Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

21.04.2016 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить встановити новий графік побачень [PERSON], [PERSON], [PERSON] із малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; затвердити розклад побачень батька [PERSON] із малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 2 рази на місяць у неділю з 10.00 год. до 19.00 год., та 10 днів відпочинку у сукупності на рік під час канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з матір'ю; затвердити розклад побачень бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] із малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 1 раз на місяць - кожну першу неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. При цьому позивач посилається на те, що встановлений судовим рішенням графік побачень відповідачів із дітьми на даний час не виконується відповідачами та не відповідає інтересам дітей, у зв'язку із змінами життєвих обставин як відповідачів, так і самих дітей. У зв'язку із чим, позивач змушена звертатися до суду із позовом. У судовому засіданні 03.11.2016 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В подальшому до судових засідань позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву представника позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення на позовну заяву та просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяви представника органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про проведення судових засідань без представника третьої особи, у вирішенні всіх клопотань покладаються на розсуд суду. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.08.2012 року по справі № 1512/9113/2012. Рішення набрало законної сили 17.08.2012 року /а.с. 21/. Від шлюбу у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис № 480, та [PERSON], [INFO], актовий запис № 876, що вбачається із відповідних свідоцтв про народження, батьками в яких вказані: у графі батько - [PERSON], у графі мати - [PERSON] /а.с. 18-19/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.08.2012 року по справі № 1512/9113/2012 стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до 20.04.2026 року, починаючи з дати звернення до суду 04.07.2012 року /а.с. 21/. Судом встановлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2014 року визначено спосіб участі у спілкуванні та вихованні батьком [PERSON], дідом [PERSON], бабою [PERSON] з неповнолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], шляхом спілкування наступним порядком: - з 16:00 години до 19:00 годин кожної середи; - з 09:00 години до 19:00 годин кожну другу суботу місяця; - кожний останній тиждень місяця в суботу з 09:00 години до 18:00 години та у неділю з 09:00 години до 18:00 години; - 30 днів відпочинку у сукупності на рік під час усіх канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з [PERSON]; - кожне друге Різдво та Пасху, починаючи з Пасхи 2014 року. Рішенням також зобов'язано [PERSON] один раз на рік надавати [PERSON] письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду за межі України на відпочинок разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 07.07.2014 року рішенням Апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2014 року в частині зобов'язання [PERSON] один раз на рік надавати письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду за межі України на відпочинок разом з дітьми, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні даної частини вимог. В іншій частині рішення залишено без змін. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що належним чином виконувала рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2014 року, на підтвердження чого судом досліджено журнал побачень з дітьми з 2014 року по 2016 рік /а.с. 26-31/ за підписами сторін. Вказана обставина частково визнавалася відповідачами, які пояснили суду, що дійсно, позивач до 2015 року не порушувала графіку побачень із дітьми, та ними було надано заяву до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про відсутність претензій до [PERSON] /а.с. 136/. Однак, в подальшому після винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, позивач почала чинити перешкоди відповідачам у спілкуванні з дітьми, у зв'язку із чим, відповідачі зверталися до Київської районної адміністрації Одеської міської ради /а.с. 137/, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради /а.с. 138/ та до Приморського ВП ГУНП України в Одеській області /а.с. 71, 73, 76, 77, 80/. Причину порушення режиму графіку побачень із дітьми позивач пояснювала: проживанням батька дітей за межами міста, а саме у м. Суми; похилим віком бабусі та дідуся; зміною їх умов проживання, а саме орендування квартири для проживання; поганим доглядом бабусі та дідуся за здоров'ям дітей; та відвідуванням дітьми шкільних та позашкільних закладів. У судовому засіданні 26.01.2017 року відповідач [PERSON] пояснив суду, що на теперішній час у нього склалися чудові відносини з іншою жінкою, та у зв'язку із підприємницькою діяльністю він періодично змушений направлятися у відрядження, в тому числі і у м. Суми. Однак, нетривалі відрядження жодним чином не вливають на здатність та бажання батька зустрічатися із дітьми, тим паче, що на теперішній час його місце проживання знову зареєстроване у м. Одесі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд частково погоджується із доводами позивача щодо порушення батьком режиму графіку побачень із дітьми. Оскільки обставина проживання [PERSON] за межами м. Одеси підтверджується дослідженими матеріалами справи, в тому числі копією паспорта громадянина України, в якому наявна відмітка про місце реєстрації з 17.01.2017 року за адресою: [ADDRESS], а також договором оренди жилого приміщення від 01.05.2016 року строком на 12 місяців /а.с. 103/. Отже, на момент звернення позивача до суду, а саме 21.04.2016 року, відповідач [PERSON] у м. Одесі не мав зареєстрованого місця проживання, та договір оренди житла ним було укладено лише 01.05.2016 року. При цьому, суд погоджується із позицією відповідачів, що відрядження батька не повинні бути причиною порушення графіку побачень батька із дітьми. Судом в порядку ст. 65 ЦПК України було досліджено речові докази, а саме відеозаписи фіксування спілкування сторін [PERSON] із [PERSON], що надані як позивачем, так і відповідачами. З досліджених відеозаписів вбачається, що у колишнього подружжя [PERSON] склалися неприязні стосунки, жодний із них не готовий йти на компроміси, та свої особисті образи вони переносять на сферу спілкування із дітьми. У зв'язку із чим, суд критично ставиться до вказаних доказів, так як дані відеозаписи всупереч положень ст. 58 ЦПК України не містять інформації щодо предмета доказування, а здійснені сторонами виключно заради підготовки до розгляду справи у суді. Стосовно доводів позивача про похилий вік бабусі та дідуся, які самі потребують догляду, та їх недосконалий догляд за дітьми, що призводить до погіршення здоров'я дітей, суд зазначає наступне. Стороною позивача на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України до позовної заяви як на підтвердження доводів у даній частині було надано ряд медичних документів /а.с. 32-40/ та ряд медичних довідок /а.с. 121-125/, достовірність яких ставилася під сумнів стороною відповідачів, так як вони вважали, що сторона позивача змінювала дати у медичних довідках. Положеннями ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 03.11.2016 року ухвалою суду за клопотання сторони відповідачів було витребувано інформацію із медичних установ про перебування дітей на лікуванні. З отриманих на виконання ухвали суду документів із Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, Одеського Національного медичного університету /кафедра пропедевтики педіатрії/, КУ «Міська дитяча лікарня ім. Ак. Б.Я. Резніка» слідує, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у вказаних установах у період з 2015-2016 року лікування не проходили. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача стосовно погіршення стану здоров'я дітей після зустрічей із відповідачами є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу. Окрім того, суд зазначає, що стороною позивача на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів недосконалого догляду відповідачами за дітьми. При цьому, пояснення позивача щодо похилого віку бабусі та дідуся, які самі, на думку позивача, потребують догляду, суд вважає цинічними з огляду на те, що бабуся дітей [PERSON], 1954 року народження, а дідусь [PERSON], 1951 року народження. Щодо доводів позивача про зміну умов проживання [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. В ході розгляду справи учасники справи пояснювали, що діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному обліку у квартирі за адресою: [ADDRESS], що належить бабусі дітей [PERSON] На даний час вказана квартира обладнана [PERSON] під офіс, у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності. На підтвердження вказаних обставин судом досліджено свідоцтво про державну реєстрацію ФОП [PERSON] /а.с. 110/, свідоцтво про сплату єдиного податку /а.с. 109/, довідку про взяття на облік платника податків /а.с. 111/. Відповідачі пояснили, що для власного проживання орендують квартиру за іншою адресою. Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/14277/15-ц, по якій рішенням суду від 24.02.2016 року ухвалено усунути [PERSON] перешкоди у реалізації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; визнано [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2016 року ухвалено нове, яким: відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом; та задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою квартиру за адресою: [ADDRESS]; в іншій частині вимог відмовлено. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами наявні спори стосовно користування житлом, в якому зареєстровані діти. Вказані спори в силу особистих відносин сторін негативно впливають на відносини із дітьми. Та дійсно, відповідач [PERSON], як власник квартири за адресою: [ADDRESS], немає наміру виконувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року стосовно реєстрації місця проживання онуків та їх вселення у вказану квартиру. Стосовно доводів позивача про необхідність зміни графіку побачень із дітьми у зв'язку із відвідуванням дітьми шкільних та позашкільних закладів, суд зазнає наступне. З довідок від 05.04.2016 року слідує, що [PERSON] займається у ДМШ № 4 по класу художнє мистецтво у вівторок - п'ятницю з 16.30 по 18.00 годин, у суботу з 11.00 до 13.00 годин; а [PERSON] займається у СК «ОКАМИ» вівторок, четвер, субота з 17.00 до 19.00 годин /а.с. 44/. Окрім того, позивач пояснювала, що діти з 01.09.2015 року пішли до школи. Вказана обставина у ході розгляду справи визнавалася відповідачами та не оспорювалася. Проте відповідачі заперечували проти пояснень позивача про відвідування дітьми секцій розвитку, однак, на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень не надали. Суд погоджується із доводами позивача що під час ухвалення рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2014 року діти не ходили до шкільного закладу та не займалися у секціях розвитку, у зв'язку із чим ці обставини не могли бути враховані під час ухвалення рішення. Таким чином, з урахуванням вказаної обставини, суд приходить до висновку про необхідність зміни графіку побачень з дітьми. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов'язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обов'язки. Згідно з ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до положень ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проаналізувавши встановлені обставини, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, суд приходить до висновку, що графік побачень із дітьми підлягає зміні, а саме суд вважає за необхідне затвердити розклад побачень батька [PERSON], бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] із малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: -2 рази на місяць у неділю з 10.00 годин до 19.00 годин, без присутності матері [PERSON]; -30 днів відпочинку у сукупності на рік під час канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з матір'ю [PERSON]. При цьому суд зазначає, що з урахуванням режиму навчання дітей, та відвідування ними секцій розвитку, доцільним визначити час зустрічей у неділю, та у зв'язку із віком дітей такі зустрічі можливі без присутності матері, з метою уникнення напруженого спілкування між дорослими. Разом із тим, приймаючи до уваги зменшення часу спілкування у будні дні та з метою збалансування інтересів сторін, суд вважає доцільним визначити 30 днів відпочинку у сукупності на рік під час канікул дітей. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial