Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б., [PERSON], в якому просив: - визнати недійсним договір про визначення часток, посвідчений 13.11.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. за реєстровим №934, -визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], серія та номер:1000, виданий 23.11.2013 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 жовтня 2011 року в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-1254/09 за рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди у розмірі 82 535,42 грн. відбулися публічні торги з реалізації майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS], що належала на праві приватної власності [PERSON] За результатами проведення публічних торгів від 13.10.2011 року з реалізації лота № 1 1/2 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] переможцем став позивач. Грошові кошти [PERSON] в повному обсязі перерахував на рахунок Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Отже, позивач набув права власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу МірошниченкоТ.П. від 12.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4482. 31 жовтня 2014 року позивач подав заяву у Державну реєстраційну службу України Харківського міського управління юстиції про державну реєстацію на вказану вище квартиру, проте 14.11.2014 року йому було відмовлено у реєстрації прав та їх обтяжень на ? частини квартири [ADDRESS], оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні активні реєстраційні записи про право власності на зазначену квартиру. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Договір про визначення часток, посвідчений 13.11.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. за реєстровим №934 та Договір купівлі-продажу1/2 частки квартири, від 23.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б., тому позивач посилаючись на ст.16, 203, 215 ЦК України просить визнати недійсними зазначені договори. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу за відсутності третьої особи. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.06.2016 року до справи було залучено [PERSON], в судове засідання [PERSON] належним чином повідомлений не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, дослiдивши матерiали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2011 року в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-1254/09 за рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди у розмірі 82 535,42 грн. відбулися публічні торги з реалізації майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS], що належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності на житло, видане Комісією з приватизації житлового фонду ВО «ХЗЕА» 29.02.1996 року. За результатами проведення публічних торгів від 13.10.2011 року з реалізації лота № 1 ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS] переможцем став позивач, про що зазначено в протоколі № 20-0028/11 проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що належить [PERSON] (а.с.9). Ціна продажу склала 62 300, 00 коп. Грошові кошти за придбане на публічних торгах (аукціоні) нерухоме майно були перераховані позивачем, як переможцем публічних торгів (аукціону) на рахунок Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до п.п.7.1 п.7 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 року №42/5, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно. Таким чином, позивач набув права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується також свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу МірошниченкоТ.П. від 12.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4482 (а.с.10). 19 грудня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова винесено рішення по цивільній справі № 2-7288/2011 за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави у розмірі 205 160, 64 грн. В рамках розгляду зазначеної справи Дзержинським районним судом м. Харкова 31 жовтня 2011 року була постановлена ухвала, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON], шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. 13 грудня 2011 року позивач звернувся з заявою до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності, проте в реєстрації було відмовлено через арешт на рухоме та нерухоме майно, накладений на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2011 року. 19 червня 2014 року Дзержинським районним судом м.Харкова прийнято рішення про зняття арешту 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 31 жовтня 2014 року позивач подав заяву у Державну реєстраційну службу України Харківського міського управління юстиції про державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру, проте 14 листопада йому було відмовлено у реєстрації прав та їх обтяжень на 1/2 частини квартири [ADDRESS], оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні активні реєстраційні записи про право власності на зазначену квартиру за іншою особою. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Договір про визначення часток, посвідчений 13.11.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. за реєстровим №934 та Договір купівлі-продажу1/2 частки квартири, від 23.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б. Так з матеріалів справи вбачається, що 13.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення розміру часток, відповідно до якого сторони володіючи на праві спільної сумісної власності квартирою [ADDRESS] визначили рівними часки в зазначеній квартирі, що становлять по 1/2 для кожного з них (а.с.80). 13.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] зазначену частку квартири (64-65). 23.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] зазначену частку квартири (64-65). Згідно з ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що при укладенні договору про визначення розміру часток від 13.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] порушено правила статті 215 ЦК України щодо дотримання стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України, що свідчить про його недійсність з цих підстав. При цьому, у відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial