Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

19 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вилучити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер [NUMBER] та погасити запис про арешт нерухомого майна номер 12157319 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, який є архівним додатком Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки державний реєстратор при перенесенні обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав не виконав погашення зазначеного запису. Наявність арешту перешкоджає позивачу відчужити належне йому нерухоме майно, а відтак просить суд зняти накладений арешт. 24 січня 2018 року винесено ухвалу про залишення позову без руху. 16 березня 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі. 16 квітня 2018 року винесено ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача відділ державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції в Київській області в судове засідання не з'явився про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, реєстраційний номер обтяження 12157319, на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0997 га, кадастровий номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], накладено арешт ВДВС Обухівського РУЮ 23 травня 2011 року за №26689525. Як вбачається з довідки Обухівського відділення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 15.12.2017 року заборгованість за [PERSON] станом на 15.12.2017 року зі сплати податків, зборів та платежів не має. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається із довідки Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.12.2017 року №16242, виконавче провадження, в межах якого накладений арешт на майно боржника [PERSON], знищено відповідно до п. 9.8 порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби від 25.12.2008 року № 2274/5. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, відповідач переконливих заперечень на позов не подавав, доводи позивача не спростував, наявність правових підстав продовження існування арешту майна не довів. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача як власника майна, які підлягають судовому захисту. Поряд із тим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів суд вважає неналежним, оскільки він не ґрунтується на законі, а в судовому засіданні позивач також не зміг конкретизувати правові підстави позову та обґрунтувати співвіднесення сформульованих ним вимог в частині способу захисту із будь-якою нормою права, посилаючись на власну правову необізнаність. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом не встановлено наявність правових підстав для покладення в судовому порядку на відповідача виконання обов'язку вчинити дії, передбачені позовними вимогами, зокрема вилучити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та погасити запис про арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, який є архівним додатком Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач не є державним реєстратором, задоволення позовних вимог у пред'явленій суду редакції суд вважає неможливим. Поряд із тим, слід врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. За таких обставин, суд вважає, що слід обрати інший належний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача, який ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права, а саме слід звільнити з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції в Київській області № 26689525 від 23.05.2011 року нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про припинення (скасування) обтяження (арешту) нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12157319 від 13.02.2012 року). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню шляхом обрання належного способу захисту прав та інтересів позивача у передбачений законом спосіб.

Outcome: partial