Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 16 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 5877 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 214085 грн 17 коп таким, що не підлягає виконанню, а також просила закінчити виконавче провадження. Позовні вимоги мотивовані тим, що Позовні вимоги мотивовані тим, що вимога надіслана банком не була безспірною, виконавчий напис виданий з порушенням ст.. 88 Закону України «Про нотаріат», з дня виникнення права вимоги минуло більше семи років. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задовленні позових вимог в повному обсязі, оскільки стягнута за виконавчим написом сума є безспірною, а строки, передбачені ст.. 88 ЗУ «Про нотаріат» обраховуються з дня, коли було направлено повідомлення боржнику. Представники третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Судом встановлено, що 01 червня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № DNH4KP82030541, відповідно до умов якого позичальник отримав споживчий кредит у сумі 8 838,97 грн. строком до 02 червня 2008 року, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. 14.10.2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № DNH4KP82030541 від 01.06.2006 для стягнення боргу частинами, а саме: 214085,17 грн з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9011,16 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 54796,30 грн, заборгованість з пені у розмірі 140606, 99 грн, заборгованість по штрафам в розмірі 500 грн, заборгованість по штрафам у розмірі 10170,72 грн. До заяви було додано копію кредитного договору, копію списку згрупованих поштових відправлень, копію квитанції та опису цінного листа, а також витяг зі статуту відповідача, копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, копію довіреності та скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNH4KP82030541 від 01.06.2006, із якого вбачається, що він проведений за період з 01.06.2006 року по 16.09.2016 року, за 3760 днів. Крім того подано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № DNH4KP82030541 від 01.06.2006 надіслану на адресу [PERSON] 16.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5877 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 214085 грн 17 коп з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9011,16 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 54796,30 грн, заборгованість з пені у розмірі 140606, 99 грн, заборгованість по штрафам в розмірі 500 грн, заборгованість по штрафам у розмірі 10170,72 грн . Як вбачається з п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮ України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Суд вважає, що приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис всупереч вимозі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, в зв'язку з чим позивач вважає свої права порушеними. Можливість реалізації права на звернення з позовом про оскарження нотаріальної дії або відмову в її вчиненні обмежена загальним строком позовної давності, який визначається у ст. 257 ЦК Українита становить 3 роки. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 04.03.2015 р. у справі № 6-27цс15 та Постанові Верховного суду України від 11.03.2015 р. у справі 6-141 цс14. З огляду на вищезазначене, суд важає, що нотаріус при видачі виконавчого напису\~не врахував пропуск\~банком строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність \~це\~строк,\~у межах якого особа може\~звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне\~законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~\~\~\~\~\~\~ (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629\~ЦК\~України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~п.\~1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у\~безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Кредитний договір був укладений на строк 24 місяці по 02.06.2008 року. Отже, встановивши, що відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ставилась вимога про стягнення коштів за кредитним договором від 01.06.2006, трьох річний строк з дня виникнення права вимоги за яким минув, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні виконавчого напису. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для\~\~вирішення справи. Згідно із ч. 1\~ ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд зауважує про те, що приватним нотаріусом [PERSON] було винесено оспорюваний виконавчий напис без врахування правової позиції ВСУ, висловленої в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 р. у справі № 6-126цс13, згідно із якою пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України\~від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку із самою\~ч. 11 ст. 11\~зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб установити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус [PERSON] не був наділений правом вчиняти виконавчий напис від 16.11.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 5877, через неможливість встановити його безспірність, а тому вбачається, що вимога позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання є обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про закінчення виконавчого провадження, то вона не підлягає задоволенню оскільки, виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанову про закінчення виконавчого напису виносить держаний чи приватний виконавець, до компетенції суду не входить закінчення виконавчого провадження. У відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі\~320 грн.

Outcome: partial