Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 25241 грн. сплаченого завдатку (авансу), судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає наступне. 10.07.2020 р. [PERSON] уклав договір, щодо придбання автомобілю марки Део - Сенс, державний номер № [NUMBER] , та передав [PERSON] , завдаток в розмірі 900 доларів США, що підтверджує розписка, від 10.07.2020 року. Однак відповідач [PERSON] , свої обов`язки за попереднім договором не виконав, документи, необхідні для переоформлення автомобіля не підготував, чим порушив умови договору. Відповідачем не вчинено всіх необхідних та передбачених попереднім договором дій, які свідчили про його намір та готовність укласти основний договір у встановлений попереднім договором строк. Таким чином, основний договір не було укладено з вини відповідача, який навмисно ухиляється від укладання цього договору та взагалі перестав спілкуватися зі мною по телефону та зустрічатися. Свою чергу добровільно повертати гроші відповідач також відмовляється. Ухвалою суду від 18.01.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. Відповідно до положень\~ч. 1 ст.\~626\~ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Однак, згідно статей\~638,\~639 Цивільного кодексу України,договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~ст.\~655 Цивільного кодексу\~України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, отже, договір є правовою формою (засобом) узгодження волі двох чи декількох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату, а\~у разі невиконання цього обов`язку, згідно\~ст. 665ЦК України, тобто уразі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 900 доларів США за продаж автомобіля DAEWOO Sens [NUMBER] , що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с.7 зворот). Станом на дату розгляду справи, а саме 23.03.2021 р., основний договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну "аванс", однак положення частини другої статті\~570 ЦК України\~вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком. Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну. Аванс - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати Факт видачі авансу не зобов`язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей. Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору. Отже суд дійшов висновку про те, що в даному спорі, внаслідок не укладення сторонами договору купівлі - продажу, передана покупцем [PERSON] грошова сума є авансом за купівлю автомобіля, який підлягає поверненню останньому, що відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12. Чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. Позивач [PERSON] , просить суд стягнути борг в гривнях еквівалентно 900 доларів США. Станом на 23.03.2021 року, тобто станом на день розгляду справи судом, офіційний курс валюти встановлений НБУ становить: 1 долар США 27,6871 грн. Отже, сума неповернутого авансу складає 900 доларів США, що за встановленим курсом НБУ станом на 23.03.2021 року складає 24918,39 грн. (900 х 27,6871 = 24918,39). Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів (авансу), яке підлягає судовому захисту. Щодо стягнення судових витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне. Розподіл витрат на професійну правничу допомогу внормований\~статтею 137 ЦПК України. Як випливає із змісту частини 3 означеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наведене свідчить, що передумовою для покладення витрат на отримання професійної правничої допомоги є документальне підтвердження цих витрат. Згідно суми гонорару за надану правничу допомогу, витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі складають 2000 грн. з яких: 200 грн. правова консультація; 1800 гривень складання позовної заяви про стягнення авансу (завдатку). Суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. за консультацію адвоката та складання позовної заява. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial