Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБіБанк» про стягнення депозитного вкладу 5 000 доларів США, нарахованих процентів за договором 137.94 доларів США за період з 13.01.2015р. по 18.05.2015р., пеню 14 250доларів США за період з 13.01.2015р. по 18.05.2015р., 3% річних 39.04 доларів США, витрати на правову допомогу 10000 грн. та стягнення моральної шкоди 10 000 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи без відповідача. При цьому відповідач не направив до суду письмове заперечення на позов. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.01.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» на 3 міс. в іноземній валюті (а.с.8) згідно якого позивач розмістив в банку вклад 5000 доларів США до 13.04.2015р., під 10.6% річних. Позивачем було внесено на депозит 5 000 доларів США (а.с.9) Для захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся в суду із позовом до банку про стягнення з відповідача в його користь кошти внесені ним на рахунок згідно договору та нарахованих по вкладу відсотків, попередньо подавши таку заяву 10.04.2015р. керівнику відділення про повернення вкладу з 13.04.15р. (а.с.10), однак як зазначив представник, відповіді від відповідача не отримав. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Враховуючи, що позивач звернулася до банку з заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчила свій намір виплати після закінчення строку вкладу, який обумовлювався в умовах договору, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, проте, банк кошти всі не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Ураховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. На вимогу суду до матеріалів справи долучено представниками позивача виписку по особовому рахунку станом на 17.07.2015р., з якого вбачається що кошти в сумі 5000 доларів США перераховано на рахунок, та 50.06 доларів відсотки, однак, як ствердили представники позивача, кошти на рахунку відсутні, зняти їх не має змоги. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо повернення депозитних коштів в сумі 5 000 доларів США є обґрунтованими, не спростовані доказами зі сторони відповідача та підлягають до задоволення. Щодо відсотків за користування вкладом, то у ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Отже, вимога позивача про зобовязання відповідача нарахувати відсотки на внесений ним вклад по строк закінчення дії договору, а це по 13.04.2015 року, підлягають також до задоволення, при цьому сума позивачем визначена невірно, а обґрунтувати розмір сторона позивача не змогла, то слід визнати нарахований банком розмір 50.06 доларів США, оскільки позивач не є тією установою яка нараховує відсотки, а вимога стосується зобовязальної дії на нарахування та виплату нарахованої суми банком. Щодо вимог позивача про виплату процентів за період з дня закінчення договору по 18.05.2015р. за датою визначеною вимогою позову, то слід зазначити таке. Вказаною статтею 1061 ЦК не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Однак, розглядаючи спір про повернення процентів, які не виплачені і після закінчення строку дії договору, то правову позицію щодо цього висловив ВСУ в постанові від 29.01.2015р., а саме те що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Разом з тим, виходячи з положень норми ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу між сторонами дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед позивачем за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором. Але, закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом (постанова ВСУ від 10.06.2015р.у справі № 6-36цс15). Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України). Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії вкладу між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка. Тому ураховуючи, що у справі, яка розглядається, умов щодо встановлення іншого розміру процентної ставки після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 13.01.2015 року, а саме з13.04.2015р. сторони не визначили, суд застосовує норми статей 1066, 1070 ЦК України та вважає, що стягненню з банку підлягають проценти за період від дня закінчення дії договору до 18.05.2015р., строк застосований позивачем. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за користування вкладом, згідно умов договору (10,6% річних) за фактичну кількість днів користування вкладом після закінчення строку його дії по18.05.2015р. в сумі перерахованою судом 50.82 долара США, що разом по % становить 100.88 доларів США, є також правомірною та обґрунтованою частково на дану суму визначену судом замість 137.94 дол.США нарахованих позивачем. Позовна вимога в частині стягнення пені 14 250 доларів США, то суд не вважає дану вимогу не обґрунтованою, виходячи з такого. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором укладеним між сторонами виплата пені не обумовлювалась. Главою 71 та 72 ЦК України, які регулюють дані правовідносини спору, передбачено відповідальність банку перед клієнтом в частині виплати депозиту та нарахованих процентів (1058 стаття та загальна стаття 526 щодо зобовязань). За невиконання даних зобовязань банку щодо повернення вкладу клієнту слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у справі від 25.12.2013 року (№6-140цс13). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. Застосування позивачем норм Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду не є вірним, оскільки в даних правовідносинах позивач є сам кредитором і надав свої кошти банку в користування, а не отримав їх по кредитних зобовязаннях як споживач банківських коштів. Тому, нарахування ним пені у розмірі 3% за кожен день прострочення повернення депозиту, не є обґрунтованим. Вимога щодо стягнення 39.04 доларів США за вимогами ст..625 ЦК України як 3% річних є обґрунтованою, та не спростованою відповідачем. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку З протиправними діями щодо неї. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Щодо завданої моральної шкоди в сумі 10000грн., то дана вимога не є доведеною суду. Вимога позивача на відшкодування витрат за надану правову допомогу в сумі 10000грн. підлягає задоволенню частково, з врахуванням можливих витрат часу представника 4 год. що становить розмірі 1948 грн. 80 коп. , відхиляючи такі витрати за Актом виконаних робіт. Відповідно до ст.10, 60, 11, 526, 625, 1058, 1060, 1061, 1066, 1070 ЦК України,

Outcome: partial