Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

що [PERSON] в поданій суду позовній заяві просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та в такому ж розмірі на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що відповідач є батьком останньої. В добровільному порядку відповідач допомоги не надає, хоча має можливість приймати участь в утриманні доньки та дружини, так як має постійну роботу, в той час як вона не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В судовому засіданні позивачка [PERSON]О позовні вимоги частково змінила та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від його доходів, що вважає справедливим за наявності у останнього ще однієї дитини, на своє ж утримання просить стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, так як вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, справу просив розглянути у його відсутності про що зазначив в наданих ним письмових запереченнях. В останніх також вказав, що позов визнає частково та згоден сплачувати аліменти лише на доньку в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, оскільки вже сплачує аліменти в такому ж розмірі на сина [PERSON] від першого шлюбу. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів на її особисте утримання, то вважає, що така задоволенню не підлягає через відсутність між ними зареєстрованих шлюбних відносин. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, 08.11.2013 у них народилась донька [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача, який зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Однак, всупереч вимогам вищевказаного закону, обовязку по утриманню доньки він не виконує. Мати дитини, позивачка по справі, самостійно не спроможна належним чином утримувати та виховувати неповнолітню дитину. Тому, за вказаних обставин, суд вважає вимоги позивачки підставними. При цьому, обмірковуючи розмір стягуваних аліментів на утримання доньки та виходячи з вимог ст. 182 СК України, яка зобовязує при визначенні розміру аліментів враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, суд, враховуючи думку сторін, вважає за необхідне визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, так як останній вже сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за рішенням Нетішинського міського суду від 23.12.2013 року. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів на її особисте утримання, суд вважає, що така не грунтується на законі, виходячи з наступного. Частинами 2, 4, 6 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, в тому числі після розірвання шлюбу між батьками дитини. Частинами 1, 2 ст. 77 СК України визначено, що утримання одного з подружжя іншим, здійснюється, як правило, у формі аліментів. В той же час, виникнення права дружини на отримання від чоловіка аліментів на своє утримання, закон повязує з фактом перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та (або) з фактом розірвання цього шлюбу. Як вбачається з доводів позивачки, сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. На час звернення [PERSON] до суду, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено. У відповідності до ч. 2 ст. 21 СК України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу, не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Оскільки сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а факт їх спільного проживання не породжує обовязку для відповідача надавати утримання позивачеві, суд вважає за необхідне в задоволенні вимог [PERSON] у цій частині відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. Тому,

Outcome: partial