Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати 3/10 частин транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ TF 699Р, легковий седан-В, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , його особистою власністю; в порядку поділу спільного майна подружжя, а саме 7/10 частин автомобіля ЗАЗ TF 699Р, легковий седан-В, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , залишити транспортний засіб у власності відповідача [PERSON] із виплатою на користь позивача грошової компенсації половини його вартості в розмірі 53000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що із відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2000, судовим рішенням від 28.08.2017 шлюб було розірвано. Під час шлюбу було набуто майно, а саме транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ TF 699Р, легковий седан-В, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я відповідачки 02.02.2008. Вартість транспортного засобу становить 82000,00 грн., при цьому частина грошових коштів на придбання транспортного засобу, а саме 25000,00 грн., була запозичена особисто позивачем у своєї матері, а тому 3/10 частин транспортного засобу має бути визнана його особистою власністю, а 7/10 частин транспортного засобу як спільне майно подружжя має бути поділено в рівних частинах між подружжям. Оскільки автомобіль є неподільним майном, позивач не заперечує проти виплати йому компенсації вартості належної йому у майні частки та залишенні автомобіля у власності відповідачки. Відповідачем [PERSON] до суду надано відзив на позов, в якому остання підтвердила, що спірний транспортний засіб придбаний у період шлюбу та є спільною власністю подружжя, не заперечувала проти його вартості, визначеної аналітичною довідкою, наданою позивачем. При цьому зазначала, що підстави для визнання 3/10 частки спірного транспортного засобу особистою власністю позивача, відсутні, оскільки докази на підтвердження наявності усного договору дарування грошових коштів та спрямування цих коштів на придбання автомобілю позивачем не надані. В той же час [PERSON] вважає, що при поділі майна подружжя необхідно відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки після розірвання шлюбу вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, потребує постійного лікування, відповідач аліменти на дітей за судовим рішенням не сплачує, присудивши їй більшу частку у майні, а саме 8/10 частин транспортного засобу, залишити автомобіль у її власності із виплатою позивачу компенсацію вартості 2/10 часток транспортного засобу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Пакіна О.М. заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Терпелюк Є.В. заявлені позовні вимоги визнали частково, вважали за необхідне вирішити питання щодо розподілу спільного майна подружжя у порядку, визначеному у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2000, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 у справі № 641/3206/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 02 лютого 2008 року, в період перебування у шлюбі, на ім`я дружини [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ TF 699Р, легковий седан-В, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , VIN № [NUMBER] . На замовлення позивача ТОВ «Дельта-Консалтинг» видано аналітичну довідку про ринкову вартість майна станом на 28.02.2019, а саме найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту - колісного транспортного засобу марки ЗАЗ модель TF699Р, легковий седан-В, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , становить 82000,00 грн., відповідач [PERSON] в ході розгляду справи не заперечувала проти даної вартості об`єкта. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 69 СК України. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України). Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В ході розгляду справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя, щодо поділу якого сторони не досягли згоди. Так, позивач [PERSON] вказує, що його мати [PERSON] 29.01.2008 передала йому грошові кошти в сумі 25000,00 грн., отримані нею з депозитного рахунку, в подарунок. Ці кошти були спрямовані позивачем на придбання даного транспортного засобу, а тому він вважає за необхідне визнати частку транспортного засобу у розмір 3/10 його особистою власністю. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, також підтвердила наявність усного договору дарування грошових коштів, однак в ході допиту надавала суперечливі пояснення щодо мети спрямування цих коштів, вказувала, що гроші вона надавала сину для його сім`ї. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги ; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що для сплати вартості спірного транспортного засобу були використані його особисті грошові кошти, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 3/10 частки спірного автомобілю його особистою власністю. Що стосується позиції відповідача про необхідність відступу від засад рівності часток подружжя суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем [PERSON] вимоги про поділ майна шляхом подання зустрічного позову не заявлялись, а тому позиція відповідача судом залишається поза увагою. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності відступу від засад рівності часток подружжя, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial