповідача на особисту участь у судовому засіданні знову відклав розгляд справи на 12.07.2021 року. В судове засідання, призначене на 12.07.2021 року, [PERSON] та/чи його уповноважений представник не з`явилися, відповідач подав до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з перебування на стаціонарному лікуванні, а також неможливістю відвідування місць скупчення людей. Надаючи оцінку заявленому клопотанню сторони відповідача, суд зазначає наступне. У відповідності до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, участь у засіданні є правом, а не обов`язком сторони, позиція відповідача викладена в письмових заявах по суті справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення чергового клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, адже справа у провадженні суду знаходиться з 30.05.2019 року, підготовче судове засідання ухвалою суду закрито ще 30.11.2020 року, а тому суд вважає такі дії відповідача зловживанням своїми процесуальними правами, та приходить до висновку про можливість проводити розгляд справи без участі сторони відповідача за наявними у справі матеріалами. Від третьої особи - державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталії Павлівни до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, відзивах та поясненнях щодо нього, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки від 03.05.2019 року №165370223 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 275586863101), право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 274 кв.м. з терасою літ. «а» площею 107,4 кв.м., розташовану по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а. с. 9-12). Згідно з цієї ж інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» по [ADDRESS] було зареєстровано за відповідачем - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2014, серія та номер 3929, посвідченого ПН ХМНО Слоневською Дар`єю Валеріївною. Згідно зазначеного договору спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався з нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 138, 4 кв.м. [PERSON] за власні кошти самочинно добудував до нежитлової (громадської) будівлі літ. «А-1» нежитлові приміщення загально площею 136,5 кв.м. та звернувся до Дзержинського районного суду з позовом визнання права власності на новостворене нерухоме майно. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2012 у справі №2011/4057/2012 позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано за [PERSON] право власності на новостворене нерухоме майно, а саме: нежитлові примішення (громадська будівля) літ. «А-1», що складаються з приміщень: №9 санвузол 2,1 кв.м.; №10 санвузол 2,0 кв.м.; №11 зала 81,3 кв.м.; №12 кухня 33,7 кв.м.; №13 підсобна 17,4 кв.м., загальною площею 136,5 кв.м. та знаходяться адресою: [ADDRESS] (а. с. 13-14). Тобто, загальну площу нежитлової будівлі літ. «А-1» за вказаною адресою збільшено із 138,4 кв.м. на 274,9 кв.м. шляхом самочинної реконструкції та на підставі вищевказаного судового рішення державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Проскуріним Едуардом Георгійовичем до Реєстру внесені наступні зміни: нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 138,4 кв.м. змінено на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274,9 кв.м. Як наголошує позивач, після влаштування прибудови до нежитлової будівлі літ. «А-1» відповідачем [PERSON] проведені нові роботи з влаштування тераси до такої будівлі площею 107,4 кв.м. та до Реєстру знову зареєстровані наступні зміни: нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 274,9 кв.м. змінено на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 274, 9 кв.м. з террасою літ. «а», площею, 107,4 кв.м. Вищенаведену реєстраційну дію проведено державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталією Павлівною (індексний номер рішення: 43355066, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 275586863101), та саме ця реєстраційна дія оскаржується Харківською міською радою. Згідно інформації Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування архітектури та генерального плану Харківської міської ради від 21.08.2018 року за вих. №6524/0/27-18 та інформації Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.09.2018 за вих. №2799/116-18, правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку біля будівлі [ADDRESS] не обліковуються (а. с. 15-17). Відповідно до листа Департаменту земельних відносин від 04.09.2018 року за вих. №5996/0/225-18, інформація щодо укладених договорів оренди землі на земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS] , в Департаменті земельних відносин відсутня (а. с. 18). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначає, що підставою державної реєстрації других змін державним реєстратором Яненко Н. П. визначено один єдиний документ - технічний звіт №136 від 01.10.2018 року, виданий ТОВ «АМРА ГРУП». Жодних документів щодо прийняття спірного об`єкту (разом з терасою) до експлуатації до державного реєстратора не надавалось, а реєстрація права на терасу літ. «а» проведена без будь-яких правових підстав. Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення та запису) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частинами 1, 2 статті 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року, будівельними роботами є роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту. Згідно з ДБН А.2.2-3-2014, нове будівництво - це будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва. Реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). Частиною 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час прийняття рішення держреєстратора від 04.10.2018 року) встановлено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, для державної реєстрації права власності на новозбудований або реконструйований об`єкт до державного реєстратора надається, в тому числі, документ, що підтверджує прийняття такого об`єкту до експлуатації. Порядок прийняття об`єктів будівництва до експлуатації визначений статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Частинами 1, 2 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час прийняття рішення держреєстратора від 04.10.2018) встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований). Частиною 1 статті 18 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Частиною 2 статті 18 вказаного Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У частині обов`язку реєстрації права власності виключно на ті об`єкти будівництва, які прийняті до експлуатації (за винятком випадків, визначених статтею 31 Закону), Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень повністю відповідає вимогам Закону. Відповідно до пункту 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частинами 3 і 5 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час прийняття рішення держреєстратора від 04.10.2018 року) передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, [PERSON] для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна повинен був подати державному реєстратору Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталії Павлівні документи, які відповідно до вищенаведених вимог чинного законодавства підтверджують факт прийняття в експлуатацію спірного об`єкту. Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Також суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 07.02.2019 року у справі №916/82/18 (з подібного спору) про те, що відсутність документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. Отже, реєстрація прав на спірний об`єкт нерухомості проведена з порушенням вимог діючого законодавства. Згідно з вимогами частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін до права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274, 9 кв. м. з терасою літ. «а» площею 107, 4 кв. м. підлягає скасуванню. Доводи відповідача та третьої особи про те, що спірна тераса виконана в межах будівельних норм та готова до експлуатації, спростовуються наступним. Порядок оформлення права власності на нерухоме майно регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами та доповненнями) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (зі змінами та доповненнями). У випадках, передбачених чинним законодавством України, встановлено необхідність проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Саме з проведенням такої державної реєстрації пов`язується момент виникнення права власності на нерухоме майно. Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина 2 статті 331, частина 4 статті 334 Цивільного кодексу України, частина 3 статті 3 Закону). Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Аналогічне визначення міститься у статті 2 Закону. Визначення нерухомого майна у статті 181 Цивільного кодексу України є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме: розташування на земельній ділянці, переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення. Відповідно до частини 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Аналогічне визначення тимчасової споруди закріплене також у пункті 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 року №244, згідно з яким тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Інших визначень поняття «тимчасова споруда» діюче законодавство не містить. Згідно з частиною 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Матеріали справи містять акт №1234/1290-А від 28.12.2019 року, з якого вбачається, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради проведено позапланову перевірку на об`єкті «Нежитлова будівля літ. «А-1» по [ADDRESS] ». З тексту акту, а саме із графи «опис фактичних обставин та відповідних доказів, що підтверджують наявність порушення вимог законодавства» вбачається, що під час проведення позапланового заходу з виїздом на місце зовнішнім оглядом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розташована одноповерхова нежитлова будівля, в якій розміщений заклад громадського харчування кафе « [INFO] » з терасою. Тераса складається з металевого каркасу та дерев`яних конструкцій, які встановлені на дорожнє покриття без влаштування фундаментів та обтягнута ПВХ плівкою. Під час заходу встановлено, що у терасі розміщено столи та стільці для відвідувачів. На час виходу будівельні роботи не проводились (а. с. 183-188). Тобто, спірна тераса складається з металевого каркасу та дерев`яних конструкцій, що робить неможливим її вільне переміщення без знецінення. Стосовно посилання третьої особи - державного реєстратора на приписи пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», то вони є безпідставними. Так, дійсно, до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію належать: роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками (пункт 1), однак за обставинами справи у даному випадку мали місце не роботи з переобладнання та перепланування, а зведення на земельній ділянці тераси, після ж закінчення будівельних робіт щодо такого об`єкту останній не підлягає прийняттю в експлуатацію лише по відношенню індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків (пункт 6 Постанови). Щодо порушеного права позивача Харківської міської ради як власника земельної ділянки внаслідок прийняття рішення держреєстратора від 04.10.2018 року, суд зазначає, що, зареєструвавши право власності на спірну терасу, відповідач фактично оминув законодавчо встановлену процедуру будівництва, чим позбавив контролюючі органи можливості будь-якого реагування. Як наведено вище, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради проведено позапланову перевірку на об`єкті «Нежитлова будівля літ. «А-1» по [ADDRESS] », за результатами якої складено акт №1234/1290-А від 28.12.2019 року, тобто перевірка здійснювалась після завершення будівництва та внесення 04.10.2018 року державним реєстратором оспорюваного рішення про внесення змін до об`єкту, а відповідно до порядку, передбаченого пунктом 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у Інспекції відсутні повноваження перевіряти об`єкти будівництва після проведення державної реєстрації прав на нього. З акту №1234/1290-А від 28.12.2019 року вбачається, що Інспекцією питання щодо дотримання містобудівного законодавства не розглядалося, про що зазначено у розділі VI Акту «Перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю)», у графі «відповіді на питання» у всіх рядках стоїть відмітка про те, що питання «не розглядалося». Звертаючись до суду з позовом Харківська міська рада, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обрала належний і ефективний спосіб захисту своїх прав. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 16 січня 2020 року, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, а починаючи з 16.01.2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною Законом України №1952. Отже, вчинивши оскаржувану реєстраційну дію, за наслідками якої визнано та підтверджено набуття речових прав на нерухоме майно на території міста Харкова, чим фактично легалізовано самочинне будівництво, було порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей тощо, адже рішення Харківської міської ради про надання відповідної земельної ділянки у власність або в користування не приймалось, а отже ця земельна ділянка перебуває у власності громади міста Харкова. Харківська міська рада в свою чергу має здійснювати делеговані повноваження державного архітектурно-будівельного контролю та засвідчувати готовність об`єктів будівництва до експлуатації. Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до статті 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Крім того, згідно з п. 1 статті 10, п. 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади. Відповідно до статті 60 цього Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Норми статті 83 Земельного кодексу України передбачають, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, в комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. За положеннями статті 116 Земельного кодексу України, рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 Цивільного кодексу України регламентує, що власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін до права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 274, 9 кв. м. з терасою літ. «а» площею 107, 4 кв. м. підлягає скасуванню з одночасним припиненням речових прав за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 275586863101, індексний номер рішення 43355066). Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Яненко Наталія Павлівна про скасування державної реєстрації прав підлягає задоволенню.

Outcome: approved