Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

19.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], на період навчання у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку, тобто до [INFO]. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати, які вона понесла на розвиток здібностей дитини на навчання, а саме половину вартості оплати по квитанціям у сумі 6475 гривень. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі. При цьому, позивач посилалась на те, що відповідач у теперішній час жодної допомоги їй не надає. Позивач вказує, що їх донька [PERSON] зарахована у 2013 році до вищого навчального закладу -Південноукраїнського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського і на теперішній час є студенткою 2-го курсу, на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи вищевикладене, позивач на даний час не може сама повністю забезпечити оплату навчання та інші витрати на дитину. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив у задоволені позову відмовити, розглядати справу за його відсутності, надав до суду заперечення, в яких вказав, що на даний час постійного доходу не має, на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня донька від іншого шлюбу, а тому позовні вимоги не визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонам виникли з сімейних відносин та врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси. Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю. У свідоцтві про народження [PERSON] батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зарахована у 2013 році до вищого навчального закладу -Південноукраїнського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського і на теперішній час є студенткою 2-го курсу, на контрактній основі. Матеріальної допомоги батько не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З рахуванням вимог закону, матеріального стану сторін, з урахуванням того, що позивач не надала суду відповідні і належні докази щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в сумі 2000грн. щомісячно, з урахуванням того, що відповідач на даний час постійного доходу не має, має мінливій заробіток, має на утриманні іншу неповнолітню дитину, враховуючи положення Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" , суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в сумі 700грн. щомісячно. Крім того, відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Проте, додатковими витратами є витрати , пов'язані з розвитком здібностей дитини, хворобою дитини, каліцтвом тощо. Посилання позивачки на те, що оплата за навчання - це додаткові витрати , є помилковим, оскільки зазначені витрати не можна вважати такими, що пов'язані з розвитком здібностей дитини в розумінні ст.185 СК України. Крім того, ст. 185 СК України застосовується до неповнолітніх дітей, а [PERSON], [INFO] вже є повнолітньою дитиною. Витрати на навчання входять в матеріальну допомогу, яка стягується на підставі ст.199 СК України. На підставі наведеного, суд вважає за можливе відмовити позивачу у задоволені позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у розмірі 6475 гривень з відповідача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial