Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

06 березня 2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська звернулись [PERSON] та [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 27 вересня 2018 року близько 19 годині 00 хвилин у Шевченківському районі м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого було завдано шкоди пасажиру автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , та автомобілю MERCEDES - BENZ, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до інформації досудового розслідування, 27 вересня 2018 року близько 19 години 00 хвилин в Шевченківському районі м. Дніпро по пр. Б. Хмельницького з боку п. Мирного в напрямку вул. Проїзд О.Гальченка рухався автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Після наїзду на пішохода автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , виїхав на зустрічну смугу напрямку руху та скоїв наїзд на автомобіль MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого. 14 жовтня 2018 року водій автомобіля Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , в рамках досудового розслідування, надав пояснення з яких вбачається, що останній не справився з керуванням автомобіля та не зміг уникнути наїзду на пішохода в наслідок чого перетнув роздільну смугу, виїхав за зустрічну смугу напрямку руху та скоїв наїзд на автомобіль MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Таким чином з наведеного вище вбачається, що водій Хюндай визнав, що, порушив п. п. 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожньої руху внаслідок чого спричинив матеріальну і моральну шкоду і тілесні ушкодження водію та пасажиру автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , як власник автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , поніс збитки у розмірі 170540,00 грн., які складається із вартості робіт для відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 162000,00 грн. та вартості зберігання транспортного засобу у розмірі 8540,00 грн. Крім того, [PERSON] просить стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., оскільки він зазнав тривалих моральних страждань внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних хвилювань за свою цивільну дружину [PERSON] , яка була пасажиром його автомобіля та отримала травми середньої тяжкості. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 3903 від 26.11.2018 року. В результаті тілесних ушкоджень середньої тяжкості з 28.09.2018 року по 05.10.2018 року та з 05.10.2018 року по 07.11.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ "Дніпропетровське Клінічне Об`єднання швидкої допомоги" Дніпровської міської ради. [PERSON] понесла витрати на лікування у розмірі 11120,08 грн. Крім того, [PERSON] просить стягнути завдану їй моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., оскільки вона значний час вимушена була перебувати у лікарнях, що унеможливлювало її піклуватися про свою сім`ю, пережила нервовий стрес та відчувала душевні страждання. Ухвалою суду від 16.06.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 02.02.2021 року справу прийнято цим складом суду до свого провадження та вирішено розглядати справу за правила загального позовного провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтував наступним. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, а отже не може виступати позивачем щодо відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Ситуація що склалась з відповідачем є непереборною, так як він знаходився в тих подіях, які не залежали від нього, як наслідок дії були вимушені, що підтверджується відповідним висновком експерта. Наданий позивачем рахунок-фактура № 0000000005 від 25.10.2019 року за ремонт автомобіля не може бути належним доказом розміру матеріальних збитків на відновлення та пошкодження автомобіля. Таким доказом може бути лише висновок автотоварознавчої експертизи. Крім того відсутні докази понесення позивачем цих витрат. В матеріалах справи відсутні відомості про звернення або не звернення позивачів до страхової компанії про виплату страхового відшкодування внаслідок понесення матеріальних збитків та ушкодження здоров`я внаслідок ДТП. Розмір плати за зберігання у сумі 8540,00 грн. підтверджується документом, який не містить ані підписів, відповідальних за його складення осіб, ані печатки підприємства, тому не може бути належним доказом. Позивачі зазначають про стягнення великого розміру моральної шкоди, однак не надають доказів того, що у потерпілих були психічні страждання та з чого складається така сума. Позивачі просять стягнути витрати на лікування у сумі 11120,00 грн., при цьому з яких сум складається саме такий розмір витрат не наведено. В матеріалах справи містяться копії чеків на придбання ліків та медичних засобів, проте відсутні лікарські рецепти щодо призначення саме таких препаратів. Факт порушення ПДР встановлюється постановою про адміністративне правопорушення або вироком суду, що в даній ситуації відсутні. Позивачі надали відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив позивачів, в якому просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Пояснення надали аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимогу у повному обсязі з урахування наданого відзиву на позовну заяву та заперечень. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також визнається сторонами, що 27 вересня 2018 року близько 19 години 00 хвилин в Шевченківському районі м. Дніпро по пр. Б. Хмельницького з боку п. Мирного в напрямку вул. Проїзд О.Гальченка рухався автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Після наїзду на пішохода автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , виїхав на зустрічну смугу напрямку руху та скоїв наїзд на автомобіль MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичного експерта від 26.11.2018 року № 3903. 14 жовтня 2018 року водій автомобіля Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER] , в рамках досудового розслідування, надав пояснення з яких вбачається, що останній не справився з керуванням автомобіля та не зміг уникнути наїзду на пішохода в наслідок чого перетнув роздільну смугу, виїхав за зустрічну смугу напрямку руху та скоїв наїзд на автомобіль MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Згідно висновку експертного дослідження від 20.10.2018 року № 10.1/062-Д водій автомобіля Хюндай [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування максимального ефекту гальмування на займаній смузі із зупинкою керованого ТЗ по лінії руху пішохода. Водій автомобіля Мерседес [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткненню із автомобілем шляхом своєчасного застосування максимально ефективного гальмування із зупинкою ТЗ до смуги руху автомобіля Хюндай. Дії водія автомобіля Хюндай [PERSON] , в частині застосування маневрування праворуч без вжиття заходів по зниженню швидкості для наїзду на пішохода, не відповідали вимогам п.п 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події ДТП. Дії водія автомобіля Мерседес [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку із настанням події ДТП. Таким чином з наведеного вище вбачається, що відповідач керуючи автомобілем Хюндай порушив п. п. 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожньої руху внаслідок чого спричинив матеріальну шкоду та тілесні ушкодження водію та пасажиру автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною Посилання представника відповідача на те, що у висновку експертизи зазначено, що в момент зміни пішоходом напрямку та темпу руху водій [PERSON] перебував в аварійних умовах і маневрування ліворуч було вимушеним, не підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки, відповідач, перш за все, повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. У даному випадку відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що зіткнення з автомобілем, яким керував [PERSON] відбулось внаслідок непереборної сили, хоча саме на нього покладається такий обов`язок відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Щодо доводів відповідача щодо того, що [PERSON] не має право на відшкодування шкоди, оскільки не є власником автомобіля MERCEDES - BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , суд зазначає наступне. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння та роз`яснив, що абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. При цьому факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Оскільки у даному випадку [PERSON] на достатній правовій підставі володів автомобілем якому була спричинена шкода внаслідок ДТП він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру матеріальної шкоди яку позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача надано рахунок-фактуру № 000000005 від 25.10.2019 року видану ПП [PERSON] та довідку про розмір плати за зберігання видану ПП «Автоклуб». Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивачем [PERSON] зазначено, що додаткових доказів на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди він надати не може, вважає що надані докази є достатніми та належними. Щодо рахунку-фактури № 000000005 від 25.10.2019 року виданої ПП [PERSON] , суд зазначає, що вона не може бути прийнята як належний доказ матеріального збитку, оскільки до неї не додано підтверджень сплати вказаних у ньому коштів. З цих же підстав не може бути прийнята як доказ понесеного матеріального збитку довідка про розмір плати за зберігання. До того ж у судовому засіданні [PERSON] зазначив, що автомобіль на час розгляду справи не відремонтований. Отже розмір матеріальних збитків які просить стягнути з відповідача [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо розміру матеріальних збитків понесених позивачем [PERSON] , суд зазначає, що до позовної заяви додано копії фіскальних чеків на підтвердження заявлених вимог, однак суд не може прийняти більшість з них до уваги, оскільки з деяких чеків неможливо встановити розмір коштів та на що саме вони були витрачені, також, деякі чеки підтверджують купівлю ліків, які неможливо пов`язати з лікуванням травм отриманих внаслідок ДТП, як-то, стрепсілс, вода «Моршинська». Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума доведеної та підтвердженої матеріалами справи матеріальної шкоди у розмірі 6291 грн. 41 коп. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями пов`язаними з пошкодженням транспортного засобу та отриманими тілесними ушкодженнями, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи вину відповідача, та, знехтування правилами дорожнього руху, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачів моральну шкоду - у розмірі 2000 грн.00 коп. на користь [PERSON] та 20000 грн. 00 коп. на користь [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у сумі 369 грн. 60 коп. та на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у сумі 20 грн. 00 коп.. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial