Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 22.01.2015 року). На день смерті вона проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - 26/54 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] , 19 квітня 2007 року склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно та майнові права заповіла йому. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №22. Звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав, проте постановою нотаріуса від 07 травня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю в нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до довідки КП "Царичанське БТІ" ДОР" №564 від 28.12.2018 року право власності на 26/54 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] не зареєстровано. Власником 28/56 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] [INFO] помер [PERSON] та після його смерті спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] оформляли спадщину в судовому порядку. Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.1999 року скасовано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, договір дарування, та за кожним спадкоємцем було визнано частину в спадковому майні. [PERSON] у встановленому законом порядку своє право на спадщину не зареєструвала. Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2000 року про поділ житлового будинку [ADDRESS] в натурі, було визнано за [PERSON] та [PERSON] по 28/54 частини житлового будинку за кожним та за [PERSON] - 26/54 частини житлового будинку. [PERSON] своє право власності на 26/54 частини житлового будинку [ADDRESS] у встановленому законом порядку не зареєструвала. [PERSON] та [PERSON] право власності на належні їм частини в житловому будинку у встановленому законом порядку зареєстрували та в подальшому [PERSON] на підставі Договору дарування подарував 14/54 частини житлового будинку [PERSON] . Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 22.01.2015 року). На день смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - 26/54 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] , 19 квітня 2007 року склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно та майнові права заповіла позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №22 (а.с.10). Позивач, звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав, отримав постанову нотаріуса від 07 травня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю в позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.8). Відповідно до довідки КП "Царичанське БТІ" ДОР" №564 від 28.12.2018 року право власності на 26/54 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] не зареєстровано (а.с.12). Власником 28/56 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] (а.с.12). [INFO] помер [PERSON] та після його смерті спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] оформляли спадщину в судовому порядку. Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.1999 року скасовано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, договір дарування, та за кожним спадкоємцем було визнано частину в спадковому майні (а.с.13, 14). [PERSON] у встановленому законом порядку своє право на спадщину не зареєструвала. Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2000 року про поділ житлового будинку [ADDRESS] в натурі, було визнано за [PERSON] та [PERSON] по 28/54 частини житлового будинку за кожним та за [PERSON] - 26/54 частини житлового будинку (а.с.17, 18). [PERSON] своє право власності на 26/54 частини житлового будинку [ADDRESS] у встановленому законом порядку не зареєструвала. [PERSON] та [PERSON] право власності на належні їм частини в житловому будинку у встановленому законом порядку зареєстрували та в подальшому [PERSON] на підставі Договору дарування подарував 14/54 частини житлового будинку [PERSON] . Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved