Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона відповідно до заповіту, посвідченого 20 червня 2018 року в реєстрі за № 344 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М., є спадкоємцем [PERSON] , яка зазначеним заповітом на випадок своєї смерті зробила розпорядження про заповідання їй належного їй на праві приватної власності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років. Після смерті спадкодавця позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М. 10 січня 2020 року надано роз`яснення за № 01-16/9 про неможливість вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, будинок збудований в 1960 році, але не введений в експлуатацію. Таким чином позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину і змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав клопотання про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги позову та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] , про що с. Знам`янка Знам`янського району Кіровоградської області зроблений відповідний актовий запис № 96. Після одруження [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 17.10.1979 видане Знам`янськм селищним РАГС Кіровоградської області. [PERSON] померла [INFO] . За життя остання склала заповіт, посвідчений 20.06.2018 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Цибульською Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 344, яким [PERSON] заповіла належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Знам`янського МКП "БТІ" № 959 від 2.12.2019 та даних технічного паспорту, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , побудований [PERSON] у 1960 році. Житловий будинок та господарсько-побутові будівлі та споруди не належать до самочинного будівництва і не потребують прийняттю в експлуатацію. Довідка виконавчого комітету Знам`янської селищної ради Кіровоградської області від 01.10.2018 свідчить про те, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 1980 року по день своєї смерті. Із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, про що свідчить надана копія спадкової справи № 45/2018. Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями статей 548, 549, 554ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. За змістом статті 549ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Зважаючи на те, що [PERSON] на час смерті свого батька [PERSON] постійно проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] , вважається такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном батька. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування`у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У зв`язку з тим, що за життя [PERSON] не звертався до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно; його дочка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька фактично вступивши в управління та володіння майном; позивач являється єдиними спадкоємцем, а також в зв`язку з неможливістю іншим способом вирішити спірне питання, суд вважає необхідним за позивачем визнати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: partial