Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Міська рада м. Кропивницького в якому просить визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила ,що в дамоволодінні по [ADDRESS] мешкала гр. [PERSON] разом з онуком [PERSON] . [PERSON] померла у [INFO] . Після її смертІ в будинку проживав її онук [PERSON] . Під час приїзду у 2008 році позивачка заплатила онуку [PERSON] 2 000 грн. за будинок, він ніяких претензій не мав. Відповідач в судове засідання не з`явився про час розгляду справи належно повідомлявся про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Міська рада м. Кропивницького надала відзив в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді від 05.12.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.06.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано копію спадкової справи. Ухвалою суду від 09.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано копію спадкової справи з державного архіву. Ухвалою суду від 02.10.2020 року закрито підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача про залучення третьої особи міської ради м.Кропивницького. Дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] з 1954 року проживала [PERSON] разом зі своїм онуком, [PERSON] . Будинок їй залишився в спадщину від померлої бабусі, [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за законом, видане третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 04.08.1983 р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується записом в акті смерті № 305 від 08.02.1988 p., виданим відділом РАЦС . З заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріальної контори онук не звертався, як і інші можливі спадкоємці, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру № 39910536 від 18.03.2015 року. Під час свого останнього візиту в жовтні 2008 року позивач віддала [PERSON] 2 000 гривень за будинок в пам`ять про його бабусю про що він написав розписку (додаток № 5) . Більше позивач відповідача не бачила. Стаття 344 ЦК України передбачає можливість набуття права власності на нерухоме майно у тому випадку, якщо воно особа заволоділа ним добросовісно і продовжує відкрито і безперервно володіти ним протягом десяти років (набувальна давність). Відповідно до ст. 316, 328 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 1 ст. 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з положеннями ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Отже, аналіз змісту вищевказаних положень чинного законодавства України можна дійти висновку, що чинне Цивільне законодавство України передбачає право володільця на повноцінне набуття права власності на майно із оформленням правовстановлюючих документів через суд на підставі ст. 344 ЦК України - «набувальна давність». При цьому аналіз даних положень закону дає підстави стверджувати, що для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи та враховувати, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності певних необхідних умов. Такими необхідними умовами є: добросовісність заволодіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, тобто, що обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна; відкритість володіння. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; безперервність володіння. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності; строк володіння. Під строком володіння слід розуміти, проміжок часу протягом якого особа здійснювала права власника майна та який не повинен бути меншим ніж десять років - для нерухомого майна; безтитульність володіння. Володіння визнається безтитульним якщо особа володіє майном без певної правової підстави. Стаття 344 ЦК України вказує про те, що відсутність хоч однієї із вищевказаних обставин позбавляє можливості суд визнавати право власності на майно за будь-якою фізичною або юридичною особою. Вищевказані положення знаходять своє відображення в пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 р. де зазначено, наступне: "При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності". Більш того, положення Цивільного процесуального кодексу України дають підстави стверджувати, що саме позивач має довести належними, допустимими та достовірними доказами вищевказані обставини. Враховуючи матеріали справи, зміст вищевказаних положень чинних нормативно правових актів України та судової практики в справах про захист права власності та інших речових прав, звертаємо увагу суду на те, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що позивач відкрито, безперервно на протязі десяти років володів та володіє даним майном. Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 p., відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже належним відповідачем у цивільному судочинстві та у справах про визнання права власності на майно за набувальною давністю, має бути попередній власник майна (його правонаступник) та/або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як свідчать матеріали даної справи та, зокрема, зміст позовної заяви, станом на сьогоднішній день попередній власник нерухомого майна помер, а його можливий спадкоємець не звернувся з питання прийняття спадщини (не є правонаступником прав спадкодавця в розумінні закону). [PERSON] не отримав спадщину після смерті бабусі, документи про це відсутні (а.с.64). При цьому третьою особою по справі визначено Міську раду міста Кропивницького, але відповідачем вказаний орган позивачем не зазначений, тому суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки позов поданий до неналежного відповідача. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача по фактично понесеним витратам. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed