Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

29.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з відповідною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 19.07.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, за актовим записом № 274. Від шлюбу мають спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказувала, що вони з відповідачем прожили у шлюбі 13 років, однак протягом останніх років подружнє життя не складалося через постійні сварки та скандали, які неодноразово відбувались в присутності дітей, що на її думку може суттєво вплинути на їх психіку та погляди на життя. Як зазначає позивач, сторони неодноразово намагалися обговорювати сімейні проблеми та спокійно вирішувати стосунки, однак це не давало ніяких результатів , а навпаки відносини в сімї стали більш ворожі. Сторони мають різні погляди на шлюб, сімю. На даний момент, як вказує позивач, вони з відповідачем спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то позивач зазначила, що діти проживають разом із нею, питання щодо їх утримання сторонами добровільно не вирішено, тому вона змушена звернутись з відповідним позовом. Оскільки заробітної плати позивачки не вистачає на необхідне та достатнє утримання дітей та її особисто, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на кожну дитину з моменту звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Також позивачка просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Россол». У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті обставини, що викладені в позові. Також зазначала, що вони із відповідачем проживають в одній квартирі, але фактично з січня 2015 року не підтримують стосунків, як подружжя. Всі витрати повязані з утриманням родини несе вона, відповідач до жовтня 2016 року приймав участь в оплаті витрат на комунальні послуги нарівні з нею, інколи надавав деякі кошти, але з жовтня 2016 року взагалі не приймає участі в утриманні дітей, не надає коштів для сплати комунальних послуг. Вважала, що примирення неможливо, вони різні люди. Також зазначала, що відповідач дійсно працює, але його дохід є значно більшим ніж зазначено в довідці, він має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину. Повідомила, що спору про поділ майна на момент розгляду справи немає. Представник позивача доводи позивача підтримала, просила позовні вимоги задовольнити, посилалась на те, що дійсно допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем значно більшого доходу у них немає. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача визнала вимоги про розірвання шлюбу, зазначала, що підставою для розірвання шлюбу є подружня невірність позивачки, не заперечувала проти того, що стосунки припинились в січні 2015 року. Посилалась на те, що спору про спільне майно подружжя наразі немає, спір про визначення місця дітей є, відповідач спілкувався із донькою та сином, при цьому син виявив бажання проживати після розірвання шлюбу із батьком, а донька із мамою. Оскільки фактично станом на день розгляду справи сторони та їх діти проживають спільно, вважала, що є можливим стягнути аліменти на утримання дітей на користь позивача, повідомила, що ними подано позовну заяву про визначення місця проживання неповнолітнього сина із відповідачем, провадження у справі ще не відкрито, також при цьому просила врахувати, що відповідач працює, має постійний заробіток та розмір аліментів повинен становити частку від заробітку, не заперечували проти стягнення аліментів в 1/3 частці. Суд,\~ вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,\~ встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 19.07.2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 274. Дошлюбне прізвище позивача «Запара». /оригінал свідоцтва про одруження а.с.5/. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились в січні 2015 року та сторони не підтримують стосунків, як подружжя, хоча й проживають фактично в одній квартирі. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). При таких обставинах суд вважає, що шлюб розпався остаточно і підлягає розірванню, що відповідає інтересам позивача. Відповідно до вимог ст.113 СК України позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище \~" Россол". Спору про поділ сумісного майна на момент розгляду справи у сторін немає. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін\~народилися діти: [PERSON],[INFO] та\~ [PERSON], [INFO]/а.с.6-7/. Між сторонами існує спір про визначення місця проживання дітей, з пояснень сторони відповідача вбачається, що відповідачем подано позовну заяву щодо визначення місця проживання сина, рішення про відкриття провадження за даним позовом не прийнято. На день розгляду справи діти проживають разом із сторонами у справі в квартирі, як зазначила позивач, витрати на їх утримання несе вона, тобто на думку суду позивач має право на отримання аліментів на утримання обох дітей. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 ч. 3 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. В ході розгляду справи представником відповідача було надано довідку з місця роботи відповідача та встановлено, що відповідач має постійне місце роботи та дохід. Враховуючи те, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України доводи позивача в частині мінливості заробітку відповідача в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у частці від заробітку відповідача. \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.182 СК України \~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що\~ неповнолітні мешкають з обома батьками в квартирі, витрати на їх утримання несе позивач, доказів щодо відсутності у відповідача можливості утримувати дітей не надавалось, він працює, має постійний заробіток, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в частці, визначити розмір частки в 1/3 на обох дітей. Тобто, задовольнити вимоги позивача в частині стягнення аліментів частково. Також, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір за подання заяви з вимогою про стягнення аліментів на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум.

Outcome: partial