Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

28.05.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.07.2014 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 69-в-17/326942 (вклад Лояльний) та додатковий договір № 1, відповідно до яких позивач розмісив у відповідача вклад в розмірі 2 000 000 грн. під процентну ставку 27% річних, з датою повернення вкладу 29.03.2015р. По закінченню строку дії договору позивач звернувся до банку з заявою про повернення вкладу та нарахування процентів, але дана заява була залишена без задоволення. У зв'язку з тим, що відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми банківського вкладу позивач просив стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 2 000 000 грн., проценти в розмірі 56 219,18 грн., інфляційні втрати в розмірі 280 000грн., 3 % річних в розмірі 6246,58 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 897,60 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 38). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 липня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 69-в-17/326942 (а.с.9-11) та додатковий договір № 1 до договору банківського вкладу № 69-в-17/326942 від 02.07.2014р. (а.с.12). Відповідно до умов вищезазначених договорів банк прийняв від вкладника грошові кошти (вклад) в розмірі 2 000 000 грн. з виплатою процентної ставки в розмірі 27% річних, з датою повернення вкладу 29.03.2015р. 30.03.2015р. позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів у «дату повернення», яка була зареєстрована у Київському відділенні № 24 ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» 30.03.2015 року за вх.69-в-07/3003-1 (а.с.16). Не отримавши грошових коштів та відповіді, позивач звернувся до відповідача з повторною заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів у «дату повернення», яка була зареєстрована у Київському відділенні № 24 ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» 16.04.2015 року (а.с.17). У відповідь на звернення позивача, відповідач 16.04.2015 року надіслав на адресу позивача листи за вих. №№ 163, 1631, 1632, лише з посиланням на те, що банком вживаються всі необхідні заходи щодо невідкладного вирішення ситуації (а.с.18, 19, 20). Судом встановлено, що позивач виконав умови договору банківського вкладу, розмістивши в банку грошові кошти в розмірі 2 000 000 грн., що підтверджується квитанцією № 8437 від 02.07.2014 року (а. с. 15). У зв'язку з тим, що банком були порушені права позивача щодо вчасного повернення суми банківського вкладу, позивач 08.05.2015 року звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Європейський Суд з прав людини 29.01.2013 у справі "Золотас (Zolotas) против Греции (N 2)" (скарга N 66610/09) зазначив наступне:» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Згідно із ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України закріплено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначено, що рішенням від 23.06.2015 р. № 121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» з 24.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» запроваджено строком на 3 місяці з 24.06.2015 р. по 23.09.2015 р. включно. Тому, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 08.05.2015р., тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», позовні вимоги позивача до відповідача про повернення суми вкладу за договором банківського вкладу № 69-в-17/326942 (вклад «Лояльний») в розмірі 2 000 000 грн., а також нарахованих, але не виплачених відсотків у розмірі за період з 30.03.2015р. по 06.05.2015р. в розмірі 56 219, 18 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, то вони підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, погоджується з розрахунками позивача щодо розміру сум інфляційних втрат та 3 % річних. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 280 000 грн. (1,140 (індекс інфляції за період 30.03.2015 по 06.05.2015) х 2 000 000 = 2280000 грн. - 2 000 000 грн. = 280 000 грн.) та 3 відсотки річних за період з 30.03.2015р. по 06.05.2015р. в розмірі 6 246,58 грн. (2 000 000 грн. х 3% = 60 000 грн. : 365 днів х 38 днів простроченого зобов`язання). Вимоги щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3897,60 грн. та в підтвердження своїх вимог надає наступні документи: договір про надання правової допомоги № 24-06/14-1 від 24 червня 2014 року (а.с. 25-28). В свою чергу, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати. З огляду на те, що відповідні документи суду надані не були, тому при визначенні розміру компенсації витрат на правову допомогу суд враховує час, витрачений особою, яка надавала правову допомогу, на участь у судовому засіданні. Із журналу судового засідання від 18.06.2015р. вбачається, що загальний час, який витрачено представником позивача на участь у судових засіданнях складає 5 хвилин. При визначенні вказаної суми судом враховується розмір середньої мінімальної заробітної плати станом на 2015 рік, що становить 1218 грн. 00 коп. Таким чином, 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи становить 487,20 грн. 00 коп. (1218 грн. х 40% = 487 грн. 20 коп.). Виходячи з викладеного та розміру мінімальної заробітної плати розмір витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги за 5 хв., який підлягає відшкодуванню, складає 40 грн. 60 коп. (487 грн. 20 коп. : 60 хв. = 8 грн. 12 коп. за одну хвилину х 5 хв. = 40,60 грн.). Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 3654,00 грн. судового збору.

Outcome: partial