Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12 вересня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 5600,09 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 6901,28 грн, а всього 12501,37 грн. Крім того просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що 01.03.2001р. він був переведений лікарем-хірургом хірургічного відділення поліклініки КУ Токмацька ЦРЛ. У зв'язку із змінами у назві структурного підрозділу, з 03.03.2015р. по 28.07.2017р. працював лікарем-хірургом відділення по обслуговуванню дорослого населення поліклініки. 28.07.2017р. відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 79-0 його було звільнено з займаної посади за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. В день звільнення, 28.07.2017р. йому було вручено копію наказу по КУ Токмацька ЦРЛ № 79-0 та трудову книжку серії АО №124980. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату за липень місяць 2017 р. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушені зазначених вимог, КУ Токмацька ЦРЛ з ним не розрахувалася та інформацію про нараховані суми виплат засобом, вказаним у ст.116 КЗпПУ, його не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки через не виплату заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, порушився звичайний уклад його життя, порушилися нормальні життєві зв'язки, тобто він був позбавлений засобів до існування, змушений був займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень його життя, медичного забезпечення. Внаслідок чого у нього порушився сон, апетит, настрій, він відчував пригніченість, погіршився стан його здоров'я. Крім цього, тепер йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, він був змушений тратити свій час та здоров'я для відновлення справедливості, звертався за допомогою до юристів. Через це він втрачав значний час на поновлення своїх прав та отримання коштів, які заробив своєю ж працею. Моральну шкоду позивач оцінює у сумі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати в сумі 5600 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 6901,28 грн, а всього 12501,37 грн. Ухвалою Токмацького районного суду від 26.10.2017 року цивільну справу в частині позовних вимог про стягнення з Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня на користь [PERSON] заборгованості із невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, залишено без розгляду, в звязку із поданою позивачем заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні в частині стягнення моральної шкоди та судового збору підтримав з підстав, зазначених в позові та просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] також просила задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та судового збору. Представник відповідача КУ Токмацька ЦРЛ в судове засідання не зявився, однак суду надана заява з клопотанням розглянути справу без участі представника відповідача. Крім того суду надано заперечення на позов, де КУ Токмацька ЦРЛ просить відмовити в задоволенні позову повністю з наступних підстав. КУ Токмапька ЦРЛ діє на підставі Статуту. Відповідно до Статуту КУ Токмацької ЦРЛ: 1.1 Комунальна установа Токмацька центральна районна лікарня є комунальним закладом охорони здоров'я та входить до складу комунальної власності територіальної громади міста Токмак, на підставі рішення Токмацької міської ради народних депутатів від 17.04.1992 року №3 «Про склад майна комунальної власності Токмацької міської ради народних депутатів», що створюється з метою забезпечення потреб населення міста Токмак та Токмацького району у медичній допомозі. Лікарня здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів, без мети отримання прибутку. Лікарня заснована на базі майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Токмак, спільної сумісної власності територіальних громад м.Токмак та Токмацького району. 1.2.Лікарня створена за рішенням Токмацької міської ради (далі-Засновник). Відповідно до її повноважень та підпорядковується Засновнику. Власником лікарні є Токмацька міська рада. Лікарня користується закріпленим майном на правах оперативного управління. Згідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», п. 2.8 колективного договору КУ Токмацька ЦРЛ на 2015-2017 роки, заробітна плата працівникам КУ Токмацька ЦРЛ видається 14 та 29 числа кожного місяця. Працівникам КУ Токмацька ЦРЛ нарахована заробітна плата за другу половину липня 2017р. зареєстрована в органах ДКСУ 28.07.2017р. Так як термін видачі заробітної плати по колдоговору 29 числа поточного місяця, зарплата реєструється раніше. Заявка на фінансування заробітної плати за липень (в т.ч. звільненим) надана в виконавчий комітет Токмацької міської ради 28.07.2017р. В серпні 2017 р. [PERSON] нарахована компенсація за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 р.р. Заявка на фінансування заробітної плати за першу половину серпня 2017 р. (в т.ч. звільненим) надана в виконавчий комітет Токмацької міської ради 11.08.2017 р.,так як медична субвенція на заробітну плату надходить два рази на місяць, як для бюджетної установи. Кошти на виплату заробітної плати за липень 2017р. профінансовано 02.08.2017 р., зараховані на картковий рахунок [PERSON] 03.08.2017р. в сумі 954,50 грн. Кошти на виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку профінансовано 14.08.2017 р., зараховані на картковий рахунок [PERSON] 16.08.2017р. в сумі 3340.68 грн та 4377.49 грн. В день звільнення працівнику може бути невидано розрахунок у зв'язку з відсутністю фінансування та коштів на рахунку установи. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] відсутня. Тому, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Комунальна установа Токмацька центральна районна лікарня зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно з рішенням Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 р. «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», головою ліквідаційної комісії призначено [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до записів в трудовій книжці серії АО № 124980, [PERSON] 01.03.2001 року був переведений лікарем-хірургом хірургічного відділення поліклініки КУ Токмацька ЦРЛ, у зв'язку із змінами у назві структурного підрозділу, з 03.03.2015 року по 28.07.2017 року працював лікарем-хірургом відділення по обслуговуванню дорослого населення поліклініки КУ Токмацької ЦРЛ. 28.07.2017 року відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ за № 79-0 [PERSON]О було звільнено з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. В день звільнення, 28.07.2017 року [PERSON] було вручено копію наказу по КУ Токмацька ЦРЛ № 79-0 від 28.07.2017 року, що підтверджується власноручним підписом позивача на зазначеній копії наказу, а також трудову книжку серії АО №124980, що сторонами не оспорюється. Відповідно до копії наказу від 28.07.2017 року про звільнення [PERSON], [PERSON] звільнено з посади лікаря-хірурга відділення по обслуговуванню дорослого населення поліклініки КУ Токмацької ЦРЛ, другим пунктом наказу вказано бухгалтерії провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України, а саме виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 31 календарний день за період роботи з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено із займаної посади 28.07.2017 року. Відповідно довідки КУ Токмацька ЦРЛ від 20.10.2017 року вих. №09/1929, заборгованість із виплати заробітної плати погашена 05.09.2017 року. 03.10.2017 року нарахований і виплачений середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Відповідно до ст. ст.\~47,\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У порушення вищезазначених норм відповідач не провів кінцевий розрахунок з позивачем в день звільнення, не виплатив належну йому заробітну плату на день звільнення. Враховуючи, що з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні, відповідно до положень\~ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. 03.10.2017 року відповідачем нарахований і виплачений середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Відповідно ч.1\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. \~\~\~За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. позивач обґрунтовував тим, що в період затримки розрахунку порушився звичайний уклад його життя, порушилися нормальні життєві зв'язки, тобто він був позбавлений засобів до існування, змушений був займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень його життя, медичного забезпечення. Внаслідок чого у нього порушився сон, апетит, настрій, він відчував пригніченість, погіршився стан його здоров'я. Крім цього, тепер йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, він був змушений тратити свій час та здоров'я для відновлення справедливості, звертався за допомогою до юристів. Через це він втрачав значний час на поновлення своїх прав та отримання коштів, які заробив своєю ж працею. \~\~\~У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~\~\~\~Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, виплатою належних йому грошових сум), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. \~\~\~\~Враховуючи, те що\~Кодекс законів про працю України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~ст. 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~Таким чином, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. \~\~\~\~\~\~Враховуючи наведене, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] враховує характер та обсяг його страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті та з врахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640, 00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі 10000 грн. Задоволеній сумі в розмірі 1000 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 640 грн. х 1000 грн. : 10000 грн. = 64 грн. - який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інша частина позовних вимог про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial