Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради 16 лютого 2021 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення надміру нарахованих грошових коштів та судових витрат, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що на підставі заяви [PERSON] від 16 листопада 2015 року, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 січня 2014 року № 505 йому була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням на продовження строку виплати допомоги переміщеним особам на проживання [PERSON] було продовжено строк виплати допомоги з листопада 2016 року по квітень 2018 року. Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в інших регіонах, тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганських областях, Автономній республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткне крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Позивачем було виявлено, що у власності члена отримувача допомоги - [PERSON] (дружина заявника) з 28 квітня 2017 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення розташоване не на окупованій території та не в зоні АТО, за адресою: [ADDRESS] , про що відповідач повинен був повідомити управління, але не зробив цього. Внаслідок чого [PERSON] були надміру виплачені бюджетні кошти в сумі 5 944 грн. 25 коп. протягом періоду з травня 2017 року по квітень 2018 року. Термін повернення вказаних надміру виплачених бюджетних коштів встановлено і відповідачем частково виконано: повернуто 192 грн. 24 коп., не повернуто 5 752 грн. 01 коп.. На теперішній час вказана решта коштів надміру нарахованих бюджетних коштів не повернута. Відповідно до п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Отже, вказані гроші відповідачем отримані і використані в інтересах сім`ї, кошти отримані безпідставно, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого. Позивачу завдана шкода. Позивач просив стягнути з відповідача вказану безпідставно отриману суму грошей, судовими витратами, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Проти позовних вимог заперечував, оскільки вказану позивачем в позові суму він давно погасив, вніс на рахунок позивача і ніякого боргу не має, про що надав докази, тому не погодився з викладеними в позові обставинами, просив в позові відмовити, не заперечував проти розгляду справи за наявними матеріалами по закону і проти розгляду справи за його відсутності. З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно до п. 13 Положення (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) [PERSON] подав заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами. На підставі заяви [PERSON] від 16 листопада 2015 року, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 січня 2014 року № 505 йому була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням на продовження строку виплати допомоги переміщеним особам на проживання [PERSON] було продовжено строк виплати допомоги з листопада 2016 року по квітень 2018 року. Згідно п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення у районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше шість місяців. Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в інших регіонах, тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганських областях, Автономній республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткне крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Позивачем було виявлено, що у власності члена отримувача допомоги - [PERSON] (дружина заявника) з 28 квітня 2017 року на праві приватної власності знаходиться житлове приміщення розташоване не на окупованій території та не в зоні АТО, за адресою: [ADDRESS] , про що відповідач повинен був повідомити управління, але не зробив цього. Внаслідок чого [PERSON] були надміру виплачені бюджетні кошти в сумі 5 944 грн. 25 коп. протягом періоду з травня 2017 року по квітень 2018 року. Термін повернення вказаних надміру виплачених бюджетних коштів встановлено і відповідачем частково виконано: повернуто 192 грн. 24 коп., не повернуто 5 752 грн. 01 коп.. На теперішній час вказана решта коштів надміру нарахованих бюджетних коштів не повернута. Законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплаченої внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно законом. Відповідно до п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Відповідно до статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених v статті 1 цього Закону. Тому, враховуючи вищевикладене, позивач просив розглянути позов за фактичним місцезнаходженням відповідача, за місцем отримання державної допомоги, тобто за адресою: [ADDRESS] . Отже, на думку позивача, вказані гроші відповідачем отримані і використані в інтересах сім`ї, кошти отримані безпідставно і не повернуті, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання рішення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 15 лютого 2019 року № 206 «Про припинення юридичної особи - управління соціального захисту Соборної районної у місті Дніпрі ради» враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 23 січня 2019 року № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради. Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис від 09 квітня 2020 року № 12241120014021920 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради. Таким чином, процедуру припинення юридичної особи завершено та з 09 квітня 2020 року Центральне УСЗН ДМР є правонаступником управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради. В судовому засіданні з`ясовано, що дійсно відповідно до п. 13 Положення (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) [PERSON] подав заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами. На підставі заяви [PERSON] від 16 листопада 2015 року, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 січня 2014 року № 505 йому була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Житлова субсидія [PERSON] була призначена рішенням управління від 10 березня 2016 року на опалювальний період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року включно щомісячно. Механізм призначення та виплати житлової субсидії регламентує «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848. Відповідно до п. 13 Положення 848 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) [PERSON] подав заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами. У декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, доданої до заяви від 06 жовтня 2015 року були зазначені особи, які зареєстровані у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а саме - [PERSON] , його дружина, [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Починаючи з листопада 2016 року по квітень 2018 року включно житлова субсидія [PERSON] призначалась відповідно до п.п. 13 та 14 Положення 848 (у редакції на дату призначення) без його звернення. Пунктом 13 Положення 848 (у редакції на дату призначення) визначено, що громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. Згідно підпункту 5 пункту 5 Положення 848 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) субсидія не призначається, якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень. Одночасно п. 14 Положення 848 було визначено, що громадянин, якому призначено субсидію, зобов`язаний протягом місяця поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, їх соціального статусу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання, підприємств - виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, шляхом подання відповідних документів. Відповідно до п. 12 Порядку, виплата допомоги припиняється з наступного місяця в разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. За результатами проведеної Міністерством фінансів України верифікації достовірності інформації, поданої громадянами для надання житлової субсидії, було встановлено факт реєстрації 28 квітня 2017 року права власності на підставі договору купівлі-продажу квартири на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ця ж інформація була додатково підтверджена інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Рішенням управління від 02 липня 2018 року [PERSON] не було призначено житлову субсидію з 1 травня 2018 року. Таким чином, [PERSON] при звернені до управління із заявою про призначення житлової субсидії, умисно надав неправдиву інформацію, маючи на меті корисні наміри для незаконного одержання держаних коштів, що призвело до незаконного одержання ним житлової субсидії в сумі 5 944 грн. 25 коп. за період з травня 2017 року по квітень 2018 року включно. Листом від 13 лютого 2019 року № 1555/1414 комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради повідомило про повернення невикористаних [PERSON] субсидії, яка була розрахована та повернута до бюджету у розмірі 192 грн. 24 коп. Таким чином, [PERSON] підлягають поверненню до державного бюджету кошти у суму 5 752 грн. 01 коп. Відповідачу були неодноразово направлені листи про повернення надміру виплачених бюджетних коштів (листи управління від 03 липня 2018 року № 4319/01-08-01/05-18, від 31 січня 2019 року № 499/01-08-01/05-19, від 21 лютого 2020 року № 1011/01-15) та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, на час подання позову до суду сума в розмірі 5 752 грн. 01 коп. на розрахунковий рахунок управління не надійшла. Абз. 3, 10, 11 пункту 20 Положення 848 (в редакції на дату призначення) встановлено, що надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію і визначення її розміру, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення. Сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію. У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку. Таким чином, відповідачу було призначено житлову субсидію на підставі його заяви від 06 листопада 2015 року. У заяві про призначення житлової субсидії [PERSON] взяв на себе зобов`язання повідомити про всі обставини, що впливають на призначення допомоги, ставив свій підпис і усвідомлював, що надання неточних чи неповних відомостей тягне за собою відповідальність за законодавством України та одночасно давав згоду на отримання інформації відносно себе та членів своєї сім`ї, пов`язаною з наданням субсидії, уповноваженими особами управління. Законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості, або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги. Тобто, враховуючи вищевикладене, [PERSON] під час звернення до управління з заявою від 06 листопада 2015 року свідомо надав управлінню завідомо неправдиві відомості та не повідомив про обставини, які впливають на призначення субсидії. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням коштів позивача було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягали б повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача). Але відповідач, отримавши черговий лист від позивача та повістку з суду в добровільному порядку повернув вказану позивачем суму субсидії, перерахував її на рахунок позивача і останній таке перерахування підтвердив. Так, згідно платіжного доручення від 25 березня 2021 року відповідач [PERSON] перерахував на рахунок Центрального УСЗН ДМР 5 755 грн. 01 коп. в рахунок повернення переплаченої суми субсидії. Таким чином, відбулося добровільне погашення суми, на час розгляду судом спору фактично відсутній предмет спору, оскільки подвійне стягнення суми боргу, коштів законом не передбачене, тому суд вважає за можливе в задовоенні. Позову відмовити саме з цих підстав. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У справі «Zolotas проти Греції» (№2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України_якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України_встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань (надання достовірних відомостей в декларації). Отже вимога позивача про стягнення коштів ґрунтується на вимогах закону, але вже погашена відповідачем. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов`язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Оспорюваним кредитним договором обов`язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов`язання за кредитним договором. Відсутність у позичальника на той час необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір, поніс витрати, але через відмову в задоволенні позову вказана сума не стягується. Згідно з ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. При таких обставинах суд вважає можливим Центральному управлінню СЗН Дніпровської міської ради в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих сум, коштів та судових витрат відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed