Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. Позивач уточнював свої позовні вимоги. Згідно уточнених позовних вимог позивач зазначив, що з 1993 року по теперішній час він проживає з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, вони ведуть спільне господарство, пов'язані спільним побутом, мають спільний сімейний бюджет, з 2-х річного віку він разом з відповідачкою виховує її сина [PERSON]. Спочатку вони проживали у його квартирі за адресою: Запорізька область, Токмацький район, [ADDRESS] яку він отримав у радгоспі ім. Кірова, де працював. Оскільки у квартирі вони були зареєстровані втрьох, приватизація житла відбулася на всіх членів сім'ї, про що він не заперечував, але квартира видавалася саме на його ім'я, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.10.1993 року. Згодом вони вирішили переїхати до м. Токмак, а тому продали свою квартиру, та придбали житловий будинок в місті Токмак, по [ADDRESS] 11.04.2001 року, позивач продав вищевказану квартиру за 7400,00 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу і практично відразу ж, а саме 17.04.2001 року, вони придбали будинок за 4400,00 грн., який знаходиться за адресою: Запорізька область, [ADDRESS] що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Оскільки, вони проживали в злагоді, довірі та любові, позивач погодився, щоб зазначений будинок, придбаний за кошти, які він отримав від продажу своєї квартири, відповідачка оформила на своє ім'я, так-як повністю їй довіряв. Завдаток за будинок безпосередньому продавцю будинку - [PERSON] давав саме він. Таким чином, власна участь позивача у набутті майна у вигляді зазначеного житлового будинку, очевидна, оскільки даний будинок придбаний внаслідок продажу квартири, яку він отримав, як працівник радгоспу ім. Кірова. За час проживання у м. Токмаку, вони значно поліпшили житлові умови, а саме - за власні кошти з 2005 року провели до будинку водопостачання, газопостачання та телефон, особисто він здійснив будівництво гаражу та встановив новий капітальний паркан, здійснив переобладнання літньої кухні, здійснив обладнання ванної кімнати, водопостачання та стік каналізації, збудував вбиральню тощо... Таким чином, за період спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони мали спільні доходи, спільний бюджет, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою квартального комітету № 4, та за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Токмак, [ADDRESS]. Відповідно до Звіту про проведення оцінки нерухомого майна від 07.04.2014 року, вартість будинку складає 121 812,00 грн. Відповідачка не мала змогу самостійно здійснити вказані поліпшення, оскільки не мала самостійного заробітку, так як ніде (майже все життя) не працювала. Таким чином, як придбання будинку, так і покращення побутових умов у ньому, були здійснені виключно за його власні кошти. В житловому будинку, який він вважає об'єктом спільної сумісної власності, знаходяться речі домашнього вжитку, без використання яких, нормальне, повсякденне життя не представляється можливим, а саме: душова кабіна вартістю 1300 грн.; бойлер для нагрівання води - 799 грн.; кухонна мийка - 100 грн.; раковина (тюльпан) у ванній кімнаті - 199 грн.; унітаз - 400 грн.; мікрохвильова піч - 680 грн.; трьохстворчата двоярусна шафа - 50 грн.; ліжко полуторне (3 шт.) - по 100 грн.; диван двоспальний - 100 грн.; столик з нержавіючої сталі - 50 грн.; журнальний столик світло-коричневий - 50 грн.; журнальний столик темно-коричневий - 30 грн.; стілець дерев'яний (6 шт.) - по 25 грн.; стіл обідній (2 шт.) - по 50,00 грн.; килим коричневий, 1 х 3 м2 - 30 грн.; доріжка червона 1 х 4,50 м2 (2 шт.) - по 5 грн.; палас зелений 2 х 3 м2 (2 шт.) - по 50 грн.; килим кольоровий (2 шт.) 1,50 х 2м2- по 25 грн.; чайник електричний (Viko) 100 грн. Позивач вважає, що вказані речі також повинні бути визнані об'єктом спільної сумісної власності, так як вони придбані ним та [PERSON] за час їх спільного проживання, починаючи з 2004 року по 2013 рік. Тому, позивач просить визнати житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Токмак, [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в КП БТІ «Абрис» на ім'я [PERSON] за № 5437 від 02.10.2006 року об'єктом спільної сумісної власності, придбаний внаслідок спільної праці членів сім'ї - [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами. Також просить визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя вище викладені предмети домашнього вжитку та поділити їх. В судовому засіданні позивач [PERSON], допитаний в якості свідка, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що з 1993 року по грудень 2013 рік він та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У 2001 році на кошти від продажу його квартири, яку він отримав як працівник радгоспу, та яка згодом була приватизована на трьох осіб - на нього, [PERSON] та [PERSON] був придбаний спірний будинок. Даний будинок вони не оформили на двох, оскільки на той час відбувалось розпаювання землі в радгоспі, і для того щоб не втратити земельний пай, будинок оформили лише на відповідачку. Він ще чотири роки після продажу квартири був зареєстрований за адресою розташування квартири в с. Кірово та ще півроку після продажу квартири допрацьовував в радгоспі, однак і в цей час проживав спільно з [PERSON] Він вважає спірний будинок об'єктом права спільної сумісної власності та просить визнати за ним право власності на ? частину даного будинку, а також поділити речі домашнього вжитку, які були придбані за спільні кошти після 2004 року. Представник позивача адвокат [PERSON] також просила задовольнити позовні вимоги [PERSON], за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що вона почала проживати з позивачем з 1993 року в с. Кірово [ADDRESS]. Дана квартира належала трьом особам: їй, [PERSON] та її сину. Вона постійно сварилася з позивачем, тому в 2001 році вони вирішили продати квартиру та розійтись. Гроші від продажу сторони розділили на двох. За свою частину грошей та грошей своїх батьків вона купила будинок по [ADDRESS] в м. Токмак. У даному будинку вона проживала з сином та батьками. Гроші за будинок всю суму вона віддавала особисто продавцю [PERSON], [PERSON] з нею не було. Позивач в будинку не жив, він інколи до неї приходив. [PERSON] весь час проживав в смт. Кирилівка. Все майно в будинку належить їй. [PERSON] зазначила, що [PERSON] допомагав їй будувати гараж, всі інші поліпшення вона робила своїми зусиллями, наймала людей. Відповідач зазначила, що також працювала в смт. Кирилівка, однак вона з позивачем проживала в різних кімнатах. В 2011 році їй стало шкода позивача, тому вона його зареєструвала у своєму будинку. Речі, які просить поділити позивач також належать тільки їй, вона сама їх купувала за свої гроші та гроші своїх батьків. [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] суду пояснила, що сторони спільно проживали з 1993 року, однак у 2001 році їх стосунки погіршились, тому вони продали квартиру в с. Кірово по [ADDRESS], а гроші поділили на двох. Після чого, вона за свої власні кошти та кошти свого батька придбала будинок в м. Токмак по [ADDRESS] В будинку була зареєстрована [PERSON], її син та батьки відповідачки. Позивач з цього часу з нею не проживав, він лише приходив у гості, а в 2011 році [PERSON] зареєструвала позивача у будинку, оскільки їй стало його шкода та дозволила проживати з ними. А коли запропонувала позивачу піти, той відмовився. Представник відповідача, просить відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін, підтримувала з ними дружні стосунки. Починаючи з 2002 року вона приходила до будинку по [ADDRESS], де проживали сторони, син відповідачки та батьки відповідачки. Вона робила уколи батькам [PERSON], [PERSON] Вона приходила до них вдень, пізно ввечері, позивач також був вдома, він поводився як господар. Сторони спільно проживали в будинку з 2001 року і проживають по цей час. Влітку позивач їздив на роботу в смт. Кирилівка, взимку весною, восени був вдома. Відповідач також працювала в смт. Кирилівка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає [ADDRESS] та є продавцем будинку по [ADDRESS] в м. Токмак. Сторони проживають в спірному будинку з 2001 року. Після продажу будинку позивач ще десь с пів року мотався в село, де жив раніше на роботу, а потім постійно був у будинку по [ADDRESS]. Позивач збудував гараж, туалет, поставив паркан, з сараю зробив душову. Сторони вдвох працювали в смт. Кирилівка. Будинок вона продала сторонам за 800 доларів США. Позивач [PERSON] особисто передав їй завдаток за будинок в розмірі 200 доларів США. Хто зі сторін передав їй останні 600 доларів США, вона вже не пам'ятає. У нотаріуса сторони були вдвох. Чому будинок оформили тільки на відповідача, їй невідомо. Свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою відповідачки, суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] знайшла вона. Сторони продали належну їм квартиру та поділили гроші. Будинок був куплений за належну [PERSON] половину отриманих від продажу квартири грошей та частину добавили батьки відповідачки. В будинок переїхала [PERSON], її син та батьки відповідачки. Сторони спільно проживали до 2001 року, зараз позивач знову проживає в будинку. З часу придбання будинку в ньому відбулися поліпшення, проведений газ за кошти батька відповідача, водогін, побудований гараж. При будівництві [PERSON] наймав людей для виконання робіт. Свідок [PERSON], який є сином відповідачки, суду пояснив, що позивач раніше проживав з його матір'ю. Мати в 2001 році купила будинок по [ADDRESS]. Після цього [PERSON] з ними не проживав. З квартири мити забрала деякі речі, ліжко на якому він спав. [PERSON] весь час жив в смт. Кирилівка і іноді приходив до них в гості. Мати також працювала в смт. Кирилівка. Іноді з роботи сторони приїздили разом. Чи спільно вони проживали в смт. Кирилівка, він не пам'ятає. Мати також вдома проживала не постійно, вона тривалий час проживала в смт. Кирилівка. [PERSON] можливо будував гараж біля будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою відповідачки, суду пояснила, що спірний будинок купувала відповідачка, грошей в неї не вистачало, тому батьки [PERSON] дали їй суму грошей, якої не вистачало. Позивача вона бачила в спірному будинку лише двічі: в березні 2011 року та 19 вересня 2011 року. Вона бувала в гостях у сестри приблизно раз на місяць. Свідок [PERSON], який є другом сім'ї [PERSON] та [PERSON], суду пояснив, що познайомився з [PERSON] через [PERSON] Йому відомо, що сторони спочатку спільно проживали в с. Кірово. Потім вони там продали квартиру і купили в м. Токмак по [ADDRESS] будинок. Проживали в будинку завжди як чоловік і дружина. Він на території даного домоволодіння допомагав [PERSON] будувати гараж. Також сторони спільно працювали і проживали в одній кімнаті в смт. Кирилівка. Він зі своєю сім'єю з 2003 року приїжджав до них на відпочинок в смт. Кирилівка. [PERSON] показувала йому їх спільну із [PERSON] кімнату. Також він зі своєю сім'єю приїжджав на свята до [PERSON] та [PERSON] додому по [ADDRESS] час придбання спірного будинку та після того, вони завжди проживали разом. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін, суду пояснила, що проживає в будинку по [ADDRESS] в м. Токмак. Їй відомо, що сторони у 2001 році купили у її матері будинок по [ADDRESS] за 800 доларів США. [PERSON] особисто передав її матері [PERSON] 200 доларів США завдаток за спірний будинок. При передачі завдатку матері була присутня вона та її чоловік. [PERSON] був і у нотаріуса, але чому будинок оформлений тільки на відповідача, їй не відомо. Вона бачила, що речі в будинок по [ADDRESS] з квартири в с. Кірово сторони перевозили разом. [PERSON] проживав у будинку з 2001 року. Приблизно у 2003 році він почав їздити в смт. Кирилівка на заробітки. [PERSON] також їздила з ним на заробітки. Влітку вони були в смт. Кирилівка, взимку - вдома. Їй відомо, що сторони проживали спільно з 2001 року і до листопада 2013 року в них все було добре. З 2001 року по 2011 рік позивач поставив біля будинку новий паркан, збудував гараж, туалет, із сараю зробив ванну кімнату, перекрив на будинку стріху, копав траншеї під газ, проводив воду до будинку. У дворі він був хазяїном. У [PERSON] біля будинку є господарство - кури. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що згідно договору від 17 квітня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON] 17.04.2001 року, зареєстрованим в реєстрі за №948, [PERSON] придбала жилий будинок [ADDRESS] в м. Токмак Запорізької області за чотири тисячі чотириста гривень. Зазначений договір зареєстровано в КП БТІ «Абрис» 02.10.2006 року. Відповідно до Звіту про проведення оцінки нерухомого майна від 07.04.2014 року, вартість будинку складає 121 812,00 грн. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Судом встановлено, що сторони спільно проживали з 1993 року і проживають по даний час. З 1993 року по грудень 2013 року вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, однак не зверталися з питання реєстрації шлюбу. Зазначене підтверджується поясненням численних свідків та фотокартками. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначали, що сторони проживали спільно і були поєднані спільним побутом безперервно, протягом всього часу з 1993 року по грудень 2013 року, в тому числі і на час придбання спірного об'єкту нерухомості. [PERSON] поводився у будинку, як господар, займався будівництвом гаражу приблизно у 2005 році, що не заперечує і відповідач [PERSON], копав траншеї для проведення газу, водопостачання та ін. Суд ставиться критично до показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначали, що у 2001 році сторони посварились, розійшлися і відповідач придбала спірний будинок за власні кошти та кошти своїх батьків, а потім в листопаді 2011 року позивач знову оселився в будинку відповідача, оскільки вказані свідки є родичами [PERSON] Вони плутались у своїх показаннях та не спростували того, що сторони проживали спільно у період з 1993 року по грудень 2013 року. Так, свідок [PERSON] вказала, що бачила позивача двічі: в березні 2011 року та 19 вересня 2011 року, тоді як [PERSON] та свідки з її боку пояснювали, що позивач оселився в будинку в листопаді 2011 року. Що підтверджує той факт, що [PERSON] жив у спірному будинку і до цього часу. Свідок [PERSON] вказував, що можливо [PERSON] і будував гараж на подвір'ї спірного будинку. Свідок [PERSON] вказувала, що саме [PERSON] винаймав людей для будівництва. Суд не приймає до уваги довідки квартального комітету № 4 від 11 квітня 2014 року, від 13 червня 2014 року та пояснювальну записку від 13 червня 2014 року щодо спільного проживання сторін, оскільки вони суперечать одна одній. З їх змісту випливає, що для різних установ видаються довідки різного змісту, що є неприпустимим. Однак, для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Так, встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1993 року, виданого Токмацькою районною державною адміністрацією у спільній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходилась квартира, що розташована за адресою: Запорізька область Токмацький район с. Кірово [ADDRESS]. Дана квартира була приватизована на трьох осіб згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто, частка позивача [PERSON] у вказаній квартирі становила 1/3. Згідно з договором від 11.04.2001 року [PERSON], яка діяла за себе і від імені неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS] за сім тисяч чотириста гривень. Після чого, майже відразу, а саме, через шість днів - 17.04.2001 року, був придбаний будинок по [ADDRESS] в м. Токмак. Доводи [PERSON] про те, що у 2001 році вона посварилась з [PERSON] та самостійно за власні кошти і за кошти своїх батьків придбала спірний будинок спростовуються показаннями свідка [PERSON], яка була продавцем вказаного будинку, та зазначила, що будинок вона продала за 4400 грн., що було еквівалентно на той час 800 доларів США. Гроші вона отримувала в доларах США, при цьому завдаток за будинок в розмірі 200 доларів США їй передавав безпосередньо [PERSON], що підтверджується власноруч написаною нею розпискою від 11.04.2001 року. При передачі основної суми грошей 600 доларів США [PERSON] та [PERSON] також були разом, але хто з них віддав їй цю суму вона не пам'ятає. Іншого житла [PERSON] не має, і жити окрім будинку по [ADDRESS] в м. Токмак йому не було де. Чому завдаток на будинок [PERSON] передавав [PERSON], тоді як відповідачка стверджувала, що вони з позивачем посварились, відповідачка пояснити не змогла. Згідно трудової книжки позивача [PERSON] до придбання спірного будинку з 1976 року та на час придбання будинку позивач працював на ВАТ «Держплемзавод ім. Кірова». Відповідно до архівної довідки від 16.06.2014 р. №180 у 2000 р. - квітні 2002 р. [PERSON] працював у ВАТ «Держплемзавод ім. Кірова» та отримував стабільну заробітну плату, тоді як пояснювала сама відповідач [PERSON], вона офіційно ніде не працювала. Належних доказів того, що відповідач придбала будинок лише за власні кошти та за кошти своїх батьків суду не надано. Дані про те, що батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] мав у власності земельну ділянку не доводять того факту, що він давав дочці гроші на придбання будинку. Батько відповідача та її син, як і позивач також були зареєстровані у спірному будинку не відразу після його придбання, батько - у 2006 році, син - у 2003 році, позивач - у 2011 році. Хоча, як пояснювала позивач син та батько проживали в будинку відразу після його придбання. Тому, час реєстрації у будинку не є тотожним часу з якого вони там проживали. Час реєстрації у будинку не є доказом того, що саме з цього часу [PERSON] проживав у будинку по [ADDRESS] в м. Токмак. Крім того, згідно довідки Токмацького РБТІ ПП «Малі-44» від 17.06.2014 р. № 90 по обліку бюро технічної інвентаризації було зареєстроване право приватної спільної власності по 1/3 частині нерухомого майна за адресою: с. Кірове, [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.10.1993 року. 11.04.2001 р. зазначену квартиру було продано. Права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим майна (будинку), придбаного у 2001 році, і правовідносини між сторонами з приводу нього, не можуть регулюватися нормами СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'ю але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу України із урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 року (чинного на час виникнення спірних відносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на час спірних правовідносин, не визначав поняття сім'ї та членів сім'ї. Вказане поняття на законодавчому рівні визначено нормою ст.64 Житлового кодексу України, відповідно до якої членами сім'ї наймача, крім дружини, їх дітей і батьків, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому позивач повинен був довести не лише факт спільного проживання, а і ступінь його участі у придбанні спірного майна. Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що спірний будинок був набутий лише в результаті спільної праці членів сім'ї [PERSON] та [PERSON] та щодо участі [PERSON] у набутті права саме на половину спірного будинку (внесення власних грошових коштів). Суд враховує, що позивач був власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] Токмацького району, те, що відповідачка та її син були власниками 2/3 частини вказаної квартири, яка 11 квітня 2001 року була продана і через шість днів був придбаний спірний будинок, а також те, що [PERSON] до придбання спірного будинку і на час його придбання працював, отримував стабільний заробіток, те, що завдаток в розмірі 200 доларів США за будинок по [ADDRESS] передавав продавцю саме [PERSON], про що була складена розписка. Тому, суд вважає доведеним та необхідним визнати за [PERSON] право власності не на половину спірного будинку, що є об'єктом спільної власності, а на 1/3 його частину, відповідно до його безпосереднього ступеня участі у придбанні вказаного будинку. Крім того, щодо поділу предметів домашнього вжитку, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 74 СК України (який набрав чинності 01.01.2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім 'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частинами 1 та 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оскільки на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України, то відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, зокрема, встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Слід зауважити, що відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, враховуючи, що позивачем доведено і встановлено судом факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по грудень 2013 року, суд вважає необхідним визнати об'єктами спільної сумісної власності, майно, що набуте сторонами під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме душову кабіну вартістю 1300 грн., придбану 20 вересня 2009 року, що підтверджується товарним чеком; бойлер для нагрівання води вартістю 799 грн., придбаний 14 вересня 2009 року відповідно до фіскального чеку № 65585; кухонну мийку вартістю 100 грн.; раковину (тюльпан) у ванній кімнаті вартістю 199 грн., придбану 14 вересня 2009 року відповідно до фіскального чеку № 65585; унітаз вартістю 400 грн., придбаний 14 вересня 2009 року відповідно до фіскального чеку № 65585; мікрохвильову піч вартістю 680 грн.; трьохстворчату двоярусну шафу вартістю 50 грн.; ліжко полуторне (3 шт.) вартістю по 100 грн. кожне; диван двоспальний вартістю 100 грн.; столик з нержавіючої сталі вартістю 50 грн.; журнальний столик світло-коричневий вартістю 50 грн.; журнальний столик темно-коричневий вартістю 30 грн.; стілець дерев'яний (6 шт.) вартістю по 25 грн. кожний; стіл обідній (2 шт.) вартістю по 50,00 грн. кожний; килим коричневий, 1 х 3 м2 вартістю 30 грн.; доріжку червону 1 х 4,50 м2 (2 шт.) вартістю по 5 грн. кожна; палас зелений 2 х 3 м2 (2 шт.) вартістю по 50 грн. кожний; килим кольоровий (2 шт.) 1,50 х 2м2 вартістю по 25 грн. кожний; чайник електричний (Viko) вартістю 100 грн., загальною вартістю 4598 грн. Сторони дійшли згоди щодо вартості зазначеного майна. Оскільки судом встановлено, що між сторонами склались усталені відносини, що притаманні подружжю, то майно набуте за час їх спільного проживання є об'єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу. Тому, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині, виділивши [PERSON] наступне майно: душову кабіну вартістю 1300 грн.; кухонну мийку вартістю 100 грн.; ліжко полуторне вартістю 100 грн.; диван двоспальний вартістю 100 грн.; столик з нержавіючої сталі вартістю 50 грн.; журнальний столик світло-коричневий вартістю 50 грн.; стілець дерев'яний (3 шт.) вартістю 75 грн.; стіл обідній вартістю 50,00 грн.; палас зелений 2 х 3 м2 (2 шт.) вартістю 100 грн., загальною вартістю 1925 грн. Крім того, суд вважає необхідним виділити [PERSON] наступне майно: бойлер для нагрівання води вартістю 799 грн.; раковину (тюльпан) у ванній кімнаті вартістю 199 грн.; унітаз вартістю 400 грн.; мікрохвильову піч вартістю 680 грн.; трьохстворчату двоярусну шафу вартістю 50 грн.; ліжко полуторне (2 шт.) вартістю 200 грн.; журнальний столик темно-коричневий вартістю 30 грн.; стілець дерев'яний (3 шт.) вартістю 75 грн.; стіл обідній вартістю 50,00 грн.; килим коричневий, 1 х 3 м2 вартістю 30 грн.; доріжку червону 1 х 4,50 м2 (2 шт.) вартістю 10 грн.; килим кольоровий (2 шт.) 1,50 х 2м2 вартістю 50 грн.; чайник електричний (Viko) вартістю 100 грн., загальною вартістю 2673 грн. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 849 грн. 94 коп. В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: partial