Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Лагутін І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить суд стягнути з відповідача заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.04.2015 року по 08.09.2017 року у розмірі 140221,53 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 08.09.2017 року по день ухвалення рішення, виходячи від розміру середньоденної заробітної плати у 176,01 грн., моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в період з 01.04.2015 р. по 08.09.2017 р. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних і екологічних вишукувань»на посаді вченого секретаря підприємства, звідки була звільнена за власним бажанням. До теперішнього часу, повного розрахунку по виплаті належної належній позивачу заробітній плати не зроблено, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду. Представником позивача зазначено, що ним отримано відповідь на адвокатський запит, але відповідач так і не надав довідку про розмір нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати, належної [PERSON] за період її роботи у відповідача з 01.04.2015 р. по 08.09.2017 р. Водночас, відповідач надав копії табелів робочого часу [PERSON] та документи, що підтверджують наявність трудових відносин [PERSON] та відповідача із зазначенням розміру посадового окладу посади, на якій перебувала [PERSON] в період з 01.04.2015 р. по 08.09.2017 р., зокрема копії наказів та копії штатного розкладу підприємства, за допомогою яких можливо обчислити розмір належних виплат [PERSON] . З проведених розрахунків заборгованості всіх належних виплат [PERSON] вбачається, що за весь період з 01.04.2015 р. по 08.09.2017 р. за час перебування у трудових відносинах з підприємством, загальна сума заробітку [PERSON] становила 147 006,27 грн. Між тим, за період перебування у трудових відносинах з підприємством до моменту звернення до суду на картковий рахунок позивача № [NUMBER] згідно банківської виписки по зазначеній картці, відповідачем було виплачено 6784, 74 грн., тобто, на момент звернення до суду ДП "УКРНДІІНТВ" має заборгованість по виплаті заробітної плати перед [PERSON] у загальному розміні 140 221, 53 грн. Також представником позивача обраховано розмір середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 176,01 грн. для стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, що обраховано за формулою - сума заробітної плати у липні та серпні 2017 року, поділена на кількість відпрацьованих днів за вказані місяці. При цьому, представником позивача обраховано погодинний розмір заробітної плати позивача за липень та серпень 2017 року за формулою - посадовий оклад вченого секретаря / кількість робочих часів в місяці X кількість відпрацьованих днів у місяці. Також у позові зазначено, що своєчасною невиплатою заробітної плати, позивачу спричинено моральну шкоду, яка нею оцінена на суму 40000,00 грн. Таким чином, представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, на виконання ухвал про витребування доказів надавав копії документів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.04.2015 року позивач [PERSON] прийнята наказом № 17-Н на роботу до Державного підприємства «Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних і екологічних вишукувань» на посаду вченого секретаря. 08.09.2017 наказом № 22-Н від 30.08.2017 року, позивач [PERSON] звільнена з підприємства на підставі ст.38 КЗУпП, за власним бажанням. На день звільнення ДП «Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних і екологічних вишукувань» нарахована позивачу заробітна плата виплачена не була. Відповідачем не спростована інформація про те, що заборгованість з виплати заробітній платі позивачу не виплачена. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно Довідки нарахованої, сплаченої та існуючої заборгованості з виплати заробітної плати станом на 01.07.2019 року, заборгованість ДП "УКРНДІІНТВ" перед [PERSON] з виплати заробітної плати складає 39900,00 грн. Аналогічна інформація міститься в довідці ДП "УКРНДІІНТВ" № 15 від 01.09.2020 року. Таким чином, вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, кількість робочих днів, за які відповідачем не здійснена виплата заробітної плати позивачу становить 748 робочих днів, а саме з 08.09.2017 року по 07.09.2020 року. Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 120,76 грн., яка обрахована за формулою 1720,77 грн. + 1645,92 грн., що поділено на 111,5, що помножено на 4 та помножено на 748 (1720, 77 грн. - заробітна плата у липні 2017 року, 1645,92 грн. - заробітна плата у серпні 2017 року, сума відпрацьованих годин у липні та серпні 2017 року - 111,5, кількість відпрацьованих годин у одному дні - 4, кількість робочих днів за період затримки розрахунку -748). Отже розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з 08.09.2017 року по 07.09.2020 року складає 90328,48 грн. (748 помножено на 120,76 грн.). Вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно з цим, судом взято до вищевказаного розрахунку кількість відпрацьованих [PERSON] годин у липні 2017 року, яка зазначена у табелі відпрацьованого часу, а не у довідці про розмір заборгованості, оскільки саме табель відображає дані щодо кількості відпрацьованого часу працівником. Слід звернути увагу, що представником позивача визначено розмір заборгованості із виплати заробітної плати у розмірі 140221,53 грн. та розмір середньоденної заробітної плати позивача 176,01 грн. Вказані суми обраховані позивачем виходячи з наказів про розмір посадового окладу та табелю робочого часу. При цьому, статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, представником позивача здійснено неналежний розрахунок розміру заборгованості з виплати заробітної плати і середньоденної заробітної плати позивача. Формула для розрахунку вказаних сум, яка визначена представником позивача та яка міститься на 74-77 аркуші справи, є необґрунтованою. Крім того, вищевказаний розрахунок не містить відомостей щодо обов`язкових платежів, які підлягають відраховуванню із нарахованої позивачу заробітної плати. Більше того, визначення розміру заробітної плати у відповідному місяці, виходячи лище із даних, що містяться у наданих суду наказах про розмір посадового окладу та табелях робочого часу, є необґрунтованим, оскільки суду не надано вичерпних даних, які беззаперечно підтверджують розмір нарахованої позивачу заробітної плати у відповідному місяці. Представником позивача не було спростовано дані щодо розміру заборгованості із виплати заробітної плати позивачу, які містяться у довідках відповідача. Так, представником позивача не було надано суду усіх первинних документів, на підставі яких суд може обрахувати розмір заробітної плати, що підлягала виплаті позивачу. Більше того, у наданих суду табелях міститься інформація про відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та лікарняні, у яких перебувала позивач. Більше того, з наданої суду копії Статуту ДП "УКРНДІІНТВ" вбачається, що розмір заробітної плати працівників підприємства не може бути меншим мінімальної заробітної плати . Згідно Статуту, джерело коштів на оплату праці працівників підприємства є частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності. З наданих відповідачем довідок вбачається, що позивачу нараховувалась заробітна плата виходячи із розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та необґрунтованого розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати, суд вважає за необхідне виходити із даних щодо розміру заборгованості із виплати заробітної плати [PERSON] , що надані відповідачем та які зазначені у довідках ДП "УКРНДІІНТВ". Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма законодавства містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди значно завищений позивачем, а тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 2000,00 грн. Слід звернути увагу на те, що судом також здійснено захист прав позивача шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, розмір якого більше ніж вдвічі перевищує розмір невиплаченої заробітної плати. Більше того, з наданих суду копій постанов державних виконавців вбачається, що рахунки ДП "УКРНДІІНТВ" були арештовані. Таким чином, компенсація моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. на думку суду є достатньою. З огляду на зазначене, позов підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. За позовну вимогу про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати відповідач є звільненою від сплати судового збору, таким чином судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. За позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку позивачем сплачено судовий збір у мінімальному розмірі 768,40 грн. Судом було задоволено вказану вимогу, яка є вимогою майнового характеру на суму 90328,48 грн. Таким чином, позивачу необхідно додаткового сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 134,88 грн. (903,28 грн. - 768,40 грн.) У зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, судовий збір у розмірі 903,28 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 38,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial