Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

12 жовтня 2016 року до Вінницького районного суду звернулась позивач [PERSON] до [PERSON] «про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Відділу у справах сім*ї та молоді Вінницької районної державної адміністрації. 07.11.2016 року позивач зменшила свої позовні вимоги просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та сягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Дані позовні вимоги , обґрунтувала їх тим, що 21 жовтня 2006 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилися діти- дочка [PERSON] Дар*я ,[INFO] та син [PERSON], [INFO] Вказує, що на протязі останніх двох років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Зазначила, що відповідач більш ніж чотири місяці не надає коштів на утримання дітей, вважає, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від їх матеріального утримання. Просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ,щомісячно, на кожну з дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання 07.11.2016 року позивач [PERSON] не зявилась, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, залишити після розірвання шлюбу прізвище «Іоніна» та розглядати справу у її відсутність. Також, позивач подала суду заяву від 07.11.2016 року про повернення сплаченого судового збору за позовну вимогу на яку зменшила позов. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявився, по невідомим суду причинам, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надав, у звязку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи. Представник третьої особи -Орган опіки та піклування в особі Відділу у справах сім*ї та молоді Вінницької районної державної адміністрації до судового засідання не з'явився по невідомим причинам. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та представника третьої особи. Вивчивши позов, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що він частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 21 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, батьком в них записаний відповідач. (а.с.5-6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 15.09.2016 року, вих. №2979 (а.с.7), вбачається, до складу сім*ї позивача входить : донька [PERSON] М, [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.7), що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя , обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала після розірвання шлюбу залишити прізвище «Іоніна», що відповідає вимогам закону. Крім того, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітніх дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дітей, які проживають із позивачем та перебувають на її утриманні, враховуючи матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, ні є особою, що має інвалідність, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд дійшов до переконання, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягає до часткового задоволення, та підлягає стягненню з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) , щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, оскільки можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, як просить позивач, не доведена нею жодним належним та допустимим доказом. Тому в решті позовних вимог- слід відмовити за необґрунтованістю. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дітей необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 10 червня 2016 року і до досягнення остатньою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Також позивачкою надано через канцелярію суду клопотання про повернення судового збору, яке мотивовано тим, що вона зменшила позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з їх матір'ю за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Лугова, 3, однак, нею був оплачений судовий збір за дану вимогу в сумі 551, 20 грн., тому просить повернути ці кошти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду. Відповідно до ч. 3 статті 80 ЦПК України ,у разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. З огляду на викладене, поверненню підлягає судовий збір, сплачений [PERSON], згідно квитанції № 0.0.642618061.2 від 28 жовтня року в сумі 551,20 грн. (а.с.15), в зв'язку з поданням до суду заяви про зменшення позовних вимог. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 551, 20 грн. від сплати яких звільнено позивача (позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей). Також згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення у рахунок повернення сплаченого нею судового збору в розмірі 551, 20 грн. (позовні вимоги про розірвання шлюбу).

Outcome: partial