Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 11.10.2000 р. Відділом запису актів громадянського стану Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області, актовий запис № 491, стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], який народився [INFO] р., у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення сином повноліття, стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], який народився [INFO] р., у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення сином повноліття. [PERSON] у заяві від 14.05.2014 р. зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, проте у зв'язку з складним матеріальним становищем аліменти згоден сплачувати у розмірі 1/3 частини своїх доходів на обох дітей. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 11.10.2000 р. Відділом запису актів громадянського стану Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 491 (а. с. 5), вони є батьками дітей - [PERSON], який народився [INFO] р., та [PERSON], який народився [INFO] р. (а. с. 6). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] та незаперечення останнього проти цієї вимоги свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їхнього шлюбу суперечило б інтересам [PERSON] та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], а відтак задовольняє цю вимогу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх дітей - синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів, [PERSON] та [PERSON], з посиланням на докази, які б їх підтверджували, суду не повідомили. Між тим, як зазначалось вище, [PERSON] у заяві від 14.05.2014 р. зазначив, що через своє матеріальне становище згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини своїх доходів на обох дітей. [PERSON] будь-яких пояснень щодо того, з яких обставин вона виходила, визначаючи аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання синів, у розмірі по 1/3 частині від усіх видів його доходів на кожного, з посиланням на докази, які б їх підтверджували, зокрема, щодо можливості [PERSON] сплачувати аліменти у такому розмірі, не надала. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON], на утримання дітей, має становити 1/3 частку від його заробітку (доходу). Згідно з частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги наведене, позов [PERSON] в частині вимог про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання синів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення синами повноліття, підлягає частковому задоволенню, а саме - розмірі аліментів складатиме 1/3 частку від заробітку (доходу) [PERSON] на обох дітей. Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, враховуючи інтереси малолітніх [PERSON] та [PERSON], вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 243,60 грн. (судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу). Крім того, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,80 грн. (за позовними вимогами про стягнення аліментів), оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial