Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом до відповідача, посилаючись на незаконність його звільнення з роботи і на порушення своїх трудових прав відповідачем. Ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року за клопотанням сторони позивача до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача залучено директора Державного підприємства „Миргородське лісове господарство" (надалі ДП „Миргородське лісове господарство") Лабудяк О.І., яким підписано наказ про звільнення позивача з роботи / а.с. 80 /. При розгляді справи судом позивач та його представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 74, 75 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його в межах заявлених позовних вимог, визнавши незаконним наказ про звільнення [PERSON] з роботи, поновити його на роботі на посаді лісничого Комишнянського лісництва, зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки позивача, стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 5000 гривень. По суті заявлених вимог позивач пояснив, що з грудня 2007 року працював у відповідача на посаді лісничого Комишнянського лісництва. За період роботи неодноразово заохочувався. Наказом № 82-к від 12.08.2014 року його звільнено з роботи за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором. Самовільне використання ділянок лісового фонду невідомими особами у підпорядкованому йому лісництві на площі понад 19 гектарів він виявити не мав змоги через відсутність транспорту. Крім того, обов'язок по відповідному контролю за використанням таких земель лежав на майстру лісництва. Як вбачається з пояснень позивача, перед накладенням цього дисциплінарного стягнення, він надавав письмові пояснення. Виборний орган первинної профспілкової організації давав згоду на його звільнення з роботи керівнику організації. Чи є він членом профспілкової організації відповідача, ствердної відповіді не дав. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки систематичного невиконання обов'язків, покладених трудовим договором, він не допускав. Звільненням з роботи йому завдано моральної шкоди, так як дії відповідача по відношенню до нього призвели до втрати заробітку, що потребує додаткових зусиль для організації його життя. Представник відповідача Головко І.О., що діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 73 /, заявлений позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні повністю, пояснивши, що позивач дійсно звільнений з роботи відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором і зниження виконавчої дисципліни, за що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарних стягнень, які ним не оскаржувалися у встановленому законом порядку. Порушень чинного законодавства при припиненні з ним трудового договору відповідачем не допущено. Тертя особа Лабудяк О.І., будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи / а.с. 81, 85, 94 /, в судове засідання не прибув, подавши письмову заяву, за змістом якої заявлений [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, взявши до уваги підписані ним, як директором відповідача заперечення проти позову з додатками до цих заперечень. Справу просив розглянути у його відсутність / а.с. 86 /. Заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ДП „Миргородське лісове господарство" з вересня 2007 року, працюючи на посадах виконуючого обов'язки лісничого, а в подальшому лісничим Комишнянського лісництва / а.с. 4, 31, 32 /. При виконанні своїх трудових обов'язків позивач мав керуватися та виконувати посадову інструкцію лісничого, зі змістом якої він ознайомлений під розписку / а.с. 33 - 35 /. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В період його роботи на згаданій посаді відповідно до наказу відповідача № 220 від 27.09.2013 року за невиконання своїх посадових обов'язків з питань охорони праці та безконтрольність за своїми підлеглими щодо дотримання ними нормативно - правових актів з питань охорони праці позивачу оголошено догану/ а.с. 37 - 38 /. Наказом відповідача № 22 від 09.01.2014 року [PERSON] оголошено догану за невиконання плану з реалізації новорічних ялинок через невідповідальне відношення до своїх службових обов'язків / а.с. 46 - 47 /. Згідно з наказом по ДП „Миргородське лісове господарство" № 147 від 08.05.2014 року за слабкий контроль за своїми підлеглими по догляду за лісовими культурами позивачу оголошено догану / а.с. 52 /. Як слідує з пояснень позивача, жоден із цих трьох наказів, якими на нього було накладено дисциплінарні стягнення, у встановленому законом порядку ним не оскаржувалися, а відтак на час вирішення цього трудового спору згадані накази є чинними. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом доповідної записки Головного лісничого ДП „Миргородське лісове господарство" Рябухіна А.А., датованої 22.07.2014 року, в кварталі 207 вид 1, 2, 3, 9 Комишнянського лісництва виявлено самовільний посів кукурудзи на площі, приблизно 17,0 гектарів. Дозвіл на вирощування даної сільськогосподарської культури апарат господарства не надавав / а.с. 56 /. Наказом по ДП „Миргородське лісове господарство" № 207 від 01.08.2014 року за цим фактом порушення використання земель лісового фонду в Комишнянському лісництві, які виділені під створення захисних лісових насаджень, створено відповідну комісію / а.с. 58 /. Згідно з актом обстеження ділянок державного лісового фонду Комишнянського лісництва відповідною комісією в натурі було оглянуто такі ділянки і виявлено факт їх самовільного використання невідомими особами на загальній площі 19,4 гектара шляхом посіву кукурудзи в кварталі 207 вид 1, 2, 3, 9 / а.с. 59 /. Факт перебування згаданих земельних ділянок у використанні ДП „Миргородське лісове господарство", після їх передачі із земель запасу Черкащанської сільської ради Миргородського району під заліснення, підтверджується таксаційним описом Комишнянського лісництва, складеним ДП „Харківська державна лісовпорядна експедиція" / а.с. 63, 64, 65, 66, 67 /. Відповідно до пунктів 3.4, 3.7, 3.17, 3.20, 3.40, 3.43 посадової Інструкції лісничого ДП „Миргородське лісове господарство", затвердженої в серпні 2009 року, лісничий веде облік в ДЛФ непокритих лісом площ та розробляє спосіб їх використання, виконує в установленому порядку перевід лісових кварталів в покриту лісом площу, розробляє разом з лісгоспом заходи, спрямовані на раціональне використання всіх земель лісництва, організовує охорону та захист лісу від самовільних рубок, від незаконного захвату земель, відповідає за технічну документацію по всім видам робіт, систематично проводить ревізії лісових обходів та майстерських дільниць і приймає міри до усунення виявлених недоліків / а.с. 33 - 35 /. З огляду на це, за переконанням суду, позивач [PERSON], як найвища службова особа відповідного підрозділу відповідача, зобов'язаний був, як особисто, так і шляхом відповідного контролю за своїми підлеглими, не допускати незаконного захвату та використання земель, що перебували у віданні Комишнянського лісництва. З урахуванням невиконання позивачем [PERSON] цих покладених на нього трудовим договором обов'язків, за результатами перевірки факту порушення використання земель лісового фонду, виділених під заліснення в Комишнянському лісництві, наказом № 82- к від 1208.2014 року позивача звільнено з роботи по пункту 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням своїх обов'язків без поважних причин / а.с. 71 /. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Аналіз перевірених та проаналізованих судом доказів дає підстави прийти до висновку про те, що, починаючи з вересня 2013 року, позивач [PERSON], перебуваючи на посаді лісничого Комишнянського лісництва ДП „Миргородське лісове господарство", допускав систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Його посилання на обов'язок іншої особи контролювати раціональне використання всіх земель лісництва, їх захист від незаконного захвату, не заслуговує на увагу та спростовується змістом його ж посадової Інструкції, яка ним належним чином не виконувалася. Доказів про наявність поважних причин для невиконання своїх трудових обов'язків стороною позивача, в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України суду не надано. Виконуючи вимоги п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, судом встановлено, що саме не виконання позивачем прямого обов'язку, передбаченого посадовою Інструкцією лісника в частині контролю за раціональним використанням земель лісництва та їх захисту від незаконного захвату стало приводом до його звільнення за наявною системою попередніх невиконань цим працівником обов'язків, покладених на нього трудовим договором. При цьому суд приходить до переконання про те, що виявлене порушення могло бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Аналіз перевірених судом доказів дають підстави прийти до висновку про те, що звільнення позивача з роботи проведено відповідно до вимог ст. 147- 1 КЗпП України, тобто, повноважним органом, з додержанням процедури накладення дисциплінарного стягнення, з чітким визначенням конкретних правових підстав для такого звільнення, без порушенням строку і порядку застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Крім того, такому звільненню передувала згода первинної профспілкової організації відповідача, якою задоволено відповідне подання дирекції ДП „Миргородське лісове господарство". В процесі розгляду справи по суті стороною позивача суду не надано належних і допустимих доказів того, що накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи відповідачем здійснено з порушенням чинного трудового законодавства. З урахуванням викладеного законних підстав для скасування наказу відповідача № 82-к від 12.08.2014 року про звільнення позивача з роботи немає.

Outcome: dismissed