Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

31.03.2016 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та після усунення недоліків позовної заяви та уточнення позовних вимог просить суд: скасувати наказ від 01.03.2016 року №11-07/1-275/п про звільнення її з посади адміністратора термінала В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування; поновити її на посаді адміністратора термінала В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 1 березня 2016 року; стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01.03.2016 по 01.06.2016 у розмірі 36339 гривень 78 копійок, а за період після 01.06.2016 по дату фактичного поновлення - із розрахунку 637,54 гривні за кожну зміну, а також моральну шкоду у розмірі 100000 гривень (а.с.-1-4, 29-32, 274). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 1986 року вона працювала в Бориспільському об'єднаному авіаційному загоні Українського управління цивільної авіації, в зв'язку з реорганізацією якого, з 01.04.1993 року була переведена на роботу в Державний міжнародний аеропорт Бориспіль, правонаступником якого є державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де працювала на різних посадах та в тому числі з 01.11.2014 року була переведена на посаду адміністратора термінала В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування. Оскаржуваним наказом від 01.03.2016 року №11-07/1-275/п, який був підписаний в.о. генерального директора [PERSON] її було звільнено з роботи з 01.03.2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Позивач стверджує, що звільнення відбулось з порушенням ч.1 ст.42 та ч.2 ст.49-2 КЗпП України без наданні їй переважного права на залишення на роботі. Позивач зазначає, що 20.10.2015 року вона була ознайомлена з вказаним наказом та переліком вакантних посад по підприємству, та виявила бажання на переведення її на аналогічну вакантну посаду адміністратора терміналу D, була направлена на співбесіду та за результатами співбесіди начальником служби пасажирського обслуговування її рекомендовано до працевлаштування на посаду адміністратора терміналу. Для визначення кандидата до заповнення вказаної вакантної посади, було зібрано засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії, якою крім позивача, розглянуті кандидатури працівників [PERSON], та [PERSON], та вирішено, що найбільш кваліфікованою кандидатурою для заміщення вакантної посади є [PERSON], яку рекомендовано на дану посаду. Позивач зазначає, що фактично робота вказаної комісії зводилась до оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, а також їх професійного рівня. Позивач зазначає, що таким вимогам відповідає проведення атестації відповідно до Закону України «Про професійний розвиток працівників» та звертає увагу, що порядок такої атестації відповідачем не дотриманий і висновок конкурсно-кваліфікаційної комісії, викладений в протоколі від 10.12.2015 №11-27/1-29, не має юридичної сили. Позивач також стверджує, що при вирішення питання підбору кандидата на посаду не було належним чином проведено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників які виявили бажання про переведення на роботу адміністратора терміналу D, а також не враховано, що позивач має більш високу кваліфікацію порівняно з іншими кандидатами: наявність профільної вищої освіти та другої вищої освіти, наявність стажу роботи та досвіду, внесені раціональні пропозиції, відсутність дисциплінарних стягнень, отримання премій, заохочень за успіхи в роботі, значний досвід обслуговування міжнародних рейсів на посадах, які передбачали знання англійської мови. Вона також вважає, що висновки комісії щодо наявності в іншого кандидата знання англійської мови на визначеному рівні «upper-intermediate» нічим не підтверджено, а в складі комісії були відсутні особи, які мають відповідні знання, право та кваліфікацію для належного оцінювання рівня знань англійської мови. Позивач також зазначає, що відповідачем не було взято до уваги, що вона має переваги в залишенні на роботі, передбачені п.2 ст.42 КЗпП України, а також що в порушення ст.43 КЗпП України її звільнення відбулось за відсутності згоди первинної профспілкової організації, членом якої вона є, та що відповідно до отриманого нею попередження про заплановане вивільнення, датою безпосереднього звільнення значилась 30.12.2015 року, про її звільнення було відтерміновано на підставі наказу «По особовому складу» від 19.02.2016 року №11-07/1-216/п, з яким її було ознайомлено лише в день звільнення. За розрахунком позивача, виходячи з наданих відповідачем даних щодо середньоденного розміру заробітної плати - 637,54грн., норми місячних робочих днів - 19, за період з 01.03.2016 року по 01.06,2016 року кількість робочих днів за нормою складає 57 (19х3), а її середній заробіток за вимушений прогул складає 36339,78 грн. (57х637,54). Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача, її незаконним звільненням порушено право позивача на працю, позбавлено можливості працювати, отримати винагороду за працю, в той час, як її чоловік, який є інвалідом 3 групи, також був звільнений, а на їх утриманні знаходилась неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], яка була вимушена залишити навчання. Все це негативно відобразилось на її внутрішньому емоційному стані, сімейному укладі, призвело до необхідності вживати значних зусиль для отримання коштів для життя, а після засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії у неї погіршився стан її здоров'я, і вона проходила курс лікування в умовах стаціонару та амбулаторно. Завдану їй моральну шкоду оцінює у розмірі 100000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані до суду письмові заперечення та пояснення, відповідно до яких відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними (а.с.49-60,245-249). Він звертає увагу суду, що скорочення штату працівників відбулось у зв'язку із змінами в організації виробництва з метою оптимізації чисельності адміністративного персоналу служби пасажирського обслуговування та у зв'язку з прийнятим до виконання дорученням Кабінету міністрів України від 24.01.2013 №201/0/3-13 на підставі пункту 4.1 протоколу №3 засідання Кабінету Міністрів України від 14 січня 2013 року про вжиття заходів щодо організації належної завантаженості термінала «D» ДП МА «Бориспіль» та переведення рейсів авіаційних перевізників для обслуговування у зазначеному терміналі, а також, що на виконання зазначеного доручення, відповідачем було вжито наступні заходи: з 01 грудня 2013 року виведено з експлуатації частину площ пасажирського терміналу «F», з 01 вересня 2014 року виведено з експлуатації частину площ будівлі терміналу «А», з 03 грудня 2014 року призупинено обслуговування пасажирів внутрішніх рейсів та міжнародних рейсів в терміналі «В». Про заплановане скорочення відповідач повідомив профспілкові організації листами від 28 та 29 вересня 2015 року. Відповідач також зазначає, що на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України позивачу вчасно 20.10.2015 було вручено повідомлення про заплановане вивільнення, ознайомлено з переліком вакантних посад та направлено на співбесіду як кандидат на посаду адміністратора терміналу «D», а в подальшому відповідно до діючих на підприємстві Положення про роботу конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору персоналу та Процедури підбору персоналу 03 грудня 2015 року проведено засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії , члени якої прийшли до висновку, що найбільш кваліфікованою кандидатурою для заміщення вакантної посади адміністратора терміналу «D» є кандидатура [PERSON]. Для забезпечення працевлаштування позивача члени комісії запропонували їй переведення на тимчасову посаду адміністратора терміналу «D» на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами адміністратора терміналу «D» [PERSON], яка працює на період відсутності [PERSON], до дня фактичного виходу даних працівників та постійну посаду чергової залу відділу обслуговування в терміналах СПО та відповідне переведення було погоджено т.в.о генерального директора. В зв'язку з тимчасової непрацездатністю позивача та відповідних службових записок, було видано наказ від 19.02.2016 № 11-07/1-216/п щодо звільнення позивача з роботи у перший день її виходу на роботу по закінчення періоду тимчасової непрацездатності, що не суперечить положенням чинного законодавства. 01.03.2016 позивач приступила до роботи та її було ознайомлено з вищезазначеним наказом від 19.02.2016 року № 11-07/1-216/п, в черговий раз ознайомлено з переліком вакантних посад, в тому числі запропоновано переведення на тимчасову посаду адміністратора терміналу D, але позивач відмовилась від переведення. Відповідач зазначає, що, не зважаючи на ці пропозиції, позивач відмовилась від переведення на запропоновані вакантні посади, в зв'язку з чим на підставі наказу від 01.03.2016 №11-07/1-275/п її було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вони звертають увагу, що на виконання вимог ст.43 КЗпП України відповідач звернувся до профспілки ДП МА «Бориспіль» з поданням від 11.12.2015 №11-22-459 а також до голови Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки ДП МА «Бориспіль» з поданням від 11.12.2015 №11-22-460, в яких просив розглянути питання стосовно надання згоди на звільнення позивача. Вважають, рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору профспілки ДП МА «Бориспіль» мало бути обґрунтованим, проте, виходячи з рішення профспілкового комітету, що члени комітету не прийняли до уваги практичний досвід кандидатів, не враховано висновок конкурсно-кваліфікаційної комісії, якою було встановлено, що кваліфікація [PERSON] є нижчою у порівнянні з [PERSON], а також не враховано що позивачу було запропоновано переведення на тимчасову посаду адміністратора терміналу D. Вони також звертають увагу, що з метою приведення рішення профспілкового комітету у відповідність з вимогами чинного законодавства. ДП МА «Бориспіль» звернулось до профспілки з листом від 29.12.2015 №01-22-5277 з пропозицією провести додаткове засідання за даного приводу, але у відповідь профспілка ДП МА «Бориспіль» листом від 22.01.2016 №301-01-13 повідомила, що рішення стосовно подання на звільнення [PERSON] є прийнятим 23 грудня 2015 року. В частині заявлених позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди, вважають, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували порушення її прав, що стало причиною моральних страждань, та звертає увагу, що при звільнені позивачу було запропоновано працевлаштуватись на державному підприємстві, проте, позивач не вчинила жодних дій, які б свідчили про її бажання працювати в ДП МА «Бориспіль» (а.с.49-60). Згідно з додатковими поясненнями представник відповідача зазначає, що в зв'язку з виробничою необхідністю та з метою визначення рівня знань англійської мови працівників підприємства генеральним директором видано наказ від 12.12.2013 №01-07-987 «Про визначення рівня знань англійської мови працівників ДП МА «Бориспіль», згідно з Додатку 1 до якого до посад адміністратора терміналів «B» та «F» та адміністратора терміналу «D» встановлено рівень знань англійської мови В2, що відповідно до Загальноєвропейських Рекомендацій з мовної освіти характеризується як вище середнього рівня (Upper-Intermediate Level)». А також зазначено, що при проходженні тестування на підставі вказаного наказу від 12.12.2013 року №01-07-987, [PERSON] продемонструвала відмінний рівень знань англійської мови на рівні В2 (а.с.245-246) Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за місцем роботи, заперечень по суті позову не подав. Представник третьої особи Профспілкової організації ДП МА «Бориспіль» в судове засідання не з'явився, згідно з листом від 03.06.2016 року № 301-01-104 голова Профспілки [PERSON] повідомив суд про неможливість прибути в судове засідання та про прийняте профспілковим комітетом рішення не давати згоду на звільнення позивача з наступних підстав: 1.Згідно п.1ст.42 КЗпП [PERSON] має високу кваліфікацію праці. Дві вищі освіти: Національний авіаційний університет, спеціалізація Маркетинг у виробничій сфері, Київський національний університет ім. Т.Шевченка, інститут міжнародних відносин, спеціалізація Психологія. 2. Згідно п.3 ст.42 КЗпП України [PERSON] має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві понад 29 років. Також зазначено, що в тому числі було враховано те, що [PERSON] має статус «Ветерана підприємства» та має досвід роботи з обслуговування пасажирів як на внутрішніх так і на міжнародних авіарейсах (а.с.275). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 1986 року почала працювати в Бориспільському об'єднаному авіаційному загоні Українського управління цивільної авіації, в зв'язку з реорганізацією якого, з 01.04.1993 року була переведена на роботу в Державний міжнародний аеропорт Бориспіль, правонаступником якого є Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де працювала на різних посадах та в тому числі з 01.11.2014 року була переведена на посаду адміністратора термінала В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування, що підтверджується даними її трудової книжки (а.с.7-9), особовою карткою (а.с.158-161), наказом про прийняття на роботу №530/2 від 08.08.1986 (а.с.157). При цьому, як встановлено із записів у трудовій книжці та особовій картці позивача, вона працювала у службі обслуговування пасажирських перевезень, назви якої неодноразово змінювалась (служби наземного та пасажирського обслуговування та інше), та з 15.09.1995 року працювала на посаді диспетчера, в тому числі диспетчера пасажирського обслуговування терміналу «В», терміналу «А» , терміналу «F», терміналів «В» та «F». Наказом від 28.09.2015 року №01-07-247 «Про скорочення посад» в.о. генерального директора ДП МА «Бориспіль» [PERSON] вирішено у зв'язку із змінами в організації виробництва та з метою оптимізації чисельності адміністративного персоналу служби пасажирського обслуговування з 30 грудня 2015 року скоротити в штатному розписі відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування посади адміністратор терміналів В та F в кількості 4 одиниці (а.с.10). На виконання вимог ст.49-2 КЗпП України із зазначеним наказом, а також із запланованим вивільненням позивач була ознайомлена 20.10.2015 року, що підтверджується попередженням про заплановане вивільнення від 20.10.2015 року (а.с.11,24), а також документом із назвою - аркуш ознайомлення з документом (а.с.62). У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч. 1,2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Відповідно до вимог ч.3 вказаної статті одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Встановлено, що зазначеному скороченню штату передувала низка наказів по ДП МА «Бориспіль» виданих на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 24.01.2013 №201/0/3-13 на підставі пункту 4.1 протоколу №3 засідання Кабінету Міністрів України від 14 січня 2013 року, а саме вжиття заходів щодо організації належної завантаженості термінала «D» ДП МА «Бориспіль» та переведення рейсів авіаційних перевізників для обслуговування у зазначеному терміналі (а.с.65-66). Так наказом від 29.11.2013 № 01-07-942 з 01 грудня 2013 року виведено з експлуатації частину площ будівлі пасажирського терміналу «F» (а.с.67-68), наказом від 03.09.2014 № 01-07-887 з 01 вересня 2014 року виведено з експлуатації частину площ будівлі терміналу «А» (а.с.69), наказом від 03.12.2014 № 01-07/3-32 з 03 грудня 2014 року призупинено обслуговування пасажирів внутрішніх рейсів та міжнародних рейсів в терміналі «В» ДП МА «Бориспіль» (а.с.70), наказом від 04.12.2014 № 01-07-1183 з 05 грудня 2014 року виведено з експлуатації виробничі зони для обслуговування пасажирів в терміналі «В». Також встановлено, що згідно з актами про ознайомлення працівника з вакансіями від 20.10.2015 №11-26-142 (а.с.79), від 02.11.2015 № 11-26-151 (а.с.85) та від 01.03.2016 №11-26-15 (а.с.120) позивача неодноразово ознайомлювали з переліком наявних вакантних посад по підприємству та їй пропонувалось переведення на одну з наявних вакантних посад (а.с.75-78,81-84,115-119). При цьому позивач 20.10.2015 року погодилась пройти співбесіду як кандидат на посаду адміністратора терміналу D служби пасажирського обслуговування (а.с.79), а в подальшому від переведення на іншу посаду та тимчасову посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування, відмовилась (а.с.120). Згідно з направленням на співбесіду від 20.10.2015 року керівник структурного підрозділу - начальник служби пасажирського обслуговування [PERSON] зазначила про те, що рекомендує до працевлаштування [PERSON] на посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування і терміналах служби пасажирського обслуговування (а.с.80). Як встановлено в судовому засіданні, в ДП «МА «Бориспіль» діє «Положення про роботу конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору персоналу», затверджене наказом від 11.08.2014 року №01-07-816 (а.с.86-90), відповідно до якого конкурсно-кваліфікаційна комісія створюється відповідно до наказу генерального директора для забезпечення підприємства працівниками потрібних професій і кваліфікації згідно з цілями, стратегією та профілем підприємства, зовнішніми та внутрішніми умовами його діяльності (п.1.1), колегіальний орган створюється з метою відбору кандидатів, які найбільше відповідають вимогам до вакантної посади (п.1.2). За змістом п.2.2 Положення склад колегіального органу затверджується наказом генерального директора (а.с.88). Відповідний наказ за №01-07-816 був виданий ДП МА «Бориспіль» 11.08.2014 року (а.с.86-87) Крім того, наказом від 27.08.2015 №01-07-222 затверджена «Процедура підбору персоналу» (а.с.91-95), відповідно до п.4.9 якої підбір кандидатів на вакансії може здійснюватись індивідуально чи за конкурсом. Конкурсний підбір на вакансії включає проведення засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії зі складанням протоколу. Для цього на підприємстві діє комісія відповідно до Положення про роботу конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору персоналу, затвердженого наказом «Про створення колегіальних органів». Рішення Комісії оформлюється протоколом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 03.12.2015 року прийняла участь у засіданні конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору кандидата на заповнення вакантної посади адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування, про що свідчить Протокол засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії від 10.12.2015 №11-07/1-29, з яким позивач була ознайомлена 11.12.2015 (а.с.97-101). Відповідно до Протоколу від 10.12.2015 №11-07/1-29 засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору кандидата на заповнення вакантної посади адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах СПО від 03.12.2015 року (а.с.97-101) комісією вирішено: клопотати перед в.о. генерального директора про переведення [PERSON] - на постійну посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (за її згодою). [PERSON] - на тимчасову посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування, зі збереженням за нею постійної посади черговий залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (за її згодою). [PERSON] відмовити у призначенні на посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування у зв'язку з відсутністю в нього досвіду роботи з пасажирами, низьким рівнем знань відповідної технології роботи та англійської мови. При цьому, як зазначено в протоколі, за результатами аналізу досвіду роботи кандидатів у сфері роботи з пасажирами, їх спеціальних знань у даному напрямку роботи, члени комісії та присутні, одноголосно дійшли до висновку, що найбільш кваліфікованою кандидатурою для заміщення вакантної посади адміністратора терміналу D є кандидатура [PERSON] (а.с.100). Зі змісту протоколу вбачається, що комісією не наведено обґрунтування, який саме досвід роботи кандидатів у сфері роботи з пасажирами та які саме спеціальні знання у даному напрямку роботи були враховані комісією та на підставі яких саме документів ці дані були встановлені. Так, судом встановлено, що присутня на засіданні начальник служби пасажирського обслуговування [PERSON] висловила думку, що при порівнянні кваліфікації і продуктивності праці [PERSON] та [PERSON] для заповнення вакантної посади адміністратора терміналу D має враховуватись функціональні обов'язки, які необхідно виконувати за даною посадою (серед іншого - обслуговування міжнародних рейсів) та надала наступні характеристики підлеглим працівникам: 1) [PERSON] тривалий період перебувала у відпустці для догляду за дитиною з 16.10.2009 року по 30.07.2015 року, до її відпустки обіймала посаду адміністратора терміналу А, де обслуговувались лише внутрішні авіарейси; після входу з відпустки, обіймаючи посаду адміністратора терміналів В та F; у зв'язку з припиненням функціонування терміналів, фактично виконує функціональні обов'язки, притаманні посаді черговий залу, з підпорядкуванням саме адміністратору терміналу D; немає достатнього досвіду роботи, пов'язаного з обслуговуванням міжнародних авіарейсів у терміналі В на відміну від [PERSON]; 2) [PERSON] обіймає аналогічну посаду адміністратора терміналів В та F з 25 вересня 2013 року, але має великий досвід роботи з обслуговування міжнародних авіарейсів, та з 04.10.2015 року є тимчасовим виконувачем обов'язків адміністратора терміналу D та успішно виконує обов'язки за даною посадою, має високий рівень знань англійської мови (а.с.98-99). Як зазначено в протоколі засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії (а.с.99) [PERSON] надала вичерпні відповіді на всі запитання , в тому числі на запитання представника служби зовнішніх відносин та протокольних заходів надала вичерпні відповіді із застосуванням знань англійської мови, а саме на рівні рівня Upper-Intermediate Level (вищий середній рівень). Також зазначено, що [PERSON] надала вичерпні відповіді на всі запитання, рівень знань з англійської мови не продемонструвала, не змогла надати відповіді на англійській мові, посилаючись на погане самопочуття. Сторонами визнано, що позивач з 03.12.2015 року по 29.02.2016 року перебувала на лікарняному, на підтвердження чого надала лікарняні листки, про що свідчить приєднана до матеріалів справи службова переписка ДП МА «Бориспіль» (а.с.105-109,113-114), а також наказ по особовому складу від 19.12.2016 року №11-07/1-216/п, відповідно до якого в.о. генерального директора [PERSON] наказав [PERSON], адміністратора терміналів В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування, у зв'язку з виявленими обставинами, які полягають у її тимчасовій непрацездатності, звільнити з роботи по п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників у перший день виходу даного працівника на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (а.с.110-111). Встановлений в судовому засіданні, визнаний відповідачем факт непрацездатності позивача , що мала місце з 03.12.2015 року, підтверджує надані позивачем пояснення конкурсно-кваліфікаційної комісії щодо поганого самопочуття, внаслідок чого в протоколі засідання комісії було зазначено, що позивач рівень знань з англійської мови не продемонструвала, не змогла надати відповіді на англійській мові, посилаючись на погане самопочуття (а.с.99). З дослідженої в судовому засіданні особової картки [PERSON] (а.с.163-165) вбачається, що вона має кваліфікацію за дипломом менеджер-економіст, працює в ДП МА «Бориспіль» з 18.01.2006 року, в тому числі на посаді адміністратора (адміністратора терміналів В та F) відділу обслуговування пасажирів з 25.09.2013 року, а з 15.12.2015 року - призначена на посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (а.с.164-зворот, 165-зворот). Також встановлено, що на підприємстві діє Положення про порядок визначення рівня кваліфікації персоналу підприємства, що є Додатком 11 до Колективного договору на 2014 рік (а.с.218-237), а також Положення про порядок проведення кваліфікаційної атестації робітників підприємства (Додаток 12 до Колективного договору на 2014 рік - а.с.238-241). Будь-які дані, що кандидат на посаду [PERSON] проходила кваліфікаційну атестацію та оцінювання - відсутні, а згідно з наданими суду наказами «По особовому складу» №31.03.2013 №Н-11-07-137/п та від 24.05.2006 №Н-11-07-376/п позивачу [PERSON] у відповідності до результатів оцінювання та присвоєних категорій встановлювались вищі рівні посадового окладу. Згідно з письмовими поясненнями відповідача в заяві від 06.06.2016 (а.с.198) станом на 03.12.2015 розміри посадових окладів адміністраторів терміналів В та F як [PERSON] так і [PERSON] складали 7090 грн. на місяць. Та обставина, що на підставі наказу генерального директора ДП МА «Бориспіль» від. 12.12.2013 №01-07-987 «Про визначення рівня знань англійської мови працівників ДП МА «Бориспіль» було проведено тестування працівників підприємства, в тому числі таке тестування проходила [PERSON], а позивач, яка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, таке тестування не проходила (а.с.247-267) суд вважає неналежними та недопустимими доказами щодо визначення рівня знань з англійської мови [PERSON] на рівні В2 (вищий середній рівень), оскільки відповідне рішення, створеної наказом генерального директора комісії для визначення рівня знань англійської мови працівників ДП МА «Бориспіль» відсутнє. Відсутнє також положення щодо порядку визначення рівня знань англійської мови, на підставі якого було б закріплено критерії та підстави визначення рівня знань, за відсутності яких визначити об'єктивність та обґрунтованість інформації, викладеної в Звіті від 05.05.2014 року №11-11-20 «Про результати тестування визначення рівня знань англійської мови працівників ДП МА «Бориспіль» у в 2014 році» (а.с.257-261), а також тверджень відповідача про нібито встановлений у [PERSON] рівень знань англійської мови, а саме на рівні рівня Upper-Intermediate Level (вищий середній рівень, В2) у суду не має можливості. При цьому суд звертає увагу, що за результатами тестування, у вищевказаному Звіті, затвердженому генеральним директором підприємства 05.05.2014 року (а.с.257-261) надано рекомендації керівникам структурних підрозділів звернути увагу на застосування персоналом спеціальних знань англійської мови безпосередньо у виробничому процесі та сприяти удосконаленню розмовного рівня англійської мови у підлеглого персоналу. Також, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.201 КЗпП України для професійної підготовки і підвищення кваліфікації працівників, особливо молоді, власник або уповноважений ним орган організує індивідуальне, бригадне, курсове та інше виробниче навчання за рахунок підприємства, організації, установи. Крім того, судом встановлено, що діюча на підприємстві «Посадова інструкція адміністратора терміналів «В» та «F» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» від 10.02.2015 № 34-05/1-19 (а.с.166-171) та «Посадова інструкція адміністратора терміналу «D» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» від 13.06.2014 № 34-05/1-36 (а.с.172-176) не містять такої вимоги щодо рівня знань з англійської мови на рівні «В2», як це зазначено в додатку до вищевказаного наказу від 12.12.2013 №01-07-987 «Про визначення рівня знань англійської мови працівників ДП МА «Бориспіль» (а.с.249). Натомість в «Посадовій інструкція адміністратора терміналів «В» та «F» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» (а.с.167) зазначено, що адміністратор повинен знати англійську мову в межах, необхідних для виконання посадових обов'язків (а.с.167), а в «Посадовій інструкція адміністратора терміналу «D» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» (а.с.173) зазначено, що адміністратор повинен знати англійську мову в межах виконання своїх посадових обов'язків. Відповідачем визнано, що з моменту виходу після відпустки по догляду за дитиною з 30.07.2015 року позивач була допущена до роботи за посадою адміністратора терміналів «В» та «F» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування, а також у зв'язку з виробничою необхідністю фактично виконувала обов'язки адміністратора у терміналів «D» ДП МА «Бориспіль». Будь-яких доказів того, що позивач неналежно виконувала свої обов'язки в силу недостатнього рівня знань з англійської мови, суду надано не було. Крім того, суд звертає увагу, що посадові обов'язки адміністратора терміналів «В» та «F» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (п.4.2 Посадової інструкції - а.с.168), передбачають обов'язок володіти ситуацією в терміналах В, F та D, у разі необхідності надавати необхідні пояснення, консультації та допомогу пасажирам; при виникненні проблемних чи конфліктних ситуацій під час обслуговування рейсів у терміналі D вживати відповідних заходів: виясняти причини, інформувати представників авіакомпаній, своєчасно ставити до відома начальника зміни ВОвТ, змінного начальника аеропорту. Наведене, на думку суду, свідчить про те, що до вказаної посади адміністратора терміналів В та F, на якій на момент свого звільнення працювала позивач, пред'являлись вимоги до працівника бути універсальним, бути здатним та готовим виконати роботу за посадою у будь-якому з терміналів аеропорту. Суд також враховує, що за результатами співбесіди з керівником структурного підрозділу - начальником служби пасажирського обслуговування [PERSON], остання рекомендувала [PERSON] до працевлаштування на посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування і терміналах служби пасажирського обслуговування (а.с.80). Крім того, на думку суду, за змістом вищевказаного протоколу засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії від 03.12.2015 року, в якому зазначено про прийняте рішення: клопотати перед в.о. генерального директора про переведення [PERSON] - на тимчасову посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування, зі збереженням за нею постійної посади черговий залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (за її згодою), - фактично комісією встановлено та визнано наявність у позивача необхідної кваліфікації та рівня знань для зайняття вказаної посади адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування. Суд також звертає увагу, що за змістом підпункту 2.1 пункту 2 «Посадової інструкції адміністратора терміналу «D» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» (а.с.173) визначено наступні кваліфікаційні вимоги до вказаної посади, а саме: на посаду адміністратора терміналу D призначається працівник, який має неповну вищу освіту (молодший спеціаліст) або повну загальну середню освіту та професійно-технічну освіту, без вимог до стажу роботи. В той час, як підпунктом 2.1 пункту 2 «Посадової інструкції адміністратора терміналів «В» та «F» відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування» (а.с.167) передбачені наступні кваліфікаційні вимоги: повинен мати повну загальну середню освіту, стаж роботи, пов'язаний з обслуговуванням пасажирів, не менше 2 років. З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що рішення конкурсно-кваліфікаційної комісії для уповноваженого власником органу не є обов'язковим, відповідач, вирішуючи питання про звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України мав діяти у відповідності вищенаведених вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, а також дотримуватись вимог ст.42 та 43 КЗпП України. А саме, що дотримуватись вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідно до якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Встановлено, що 11.12.2015 року адміністрація ДП МА «Бориспіль» звернулась до голови профспілки ДП МА «Бориспіль» з поданням №11-22-459 (а.с.126-127) про надання згоди на звільнення адміністратора терміналів В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування [PERSON] за скороченням штату працівників по п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Згідно з витягом з протоколу №148 від 23.12.2015 року засідання профспілкового комітету Профспілки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (а.с.130) профспілковий комітет постановив: не надавати згоду на звільнення адміністратора терміналів В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування [PERSON] за скороченням штату працівників по п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України з наступних підстав: 1.Згідно п.1ст.42 КЗпП [PERSON] має високу кваліфікацію праці. Дві вищі освіти: Національний авіаційний університет, спеціалізація Маркетинг у виробничій сфері, Київський національний університет ім. Т.Шевченка, інститут міжнародних відносин, спеціалізація Психологія. 2. Згідно п.3 ст.42 КЗпП України [PERSON] має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві понад 29 років. Також зазначено, що в тому числі було враховано те, що [PERSON] має статус «Ветерана підприємства» та має досвід роботи з обслуговування пасажирів як на внутрішніх так і на міжнародних авіарейсах (а.с.275). Наведені в протоколі засідання профспілкового комітету обставини щодо кваліфікації, періоду роботи та продуктивності праці позивача підтверджуються даними особової картки позивача (а.с.158-162) записами у трудовій книжці позивача (а.с.7-9) щодо присвоєння позивачу 26.10.2016 року почесного звання ветеран праці ДП МА «Бориспіль», заохочення за забезпечення програми перевезення паломників - хасидів 16.09.2002 року, а також копіями дипломів про вищу освіту (а.с.19-21) та додатками до дипломів про вищу освіту (а.с.178-179) щодо отриманих позивачем оцінок з іноземної мови. Таким чином, всупереч твердженням відповідача, відмову профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача слід визнати обґрунтованою, оскільки вона має посилання як на фактичні обставини так і на вимоги чинного трудового законодавства та обґрунтована більш високою кваліфікацією позивача (ч.1 ст.42 КЗпП України) та наявністю у позивача переважного права на залишення на роботі, як працівник з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України). Також встановлено, що позивач 30.11.2015 року зверталась до генерального директора ДП МА «Бориспіль» із заявою про переведення її на однорідну вакантну посаду адміністратора терміналу «D», при цьому також повідомляла, що має двох утриманців доньку [PERSON] , [INFO], студентку стаціонару, яка навчається за контрактом, та доньку [PERSON], [INFO], а також що її чоловік 3 групи інвалідності, отримав попередження про наступне вивільнення, що повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими судом доказами. На яку їй була направлена відповідь Т.в.о генерального директора Звонарьова К.О., відповідно до якої на підставі протоколу від 10.12.2015 року засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії їй запропоновано тимчасову посаду адміністратора терміналу «D» для набуття досвіду роботи та поліпшення рівня знань іноземної мови та постійну роботу черговий залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування. З долученого до матеріалів справи штатного розпису від 31.07.2015 №29-30-98 вбачається, що посадовий оклад чергового залу більш ніж в два рази менший за посадовий оклад адміністратора терміналу «В» та адміністратора терміналів В та F: 3115 грн. та 7090грн., порівнюючи мінімальний посадовий оклад, відповідно (а.с.242). Отже переведення позивача на запропоновану їй посаду чергового залу було б суттєвою зміною її умов праці, в тому числі що стосується оплати праці, в той час, як згідно з вимогами ст.42 КЗпП України вона у зв'язку з наявністю утриманців та тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві мала переважне право на залишення на роботі порівняно з іншим працівником, кандидатура якого була запропонована конкурсно-кваліфікаційною комісією для призначення на постійну посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування. Суд визнає за відповідачем право визначити критерії та встановлювати порядок добору персоналу, проте, це право не звільняє відповідача як роботодавця від обов'язку дотримуватись вимог чинного трудового законодавства та забезпечувати визначені чинним трудовим законодавством гарантій працівникам при звільненні з ініціативи власника, в тому числі і у разі скорочення чисельності штату працівників. Та обставина, що позивачу пропонувались інші вакантні на підприємстві посади для переведення, в тому числі на тимчасову посаду адміністратора терміналу D відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування, зі збереженням за нею постійної посади черговий залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування (за її згодою), суттєво порушували права позивача, як більш кваліфікованого працівника , що має також визначену законом перевагу у залишенні на роботі, залишитись на посаді адміністратора терміналів В та F, а у зв'язку зі скороченням вказаних посад бути переведеною на посаду адміністратора терміналу D, тобто в межах одного відділу, служби та комплексу підприємства. Встановлено, що 01.03.2016 року відповідачем видано оскаржуваний позивачем наказ №11-07/1-275/п про звільнення [PERSON] з посади адміністратора термінала В та F відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5-6). З урахуванням викладеного, суд, встановивши порушення вимог ч.2 ст.40, ч.1, 2 ст.42, ч.2 ст.49-2 КЗпП України, допущені відповідачем при звільненні позивача [PERSON], прийшов до висновку, що заявлені нею позовні вимоги щодо скасування оскаржуваного нею наказу та поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що звільнення позивача без згоди первинної профспілкової організації є порушенням вимог ст.43 КЗпП України та самостійною підставою для поновлення позивача на роботі. В зв'язку з цим підлягають частковому задоволенню в межах заявлених позовних вимог щодо розрахованого позивачем розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму 36339 гривень 78 копійок за період з 01.03.2016 року (57 робочих змін 637,54грн. (середньоденна заробітна плата) по 01.06.2016 року, а також за три робочих дні червня 2016 року (3,6 та 7 червня) в сумі 1912 гривень 62 копійки, а всього на суму 38252 гривні 40 копійок. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Оскільки резолютивна частина рішення суду про поновлення на роботі повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у 215-217 ЦПК України, в ній серед іншого має бути зазначено розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні. При цьому суд враховує, що «Порядок обчислення середньої заробітної плати», затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, а також враховує, що розмір середньоденної заробітної плати та норма місячних робочих змін визначена відповідачем в наданій суду довідці (а.с.141), і будь-яких належних і допустимих доказів на спростування викладених в наданому позивачем розрахунку даних, суду надано не було. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування завданої йому внаслідок незаконного звільнення моральної шкоди в сумі 100000 гривень, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням чинного законодавства та законних прав позивача [PERSON], що завдало позивачу моральних переживань та вимагало від неї вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, звернення з позовом до суду, проте при звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного окладу, що передбачено наказом про звільнення (а.с.5-6), що в сукупності з встановленим судом фактом порушення прав позивача є достатнім відшкодуванням завданої їй моральної шкоди. При цьому суд враховує, що тимчасова непрацездатність позивача мала місце до її звільнення з роботи та, що участь у засіданні конкурсно-кваліфікаційної комісії 03.12.2015 року, коли в позивача погіршилось самопочуття, вона приймала добровільно у відповідності до її бажання та в порядку, визначеному діючою на підприємстві Процедурою підбору персоналу. Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів, що тривала хвороба позивача знаходиться у причинному зв'язку з її протиправним звільненням, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Строк звернення з позовом до суду визначений ст.232 КЗпП України позивачем не порушений. Відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок з позовних вимог немайнового характеру про поновлення на роботі та в сумі 551 гривня 20 копійок з позовних вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду. Щодо понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги в сумі 3000 гривень за договором про надання правової допомоги від 25 березня 2016 року (а.с.-40, 276,277), укладеного позивачем та адвокатом Луценком Ігорем Олександровичем, який приймав участь у розгляді справи, суд прийшов до висновку, що вони підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки розмір витрат підтверджується наданою адвокатом квитанцією, а також актом приймання-передачі виконаних робіт від 06 червня 2016 року (а.с.276,277) та відповідає порядку нарахування граничного розміру компенсації таких витрат, встановленому ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також розміру мінімальної заробітної плати, встановленому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». На підставі викладеного,

Outcome: partial