Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У червні 2020 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 04 грудня 2015 року шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки) між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8300,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 30% річних. Позивач зобов`язання виконав належним чином та надав відповідачу кредит. Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, станом на 20.05.2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 13436, 11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 8293, 60 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 4556, 32 грн., заборгованості за комісією - 14 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення кредиту - 132, 24 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 194, 52 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 245, 43 грн. За таких підстав, просили стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 13436, 11 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в позовній заяві вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив слухати справу в його відсутність. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на АТ «Державний ощадний банк України», і [PERSON] 04.12.2015 року було укладено кредитний договір відповідно до заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки) та відповідачка отримала кредит шляхом надання відновлюваної кредитної лінії на картковий рахунок у розмірі 8300,00 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Відповідно п.6.7 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Відповідач щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Своїм власним підписом в заяві про встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) та заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідачка засвідчила, що з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку ознайомлено. За зазначеними умовами надання кредиту їй надано повну інформацію. Тобто договір, укладений між сторонами, є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст.634 ЦК України. Таким чином, підписавши заяву [PERSON] підтвердив про своє ознайомлення з додатками до договору та приєднався до нього на умовах визначених банком, з чого в свою чергу випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Отже, даний договір про надання банківських послуг є чинним та згідно приписів ст.204 ЦК України правомірним, а тому його умови є обов`язковими для сторін. Станом на 20.05.2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 13436, 11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 8293, 60 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 4556, 32 грн., заборгованості за комісією - 14 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення кредиту - 132, 24 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 194, 52 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 245, 43 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії від 04.12.2015 року вбачається, що строк кредитування 36 місяців з можливістю подовження на той самий строк. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Строк кредитування, в межах якого надавався кредит, закінчився 10.09.2017 року, права та інтереси позивача можуть бути забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до умов кредитування (п.7) відповідачка повинна щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється, що відповідає правовій позиції, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Таким чином, загальна сума, яка підлягає оплаті в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами станом на 20.05.2020 року становить 13436, 11 грн. За приписами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідачка в односторонньому порядку порушує зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з неї на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, три відсотки річних від простроченої заборгованості та заборгованість за розрахунково-касове обслуговування. При цьому суд зауважує, що згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року №14, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved