Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. За умовами якого 09 лютого 2014 року [PERSON], діючи в інтересах сім'ї та за погодження дружини - [PERSON], отримав від нього грошові кошти для придбання автомобіля в сумі 10 000 доларів США. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній 10 000 доларів 00 центів США у строк до 01 березня 2015 року, що було посвідчено розпискою. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, а виконав зобов»язання лише частково - повернув 2 000 доларів США, частка невиконаних зобов»язань складає 8 000 доларів США. Обгрунтовуючи свою правову позицію тим, що оскільки грошові кошти за договором позики отримано [PERSON] в інтересах сім'ї та використано ним на потреби сім'ї, відтак кожен з відповідачів повинен нести солідарну відповідальність за зобов'язанням за неповернення суми боргу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 19 жовтня 2015 року (а.с. 26), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, посилаючись на вимоги закону про належне виконання боргових зобов»язань, й просив їх задовольнити: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]на користь позивача 173 083 грн. 42 коп., що еквівалентно 8 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики. В судовому засіданні відповідач [PERSON]позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити, вважаючи відповідальнісь за вказаним зобов»язанням солідарною, оскільки діяв в інтересах сім»ї для придбання автомобіля. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 17 квітня 2015 року (а.с. 29), позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Посилаючись на те, що [PERSON] не є належним відповідачем за вказаним зобов»язанням,оскільки під час перебування в шлюбі з [PERSON] їй не було відомо про отримання її колишнім чоловіком під розписку грошових коштів у сумі10 000 доларів 00 центів США, й вважає, що ці кошти ним не використовувались на потреби сім»ї. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах. Так, 09 лютого 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти для придбання автомобіля в сумі 10 000 доларів США згідно розписки, в якій вказав, що діє в інтересах сім'ї та за погодження дружини - [PERSON] Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній 10 000 доларів 00 центів США у строк до 01 березня 2015 року, що було посвідчено розпискою. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, а виконав зобов»язання лише частково - повернув 2 000 доларів США, що не спростовується відповідачем [PERSON], відтак, частка невиконаних зобов»язань складає 8 000 доларів США. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, не підтверджені відповідними доказами, а його посилання в змісті розписки, про те, що він діяв в інтересах сім'ї та за погодження дружини - [PERSON], - є хибним, оскільки на той час його дружина [PERSON] не надавала йому у письмовій формі згоди на укладення договору позики, як того вимагає положення ст. 65 СК України, при цьому він особисто частково виконав боргове зобов»язання, що ним підтверджено в ході розгляду справи, - повернув 2 000 доларів США позивачу, а тому відповідальність за спірним зобов»язанням покладається індивідуально/персоніфіковано на позичальника - [PERSON], виходячи з викладених й з таких підстав. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою (а.с.9). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 10 000 доларів 00 центів США в якості позики, що засвідчений договором про зобов»язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.9). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 173 083 грн. 42 коп., що еквівалентно 8 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики, оскільки 2 000 доларів були повернуті, відповідно, 8 000 доларів 00 центів США підлягають стягненню із вищенаведених правових підстав. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 173 083 грн. 42 коп., що еквівалентно згідно курсу валют Національного банку України станом на 22 червня 2015 року (2163,5428 грн. за 100 доларів США), 8 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують їх вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. 65, ч.2 ст. 73 СК України, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial