Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

04.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗІНВЕСТБУД» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01.04.2007 року він працював на посаді механіка першої групи в порядку переводу з Будівельного управління № 1 філіалу «Автобудтрест» ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» до Будівельного управління № 1 ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» та 28.03.2014 року звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. На день його звільнення відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі та не провів повного розрахунку, тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 411 грн. 60 коп., а також середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 436 грн. 30 коп., а разом 22 847 грн. 90 коп. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача - Штаудінгер А.В. в судовому засіданні позов визнав частково, заперечує проти стягнення середньої заробітної плати, розмір якої позивач бере як основу для розрахунку відшкодування за несвоєчасну її сплату. Вважає, що розмір середньої заробітної плати за весь час затримки складає 7099 грн. 20 коп. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі даних трудової книжки на ім'я [PERSON], [INFO] встановлено, що він з 01.04.2007 року працював на ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД» та 28.03.2014 року звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, про що було видано наказ №16к від 24.03.2014 року (а.с.15). З довідки, виданої директором та головним бухгалтером ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД», вбачається, що не виплачена [PERSON] заробітна плата станом на 10.06.2014 року становить 12411 гривень (а.с.21). Відповідно до ч.4 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. На підставі ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У зв'язку із викладеним, та враховуючи, що представник відповідача позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнав повністю, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітної платі в розмірі 12 411 грн. 60 коп. підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у строки зазначені у ст.116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За правилами ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутись із заявою для вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. У відповідності до вказаного Порядку обчислення заробітної плати здійснюється, виходячи з виплат за останні два місяці. Відповідно до довідки, виданої директором та головним бухгалтером ТОВ «ЗАЗІНВЕСТБУД», середньоденна заробітна плата за останні два календарних місяці до звільнення позивача складає 122,78 гривень (а.с.20). Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 436 грн. 30 коп. за період з 29.03.2014 року по 04.08.2014 року включно, привівши відповідні розрахунки даної суми (а.с.4), враховуючи середньоденну заробітну плату із вказаної довідки, з якими представник відповідача погодився частково. Суд відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 року, враховуючи наступні обставини, а сааме: при звільненні позивача відповідач повністю з ним не розрахувався, сума заборгованості є істотною, виходячи з розрахунку виплат заробітної плати позивачу за останні два місяці роботи (лютий-березень 2014 року), вважає, що стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно обрахувати наступним чином: (1 433 грн. 43 коп. (виплачена заробітна плата за лютий 2014 року) + 1 907 грн. 32 коп. (виплачена заробітна плат за березень 2014 року))/ 33 дні (дні фактично відпрацьовані позивачем за лютий-березень 2014 року) = 101 грн. 23 коп. - середньоденний заробіток; 101 грн. 23 коп.* 85 робочих днів (період затримки розрахунку) = 8604 грн. 55 коп. - зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але е більше ніж за один місяць. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що представник відповідача позов визнав частково, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. Так як задоволена основна вимога позивача, який був при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial