Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

09.03.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. На обґрунтування вимог зазначила, що у неї з відповідачем є спільний син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо і добровільно не надає допомоги на його утримання. Посилаючись на викладене, вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі по 1000 грн., починаючи з 09.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що позов визнає частково, посилаючись на те, що він не має постійного місця роботи та заробітку, тому просить стягувати з нього аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В свідоцтві про народження дитини [PERSON], [INFO], зазначено, що його батьком є відповідач по справі [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання дитини. Ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України суд при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2016 року становить 1455 грн. Отже, вказана грошова сума визначена законом як мінімум, необхідний для утримання дитини, для забезпечення її першочергових потреб. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, тому він не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою. Враховуючи, що утримувати дитину зобов'язані обоє батьки, справедливим є визначення розміру аліментів у сумі 700 грн. щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: partial