Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

04 травня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєві надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 30 930,00 грн. та моральної шкоди 50 000 грн., а також судових витрат. Вимоги мотивовані тим, що відповідача вироком суду визнано винним у вчиненні ДТП за участю автомобіля «Nissan Leaf», який належить позивачу. За результатами звернення до страхової компанії ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», яка є страхувальником відповідача, позивачу виплачено 100 000 грн. страхового відшкодування. Натомість вартість відновлювальних робіт склала 130 930,00 грн., що перевищує суму страхового відшкодування на 30 930,00 грн., яку в силу ст. 1194 ЦК України, повинен відшкодувати відповідач. Також, вироком суду підтверджено, що у сина позивача внаслідок ДТП були тілесні ушкодження. Це завдало душевні страждання позивачу, яке полягало у нервових розладах, необхідності доглядати та постійно супроводжувати сина в медичних установах до повного одужання. ДТП завдало позивачу тяжкі душевні страждання пов`язані з необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до страхової компанії, вирішення фінансових питань, пов`язаних з відновленням пошкодженого автомобіля, що позначилось на душевному стані та призвело до погіршення відносин у сім`ї. Таким чином, вважає розумним і справедливим визначити розмір шкоди у сумі 50 000 грн. Вважає за доцільне розглядати справу в загальному порядку. Ухвалою від 08 травня 2020 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 01 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Дурова Р.Б. про витребування доказів. 19 січня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Дурова Р.Б. про долучення доказів щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат; доповнення клопотання про витребування доказів. 20 січня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Дурова Р.Б. про витребування доказів, закрито підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду. 18 лютого 2021 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення [PERSON] , в яких він зазначає, що здійснений ним обрахунок та співставлення висновку експерта та акту виконаних робіт підтверджують сумнів цих доказів, а саме: у висновку експерта були використані ціни на оригінальні комплектуючі згідно даних офіційного ділера станом на 24.04.2019 року, з урахуванням дотримання вимог, які пред`являються заводом виробником до технології та якості робіт. Співставленням даних висновку експерта та акту прийому-передачі встановлено, що ФОП [PERSON] при ремонті автомобіля не здійснював ряду робіт та не використовував ряду деталей і матеріалів, які враховані експертом при визначенні вартості відновлювального ремонту. У висновку експертом не встановлена необхідність проведення ряду робіт та використання деталей, не встановлена ціна за наступними позиціями, що зазначені в Акті: № 11, №13, №14, №25. Тому вартість робіт завищена. Загальна сума вартості робіт і деталей, які не зазначені в акті - 22 022,19 грн. Підсумкова вартість за цінами Висновку за аналогічні роботи і деталі зазначені в Акті, складає у висновку 121 254,55 грн., а згідно Акту - 130 930,00 грн. В Акті ціни на деталі є нижчими ніж у висновку, що вказує на використання не оригінальних деталей, але вказано їх ціну яка наближається до ціни оригінальних. Позивачем до суду не надано жодних доказів про дотримання під час ремонту вимог заводу щодо технології та якості відновлювальних робіт. Таким чином відповідач вважає вартість робіт зазначених в Акті безпідставно та необґрунтовано завищеною. Наданий позивачем товарний чек викликає обґрунтовані суми, оскільки перевищує граничну суму до 50 000 грн. за якою може бути видано один або кілька документів, а тому належним доказом може слугувати лише документ, що підтверджує перерахування суми на банківський рахунок ФОП. Відповідач вважає, що Акт, рахунок та товарний чек на суму 130 930,00 грн. викликають обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих документів, що унеможливлює їх використання як доказів. Висновок експерта не може бути доказом, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені в майбутньому. Вважає, що оскільки документи викликають сумнів, то не можливо встановити дійсний розмір витрат позивача на ремонт автомобіля і точний розмір витрат, які перевищують розмір страхового відшкодування. Щодо моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивач не була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, доказів нанесення їй шкоди не надала, а його дії щодо укладення угоди про примирення були направлені на мінімізацію будь яких душевних страждань. Після укладення цієї угоди [PERSON] не мала до нього претензій. Вважає, що з урахуванням характеру і наслідків допущеного порушення прав позивача, сума моральної шкоди розміром 5000 грн відповідає вимогам розумності і справедливості. З наведеного просив відмовити у стягнення матеріальної шкоди, а моральну шкоду визнав лише в розмірі 5000 грн. 18 лютого 2021 року до суду надійшло клопотання про виключення з числа доказів доданих до справи документів, які викликають сумніви щодо їх достовірності. 23 березня 2021 року до суду надійшла заява відповідача про визнання висновку експерта неналежним доказом. 20 липня 2021 року до суду надійшла заява відповідача про виключення з числа доказів висновку експерта №19-582 від 22.05.2019 та долучення доказів. 21 липня 2021 року надійшла заявапредставника відповідача - адвоката Дурова Р.Б. про долучення доказів. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позові, надали пояснення аналогічні змісту позову. Додатково пояснили, що розмір шкоди підтверджується висновком експерта та первинними бухгалтерськими документами. Просили позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Дуров Р.Б. в судовому засідання просив відмовити у відшкодуванні матеріальної шкоди, а моральну шкоду стягнути лише в розмірі 5000 грн. Пояснив, що на його думку позивачем та його представником не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які беззаперечно доводили обставини, які зазначені в позовній заяві, а саме розмір матеріальної шкоди. Рахунок №23 від 20.05.2019, акт виконаних робіт від 10.07.2019 та товарний чек від 10.07.2019 вважає такими, що містять недостовірні дані та не можуть прийматись судом до уваги. Позивачем порушено строки подання як доказу висновку експерта №19-582, цей доказ не надсилався відповідачу. Окрім цього, зазначає, що висновок експерта містить суттєві невідповідності, що ставлять під сумнів достовірність цього доказу: використання комп`ютерної програми не передбаченої Методикою; невідповідність дати огляду зазначеної у висновку експерта даті протоколу огляду; помилка у фототаблиці у зазначенні номеру експертизи; фотозображення не мають опису; втручання експерта у роботу обчислювальної комп`ютерної програми шляхом ручного вводу цін. Щодо моральної шкоди, відповідач визнає 5000 грн. Інші обґрунтування, наведені у позовній заяві, такі як - спричинення душевних страждань, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень сину позивача, необхідність його доглядати, супроводжувати в медичних закладах до повного одужання, на думку відповідача не знайшли свого підтвердження в суді та не підтверджуються жодними доказами. За поясненням позивачки, її синові 23 роки, він одружений та мешкає окремо. Саме він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, позивач такого статусу не мала. До того ж, 07.02.2020 сином позивачки із відповідачем укладено угоду про примирення, він не мав жодних претензій. Вважає, що зазначена сума відшкодування є завищеною. Щодо судових витрат, просить звернути увагу, що замість сплати загальної суми 1681,60 грн. позивачкою сплачено 2942,8 грн., а в позовній заяві взагалі вказано інші суми. Витрати на правничу допомогу не підтверджено жодними доказами. Також відсутній акт наданих послуг, яки й би підтверджував факт надання цих послуг, що передбачено п. 4.6 договору про надання правничої допомоги від 13.07.2019. Пункт 4.7. зазначеного договору взагалі не відповідає орієнтовному розрахунку судових витрат. Крім того, просив врахувати його заяву від 15.11.2021, подану до початку судових дебатів про витрати відповідача на правничу допомогу. Представник відповідача - адвокат Дубова Л.В. так само зазначає, що відповідач визнає позов лише в частині моральної шкоди у сумі 5000 грн.; розмір витрат за ремонт автомобіля на загальну суму 130 930,00 грн в акті приймання передачі від 10.07.2019 є необґрунтовано завищеним та викликає обґрунтовані сумнів щодо достовірності; товарний чек від 10.07.2019 викликає обґрунтовані сумніви щодо його достовірності, не відповідає вимогам ст. 78 ЦПК України; висновок експерта №19-07 від 22.05.2019 є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Також пояснила, що позивач не оспорювала результати і висновки Звіту №44741 від 03.05.2021 про оцінку вартості матеріального збитку, а в подальшому отримала страхове відшкодування. Вважає, що втрата товарної вартості не розраховувалась у звіті № 44741 через наявність аварійних пошкоджень та відновлювальних ремонтів автомобіля позивача, які відбулися раніше до ДТП від 24.03.2019 р. А враховуючи, що автомобіль позивача після ДТП в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним, тому розмір відшкодування повинен вираховуватися як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. [PERSON] , отримавши страхове відшкодування, не наполягала на проведенні експертизи, що свідчить про досягнення між нею і страховиком згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. В подальшому [PERSON] самостійно здійснила визначення суми вартості відновлювального ремонту, зокрема замовила проведення експертизи без повідомлення про це [PERSON] і страховика, що на думку відповідача є фактом недобросовісної поведінки позивача., у зв`язку з чим вказаний висновок експерта не відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності доказів. Оскільки оцінка вартості автомобіля після ДТП не визначалася, на теперішній час немає можливості об`єктивно визначити розмір вартості автомобіля після ДТП, у зв`язку з тим, що він відремонтований і на ходу. Вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення не покритої страховим відшкодуванням частини витрат, які вона понесла за ремонт автомобіля, оскільки ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» це не передбачено. Щодо моральної шкоди, так само вважає розмір не обґрунтованим. Вважає що сума у 5000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості. Просила виключити з числа доказів Рахунок №23 від 20.05.2019, акт виконаних робіт від 10.07.2019 та товарний чек від 10.07.2019, висновок експерта №19-582. Задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2020 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у тому, що «24.03.2019 року приблизно о 14:50, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по сухій чистій ділянці проїжджої частини вул. 9-а Поперечна, в м. Миколаєві, в напрямку від вул. 8-го Березня до вул. Водопровідна. В цей же час, по вул. Шосейна, яка є головною відносно вулиці 9-а Поперечна, зі сторони 8-а Поперечна, в напрямку зазначеного перехрестя, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався водій [PERSON] . Водій [PERSON] , при проїзді нерівнозначних доріг вул. 9-а Поперечна та вул. Шосейна, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами (далі - ПДР України), а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість, не обрав швидкість, що забезпечує безпеку руху, перед початком перетину проїзної частини вул. Шосейна, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху (гальмування), аж до повної зупинки свого транспортного засобу, не надав перевагу в русі автомобілю «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався справа, в цей час проїжджав вказане перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, дістрозії шийного відділу хребта, вертебро-базілярної недостатності, больового синдрому, закритого переломо-вивиху 2 та 3 п`ясної кістки справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.» Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події автомобіль Nissan Leaf, д.н. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ) отримав механічні пошкодження (висновок експерта №123 від 21.05.2019 року проведеної судової транспортно- трасологічної експертизи). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування». 04.03.2020 [PERSON] отримала від ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» страхове відшкодування за автомобіль Nissan Leaf, д.н. [NUMBER] у розмірі 100 000 грн. (а.с. 27). Згідно з повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» [PERSON] , розрахунок суми виплати страхового відшкодування було здійснено на підставі складеного звіту № 44741 ФОП [PERSON] . Виплата була здійснена в межах ліміту по полісу № АМ-6826836 від 21.11.2018 року в розмірі 100 000,00 грн. При цьому, згідно з рахунком №23 від 20.05.2019, актом прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 10.07.2019 та товарним чеком від 10.07.2019, виданих ФОП [PERSON] , вартість відновлюваних робіт автомобіля Nissan Leaf, д.н. [NUMBER] становить 130 930 грн. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV (далі - Закон N 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац другий частини 1 статті 1192 ЦК України). Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц. Звертаючись до суду позивач вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 130 930,00 грн. (вартість відновлювальних робіт), у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля. При цьому, як вказав позивач, а відповідач не заперечував проти цього, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована страховою компанією, на підтвердження чого йому був виданий відповідний Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого страховик сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. у межах ліміту відповідальності, а тому з відповідача підлягає відшкодуванню 30 930,00 грн. На підтвердження заявлених позивачем вимог суду було надано висновок № 19-582 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 22 травня 2019 року, складений експертом Миколаївського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції Кульовим О.Ю. на замовлення [PERSON] , рахунок №23 від 20.05.2019, акт прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 10.07.2019та товарний чек від 10.07.2019 видані ФОП [PERSON] , в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Leaf, д.н. [NUMBER] складає 130 930 грн. Такі докази суд вважає належними та допустимими та не вбачає підстав для їх не прийняття. Висновок експерта складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду транспортного засобу, проведено ідентифікацію об`єкта дослідження, встановлено характер та обсяг пошкоджень, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України і вказаний висновок складений для подання до суду. Заперечуючи розмір матеріальної шкоди, представник відповідача окрім неналежності та недопустимості доказів посилалась також на те, що автомобіль позивача після ДТП в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним, тому розмір відшкодування повинен вираховуватися як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Перевіряючи такі аргументи представника відповідача, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Необхідним критерієм для застосування порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля, є встановлення факту фізичного знищення автомобіля. Однак, відповідно до висновку № 19-582 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 22 травня 2019 року, відновлювальний ремонт автомобіля не визнаний недоцільним з економічної точки зору. Навпаки, встановлено, що ринкова вартість дослідженого КТЗ на момент ДТП становить 281830,00 грн., а вартість відновлювального ремонту - 141276,74 грн. Оскільки ринкова вартість автомобіля перевищує вартість його відновлювального ремонту, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання автомобіля позивача фізично знищеним. Звіт № 44741 від 03 травня 2019, складений оцінювачем ФОП [PERSON] , на який посилається представник відповідача обґрунтовуючи свої доводи, суд не приймає, оскільки до нього не додано калькуляцію, що унеможливлює його перевірку. Окрім цього судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що на теперішній час автомобіль Nissan Leaf, д.н. [NUMBER] , який належить позивачу відремонтований, що в зайвий раз спростовує доводи представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Доводи представника відповідача щодо порушення строків подання доказів, а саме висновку №123 від 21.05.2019, суд оцінює критично оскільки такий висновок був наданий представником позивача на спростування доводів представника відповідача, викладених в судовому засіданні щодо даних, які містяться у документах ФОП [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що позивачем на ремонт автомобілю реально витрачено 130 930 грн., з яких страхова компанія відшкодувала 100 000 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що становить 30 930,00 грн. Визначаючи розмір завданої позивачу шкоди суд враховує, що відповідно до ст.12 ЦПК цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні майна (автомобіля). Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов такого висновку: Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 22.3 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема встановленим є той факт, що з вини [PERSON] було пошкоджено належний позивачеві автомобіль, внаслідок чого був порушений її звичний уклад життя, перенесені душевні хвилювання і стрес. До того ж в її автомобілі під час ДТП перебував її ї син, що значно посилило її душевні хвилювання. Окрім цього, необхідність звернення до суду за захистом свого порушеного права примушували позивача порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав як власника, ремонту належного їй автомобілю, тому суд вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначає позивач. Тому, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину її душевних страждань, внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частинами першою, третьою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. та 2102 грн. Однак, враховуючи ціну позову - 80 930,00 грн., позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову. Враховуючи що 1% від ціни позову є меншим, ніж мінімальна ставка судового збору, підлягав сплаті сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. Отже, позивачу слід повернути надміру сплачену суму судового збору у розмірі 2102,00 грн., а судовий збір у розмірі 840,80 грн. - розподілити між сторонами. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (50%), а саме 420,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу: Відповідно до пункту 4.7 Договору про надання правової допомоги, укладеному між [PERSON] та адвокатом Калашниковим П.В., сторони домовились, що клієнт сплачує гонорар у день підписання цього Договору у національній валюті України у розмірі, що еквівалентна 500 доларів США за курсом на день розрахунку. Зазначений платіж є попередньою оплатою за надання правових послуг. Остаточна сума у розмірі 500 доларів США, сплачується клієнтом, починаючи з наступного місяця до 20 числа кожного місяця рівними частинами у національній валюті у розмірі, що еквівалентна 100 доларів США до повного розрахунку за договором. Відмова від сплати або несвоєчасна оплата гонорару - є підставою для дострокового припинення дії цього договору з ініціативи Адвоката. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача посилався на відсутність доказів надання такої допомоги та сплату цих витрат. Однак, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Така позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). А згідно з Постановою ВС від 28.12.2020р. справа №640/18402/19, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Суд звертає увагу, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема, умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді, а саме представником позивача складена позовна заява та адвокат приймав участь у судових засіданнях, подавав докази. Зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, ціну позову, попередній розрахунок суми судових витрат, суд доходить висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі гонорару, сплаченого при підписанні договору (500 доларів США за курсом НБУ на дату підписання договору), що становить 12900 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, обсягом послуг у суді які надані адвокатом, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи задоволення позову на 50%, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 6450 грн. Також представник відповідача просив про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу розмірі 13000 грн. Такі витрати підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме: Договором про надання правової допомоги від 30 липня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Дурович Р.Ю., Додатком №1 до договору, відповідно до якого винагорода адвоката складає 13 000 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру, довідкою-розрахунком. Позивач не подавав письмових заперечень щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача. Враховуючи, що позов задоволено на 50 %, на його користь відповідача з позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 6500 грн.

Outcome: partial