Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 26 квітня 2018 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання як дружини до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 2000 грн щомісячно. Ухвалою від 14.07.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Вказаною ухвалою за клопотанням позивача судом витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин [PERSON] , [INFO] , державного кордону України за період з 26.04.2018 по 25.06.2020; а з Мурованокуриловецької ДПІ Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області інформацію про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] за період з 26.04.2018 по 25.06.2020. Ухвалою суду від 06.08.2020 справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та в режимі відеоконференції з приміщення Тульчинського районного суду Вінницької області. Перше судове засідання призначено на 14.09.2020. 14.09.2020 справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Судове засідання призначено на 19.10.2020. 19.10.2020 судове засідання було відкладено у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції з Тульчинським районним судом Вінницької області за участю представника відповідача на 03.11.2020. 03.11.2020 судове засідання було відкладено у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції з Тульчинським районним судом Вінницької області за участю представника відповідача на 19.11.2020. Відповідач копію ухвали від 14.07.2020 отримав 20.07.2020 (а.с. 33). 04.08.2020 від нього надійшов відзив у якому він проти задоволення позову заперечив з тієї підстави, що він і так у добровільному порядку утримує свою дочку. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини зазначив про те, що він не має можливості надавати їй матеріальну допомогу, оскільки не має постійного місця роботи, а тому був змушений виїхати за кордон, де через пандемію короновірусної хвороби і досі не може працевлаштуватися. Позивач копію відзиву відповідача отримала 06.08.2020 (а.с. 62), відповіді на нього не надала. Ухвалою від 12.10.2020 судом відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючої судді у цій справі. В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин у ньому викладених, просила його задоволити. Представник відповідача проти задоволення вимог позивача заперечив за обставин викладених у відзиві. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 26 квітня 2018 року перебувають у шлюбі (а.с. 3). У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Немерче та знаходиться на її утриманні (а.с. 5, 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Його посилання на ту обставину, що він і так утримує дочку у добровільному порядку в даному випадку жодного значення не має, оскільки в силу положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, це є його обов`язком. Сам факт звернення позивача до суду з вказаним позовом свідчить про те, що сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, а тому вказаний спір повинен бути вирішений судом. Крім того, той факт, що відповідач не працює та на його утриманні перебуває непрацюючий батько, не є достатньою підставою для звільнення від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи [PERSON] за період з 2 кварталу 2018 року по 1 квартал 2020 року відсутня (а.с. 26). Разом з тим, з листа Державної прикордонної служби України від 12.08.2020 вбачається, що [PERSON] з 28.05.2018 по 28.10.2019 дев`ять раз виїздив за межі України (а.с. 63). Вказана обставина на думку суду свідчить про достатній фінансовий стан відповідача для сплати аліментів на утримання дочки. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з тим, що позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі передбаченому законом, суд вважає за можливе позов у цій частині задоволити повністю та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно з ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, а також те що дочці відповідача [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем, не виповнилось трьох років, суд вважає, що [PERSON] має право на своє утримання. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на можливість відповідача сплачувати аліменти на її утримання. В свою чергу відповідач надав докази відсутності у нього такої можливості. Зокрема, з наданої ним виписки з кредитної історії, вбачається, що станом на 19.07.2020 у нього була заборгованість по кредиту в сумі 6672 грн (а.с. 45-49). Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 179 від 23.07.2020, [PERSON] на території Горишківського старостинського округу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паю) не має (а.с. 52). Відомості про нерухоме майно, яке б за ним рахувалося у Державному реєстрі речових прав відсутні (а.с. 53). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У зв`язку з цим у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дочкою трирічного віку слід відмовити. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вважає за необхідне їх задоволити частково. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір за задоволену вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, тобто, в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial