Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в розмірі 5 кадастрових гектари вартістю 178758 грн. та зобов`язання відповідача-1 виготовити та видати позивачу сертифікат на право на земельний пай. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 січня 1989 року позивача прийнято у члени колгоспу «Орільський» на роботу різноробочим згідно з наказом від 12 січня 1989 року. З 23 жовтня 1989 року по 30 січня 1992 року позивач проходив службу в армії. 28 вересня 1992 року позивача прийнято в колгосп «Орільський» на роботу електрика згідно з наказом № 14 від 05 жовтня 1992 року. 04 жовтня 1996 року позивача звільнено з членів колгоспу за власним бажанням за наказом № 11 від 31 жовтня 1996 року. КСП «Приорілля» є правонаступником колгоспу «Орільський». 04 січня 1994 року Керносівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області видано КСП «Приорілля» Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], у відповідності до якого передано в колективну власність земельна ділянка площею 4483,6 га в межах, згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Керносівської сільської ради № 15 від 15 грудня 1993 року. Згідно з листом начальника Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, земельний пай в КСП «Приорілля» становить 5 кадастрових гектари. Грошова оцінка паю - 178758 грн. 23 лютого 1998 року видане Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 103 про виготовлення сертифікатів на земельний пай. Позивач вказує, що у списку громадян - членів КСП, СГК або товариства він вказаний за № 305. На момент видачі та реєстрації Державного акту позивач був членом КСП, а тому є співвласником колективної власності нарівні з іншими членами КСП та мав право користування усіма правами члена КСП без обмежень. Водночас, станом на момент розгляду справи свідоцтва про право на пай позивач не отримав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні позов визнав частково, просив відмовити в його задоволенні в частині зобов`язання вчинити дії з підстав того, що станом на момент розгляду справи в суді право на пай за позивачем не визнано та останній не звертався до відповідача-1 за видачею сертифікату. Крім того, станом на момент розгляду справи, з огляду на зміни в чинному законодавстві, у відповідача-1 відсутні повноваження для видачі сертифікатів. Просив застосувати строки позовної давності щодо позовних вимог. Від відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представників відповідача-2, за змістом якої у особи відсутні заперечення проти позову. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представників третьої особи, за змістом якої у особи відсутні заперечення проти позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. У відповідності до копії трудової книжки [PERSON], [INFO], 01 січня 1989 року позивача прийнято в члени колгоспу «Орільський» та на роботу різноробочим. З 23 жовтня 1989 року по 30 січня 1992 року позивач проходив службу в радянській армії. 28 вересня 1992 року позивача прийнято в колгосп «Орільський» на роботу електрика згідно з наказом № 14 від 05 жовтня 1992 року. 04 жовтня 1996 року позивача звільнено з членів колгоспу за власним бажанням за наказом № 11 від 31 жовтня 1996 року. 04 січня 1994 року Керносівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області видано КСП «Приорілля» Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], у відповідності до якого передано в колективну власність земельну ділянку площею 4483,6 га в межах, згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 15 сесії 21 скликання Керносівської сільської ради народних депутатів № 15 від 15 грудня 1993 року. У відповідності до Додатку № 1 до Державного акту, [PERSON] у списку громадян - членів КСП, СГК або товариства вказаний за № 305. Згідно з листом Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 01-09-0671, виданим в квітні 2016 року, позивача повідомлено, що земельний пай в КСП СС «Приорілля» становить 5 кадастрових гектари. Грошова оцінка паю - 178758 грн. 23 лютого 1998 року видане Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 103 про виготовлення сертифікатів на право на земельний пай. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 року (надалі Указ №720) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, при чому при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з роз'ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року. Також відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно з ст.2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед інших, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою на час передачі землі у колективну власність. Таким чином, оскільки позивач на час отримання Державного акту на право колективної власності на землю як член КСП «Приорілля» - правонаступника колгоспу «Орільський» був внесений до відповідного списку співвласників земельної ділянки, проте сертифікат на його право на земельну частку (пай) на даний час ним не отриманий. Доказів протилежного суду не надано. Новомосковською районною державною адміністрацією позивачу відмовлено у видачі сертифікату про право власності на земельну частку (пай), дослідженими в судовому засіданні в сукупності доказами підтверджується факт наявності у позивача права на земельну частку (пай) в межах земель колишнього КСП «Приорілля», на підставі вищевикладеного суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання права на пай обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, розглядаючи питання про застосування строків позовної давності, суд виходить з того, що згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак при цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що розпорядження про видачу сертифікатів відповідачем-1 прийнято 23 лютого 1998 року. Позивач в акті про право колективної власності значиться в списках осіб - членів КСП. Водночас, позивача звільнено з КСП 04 жовтня 1996 року. Про те, що він значиться в списках КСП позивач дізнався в квітні 2016 року з листа третьої особи. З позовом звернувся в травні 2017 року. Доказів того, що позивач протягом періоду до квітня 2016 року знав, або міг знати про порушення його права в частині не оформлення сертифіката про право на пай суду не надано, а тому підстав для застосування строку позовної давності до вимог позивача суд не вбачає. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про зобов`язання відповідача-1 видати позивачу сертифікат на право на земельний пай, оскільки з урахуванням положень ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року, доказів того, що позивачу після визнання за ним права на пай відмовлено у видачі відповідного документу суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial