Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування відповідача за договором оренди [NUMBER] від 08.01.2009 року; стягнути з відповідача на користь позивача доходи, які він отримав або міг отримати за час незаконного користування земельною ділянкою у 2014 році в сумі 22936 грн. 38 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позовні вимоги, з посиланням на наявність права власності позивача на земельну ділянку площею 3,4414 га обґрунтовані тим, що 08 січня 2009 року позивачем з відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки [NUMBER], строк дії якого закінчується 31 грудня 2013 року. 20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період. Відповідач означену земельну ділянку не повернув та згідно листа Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року засіяв земельну ділянку озимою пшеницею, чим порушив вимоги ст.ст.17, 19, 27, 31 Закону України «Про оренду землі». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав на те, що направляв на адресу позивача акт приймання передачі земельної ділянки від 09 липня 2014 року, який залишено позивачем без відповіді. Вказує на те, що від використання земельної ділянки позивача на підставі договору оренди отримав збитків, що підтверджено висновками експертно-економічного дослідження № 4007/4008-14 від 21 листопада 2014 року, внаслідок чого позивач не зміг би отримати доходи від використання земельної ділянки в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області площею 3,4414 га /а.с.7/. 08 січня 2009 року сторонами укладено Договір оренди земельної ділянки [NUMBER] /а.с.8-9/ (Надалі - Договір), згідно п.п.1.1, 1.3, 3.1-3.3, 7.2 якого, позивач надав позивачу в оренду земельну ділянку площею 3,4414 га ріллі в строк до 31 грудня 2013 року. Термін дії договору наступний: термін дії починається в день його державної реєстрації та закінчується в день, наступний за днем закінчення строку оренди. У разі, коли орендар продовжує користуватись Земельною ділянкою після закінчення строку оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку оренди, цей договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди і не поновлення цього договору сторонами. Земельну ділянку передано ТОВ АПК «Спаський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди /а.с. 9/. Згідно з доповнення до договору оренди, договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу ДРФ центру ДЗК 13 липня 2009 року за номером 04-09-126-04035 /а.с 10/. 20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди земельної ділянки на наступний період /а.с.11-12/, отримані відповідачем 01 жовтня 2013 року та 04 лютого 2014 року відповідно /а.с.13-14/. Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року позивача повідомлено, що земельна ділянка засіяна сільськогосподарськими культурами та використовується ТОВ АПК "Спаський" /а.с.15/. Обставина щодо засіву ділянки позивача ріпаком підтверджено також і актом комісії Спаської сільської ради від 03 червня 2014 року /а.с.17/. Згідно зі ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою шляхом застосування передбачених законом способів. Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендатор зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.2 ст. 972 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. У відповідності до умов п.6.4.5 договорів оренди, орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі Орендодавцеві після закінчення дії договору. На підтвердження належного виконання обов`язку щодо своєчасного повернення земельних ділянок відповідачем надано копію акту приймання передачі земельної ділянки за договором оренди від 08 січня 2009 року [NUMBER] не узгоджений позивачем із поштовим описом вкладення у цінному листі із відміткою пошти про направлення від 10 липня 2014 року. Акт датовано 09 липня 2014 року. Доказів отримання позивачем означеного акту суду не надано. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається належного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення земельної ділянки позивачу в зв`язку із закінченням строку дії, на який він був укладений, оскільки акт позивачу не вручений, доказів ухилення позивача від отримання акту суду не надано, акт складено з порушенням строку, визначеного сторонами для його складання. Посилання представника відповідача на той факт, що умови договору передбачають строк повернення земельної ділянки протягом п`яти років з дня державної реєстрації договору та те, що повернення відбулося несвоєчасно через сезонність робіт відповідача суд не приймає до уваги, оскільки договором чітко визначено строк, на який земельна ділянка передається в оренду - 01 січня 2014 року і доказів вини позивача у несвоєчасній державній реєстрації договору суду не надано. Згідно зі ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Статтею 28 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. Позивач просить стягнути з відповідача збитки виходячи з розміру доходів, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. В обґрунтування розміру доходів посилається на те, що відповідачем засіяно належну позивачу земельну ділянку ріпаком (рапс). Середня врожайність рапсу складає 18,2 центнера з гектара, середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 3662 грн. за одну тону. Водночас, відповідачем надано суду висновок експертно-економічного дослідження № 4007/4008-14 від 21 листопада 2014 року, згідно з яким середня врожайність 2014 року по підприємству ТОВ АПК «Спаський» поле № 38 (рапс озимий) становить 1,9 т/га. Документально підтверджується понесення відповідачем витрат по вирощуванню рапсу врожаю 2014 року з розрахунку на 1 гектар площі - 7939,00 грн./га. Наведені висновки позивачем не оскаржені. Таким чином, враховуючи, що площа земельної ділянки складає 3,4414 га, то сума доходів, які позивач міг би отримати від користування земельною ділянкою складає 23944 грн. 57 коп. (1, 9 т/га х 3,4414 га х 3662 грн.). Досліджуючи доводи відповідача, що від користування земельними ділянками відповідач поніс збитків, які необхідно врахувати під час розрахунку розміру збитків, суд враховує положення ст.212 ЗК України, якими встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Внаслідок викладеного суд не враховує понесені відповідачем витрати від користування земельними ділянками під час визначення розміру неодержаного позивачем доходу. Внаслідок викладеного, в повному обсязі підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про повернення земельної ділянки та позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відшкодування збитків на суму в розмірі 22936,38 грн., оскільки сума, яку просить стягнути позивач є меншою від суми, визначеної судом, а клопотання про збільшення розміру позовних вимог суду не заявлялось. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК з АФ «Агрокомплекс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,36 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial