Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

08.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 35964, 63 грн., пеню в розмірі 1182, 40 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 361, 08 грн., інфляційну складову у розмірі 142,00 грн., витрати по складанню звіту по оцінці в розмірі 900,00 грн. та судові витрати в розмірі 385, 50 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2013 року по пр-ту Ватутіна в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ ДЕУ» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «БМВ» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого вказані вище автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 30.10.2013 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Провідна» на підставі полісу № АС 1430963. Згідно даного полісу, розмір франшизи становить 500,00 грн. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «БМВ» д/н [NUMBER] від 26.11.2013 року за № 250-13 , вартість матеріального збитку становить 35 964, 63 грн., вартість проведеного звіту становить 900,00 грн. На виконання вимог ст. 35 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Разом з тим, посилається , що на час розгляду справи, відповідач свої зобов'язання не виконав. Посилаючись на порушення взятих зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.07.2014-08.09.2014 року у розмірі 1182, 40 грн. Також позивач в порядку ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 361, 08 грн., інфляційну складову у розмірі 142,00 грн. за період прострочення з 23.07.2014-08.09.2014 р.р. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 30.10.2013 року по пр-ту Ватутіна в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ ДЕУ» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «БМВ» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого вказані вище автомобілі зазнали механічних пошкоджень ( а.с. 73). Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 30.10.2013року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили (а.с.77-78). В той же час, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року відносно [PERSON] справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова також набрала чинності ( а.с.74-76). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «Провідна» відповідно до полісу № АС 1430963 від 17.04.2013 року. Згідно даного полісу, розмір франшизи становить 500,00 грн.( а.с. 159). 24.01.2014 року [PERSON], як потерпілий звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування по ДТП, що сталася 30.10.2013 року. Крім того, 17.04.2014 року додатково подано пакет документів з поясненнями про те, що автомобіль відремонтовано , разом зі звітом про оцінку( а.с. 107-109,114). Встановлено, що на час розгляду справи, відповідачем рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування по ДТП , що сталася 30.10.2013 року не прийнято. Вказані обставини не заперечуються відповідачем по справі. З письмових заперечень відповідача вбачається, що дане питання буде вирішено після надання позивачем для огляду транспортного засобу та надання відповідних реквізитів для здійснення перерахування коштів, вважаючи, що права позивача з боку відповідача не є порушеними ( а.с. 154-158). Пунктом 36.2. ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що потерпілий звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 16.09.2014 року та відповідно, здійснити виплату відповідач мав не пізніше 15.12.2014 року. Разом з тим, як встановлено вище, відповідач до цього часу рішення щодо виплати страхового відшкодування чи відмову у його виплаті не прийняв. При цьому, відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З наданих пояснень відповідача не вбачається, що водій транспортного засобу, що причетний до ДТП в порушення вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону не повідомив страховика про ДТП, яка сталася 30.10.2013 року. Таким чином, відповідач на виконання вимог ст. 34 Закону повинен був розпочати розслідування для здійснення страхової виплати на користь потерпілого. Так, відповідно до ст. 34 Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерплому витрати на проведення експертизи (дослідження). Разом з тим, відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо- транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. З матеріалів справи вбачається, що позивач та [PERSON] протягом встановленого законом строку зберігали автомобіль в тому ж стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, після сплину встановленого Законом строку додатково повідомили відповідача про час і місце проведення технічного огляду пошкодженого автомобіля, направивши 17.11.2013 року відповідачу телеграму, яку останній отримав 18.11.2013 року. Проте, на огляд транспортного засобу, відповідач не з'явився. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем виконано вимоги Закону щодо збереження стану автомобіля протягом встановленого Законом строку та оскільки страховик не прибув у визначений строк, позивач мав право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Звіту №250-13 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «БМВ» д/н [NUMBER]., матеріальний збиток, заподіяний позивачу становить 35 964, 63 грн. (а.с.82-93). Згідно пояснень наданих відповідачем вбачається, що зі Звітом про оцінку, відповідач погоджується частково, тобто за мінусом ПДВ, вважаючи, що позивач повинен надати докази сплати ПДВ. Разом з тим, суд вважає, що оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди за Звітом про оцінку, а не на підставі акту-виконаних робіт, пов»язаного зі здійсненням відновлювального ремонту автомобіля, підстав для зменшення розміру матеріального збитку, що дорівнює ПДВ, не знаходить. Клопотання про призначення по справі судової атотоварознавчої експертизи, з боку відповідача заявлено не було, як і не було надано власного розрахунку страхового відшкодування. Таким чином, при визначенні розміру страхового відшкодування, суд приймає до уваги вказаний вище Звіт, в якості належного та допустимого доказу по справі. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Встановлено, що розмір франшизи становить 500,00 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування, який належить до стягнення з відповідача на користь позивача становить 35 464, 63 грн. ( 35 964, 63-500,00=35464, 63 грн.). Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати по проведенню звіту про оцінку у розмірі 900,00 грн., в порядку ст. 22 ЦК України. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Разом з цим, суд вважає, що посилання відповідача щодо відсутності порушених прав позивача з боку відповідача, в обґрунтування відмови в задоволенні позову, суд вважає безпідставним. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Як вбачаться з матеріалів справи, потерпілий звернувся до відповідача з заявою про ДТП та виплату страхового відшкодування, останній раз 23.04.2014 року, рішення про виплату чи відмову у виплаті відповідач мав прийняти 22.07.2014 року. Проте, на час розгляду справи, рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування за заявою потерпілого, відповідачем не прийнято. Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.36.5 ст. 36.2. ст. 36 Закону та ст. 625 ЦК України, приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування на користь позивача, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1165, 96 грн., 3% річних в розмірі 139, 92 грн. та індекс інфляції в розмірі 283, 72 грн., за прострочення виконання грошового зобов»язання за період з 23.07.2014-08.09.2014 р.р. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 379, 54 грн.

Outcome: partial