Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

15.12.2015р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] 44468 грн. 67 коп. відшкодування матеріальних збитків, а також вартість проведених експертних досліджень у сумі 1000 грн. (а.с. № 3). 17.03.2016р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 44468 грн. 67 коп. відшкодування матеріальних збитків та 1000 грн. за проведення експертних досліджень, а також стягнути з [PERSON] на його користь 25000 грн. завданої моральної шкоди (а.с. № 84 85). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2015р.Чухіль Є.С., керуючи автомобілем «Пежо Боксер», державний номер [NUMBER], в районі е/о № 293 по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався в безпечності свого маневру, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989, під керуванням [PERSON], що рухався в попутному напрямку. Постраждалий автомобіль було придбано позивачем згідно договору купівлі-продажу 06.05.2014р. і на який ним 01.07.2014р. було оформлено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка». Згідно висновків ДАЇ та суду, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] Винність [PERSON] підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.09.2015р., фотографіями з місця ДТП, поясненнями учасників пригоди, а також постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015р. про застосування адміністративного стягнення до [PERSON] У результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобілю «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989, завдано механічних пошкоджень аварійного характеру, в наслідок чого він до експлуатації не придатний та потребує відновлювальних робіт. Даний автомобіль не застрахований ні в одній страховій компанії. Відразу після ДТП [PERSON] на місті пригоди показав позивачу [PERSON] № АЕ/3823819 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з якого вбачається, що його відповідальність застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Не зважаючи на звернення позивача 16.09.2015р. про відшкодування завданої [PERSON] автомобілю позивача шкоди, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на цей час не відшкодувала завдану йому шкоду. 30.12.2015р. позивач письмово звернувся до страхової компанії у звязку з закінченням трьохмісячного терміну для відшкодування збитків. Страхова компанія 12.02.2016р. листом вих. № 327-у надіслала відмову у виплаті відшкодування. Відмова обґрунтована тим, що позивач не є власником автомобіля, а власником є гр. [PERSON] (м.Каунас) [PERSON]. Страхова компанія не врахувала, що позивач придбав автомобіль 06.05.2014р. на підставі договору купівлі продажу у вищезгаданого громадянина, про що є юридично складений документ. Вартість відновлювального ремонту автомобіля, що належить позивачу на праві власності, згідно висновку № 0411/15/15 експертного дослідження по встановленню вартості матеріальних збитків від 09.11.2015р. складає 44468 грн. 67 коп. Тобто, на думку позивача, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» має відшкодувати йому завдану з вини [PERSON] майнову шкоду у розмірі 44468 грн. 67 коп. Відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією на суму 1000 грн. Крім матеріальної позивачу було завдано також і моральної шкоди. Даним автомобілем позивач користувався для поїздок до місця роботи, із м. Дніпродзержинськ до м. Дніпропетровська. Позбавлений автомобіля, позивач не має змоги за власний кошт здійснити ремонт автомобіля, пережив стрес, що призвело до його госпіталізації 27.10.2015р. У звязку з чим позивач був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги в реанімацію лікарні № 11 м. Дніпропетровська з діагнозом нестабільна стенокардія, гіпертонічний криз, ускладнений пароксизмом ФП. За викладеного, позивач оцінює моральну шкоду, нанесену йому відповідачем у розмірі 25000 грн., яку і просить суд стягнути з [PERSON] на його користь. 17.03.2016р., з метою підтвердження факту купівлі автомобіля, що був пошкоджений [PERSON], позивачем було подано до суду клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 95). 20.07.2016р. позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові, з урахуванням уточнень, та доказів, наявних в матеріалах справи. А також просив відмовити ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в задоволенні їх клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути останню за його відсутністю, без фіксування судового процесу технічними засобами та без проведення відеоконференції. Окрім того, позивач відкликав своє клопотання про виклик у судове засідання свідків та їх допит, посилаючись при цьому на те, що на його думку, в матеріалах справи достатньо письмових доказів на підтвердження факту купівлі ним автомобіля, пошкодженого відповідачем в результаті ДТП (а.с. № 155). Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.07.2016р. не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою останнього, наявною в матеріалах справи (а.с. № 141). Про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Раніше надав свої письмові заперечення, в яких не погоджувався з заявленими до нього вимогами в частині стягнення моральної шкоди. Просив суд, при винесенні рішення, врахувати той факт, що він є безробітним, має на утриманні малолітню доньку, проживає в орендованій квартирі, у звязку з чим відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з нього моральної шкоди (а.с. № 138 139). Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» - [PERSON] (діє на підставі довіреності № 56 від 19.04.2016р. а.с. № 113) в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання, в якому просив відкласти судове засідання, призначене в режимі відеоконференції на 20.07.2016р., оскільки представник страхової компанії знаходитиметься у щорічній відпустці (а.с. № 150 151). Вирішуючи заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні останнього з огляду на наступне. 15.01.2016р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження у цивільній справі № 201/18024/15-ц (а.с.№ 71). Судові засідання, які були призначені на 10.02.2016р., 17.03.2016р. та 19.04.2016р. були відкладені у звязку із неявкою відповідача до суду (а.с. № 72, 74, 80). Розгляд справи було перенесено на 25.05.2016р. (а.с. № 102). 17.05.2016р. представник страхової компанії подав до суду клопотання, в якому просив проводити судовий розгляд по справі в режимі відеоконференції, у звязку з чим, просив доручити Голосіївському районному суду м. Києва технічно забезпечити таку можливість слухання справи (а.с. № 111 112). 25.05.2016р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було доручено Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення\~ розгляду\~ Жовтневим районним судом\~ м. Дніпропетровська\~ цивільної\~ справи\~ за\~ позовом\~ [PERSON] до [PERSON], ПрАТ «Українська транспортна\~ страхова компанія» (третя особа [PERSON]В.) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП\~ -\~ в режимі відеоконференції. Чергове судове засідання було призначено на 16.06.2016р. (а.с. № 123 124). 31.05.2016р. судове засідання було відкладено через неявку позивача на 20.07.2016р., про що повідомлено сторін (а.с. № 140 141, 146, 147, 148). Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Згідно п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. З метою недопущення порушення строків розгляду справи судом, визначених ст. 157 ЦПК України, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань, зокрема, й за клопотанням представника відповідача, а також те, що в матеріалах справи наявні письмові заперечення по суті позовних вимог та докази на їх обґрунтування, що визначають правову позицію страхової компанії, з огляду на те, що відповідач, як юридична особа не був позбавлений у праві направити до Голосіївського районного суду м. Києва іншого представника в судове засідання на 20.07.2016р., суд відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами. Окрім того, про дату судового засідання страхова компанія була повідомлена завчасно, 29.06.2016р., що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення (а.с. № 147). Тоді як наказом від 14.07.2016р. директору юридичного департаменту ПрАТ «УТСК» [PERSON] було надано частину основної оплачуваної відпустки на період з 18.07.2016р. по 24.07.2016р. та призначено виконуючим обовязки директора департаменту на період відпустки [PERSON] заступника директора [PERSON] (а.с. № 151). Наказ від 14.07.2016р. про відпустку був виданий на підставі заяви [PERSON] про надання йому такої відпустки, тоді, як ще з 29.06.2016р. він був обізнаний, що 20.07.2016р. йому слід прибути до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в режимі відеоконференції, до речі призначеної саме за клопотанням цього представника. Отже, заяву представника ПрАТ «УТСК» [PERSON] (який є не єдиним юристом страхової компанії, як видно з наказу від 14.07.2016р. у відповідача є взагалі юридичний департамент) про відкладення судового засідання 20.07.2016р., суд оцінює як затягування розгляду цивільної справи та недобросовісне користування стороною відповідача своїми правами та обовязками, тому у клопотанні про відкладення розгляду справи були відмовлено ухвалою суду від 20.07.2016р. (без виходу до нарадчої кімнати). Оскільки 19.07.2016р. до суду надійшли письмові заперечення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з визначенням їх правової позиції, відповідно до якої відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки не вважає останнього власником пошкодженого автомобіля з огляду на сумнівний зміст договору купівлі продажу транспортного засобу. Отже, оскільки позивач не є власником автомобіля, а має лише право керування даним транспортним засобом за наявним технічним паспортом, правові підстави для відшкодування збитків даній особі, з урахуванням вимог ст. 1166 ЦК України відсутні, у звязку з чим ПрАТ «УТСК» і відмовило у виплаті страхового відшкодування позивачу. Окрім того, відповідач критично відноситься до наданої позивачем експертної оцінки завданих збитків, оскільки вважає, що розмір ремонту автомобіля, визначений експертизою перевищує його дійсну ринкову вартість. Для спростування висновків даної експертизи ПрАТ «УТСК» замовлено проведення додаткової експертизи з урахуванням реальних цін вживаних автомобілів на литовському ринку, яку буде долучено до матеріалів судової справи (а.с. № 152 153). Третя особа - [PERSON] в судове засідання 20.07.2016р. не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення, наявним в матеріалах справи (а.с.№ 148), про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному зясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають повному задоволенню, а частині відшкодування моральної шкоди - частковому з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу від 16.05.2014р.,позивач придбав у [PERSON] автомобіль «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989 за ціною у сумі 3400 литів (а.с.№89 93). 15.09.2015р., [PERSON], керуючи транспортним засобом «Пежо Боксер», держномер АЕ 4766 СР, в районі е/о № 293 по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався в безпечності свого маневру, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989, під керуванням водія [PERSON], що рухався зліва в попутному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам. 05.10.2015р. постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було визнано винним [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. (а.с. № 4). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зазначена постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормами ч. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Також судом було встановлено, що відповідно до Полісу № АЕ/3823819 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Забезпеченим транспортним засобом є «Пежо Боксер», держномер АЕ 4766 СР; страховою сумою за шкоду заподіяну життю і здоровю є 100000грн., за шкоду, заподіяну майну 50000грн.; розмір франшизи 1000грн. Даний страховий поліс діє з 17.04.2015р. по 16.04.2016р. (а.