Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

31 серпня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ Приват Банк), який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2008 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір без номера, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на зазначені обставини та неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість в сумі 46 358 грн. 75 коп., яка складається з 771 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 38 253 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 650 грн. 00 коп. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 183 грн. 75 коп. - штраф (процентна складова), позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати у розмірі 1 600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, до позовної заяви долучено клопотання з проханням розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги банк підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав наявність правовідносин, які виникли у нього в 2008 році із ПриватБанком по кредитному договору, вважав що сума заборгованості для нього є неспівмірною із матеріальним становищем його сім'ї, просив застосувати положення закону про позовну давність. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника 0506041200066531040 від 27 серпня 2008 року (а.с. 7), Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", 27 серпня 2008 року надало [PERSON] строковий кредит на суму 4 367 грн. 58 коп. на строк 12 місяців по 27 серпня 2009 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок з подальшим використанням цих коштів за допомогою банківської картки кредитка "Універсальна" № 4149 4379 2522 5165, при цьому позичальник зобов'язався за користування кредитом сплачувати відсотки у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період з 20 по 24 число сплачувати платіж у розмірі 447 грн. 35 коп., який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат. В заяві передбачено, що у випадку порушення позивальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочки. При цьому позичальник погодився, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) (надалі - Умови), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір ( а.с. 7). Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту. Пунктом 5.2 Правил користування платіжною карткою , передбачено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів та зарахування їх банком на картрахунок держателя картки. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Згідо зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та порядок , що встановлені договором. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача в позовній заяві щодо факту виникнення 27 серпня 2008 року між сторонами кредитного зобов'язання, за яким [PERSON] отримав кредит 2 в сумі 1 400,00 грн. у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки протягом судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Як вбачається із розрахунку (а.с. 4-6) , в порушення наведених вимог закону та зобов'язань за кредитним договором, відповідач кошти для погашення кредиту, в передбачений строк, не повернув, допускав прострочку платежів, останній платіж здійснив 05.03.2014 року, внаслідок чого, станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість в сумі 46 358 грн. 75 коп., яка складається з 771 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 38 253 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 650 грн. 00 коп. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 183 грн. 75 коп. - штраф (процентна складова). Відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, заперечень щодо розрахунку кредитної заборгованості не зазначив (а.с. 34). З огляду на зазначені правові норми, а також встановлені судом обставини, суд вважає, що право пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання у позивача виникло щодо місячних платежів після несплати чергового платежу (05 березня 2014 року останній платіж), тобто з 05 квітня 2014 року. Позовна заява позивачем в суд подана в серпні 2017 року. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг строку загальної та спеціальної строк позовної давності розпочався по кожному окремому щомісячному платежу по даному кредитному договору через пропуск позичальником строку погашення щомісячного платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тому через закінчення строку загальної позовної давності до основної вимоги вона спливла по відношенню і до додаткової (стягнення неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, нарахування Банком пені за кожен день прострочки виконання позичальником зобов'язань та штрафу за порушенні строків платежів по будь-якому з грошових платежів , тобто за тотожними порушеннями суперечить закону. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15 зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. 3 Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На підставі наведеного , суд вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовується.

Outcome: dismissed