Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

11.09.2017 до Марківського районного суду Луганської обасті надійшла позовна заява до [PERSON], в якій позивач просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла та зобов'язати сплатити борг за електроенергію в розмірі 703,92 грн. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 01 серпня 2016 року між Марківським районним територіальним медичним обєднанням комунальної форми власності в особі керівника-головного лікаря [PERSON], що діє на підставі Стотуту з [PERSON] (долі відповідач) було укладено договір найму житлового приміщення для тимчасового проживання . Власником квартири є територіальна громада сіл, селищ Марківського району Луганської області в особі Марківської районної ради, а балансоутримувачем Марківське районне територіальне медичне обєднання. Квартира знаходиться по вул. Лермонтова, 1/1, смт Марківка Луганської області. Пунктом 1.1 Договору визначено строк дії найму квартири до 01.08.2017р., після спливу якого наймач, тобто відповідач, зобовязана звільнити житлове приміщення, п.4.3 Договору. Крім того п.1.3.5 Договору визначено, що наймач повинен своєчасно у встановлені терміни вносити плату за комунальні послуги. Відповідач порушила умови договору та після закінчення його строку дії не звільнила приміщення. В період з травня місяця 2017 року відповідач не сплачує відшкодування за використану електроенергію в результаті чого станом на 01.09.2017 виникла заборгованість в розмірі 703 грн. 92 коп. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав вимоги, та пояснив суду, що заборгованість за електроенергію відповідач сплатив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині, що дійсно в неї малася заборгованість за користування електроенергією, проте на день розгляду справи вона її сплатила в повному обсязі, про що свідчит квитанція, яку вона долучила до матеріалів справи. Щодо вимог про виселення пояснила суду, що вона до березня 2017 року працювала лікарем-анастезіологом в Марківському РТМО, 14.03.2017 її було звільнено за порушення трудової дисціплини, з її слів, наразі вона оскаржує це рішення в суді. Позивачем з 01.08.2016 їй було надано у користування однокімнатну квартиру строком до 01.08.2017, наразі вона проживає в цій же квартирі, оскільки вона була без роботи майже 5 місяців, і в неї немає іншого житла. В день звільнення її попередили про необхідність виселення до 15.04.2017 , а потім ще раз, проте їй йти ніде і вона не може виселитися. До 01.08.2017 вона з проханням продовжити термін дії договору не зверталася. Відповідач також зазначила, що наразі вона працює лікарем - анастезіологом в Міловській районній лікарні. Суд, вислухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві комунальної власності Територіальній громаді сіл, селищ Марківського району Луганської області в особі Марківської районної ради (балансоутримувач Марківська центральна районна лікарня) (а.с.6). Згідно статуту затвердженого рішенням Марківської районної ради № 10/16 від 27.10.2016 Марківське РТМО є правонаступником Марківської ЦРЛ з усіма її правами та обовязками. (а.с.55) 01.08.2016 між комунальною установою Марківське районне територіальне медичне обєднання в особі керівника головного лікаря [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання на строк до 01.08.2017, однокімнатну ізольовану квартиру площею 42,45 кв.м. по пров. Лермонтова,1 в с. Марківка Луганської області (а.с.7-8). Згідно з п. п.1.3.5 Договору наймач зобовязаний у встановлені терміни своєчасно вносити плату за користування житлом, комунальні та інші послуги, економно використовувати воду, газ, електричну енергію. Згідно з п. 2.1.2 Договору у разі відмови наймача від звільнення приміщення у встановлений термін ініціювати його виселення за рішенням суду. При цьому п 4.3 договору сторони погодили, що після закінчення встановленого терміну тимчасового проживання наймач зобовязаний звільнити надане житлове приміщення або продовжити термін дії договору за згодою строрін. Листами № 33 від 13.03.2017 та № 755 від 19.07.2017 відповідача просили звільнити спірну квартиру (а.с.9,10) 14.08.2017 комісія у складі пяти чоловік, з метою складання акту - передачі житлового приміщення прибула за адресою: пров. Лермонтова,1/1 смт. Марківка проте [PERSON] не відчинила двері (а.с.11) Позивач в період з травня 2017 по вересень 2017 виставляв [PERSON] рахунки за на відшкодування плати за електроенергію на загальну суму 703,92 грн (а.с.12-16,27-39) Згідно квитанції від 25.10.2017 на рахунок Марківського РТМО сплачено [PERSON] 705,00 грн в рахунок плати за світло. (а.с.48) Таким чином судом встановлено, що до березня 2017 року сторони перебували у трудових правовідносинах, та між ними було укладено договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання на строк до 01.08.2017, отже між позивачем та відповдачем виникли правовідносини, що регулюються\~главою 59 Гниги 5 Цивільного кодексу України\~"Найм (оренда) житла" та Житловим кодексом України. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Сторони визнають, що до березня 2017 року вони перебували у трудових правовідносинах, у березні 2017 року відповідач була звільнена за порушення трудової дисципліни, в період трудових відносин між ними було укладено договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання на строк до 01.08.2017. Єдиною підставою, з якої відповідач не виселяється з спірної квартири вона вказує те, що їй ніде жити та вона зареєстрована в цій квартирі. Встановлюючи особу відповідача суд пересвідчився, що місцем реєстрації в її паспорті зазначено : пров. Лермонтова,1 в с. Марківка Луганської області. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ч.1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Судом встановлено, що договір найму житлового приміщення - ізольованої квартири площею 42,45 кв.м. по пров. Лермонтова,1 в с. Марківка Луганської області укладений сторонами на строк до 01.08.2017, тобто на 1 рік (а.с.7-8). При цьому п 4.3 договору сторони погодили, що після закінчення встановленого терміну тимчасового проживання наймач зобовязаний звільнити надане житлове приміщення або продовжити термін дії договору за згодою сторін. Відповідач визнав, що 01.08.2017 з проханням продовжити термін дії договору вона не зверталася та наразі продовжує проживати у спірній квартирі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже суд вважає, що оскільки відповідач не звільнила до 31.07. 2017 включно, надане їй у тимчасове користування за договором найму житлового приміщення від 01.08.2016 , квартиру площею 42,45 кв.м. по пров. Лермонтова,1 в с. Марківка Луганської області та сторони не продовжити термін дії договору за згодою строрін, як те передбачалося в п.4.3 договору від 01.08.2016 відповідач підлягає виселенню, без надання їй іншого житла, оскільки з 01.08.2017 вона самоправно зайняла жиле приміщення. Щодо вимог позивача про сплату послуг за користування електроенергією. Відповідно до ч.3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Так віповідно до п.1.3.3, 1.3.4 договору найму наймач зобовязався укласти угоди з з постачальниками електроенергії , газу, водопостачаннч для подальшого ведененя самостійних розрахунків за ці послуги та у встановлені строки своєчасно вносити плату за їх користуванням Із рахунків вбачається, що відповідачу нараховано за користування електроенергією 703,92 грн: рахунок №90 від 20.05.2017 за квітень в сумі 300,72 грн.; рахунок №70 від 03.05.2017 за квітень в сумі 84,00 грн.; рахунок №109 від 20.06.2017 - за червень в сумі 141,12 грн.; рахунок №128 від 20.07.2017 за липень 110,88 грн.; рахунок № 147 від 04.09.2017 за серпень в сумі 67,20 грн.; Відповідач в цій частині позов визнав та згідно квитанції від 25.10.2017 на рахунок Марківського РТМО сплатив 705,00 грн в рахунок плати за світло. (а.с.48) Отже позовні вимоги в цій частині були обгрунтовано заявлені позивачем Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. позивачем був сплачений\~ судовий збір у сумі 3200,00 гривень, а тому він підлягає стягненню з відповіда на користь позивача, навіть за тієї обставини, що відповідач добровільно сплатив кошти за користування електроенергією. На підставі викладеного та

Outcome: partial