Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

26.12.2011 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12-447/11-00228-с-а, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 92720 грн. строком до 25.12.2016 року зі сплатою 8% річних, що підтверджується кредитним договором № 12-447/11-00228-с-а від 26.12.2011 року, додатковою угодою № 1 до даного договору. 26.12.2011 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12-447/11-00228-с-а/1, відповідно до п.п. 1 якого поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до розрахунків заборгованості за Кредитним договором № 12-447/11-00228-с-а від 26.12.2011 року станом на 26.09.2019 року утворилась заборгованість в сумі 89193,22 грн., яка складається з: 28184,92 грн. заборгованість за кредитом; 10449,78 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3371,02 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості); 24014,48 грн. заборгованість по комісії; 2539 грн. нараховані 3% річних; 10646,52 грн. втрати від інфляції; 9987,50 грн. нарахована пеня за обліковою ставкою НБУ. 03.10.2018 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив товариству, а товариство набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і договору кредиту № 12-447/11-00228-с-а від 26.12.2011 року, що підтверджується Договором про відступлення прав вимоги за договорами застави від 03.10.2018 року, витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. В добровільному порядку вказана заборгованість відповідачами до теперішнього часу не погашена. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок однобічної відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі порушили вимоги договору, що призвело до утворення заборгованості. Що стосується стягнення нарахованої пені в сумі 9987,50 грн., суд зазначає наступне. Ч.3 ст 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст 550 ЦК України). Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути пеню в сумі 9987,50 грн., але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із\~ст. 2 Закони України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Краматорськ та м. Макіївка Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач відповідно до позовної заяви, останнім відомим місцем реєстрації відповідачів є: [ADDRESS] , крім того, відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , відповідно до інформації Мінсоцполітики [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отже, на підставі вказаного\~Закону\~вони мають бути звільнени від сплати пені в сумі 9987,50 грн.. У зв`язку із чим позов в даній частині не підлягає задоволенню. Що стосується стягнення заборгованості по комісії в сумі 24014,48 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 2.5.2 та 2.5.3 Кредитного договору № 12-447/11-00228-с-а від 26.12.2011 року відповідачем сплачується щомісячна та разова комісійна винагорода за обслуговування кредиту. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року \~№ 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної та разової комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок коштів кредиту, що є незаконним. У зв`язку із чим позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 20000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги. Відповідно до\~статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Ч.2, 3 та 4 ст 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано прайс-лист АО «Вердикт», договір про надання правової допомоги від 17.12.2018 року, заявку про надання правових послуг, акт прийому-передачі робіт, укладених між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОА «Вердикт» з детальним описом наданих ОА «Вердикт» послуг, відповідно до якого визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає в сукупності 20000 грн., а також платіжне доручення на суму 100000 грн.. Втім, в наданому платіжному дорученні не зазначено, що ці кошти були сплачені за надання правової допомоги саме за дану позовну заяву. Тому в даній частині позов задоволенню не підлягає. Зі згоди представника позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково та солідарно з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача заборгованість станом на 26.09.2019 року в сумі 55191,24 грн., яка складається з: 28184,92 грн. заборгованість за кредитом; 10449,78 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3371,02 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості); 2539 грн. нараховані 3% річних; 10646,52 грн. втрати від інфляції. Відповідно до п.6 ч.1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2017 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною\~Законом № 3674-VI). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. Позовні вимоги задоволено у розмірі 55191,24 грн., що складає 50,54 % від ціни позову (55191,24 *100:109193,22). Відповідно платіжних доручень судові витрати позивача за подання позовної заяви складають 1974,20 грн.. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню\~\~грошові кошти у розмірі 970,87 грн. (1921*50,54%) на відшкодування судових витрат, з кожного по 485,44 грн..

Outcome: partial