Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію збитків від інфляції за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 108059 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн., витрати на отримання довідки про курс валюти в розмірі 100 грн. та витрати на оплату судового збору. В подальшому [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних в розмірі 49368 грн., 3% річних в розмірі 2890 грн., а також до судових витрат окрім оплати судового збору, витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн., та витрат на оплату отримання довідки про курс валют в розмірі 100 грн., просив включити та стягнути витрати по оплаті комісії при отриманні суми боргу за рішенням суду від 30.10.2014 року в розмірі 674 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року відповідно до вимог ст..ст. 1046, 1047, 526, 1049, 599 ЦК України з відповідача було стягнуто суму в розмірі 68000 грн., яку отримала її представник [PERSON] 20 лютого 2014 року в розмірі 42500 грн., 23 березня 2014 року в розмірі 17000 грн., та 04 квітня 2014 року в розмірі 8500 грн., як завдаток за продаж будинку по вул..Д.Бідного,13 в м.Новомосковську Дніпропетровської області, який в подальшому йому не продала. Під час розгляду справи предметом розгляду була лише сума заборгованості, тому як він вважав, що понесені ним збитки повинна відшкодувати сама [PERSON] Звернувшись до міліції йому було повідомлено, що між ними виникли цивільно-правові взаємовідносини, тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних в розмірі 49368 грн., 3% річних в розмірі 2890 грн. Також просив суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з оплати суми судового збору, витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн., витрати на оплату отримання довідки про курс валют в розмірі 100 грн., та витрати по оплаті комісії при отриманні суми боргу за рішенням суду від 30.10.2014 року в сумі 674 грн. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав свої позовні вимоги, та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Дійсно 05 серпня 2015 року відповідач перерахувала на його картрахунок 68000 грн., однак коли він зняв ці кошти з рахунку, то сума в розмірі 674 грн. була знята банком, відповідно до умов договору як комісія. Представник позивача також підтримала позовні вимоги позивача та, посилаючись на те, що відповідно до ст.. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, предметом розгляду не були вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3 відсотків річних, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на те, що дійсно за рішенням суду від 30 жовтня 2014 року з [PERSON] були стягнути 68000 грн., які були передані її представнику [PERSON] 20 лютого 2014 року в розмірі 42500 грн., 24 березня 2014 року в розмірі 17000 грн., та 04 квітня 2014 року в розмірі 8500 грн., в рахунок придбання будинку по вул..Д.Бідного, 13 в м.Новомосковську, як аванс. Оскільки між сторонами не було домовленості компенсувати будь-які збитки, відповідач, яка вже повернула позивачу 68000 грн. нічого йому не винна. Що стосується наданого позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунку, то слід зазначити, що сума інфляційних та 3 % річних розрахована з 68000 грн. починаючи з 20 лютого 2014 року, в той час, як станом на 20 лютого 2014 року відповідач, або її представник ще не отримали такої суми. А тому просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2014 року у справі № 183/3454/14, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України з відповідача було стягнуто суму в розмірі 68000 грн., яку отримала її представник [PERSON] 20 лютого 2014 року в розмірі 42500 грн., 24 березня 2014 року в розмірі 17000 грн., та 04 квітня 2014 року в розмірі 8500 грн., за продаж в подальшому будинку по вул..Д.Бідного, 13 в м.Новомосковську, і в разі відмови від угоди зобовязалася повернути кошти. Зазначені обставини встановлені рішенням суду, а також визнаються сторонами, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так предметом розгляду цивільної справи № 183/3454/14 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] була сума, передана [PERSON], як представнику [PERSON] в розмірі 68000 грн. 68000 грн. повернуті відповідачем 05 серпня 2015 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача, та на цьому наполягали сторони в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року встановлено, що між сторонами виникли зобовязання, на підставі, наданих нею розписок, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних є обґрунтованими, тому як відповідач прострочила виконання грошового зобовязання. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк, однак в порушення зазначених норм законодавства відповідачем свої зобовязання не виконано. Так, що стосується суми в розмірі 42500 грн. отриманої представником відповідача 20 лютого 2014 року, яку в разі відмови від угоди повинна була повернути за умовами цього договору 21 березня 2014 року сума інфляційних та трьох відсотків річних вираховується за період з 22 березня 2014 року по 05 серпня 2015 року (час, коли відповідач повернула кошти позивачу). Згідно встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобовязання на суму 42500 грн. з 22 березня 2014 року по 04 серпня 2015 року складає: Місяць Індекс інфляції Джерело інформації квітень 2014 103,30% "УК" № 83 від 13.05.2014 р. травень 2014 103,80% "УК" № 103 від 11.06.2014 р. червень 2014 101,00% "УК" № 121 від 09.07.2014 р. липень 2014 100,40% "УК" № 144 від 09.08.2014 р. серпень 2014 100,80% "УК" № 164 від 09.09.2014 р. вересень 2014 102,90% "УК" № 185 від 08.10.2014 р. жовтень 2014 102,40% "УК" № 208 від 08.11.2014 р. листопад 2014 101,90% "УК" № 229 від 09.12.2014 р. грудень 2014 103,00% "УК" № 5 від 14.01.2015 р. січень 2015 103,10% "УК" № 24 від 10.02.2015 р. лютий 2015 105,30% "УК" № 44 від 11.03.2015 р. березень 2015 110,80% "УК" № 65 від 09.04.2015 р. квітень 2015 114,00% "УК" № 84 від 14.05.2015 р. травень 2015 102,20% "УК" № 102 від 10.06.2015 р. червень 2015 100,40% "УК" № 122 від 09.07.2015 р. липень 2015 99,00% "УК" № 144 від 08.08.2015 р. Тобто, розрахунок 103,30% ? 103,80% ? 101,00% ? 100,40% ? 100,80% ? 102,90% ? 102,40% ? 101,90% ? 103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 99,00%= 168,846%. Тому розмір інфляційних за час прострочення складає 42500х168,846%42500= 29259,67грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних в розмірі 29259,67грн. підлягають задоволенню Розмір 3% річних за час прострочення з 22 березня 2015 року по 04 серпня 2015 року складає 42500х3%х701дн./365дн.=2448,7 грн. Що стосується вимог позивача щодо нарахування розміру інфляційних та 3 відсотків річних, на суми, які представник відповідача отримала за розписками від 24 березня 2014 року на суму 17000 грн. та від 04 квітня 2014 року на суму 8500 грн., то з урахуванням того, що ці розписки не містять в собі строків повернення таких коштів, то ці вимоги підлягають задоволенню за час з 30 жовтня 2014 року (встановленого рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області) по 04 серпня 2015 року. Згідно встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобовязання на суму 25500 грн. з 01 листопада 2014 року по 04 серпня 2015 року складає: Місяць Індекс інфляції Джерело інформації листопад 2014 101,90% "УК" № 229 від 09.12.2014 р. грудень 2014 103,00% "УК" № 5 від 14.01.2015 р. січень 2015 103,10% "УК" № 24 від 10.02.2015 р. лютий 2015 105,30% "УК" № 44 від 11.03.2015 р. березень 2015 110,80% "УК" № 65 від 09.04.2015 р. квітень 2015 114,00% "УК" № 84 від 14.05.2015 р. травень 2015 102,20% "УК" № 102 від 10.06.2015 р. червень 2015 100,40% "УК" № 122 від 09.07.2015 р. липень 2015 99,00% "УК" № 144 від 08.08.2015 р. Тобто, розрахунок 101,90% ? 103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 99,00%= 146,205%. Тому розмір інфляційних за час прострочення складає 25500х146,205%25500= 11 782,33грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних в розмірі 11 782,33грн. підлягають задоволенню. Розмір 3% річних за час прострочення з 01 листопада 2014 року по 04 серпня 2015 року складає 25500х3%х277дн./365дн.=580,56 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних та 3% річних в розмірі 52932 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі: 29259,67грн. (інфляційні) + 2448,7 грн. (3% річних) +11 782,33грн. (інфляційні) + 580,56 грн. (3% річних) = 44071,26 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору, відповідно до заявлених позовних вимог в розмірі 440,71 грн., а також з урахуванням зменшення позивачем розміру позовних вимог на 55127 грн., сума в розмірі 551,27 грн. підлягає поверненню позивачу. Що стосується вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь 100 грн., сплачених ним за отримання довідки банку щодо курсу валют; а також 674 грн., які були зняті банком, як комісія, згідно умов договору обслуговування його карткового рахунку в то в цій частині вимоги є необґрунтованими, тому як ці витрати не є судовими витратами. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та його представника на те, що з відповідача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат за послуги адвоката в розмірі 1800 грн., тому як квитанція (а.с. 24), надана позивачем не відповідає нормативним документам, що регулюють готівковий обіг в Україні, а саме: Порядку ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим Постановою правління НБУ від 02.02.95 р. №21 зі змінами та доповненнями; Інструкції про організацію роботи з готівкового обігу установами банків України, затверджено постановою правління Національного банку України від 20.06.95 р. №149 зі змінами та доповненнями; Наказу Міністерства Статистики України від 15 лютого 1996р. №51 Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій; Положенню (стандартом) бухгалтерського обліку 4 Звіт про рух грошових коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99 р. №87; Положенню про порядок реєстрації і застосування електронних контрольно-касових апаратів при готівкових розрахунках у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 31.12.98 р. №660 і зареєстрованим в Міністерстві юстицій України 02.03.99 р. за №131/3424. А тому в іншій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial