Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

28.11.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державної казначейської служби, Державної казначейської служби в особі Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, прокуратури м. Дніпропетровська з позовними вимогами про зобов'язання прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області визначити розмір відшкодовування шкоди в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України від 01.12.1994р. № 266/94-ВР, а також стягнення на її користь з Державного казначейства України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 128 351 грн. 72коп. та моральної шкоди 47 502 грн., всього - 175 853 грн. 72 коп. (а.с. № 1-4). В порядку усунення недоліків поданого до суду позову за ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.12.2014р. (а.с. № 23) та в ході судового розгляду справи позивачка тричі, а саме 06.01.2015р., 11.03.2015р. та 13.05.2015р. уточнювала свої позовні вимоги відносно предмету позовних вимог та кола відповідачів (а.с. № 27-30, 71-73, 133-135). Остаточною редакцією позовних вимог [PERSON] були вимоги до Прокуратури Дніпропетровської області, Прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, завданої незаконними рішеннями і діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (а.с. № 133-135). Ухвалою суду від 18.05.2015р. провадження по справі в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди закрито (а.с. № 212). В обґрунтування свого позову позивачка в позовних заявах до суду, а в ході судового розгляду справи, як позивачка, так і її представник - [PERSON] (діє за довіреністю від 11.03.2015р. - а.с. № 77) зазначили, що постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 27.07.2011р. порушено кримінальну справу № 69119037 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Згодом її дії перекваліфіковані на ч. 1 ст. 366 КК України. 23.01.2012р. прокуратурою м. Дніпропетровська до неї обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 01.02.2012р. накладено арешт на її нерухоме майно. Постановою слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 26.03.2012р. її відсторонено від роботи з посади директора КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" Дніпропетровської обласної ради, а розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради від 08.05.2012р. її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Постановою слідчого СВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11.06.2014р. закрито кримінальне провадження у зв'язку відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення. Зазначала, що 24.07.2014р. вона звернулася до прокуратури м. Дніпропетровська із заявою про відшкодування шкоди. 08.08.2014р. їй відмовлено у такому відшкодуванні листом прокуратури м. Дніпропетровська та рекомендовано звернутись до суду. 06.11.2014р. [PERSON] звернулася вже із заявами, як до прокуратури м. Дніпропетровська, так і до органу слідства про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Такі звернення також не призвели до винесення відповідної постанови (ухвали) про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Заявою від 15.05.2015р. вона знову звернулася на цей раз вже знову до Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області для визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, між тим відповіді чекати не стала. Відповідно до положень Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994р. № 266/94-ВР, просила за рахунок коштів Державного бюджету України відшкодувати їй матеріальну шкоду в розмірі 128 351грн. 72коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000грн. Моральна шкода їй спричинена, як підривом життєвих зв'язків, оскільки вона юридично з 08.05.2012р. по 28.08.2014р., а фактично з 01.06.2012р. по 31.08.2014р. (включно) не працювала, бо була відсторонена розпорядженням голови обласної ради від роботи директором КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва", доклала багато зусиль та часу для того, щоб довести свою не винуватість. Як публічна особа, дуже важко сприйняла порушення відносно неї кримінальної справи та відсторонення від посади директора дитячо-юнацького центру. Це завдало шкоди, як її репутації, так і її здоров'ю, бо вона з жінки у розцвіти життєвих сил та можливостей перетворилася на знервовану та неврівноважену особу. Крім того, вона впевнена, що тривале слідство відносно неї стало причиною як передчасної смерті її матери, так і від'їзду взагалі з України її сина. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінила у 100 000грн. Користуючись своїми правами, сторона позивачки декілька разів надавала суду свої письмові пояснення (а.с. № 74-75, 101-103, 140-143) та судову практику (а.с. № 104-130, 182-187). Позивачка та її представник в судовому засіданні 18.05.2015р. наполягали на задоволені позовних вимог [PERSON], та розгляді справи саме в цьому засіданні. На запропоноване відкладання слухання справи на місяць для отримання відповіді (у вигляді постанови або ухвали) на чергове звернення до Дніпропетровського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 15.05.2015р. (а.с. № 151-152), відповіли відмовою, вважаючи, що такий процесуальний документ все рівно винесено не буде у відповідності до ст. 12 Закону України від 01.12.1994р. № 266/94-ВР. Представник відповідача - прокуратури м. Дніпропетровська - Матісова О.В. (діє за довіреністю від 17.02.2015р. - а.с. № 65), в судове засідання 18.05.2015р. не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в справі є розписка представника прокуратури м. Дніпропетровська з повідомленням про розгляд справи 18.05.2015р. (а.с. № 138). Про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляд справи за відсутністю представника прокуратури м. Дніпропетровська не надала. За таких обставин, суд ухвалою від 18.05.2015р. (винесеною без виходу до нарадчої кімнати) вирішив за можливе розглянути дану справу за відсутності представника прокуратури м. Дніпропетровська на підставі ст. 169 ЦПК України, та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Представник відповідача - Прокуратури Дніпропетровської області - Афанасенко К.В. (діє за довіреністю від 08.04.2015р. - а.с. № 139), позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди не визнала повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково, вважаючи, що сума у 100 000грн., на стягненні якої наполягала позивачка є завищеною. Крім того, свою позицію виклала письмово інший представник прокуратури області (а.с. № 96, 97-100). Представник відповідача - Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області - Бідашко А.В. (діє за довіреністю від 05.01.2015р. - а.с. № 80) в ході судового розгляду позовні вимоги не визнав взагалі. Крім того, свою позицію виклав письмово (а.с. № 193-199). Представник відповідача - Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - Андрійко А.В. (діє на підставі довіреностей від 05.02.2015р. та від 16.02.2015р. - а.с. № 67, 95) позовні вимоги не визнав взагалі. Крім того, свою позицію виклав письмово (а.с. № 54-56, 88-90, 188-191). Крім того, заявою до суду від 18.05.2015р. представник ДКСУ Андрійко А.В. відкликав свою заяву про закриття провадження по цивільній справі, яке ним заявлялося раніше (а.с. № 95, 91-92, 192, 207зв.). Також, під час судового розгляду справи 13.05.2015р. ухвалою суду (винесеною без виходу до нарадчої кімнати) відмовлено [PERSON] у призначені по справі експертного психологічного дослідження розміру компенсації моральної шкоди, оскільки з урахуванням категорії пред'явленого позову, це питання не потребує спеціальних знань, бо воно визначено, як положеннями спеціального Закону України, так і відповідною Постановою Пленуму ВСУ (а.с. № 131-132, 136зв.). Суд, вислухав позивачку, її представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування такої шкоди визначається законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94 ВР від 01.12.1994р., шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину ; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 4 вищезазначеного Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету. Судом встановлено, що постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 27.07.2011р. порушено кримінальну справу № 69119037 за фактом службового підроблення та зловживання службовим становищем посадовими особами КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" Дніпропетровської обласної ради за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. № 4). З матеріалів справи вбачається, що в подальшому діям [PERSON] у даній справі надана кваліфікація за ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість - неналежне виконання службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам). Постановою старшого слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 23.01.2012р. [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. № 5). Постановою старшого слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 01.02.2012р. накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] - дві квартири, гараж (а.с. № 6). Постановою слідчого прокуратури м. Дніпропетровська від 14.03.2012р. її відсторонено від роботи, а розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради від 08.05.2012р. у зв'язку із пред'явленням обвинувачення відсторонено від роботи на посаді директора КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" без збереження заробітної плати з 08.05.2012р. (а.с. № 7, 8). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013р., справа направлялася на додаткове розслідування у зв'язку із неповнотою та неправильністю досудового слідства (а.с. № 9-10, 11-13). Постановою слідчого СВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11.06.2014р. кримінальне провадження № 12014040030000030 від 15.01.2014р. закрито у зв'язку відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с. № 16-17). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94 ВР від 01.12.1994р. встановлено, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в п.п. 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Згідно ст. 14 цього Закону така постанова може бути оскаржена до суду. З огляду на те, що відповідним органом в межах своїх повноважень позивачці не було надано постанову (ухвалу) про визначення суми матеріальної шкоди, то даним рішенням вирішується питання виключено щодо відшкодування моральної шкоди (ухвалою суду від 18.05.2015р. провадження по справі в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди закрито - а.с. № 212). Приймаючи до уваги те, що законодавець визначає лише мінімальний розмір моральної шкоди, то при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, судом прийнято до уваги та враховане наступне. Так, згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2015р. визначено як 1218 грн. З огляду на те, що 23.01.2012р. позивачці було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, то саме з цього періоду слід вважати, що позивачка є такою, що перебувала під слідством, а тому, строк її перебування під слідством до часу закриття провадження по кримінальній справі становить 29 місяців (з 23.01.2012р. по 11.06.2014р.). Таким чином, суд критично оцінює позицію позивачки щодо визначення строку її перебування під слідством з 27.07.2011р., оскільки з цієї дати було лише порушено кримінальну справу відносно невизначеного кола осіб за фактом службового підроблення та зловживання службовим становим, посадовими особами КЗ "Дніпропетровський дитячо-юнацький центр міжнародного співробітництва" ДОР (а.с. № 4), а фактично підозрюваною вона стала лише 23.01.2012р., після обрання запобіжного заходу та оголошення прав підозрюваної (а.с. № 5). При визначені розміру моральної шкоди, судом враховано, що позивачка більше двох років знаходилась під слідством, у зв'язку з чим була відсторонена від роботи, тобто зазнала змін у виробничих стосунках, змушена була здійснювати певні дії по відновленню її прав (зверталася неодноразово до відповідних органів із заявами, скаргами, в тому числі про визначення суми матеріальної шкоди, проте в порушення норм закону не отримувала належних відповідей), була позбавлена права розпоряджатися належним їй на праві власності майном (квартирами та гаражем), оскільки постановою від 01.02.2012р. було накладено арешт на її майно. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь [PERSON] суму грошової компенсації моральної шкоди 70 644грн. 00 коп., виходячи із подвійного розміру мінімальної заробітної плати за 29 місяців перебування позивачки під слідством (1218грн. х 2 х 29 місяців = 70 644грн. 00 коп.). При визначені розміру суми відшкодування моральної шкоди в подвійному розмірі мінімальної заробітної плати, суд враховує, як те, що п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. за № 4 визначено, що такий розмір не може бути меншим, ніж одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць (отже кратність застосувати можливо), а також погоджується з аргументами позивачки, що вона, як публічна особа, зазнала особливих моральних страждань, оскільки дуже важко сприйняла порушення відносно неї кримінальної справи та відсторонення від посади директора дитячо-юнацького центру протягом тривалого часу (юридично з 08.05.2012р. по 28.08.2014р.) і це, дійсно завдало шкоди її діловій репутації. Доводи, якими позивачка обґрунтовує розмір моральної шкоди, а саме, смерть її матері та виїзд сина на постійне місце проживання до іншої країни, суд оцінює критично, виходячи з того, що мати позивачки померла майже через 9 місяців після закриття провадження у кримінальній справі, а саме [INFO] віці 80 років (а.с. № 179), а причинний зв'язок між виїздом сина позивачки закордон та перебуванням останньої під слідством не доведений в судовому засіданні, а тому в іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При визначені способу відшкодування шкоди з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, судом прийнято до уваги положення п. 1 ч. 1 ст. 48 Бюджетного Кодексу України, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України, зокрема, операцій з коштами державного бюджету; ч. 2 ст. 25 та пп. 2 п. 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відповідно до яких відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду, а також ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" згідно з якою, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь [PERSON] суму грошової компенсації моральної шкоди 70 644грн. 00 коп., відмовивши у задоволені іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Заперечення відповідача Державної казначейської служби України та Прокуратури Дніпропетровської області стосовно неправильного визначення періоду перебування під слідством для обчислення розміру моральної шкоди, судом прийнято до уваги, як обґрунтовані та покладено в основу даного рішення, інші заперечення стосовно розміру, а також заперечення інших відповідачів крім Прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України судом оцінено критично, оскільки належних доказів в їх обґрунтування суду не надано. Обговорюючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди задоволено частково, позивачка при подачі позову була звільнена від судових витрат за законом, то судові витрати по справі в розмірі 243грн. 60коп. (оскільки це мінімальний розмір судового збору за цією категорією) компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial