Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

12 червня 2014 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року в сумі 42 532 грн. 27 коп., вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 21 993 грн. 75 коп., а всього 64 526 грн. 02 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.04.2013 року по день винесення судового рішення. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що 01 квітня 2013 року його було звільнено за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з посади техніка з документального забезпечення відділу замовлень та логістики Директорату виробничого маркетингу та забезпечення постачань Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»» (далі по тексту - ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»»). Однак, при звільненні з роботи з [PERSON] не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено : заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу. Крім того, підприємство до цього часу не видало йому належно оформлену трудову книжку. У судове засідання позивач не з'явився, проте подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання від 14.07.2014 року було подано заяву, якою представник відповідача, з посилань зайнятість в інших судових засіданнях, просив відкласти розгляд справи на іншу дату та час. Разом з тим, доказів на підтвердження доводів, наведених в заяві, представником відповідача суду двічі не надано. У зв'язку з цим та врахуванням вимог п.2, ч.1; ч.2 і 4 ст.169 ЦПК України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи, а причини неявки до суду, вказані в заявах, визнає неповажними. Суд, відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України, прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки позивачка проти такого порядку не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 24.02.2003 року до 01.04.2013 року працював в ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»». Наказом за № 1128-ОС від 01 квітня 2013 року позивача на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України звільнено за власним бажанням з займаної посади, а саме - техніка з документального забезпечення відділу замовлень та логістики Директорату виробничого маркетингу та забезпечення постачань Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»» ( а.с. 10). Дана обставина також підтверджується довідкою про доходи від 10 квітня 2013 року за № 4096 (а.с.7). Згідно вказаної довідки про доходи, яку видано ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»» за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року заборгованість по заробітній платі становить - 42 532 грн. 27 коп. (а.с. 7). Крім того, позивачем надано довідку про доходи від 10 квітня 2013 року за № 4095, згідно якої розмір середньомісячного заробітку на період звільнення становить 7 331 грн. 25 коп. (а.с.8), а відповідно до довідки про середню заробітну плату від 09 квітня 2013 року за № 3.01-1-03/989 розмір середньоденної заробітної плати становить - 228 грн. 00 коп. (а.с.9). Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, зміст яких роз'яснено представнику позивача, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Всупереч наведеному, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про невиплату відповідачем [PERSON] вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, в той час як згідно довідки про доходи від 10 квітня 2013 року за № 4096 (а.с.7), виданої ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», підтверджено факт наявності заборгованості в розмірі 42532,27 грн. Зміст цієї заборгованості (її складові) відповідачем в довідці не розписано, як і не вказано, що це заборгованість лише по заробітній платі. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення на його користь з відповідача невиплаченої вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданої відповідачем [PERSON] довідки (а.с.7), зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь заборгованості по нарахованій заробітній платі в розмірі 42532 грн. 27 коп. У зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Утрата частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобов'язаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були бути виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судового рішення, а саме з 01 квітня 2013 року по 01 серпня 2014 року, який становить (488 днів х 228,00 грн. (середньоденний заробіток (а.с. 9)) - 111264 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року в розмірі 42532,27 грн. та середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення судового рішення, а саме з 01 квітня 2013 року по 01 серпня 2014 року в розмірі 111264 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 153796 грн. 27 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 1537 гривень 96 копійок, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.47, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", та

Outcome: partial