Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

30 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно уточнених позовних вимог позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх розмірів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вони з відповідачем уклали шлюб та від такого шлюбу мають спільну доньку, [PERSON], [INFO]. У наступному їх шлюб став формальним, сторони втратили притаманні подружжю почуття та почали проживати окремо, а їх спільна дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У звязку з необхідністю догляду за дитиною позивач обмежена у можливості забезпечувати свої потреби та потребує отримання матеріальної допомоги від батька дитини. За поясненнями сторони позивача, згоди з відповідачем щодо матеріальної допомоги на утримання дитини та її матері у позасудовому порядку досягти не вдалось, в зв'язку з чим, посилаючись на норми законодавства позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, представник позивача просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з наведених у позові та уточненнях підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Від імені представника відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з його перебуванням у відпустці. Дослідивши вказану заяву суд зазначає, що представник відповідача неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення судових засідань з різних підстав та до заяви від 07.07.2017 року не долучено жодних доказів обставин, на які посилається представник відповідача, а тому суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наданих ними раніше доказів та пояснень. Так, розглянувши матеріали справи та проаналізувавши її обставини, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини (згідно редакції СК України від 17.05.2017 року, що чинна на час розгляду справи). Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим відповідно до положень ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 3 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином для правильного вирішення справи суду слід визначити, чи до належного відповідача заявлено позов (чи є відповідач батьком дитини) та враховуючи надані сторонами докази та пояснення щодо вказаних вище обставин стосовно стану здоров'я, матеріального становища дитини і платника аліментів; наявності в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим суду, виходячи з наведених обставин слід вирішити питання чи є у відповідача можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, що передбачена положеннямист.84 СК України. Так з наданих сторонами письмових доказів вбачається, що згідно свідоцтва про народження (бланк серії І-ЖД №419710 від 15 січня 2015 року, що видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Така обставина не заперечувалась сторонами а отже відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребує. Згідно наданих стороною позивача відомостей про майновий стан відповідача, останній отримує посередницькі послуги від ТОВ «Сенмар Україна», та як клієнт агентства був направлений у закордонний рейс на посаді капітана-стажера з окладом 12600,00 «у.о.» на місяць на період з 06.01.2016 року по 16.06.2016 року. Відповідач [PERSON] є професійним моряком, на що вказують відомості послужної книжки моряка та посвідчення особи моряка (а.с.6-10), та що було підтверджено поясненнями учасників справи. При цьому за поясненнями позивача вказані у довідці ТОВ «Сенмар Україна» (а.с. 82) умовні одиниці є доларами США, що за поясненнями сторони позивача підтверджується відомостями трудового договору моряка від 03.01.2016 року (а.с. 118), та не було спростовано стороною відповідача. Крім того сторона позивача вважала за необхідне надати відомості про доходи відповідача, що він отримував від своєї професійної діяльності. Так, позивачем було надано до суду договір від 05.06.2017 року, текст якого викладено іноземною мовою, та певні розрахунки, що також викладені іноземною мовою, що унеможливлює їх оцінку судом. Крім того суд зазначає, що привішуючи спір щодо стягнення аліментів відомості про отримані у минулому стороною спору доходи не мають істотного значення. Відомостей про працевлаштування позивача до суду надано не було. Разом з тим в обґрунтування вимог позову стороною позивача було надано довідку про те, що у позивача нянею працює [PERSON], та її оклад складає 6000,00 грн. на місяць. Така довідка видана ФОП [PERSON] 22 квітня 2016 року, та зі змісту такого документу вбачається лише оклад [PERSON], та не вбачається, яким чином оклад такої особи повязаний з витратами позивача, чи з потребами дитини, не зрозуміло, яку роботу виконує [PERSON] Таким чином співвіднести вказану обставину з спором про стягнення аліментів, що перебуває на вирішенні суду вбачається неможливим. Разом з тим особисті витрати позивача при вирішенні спору про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до зазначених вище положень, значення для правильного вирішення справи не мають, натомість якщо залучення до виховання дитини няні є особливою потребою дитини стягнення частки таких видатків з другого з батьків може бути заявлене позивачем шляхом подання позову про відшкодування додаткових витрат на дитину. Таким чином відомості про отримання послуг няні не стосуються предмету доказування у спорі про стягнення аліментів. Таким чином суд. приймаючи до уваги відомості про неможливість врегулювання спору у позасудовому порядку доходить висновку про обґрунтованість вимог позову в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, до настання повноліття дитини. При цьому щодо посилань позивача на те, що відповідач працездатний, матеріально забезпечений та за своїм матеріальним станом може надавати матеріальну допомогу позивачу у зазначених нею розмірах (1/4 частка всіх доходів відповідача), то суд зазначає, що вони обґрунтованими не вбачаються, оскільки зі сторони позивача такий розмір матеріальної допомоги не обґрунтовано жодними розрахунками, та будь-яких офіційних відомостей про наступне, після закінчення дії трудового договору від 03.01.2016 року (а.с. 118), працевлаштування відповідача не надано, відомості про належне відповідачу на праві власності майно, що може приносити прибутки, суду не надано. Разом з тим, зважаючи на всі викладені вище обставини у їх сукупності, а також про те, що обовязок доказування відсутності у відповідача можливості надати матері дитини матеріальну допомогу, відповідно до змісту кореспондуючого правового положення, покладається в першу чергу на відповідача у справі, та на те, що належних доказів відсутності такої можливості до суду не надано, суд, дійшов висновку, що відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу в розмірі 1/6 частки від всіх його доходів, до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином загальна сума стягнення з відповідача на користь позивача складатиме 50% доходів, що на думку суду є справедливим та таким, що кореспондує встановленим правовим та фактичним обставинам справи. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вирішення спору про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, у розмірі 974,40 грн. Разом з тим суд розяснює сторонам їх право на подальше звернення до суду з заявою про зміну розміру аліментів, відповідно до положень ст. 190 СК України: у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених діючим законодавством.

Outcome: partial