Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач ) про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25 лютого 2005 року між сторонами в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 69. Від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2012 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач матеріальну допомогу на дитину надає нерегулярно та в недостатньому розмірі. У зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, та просити суд стягувати аліменти з відповідача у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги, і пояснила про обставини описані вище, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, погодилися сплачувати аліменти у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. на утримання сина, в решті вимог позов не визнали з посиланням на обставину непрацездатності відповідача, відсутності в нього можливості надавати більшу матеріальну допомогу, та можливість матері самостійно утримувати дитину, без значної матеріальної допомоги з боку батька через відсутність в нього роботи та грошових коштів. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 25 лютого 2005 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 69 (а.с. 5). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що означений шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2012 по цивільній справі № 2/422/2545/2012 (а.с. 6) Судом також встановлено, що від сумісного подружнього життя сторони мають малолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який на час розгляду даної цивільної справи проживає разом із позивачем (а.с.8). Судом також встановлено, а сторонами визнано, та підтверджено змістом трудової книжки [NUMBER] заповненої на ім'я відповідача, що [PERSON] не має постійного місця роботи та регулярного заробітку. У відповідності до положень ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що між сторонами по справі існує спір з приводу сплати аліментів на утримання дитини відтак право позивача підлягає судовому захисту. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі допускається лише у випадках, передбачених положеннями ст.184 СК України. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з положень ст.184 СК України, за змістом якої суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до норм означеної ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує ті обставини, що інших дітей, крім вказаного сина сторони не мають, сам відповідач є працездатною особою, однак постійного місця роботи, як і постійного систематичного заробітку, не має. Обставин перебування на утриманні у такої особи, що бере участь у справі, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, як і будь-які інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору по суті, судом не встановлені. Суд не може взяти до уваги заперечення [PERSON] та його представника щодо того, що відповідач є непрацездатною особою, адже на підтвердження таких доводів суду не надано жодного належного чи допустимого доказу, а позивач такої обставини під час розгляду справи по суті не визнала. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд зазначає, що представлені стороною відповідача медичні документи свідчать лише про встановлений медичним закладом внаслідок обстеження факт збільшення щитовидної залози до ІІІ ступеня. Рекомендоване спостереження ендокринолога за місцем мешкання та прийом лікарських препаратів. Разом з цим, суд зауважує, що встановлення непрацездатності особи є офіційною процедурою, яка передбачає встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати непрацездатності із видачею відповідного документу. Разом з цим, будь яких-доказів із приводу встановлення непрацездатності відповідача (постійної, тимчасової, повної або часткової) відповідно до встановленого порядку суду надано не було. Суд роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України, у відповідності до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів. З огляду на викладені вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, враховуючи матеріальний стан відповідача, спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) грн.. 00 коп. гривень щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону) починаючи з дня подання позовної заяви до суду, та до повноліття дитини, на користь матері [PERSON]. Визначаючи розмір аліментних платежів у вказаному розмірі, суд також виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зауважує, такий розмір аліментних платежів лише у незначному розмірі перевищує половину прожиткового мінімуму на 2014 рік в Україні, який визначений для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі 1286 грн. 00 коп., відповідає законодавчо закріпленій концепції необхідної участі батьків в утриманні дитини (ст. 51, 52 Конституції України). Суд також вважає, що аліменти в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, які просить стягнути позивач, є завищеним, та таким, що не відповідає реальним можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу, і стягнення такої суми може призвести до дисбалансу інтересів сторін, а відтак в іншій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю вимог. З приводу доводів позивача щодо необхідності проходження дитиною курсу лікування та потрібністю грошових коштів на такі процедури, суд роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не подана зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З аналізу вказаної норми матеріального закону вбачається, що аліментні платежі та додаткові витрати на дитину за своєю правовою природою не є тотожними поняттями, при цьому стягнення аліментних платежів не виключає стягнення таких додаткових витрат. При цьому додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, оскільки аліменти є виключно періодичними платежами, які необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, а додаткові витрати, на відміну від аліментів фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, та підлягають сплаті лише в окремих випадках за наявності особливих обставин. Відтак суд при стягненні аліментів не може встановлювати їх розмір з урахуванням сум, які повинні стягуватись у вигляді додаткових витрат на утримання дитини за відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат, то в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182,183,191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 367ч.1п.1 ЦПК України, суд,

Outcome: partial