с. № 86). Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 1 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Нормами ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобілю «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989, завдано механічних пошкоджень аварійного характеру, в наслідок чого він до експлуатації не придатний та потребує відновлювальних робіт. Відповідно до висновку № 0411/15/15 експертного дослідження про визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, виконаного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП власнику транспортного засобу «Мерседес Венц» Е200 СDІ, держномер FHU 989 складає 44468 грн. 67 коп. (а.с. № 5 53). 30.12.2015р. позивач звернувся до страхової компанії відповідача із відповідною заявою про виплату належного йому страхового відшкодування (а.с. № 87). Страхова компанія 12.02.2016р. листом вих. № 327-у надіслала позивачу відмову у виплаті страхового відшкодування, яку обґрунтовувала тим, що власником пошкодженого транспортного засобу є гр. [PERSON] (м. Каунас) [PERSON], а не позивач (а.с.№ 88). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок № 0411/15/15 експертного дослідження про визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, виконаного судовим експертом [PERSON], проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 5 53). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії заявленої позивачем суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість даних позовних вимог. Так, суд критично оцінює письмові заперечення, надані представником страхової компанії, з огляду на наступне. Позивачем, на спростування тверджень ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було надано суду вичерпних доказів на підтвердження факту набуття ним права власності на пошкоджений в результаті ДТП автомобіль, згідно договору купівлі продажу транспортного засобу від 06.05.2014р. (а.с. № 53, 53 зв.сторінка, а.с. № 89 93). Щодо незгоди страхової компанії зі встановленою судовим експертом вартістю матеріального збитку, спричиненого позивачу, то суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання інших експертних досліджень або висновків на спростування визначеного розміру збитків у сумі 44468 грн. 67 коп. Так, відповідачем, страховою компанією не було надано суду жодних доказів на спростування визначеного експертним висновком розміру збитків, що становить 44468 грн. 67 коп. Враховуючи, що експертний висновок є сферою спеціальних знань, суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами та наявних в матеріалах справи. Крім того, в своїх письмових поясненнях позивач зазначив, що його автомобіль після ДТП був оглянутий представником ПрАТ «УТСК» - експертом [PERSON], який не мав жодних зауважень до наданої позивачем документації та зазначив, що останньої достатньо для встановлення вартості страхового відшкодування (а.с. № 154 зв. сторінка). Заперечення сторони відповідача стосовно того, що в документах зазначена не ціна авто, а відомості про кількість рідини, то суд оцінює їх також критично, оскільки позивач розяснив суду (а.с. № 154), що 3400 литів (Lt) це саме ціна автомобіля, яку у Литві зазвичай зазначають у документах у литовській валюті (для зручності), незважаючи, що у Литві в обході останні роки евро. Ці твердження позивача підтверджуються і письмовими доказами, а саме графою, в якій ця сума зазначена, а це графа про ціну транспортного засобу (а.с. № 89, 90-91). Зазначення в одній зі строк слова «літрів» має собою звичайну технічну описку. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення на його користь з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 44468 грн. 67 коп. відшкодування матеріальних збитків, а також 1000 грн. за проведення експертного дослідження, оплата якого підтверджується квитанцією від 09.11.2015р. (а.с. № 54). Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, позивач вважає, що з вини відповідача [PERSON] позивачу було спричинено окрім матеріальних збитків, ще й моральна шкода, яку [PERSON] оцінює у 25000 грн. та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь. В обґрунтування заявленої моральної шкоди позивачем окрім документів, що підтверджують значне пошкодження його автомобіля, що дає суду підстави погодитися, що звичайний ритм життя позивача, який залишився на тривалий час без автомобіля, безумовно було порушено, також було надано суду й медичну довідку, відповідно до якої 27.10.2015р. [PERSON] було доставлено бригадою швидкої медичної допомоги в реанімацію лікарні № 11 м. Дніпропетровська з діагнозом нестабільна стенокардія, гіпертонічний криз, ускладнений пароксизмом ФП (а.с. № 94). Як зазначає позивач, погіршення стану його здоровя спричинено дорожньо-транспортною пригодою та її негативними наслідками. Вимоги враховувати всі вищезазначені обставини містять положення п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р.„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, аналізуючи обставини завдання позивачу моральної шкоди, її обсяг, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, є завищеною. За викладеного, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення даних позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 2500 грн.(10% від заявленої суми), а в стягненні решти суми моральної шкоди з [PERSON] слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати наступним чином. З огляду на те, що вимоги майнового характеру (відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 44468грн. та 1000грн.) задоволено в повному обсязі, то з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 487грн. 20коп. Що стосується вимог немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), то враховуючи, що вимоги задоволено частково, та приймаючи до уваги розяснення, що містяться в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», то суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 275грн.60коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial