Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.07.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з п. 2.1.1.12.6 Договору, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Договору. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач має заборгованість - 454511 грн 42 коп., з яких: 4992 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 445937 грн 58 коп. - загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі: 14 грн 06 коп. - залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість; 445923 грн 52 коп. - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 3581 грн 84 коп. - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 121856 грн 97 коп. заборгованості, з яких: 4992 грн - заборгованість за кредитом; 116864 грн 97 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 15.07.2013 по 31.01.2018. Ухвалою від 03.12.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. У зв`язку з тим, що копія даної ухвали, яка направлялася відповідачу на його зареєстровану адресу, повернулася без вручення, судом 17.12.2019 винесено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 16.01.2020. В перше судове засідання 16.01.2020 відповідач [PERSON] не з`явився, відзиву до суду не направив. Судова повістка, яка направлялися відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, повернулася без вручення за відсутністю адресата. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача в судове засідання також не з`явився. Разом з позовом надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 45). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Крім того, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти на платіжну картку відповідно до встановленого розміру кредитного ліміту, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості (а.с. 6-8). Однак, відповідач не повертає чергові суми отриманого кредиту. Згідно вказаного вище розрахунку заборгованості, станом на 20.08.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 454511 грн 42 коп., з яких: 4992 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 445937 грн 58 коп. - загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі: 14 грн 06 коп. - залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість; 445923 грн 52 коп. - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 3581 грн 84 коп. - заборгованість за пенею та комісією. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач, користуючись своїм правом просив стягнути з відповідача 121856 грн 97 коп. заборгованості, з яких: 4992 грн - заборгованість за кредитом; 116864 грн 97 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 15.07.2013 по 31.01.2018. Суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 15.07.2013 щодо повернення кредитних коштів, а тому заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Отже, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 4992 грн. Разом з тим, нарахування позивачем відповідачу за період з 15.07.2013 по 31.01.2018 відсотків у розмірі 116864 грн 97 коп. є нічим необґрунтованим. Так, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За користування Кредитом та Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил). Згідно п. 2.1.1.12.13 Умов та Правил, у випадку порушення позичальником строків виплати відсотків за користування кредитом, вказаних в Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.7, 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.7.4 даних Умов, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України сторони погодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по виплаті відсотків за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі фактично виплачених позичальником. Позивач, надаючи суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», взагалі не обґрунтував за умовами якого тарифного плану обслуговувався відповідач. Крім того, бажаючи стягнути з нього відсотки за кредитним договором, починаючи з 15.07.2013, банком надано розрахунок заборгованості, який розпочинається лише з 13.01.2014. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність чи відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В даному випадку, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитом у вказаному розмірі позивач зовсім не обґрунтував своїх вимог, не надав доказів заборгованості за такими відсотками. Його розрахунок в цій частині є абсурдним, оскільки, якщо виходити з тіла кредиту 4992 грн, на яке банк нараховував відсотки з розрахунку 360 календарних днів в році, то в такому разі, банком нараховувалося по 25328 грн 95 коп. за 360 календарних днів (360 днів х 116864 грн 97 коп. / 1661 (кількість днів за період з 15.07.2013 по 31.01.2018), що від суми тіла кредиту у 4992 грн становитиме: 25328 грн 95 коп. х 100% / 4992 грн = 507,39 % річних. І це без урахування того, що згідно наданого розрахунку, банком почали нараховуватися відповідачу відсотки лише з 31.01.2014. Якщо ж узяти період з 31.01.2014 по 31.01.2018, то відсоткова ставка, в такому разі, становитиме: 360 днів х 116864 грн 97 коп. / 1461 (кількість днів за період з 31.01.2014 по 31.01.2018) х 100% / 4992 грн = 576,85 % річних. При цьому, найбільшим відсотком, який згадується у наданому суду Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10) є відсоткова ставка тарифного плану «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за тратами здійсненими з 01.04.2015, яка становить 3,6% в місяць, тобто 43,2% на рік. У зв`язку з викладеним вимога позивача в цій частині є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Приймаючи дане рішення, суд враховує, також, правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 14-131св19 та зазначає, що у цій справі у заяві позичальника на якій міститься підпис останнього, також процентна ставка не зазначена. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані суду Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту у сумі 4992 грн. У задоволенні решти вимог слід відмовити. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 78 грн 69 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial