Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (а.с. 25, 29), про визнання безпідставною відмови відповідача у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO], надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька до Російської Федерації з 18 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року, допуск негайного виконання рішення суду. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2007 року по лютий 2012 року, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем, яка піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У позивача в Російській Федерації є родичі, зокрема, прабабуся, тітка, двоюрідна сестра, її чоловік та дитина, [INFO], до яких вона має намір з'їздити разом з сином з метою відпочинку та відвідин вказаних родичів. Проте відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, при цьому жодним чином не обґрунтовуючи свою відмову. В судовому засіданні позивач пояснила, що неодноразово просила відповідача з'явитись до нотаріуса та оформити дозвіл на виїзд дитини за кордом, проте відповідач відмовляється це зробити. У Російській Федерації у м. Льгові Курської області проживають її родичі, зокрема двоюрідна сестра з чоловіком та малолітнім сином, прабабуся, до яких вона має бажання поїхати у гості разом з сином. Вона неодноразово відвідувала своїх родичів без сина, оскільки відповідач не надає дозвіл на його виїзд до Російської Федерації, хоча сину виповнилося вже 5 років і він має право і бажання спілкуватися зі своїми родичами та виїздити для всебічного розвитку за межі України. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він, як батько дитини, заперечує проти виїзду сина з матір'ю до Російської Федерації. Свою відмову у наданні дозволу на виїзд дитини Російської Федерації з 18 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року мотивує тим, що його не залучають до процесу виховання дитини, він спілкується з сином близько 1 разу на місяць, тому він вважає, що перед тим, як їхати до родичів позивача в Росію дитина має поспілкуватись з ним та його родичами, які проживають в Україні. Також відповідач вказав, що м. Льгов знаходиться дуже близького (за 87 км) від україно-російського кордону, де на теперішній час відбувається мобілізація російських військових сил та проходять військові навчання, що може становити небезпеку для його сина. Крім того, відповідач зазначив, що у грудні 2013 року запитував у сина, чи хоче він їхати до бабусі та тітки в Росію, і син сказав йому, що не хоче. При цьому відповідач підтвердив, що позивач зверталась до нього на початку березня 2014 року з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації, але він на той час був зайнятий на роботі і не зміг з'явитись до нотаріуса, після чого про повторну зустріч вони не домовлялися, оскільки позивач йому не передзвонила. Також зазначив, що не має наміру витрачати свій робочий час на відвідування нотаріуса для оформлення дозволу. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та вказав, що дитина має право на спілкування зі своїми родичами і виїзд дитини за кордон сприятиме її всебічному розвитку. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 2008 року, батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, зокрема рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року, шлюб між сторонами розірвано, відповідач з позивачем та дитиною не проживає. Також, з пояснень позивача та наданих суду копій свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], копії свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що у позивача у Російській Федерації проживають її родичі, зокрема двоюрідна сестра [PERSON], її чоловік [PERSON] та племінник [PERSON] Відповідач не заперечував наявність у позивача родичів в Російській Федерації. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до вказаного пункту виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини у супроводі матері до Російської Федерації у зазначений період з метою відвідування родичів матері з мотивів недостатнього спілкування дитини з ним та його родичами, є необґрунтованою і обмежує права та інтереси дитини щодо дозвілля, відпочинку, культурного розвитку, розширення світогляду. Надання такого дозволу на виїзд дитини за кордон в супроводі матері повністю відповідає інтересам дитини і не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, оскільки такий виїзд має короткостроковий характер. Посилання відповідача на проведення масштабних військових навчань на території Російської Федерації не може бути підставою для відмови у виїзді дитини за кордон, оскільки суду не надано доказів, що вказані обставини можуть становити загрозу життю та здоров'ю дитини. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини у супроводі позивача до Російської Федерації з 18 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року та наявність підстав для задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд з України малолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], до Російської Федерації з 18 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року без згоди та супроводу батька [PERSON]. Позовні вимоги про визнання безпідставною відмови відповідача у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO], окремому задоволенню не підлягають, оскільки суд вважає, що задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації з 18 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року без згоди та супроводу батька в повній мірі захищає порушені права дитини та позивача. Підстави для задоволення вимог про допуск негайного виконання рішення суду відсутні, оскільки вичерпний перелік справ, у яких суд може допустити негайне виконання рішення, визначений ст. 367 ЦПК України, а вказана справа до цього переліку не відноситься.

Outcome: partial