Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить позбавити відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони, як батьки дитини, не виконують свої обовязки по вихованню, утриманню та забезпеченню дитини належними умовами життя. Свідомо ухиляються від цього. Будь-яких перешкод з боку позивачки їм не чиниться. [PERSON], як бабуся дитини, утримує і піклується про дівчинку. За власні кошти забезпечує її харчуванням, займається її вихованням і навчанням. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, про дитину не піклуються. Вважає, що таке рішення суду буде відповідати інтересам дитини та вплине позитивно на її подальше життя. Прокурор вважав позов обґрунтованим та не заперечував проти його задоволення. [PERSON] заперечень проти задоволення даного позову не мав та у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні погодилася на позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON]. Представники третіх осіб - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] та Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] заперечували проти задоволення позову та позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав щодо доньки. Зясувавши позиції учасників судового процесу, заслухавши пояснення свідків та перевіривши матеріали справи, судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 27 січня 20008 року народження ( а.с. 4). Мати дівчинки є донькою позивача по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 5,16,17). Позивач разом з донькою і онукою зареєстровані в [INFO] ( а.с. 6). Згідно комісійного акту обстеження умов проживання родини за адресою: с. Кіндрашівка, вул. Польова,11, від 05 вересня 2016 року за вищевказаною адресою для дитини створені необхідні умови для життя і навчання. Будинок обладнаний газовим опаленням, водопостачання централізоване. Є меблі, побутова техніка. Задовільний санітарний стан приміщень. Дитина має окреме ліжко і місце для навчання. На момент обстеження [PERSON] у домоволодінні була відсутня. Зі слів позивача вона виїхала до м. Купянська зі своїм співмешканце, вихованням доньки не займається , не працює і матеріально дитину не забезпечує. ( а.с. 7). [PERSON], зареєстрований в [INFO]. Проживає у власному житловому будинку та має земельні ділянки для обслуговування будинку і ведення підсобного господарства, а також земельну ділянку (пай) 6,7724 га. За місцем мешкання характеризується позитивно. З сусідами не конфліктує ( а.с.105). [PERSON] навчається у Кіндрашівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Купянської районної ради Харківської області, де характеризується з позитивного боку. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, високий рівень навчальних досягнень. Спокійна,врівноважена і вихована, користується авторитетом серед учнів. Має грамоти і подяки за успіки в навчанні та участь в різних конкурсах. Активну участь у вихованні дитини приймає бабуся ( а.с.8-15). У наданому суду висновку сектору органу опіки та піклування служби у справах дітей Купянської районної державної адміністрації Харківської області 23 листопада 2016 року за № 12-29/957 зазначено, що Службою у справах дітей було проведено з'ясування умов проживання дитини та участі батьків в її утриманні та вихованні. [PERSON] з дитиною не проживає, аліменти не сплачує, так як матірю не надавалась позовна заява до суду про стягнення аліментів. За місцем проживання він характеризується позитивно, пешкає у власному будинку, у підсобному господарстві утримує птицю, має земельні ділянки 0,25 га, 0,15 га та земельний пай 6,7724 та. Батько спілкується з дитиною за телефоном, поздоровляє з днями народження, передає подарунки. Мати дитини, [PERSON], зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON] та своєю матірю [PERSON] за адресою: с. Кіндрашівка, вул. Польова, 11. Була засуджена за ст. 357 ч.1, 185 ч.2 КК України та звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (кінець строку 09.09.2017 р.). За повідомленням Купянського МРВ КВІ порушень умов іспитового строку громадянкою [PERSON] не зафіксовано. За інформацією Кіндрашівської [PERSON] ст., де навчається дитина, мати [PERSON] спілкується та проживає разом з дитиною, неодноразово відвідувала батьківські збори, гуляла з донькою за місцем свого проживання в с. Кіндрашівка, проводжала її до школи та забирала після уроків. Кіндрашівська сільська рада також підтверджує факт знаходження [PERSON] за місцем реєстрації. Позивач [PERSON] жодного разу не зверталася до служби у справах дітей зі скаргою на доньку та щодо недбалого ставлення останньої до дитини. Працівниками Купянського ВП ГУ НП в Харківській області не складались адміністративні протоколи на [PERSON] за невиконання батьківських обовязків. Зважаючи на ці обставини, співробітники сектору опіки та піклування вважають недоцільним позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] через не доведеність їх неправомірної поведінки щодо дитини (а.с.103). Допитана у судовому засіданні в якості свідка секретар Кіндрашівської сільської ради [PERSON] пояснила, що родину [PERSON] знає. Сімя не стоїть на обліку в сільраді як така, що знаходиться у складних життєвих обставинах, родина є звичайною. Про [PERSON] свідок пояснити нічого не змогла, оскільки він не є мешканцем села. Щодо [PERSON] свідок вказала, що вона ніде не працює, зареєстрована та мешкає в селі Кіндрашівка. Їй пропонували працевлаштуватися, але та відмовилась. За зверненням позивача 05 вересня 2016 року було проведено обстеженя умов проживання родини та складений відповідний комісійний акт. На час складання [PERSON] вдома не було. Відомості в акті щодо причини відсутності відповідачка та відношення її до доньки були записані зі слів позивача. Потім [PERSON] зявилася, мешкала з дитиною, проводила її до школи та свідок бачила її особисто в селі. Дитина доглянута. Крім того додала, що позивач не зверталася до сільради з приводу невиконання донькою своїх батьківських обовязків. Подібних відомостей про недбале ставлення до доньки від адміністрації навчального закладу чи медичних співробітників сільрада не отримувала. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка директор Кіндрашівської ЗОШ [PERSON] пояснив суду, що за інформацією класного керівника була підготовлена довідка з вказівкою даних станом на листопад місяць 2016 року про відвідування [PERSON] доньки в школі. [PERSON] характеризується добре, є розумною і активною дівчинкою, вчиться добре та приймає участь у позакласних заходах, за що має заохочення. За даними адміністрації навчального закладу родина [PERSON] не перебуває на обліку як сімя, що має складні життєві обставини. Відомості про неналежне батьківське піклування щодо дитини школа не має та звернень з цього приводу не було. При вирішенні спору суд виходив з того, що данні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про захист основних прав і свобод, рішеннями ЄСПЛ. Статтею 8 Конвенції проголошено, що кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішеннях ЄСПЛ у справах "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ЄCПЛ 2000-IX), "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII) було встановлено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, у рішеннях ЄСПЛ по справі "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)), "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, пп. 73 - 76 від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року) п. 61, "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I), "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року констатовано, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Рішеннями ЄСПЛ "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року) встановлено, що крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Статті 32, 51 Конституції України передбачають, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статті 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Стаття 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, аналізуючи надані в якості доказів матеріали, суд не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав[PERSON] і [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] та вважає, що таке позбавлення не відповідає інтересами дитини, виходячи з наступного. Щодо стверджень позивача про не проживання [PERSON] спільно з дитиною та ухилення її від виконання своїх батьківських обовязків, то вони спростовуються наданими суду довідкою характристикою № 659 від 02.11.2016 року Кіндрашівської сільради про те, що [PERSON] зареєстрована і проживає разом позивачем і донькою в якості постійної жительки села, відомості про надходження будь-яких скарг відсутні, а також інформаційною довідкою Кіншрашівської [PERSON] ступенів від 03.11.2016 року, де навчається [PERSON], про відвідування [PERSON] у вересні місяці 2016 року батьківських зборів, забирання дитини зі школи і знаходження з донькою на святі «День села» 01.10.2016 р.. Крім того, це спростовується показаннями свідків, допитаних судом, зокрема секретаря сільської ради, яка вказала, що [PERSON] мешкає з донькою у будинку позивача та під час складання акту була відсутня, але дій, які б свідчили про її умисле самоухилення від виконання батьківських обовязків немає та з подібними скаргами ні позивач, ані адміністрації школи чи інші установи до сільради не зверталися. [PERSON] засуджена за вироком суду зі звільненням від відбувмння покарання з іспитовим строком та за повідомлення органу з питань пробації порушень умов звільнення вона не допускала, до адміністративної відповідальності не притягувалася, місця проживання не змінювала ( а.с. 104). Відповідач [PERSON] мешкає в іншому селі, де характеризується позитивно та має у власності земельні ділянки і пісобне господарство, а також суду були надані відомості про його періодичне спілування з дитиною, що також може розцінюватися судом як відсутність у нього бажання самоусунутися від батьківських обовязків. Крім того, відповідач має власникй будинок в селі ФиголівкаДворічаснкього району, земельні ділянки та господарство . Петро-Іванівською сільрадою характеризується з позитивного боку ( а.с.105). Аналізуючи наданий Акт обстеження умов проживання сім'ї суд виходить з того, що відомості, відображені у ньому, частково спростовані особами, що його підписували секретарем сільради [PERSON], яка зауважувала, що родина числиться у сільраді як нормальна, дитина забезпечена необхідними умовами для життя і навчання, скарг від позивача чи будь-кого іншого на [PERSON] з приводу неналежного виконання нею батьківських обовязків не було. Зазначені у акті відомості про відсутність відповідача [PERSON] та її виїзд зі співмешканцем і не піклування про дитину, були вказані зі слів заінтересованої людини, у даному випадку позивача по справі, яка ініціювала питання про позбавлення відповідачів батьківських прав. Взагалі, оцінюючи надані в ході розгляду даної справи докази, суд дійшов висновку, що всі письмові докази, надані позивачем , не містять посилань на конкретні факти ухилення відповідачів від виконання батьківських обовязків, без конкретизації. Не вбачається в чому саме полягали дії відповідачів по ухиленню від виконання цих обовязків, та які дії реагування у звязку з цим були вжиті. У той же час органами опіки та піклування були зясовані відмінні ніж ті, що вказує позивач, обставини по справі, що також випливає з пояснень свідків. Доказів перебування відповідачів на обліку у відповідних установах, через зловживання спиртними напоями тощо, суду не надано, у висновку на них також відсутнє посилання. Не надано суду і доказів їх притягнення відповідачів до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Доказів соціальної занедбаності неповнолітньої [PERSON] суду не надано. Навпаки наявні позитивні характеристики дитини, як з місця навчання так і з боку односельців і представника сільради. Щодо емоційного статусу дитини, то свідками, а також характеристикою з навчального закладу, підтверджено, що дитина спокійна, врівноважена, вихрована, чуйна, користується авторитетом серед учнів класу ( а.с.8), відтак вказані обставини суд розцінює як докази достатньо комфортного психоемоційного клімату у родині для дитини. Відтак, виходячи з наданих доказів, суд доходить висновку, що позивачем в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків в тій мірі, щоб була достатня для виправдання такого серйозного втручання у життя сім'ї та такої виключної міри, як позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України суду не наведено. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх доньки [PERSON] не відповідає інтересами самої [PERSON], та у випадку задоволення позову призведе до порушень прав, гарантованих ст.ст. 32, 51 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист основних прав і свобод. Відтак, суд вважає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав передчасними, тому відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed