Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева фабрика Берегово», [PERSON] про поновлення на роботі , в якому просив визнати дії власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева фабрика Берегово» щодо його звільнення з посади директора незаконними та такими, що мають бути скасовані, поновити його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева фабрика Берегово» та внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців МЮУ. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 20.10.2015 року протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Меблева фабрика Берегово» він був призначений на посаду директора товариства та наступного дня приступив до виконання своїх обо»язків. 04.01.2016 року він дізнався з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців МЮУ, що замість нього на посаду директора Товариства був обраний [PERSON]. При цьому про власник Товариства не повідомила його про звільнення та підстави такого звільнення, тому вважає, що вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. У судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі із вказаних у позовній заяві підстав. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] надала до суду заперечення на позов, в яких зазначила, що вона є власником ТОВ «Меблева фабрика Берегово». Їй стало відомо, що 21.10.2015 року протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Меблева фабрика Берегово» позивач був призначений на посаду директора Товариства, між тим вона не проводила зборів та не ухвалювала таких рішень, у зв»язку з чим звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів, відкрито кримінальне провадження та триває слідство. Вважає, що позивач був призначений на посаду директора Товариства шляхом підробки ним документів Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 жовтня 2015 року протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Меблева фабрика Берегово», за участі [PERSON], якій належить 100 % статутного капіталу Товариства та яка володіє 100 % голосів [PERSON] був обраний на посаду директора цього товариства . ( а.с. 212 реєстраційної справи № 1-287-002260-41 ТОВ «Меблева фабрика Берегово» , ЄДЕРПОУ 30211738) 21.10.2015 року [PERSON] приступив до виконання обов»язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Меблева фабрика Берегово» ( а.с. 213 реєстраційної справи № 1-287-002260-41 ТОВ «Меблева фабрика Берегово» , ЄДЕРПОУ 30211738) З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 21.10.2015 року на підставі Наказу №1 від 21.10.2015 року відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Меблева фабрика Берегово» він призначений на посаду генерального директора товариства ТОВ «Меблева фабрика Берегово» ( а.с. 66) З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців від 26.10.2016 року вбачається, що керівником ТОВ «Меблева фабрика Берегово» є [PERSON] ( а.с. 6) 10.12.2015 року протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Меблева фабрика Берегово» № 20, за участі [PERSON], якій належить 100 % статутного капіталу Товариства та яка володіє 100 % голосів було прийнято рішення про звільнення [PERSON] та призначення на посаду директора цього товариства [PERSON] та внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців МЮУ щодо призначення Генеральним директором [PERSON] . ( а.с. 241 реєстраційної справи № 1-287-002260-41 ТОВ «Меблева фабрика Берегово» , ЄДЕРПОУ 30211738) 11.12.2015 року [PERSON] приступив до виконання обов»язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Меблева фабрика Берегово» ( а.с. 242 реєстраційної справи № 1-287-002260-41 ТОВ «Меблева фабрика Берегово» , ЄДЕРПОУ 30211738) З матеріалів справи судом також встановлено, що 12.12.2015 року до ЄРДР була внесена інформація щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі заяви [PERSON] за фактом внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців МЮУ щодо призначення Генеральним директором ТОВ «Меблева фабрика Берегово» [PERSON]. При розгляді цієї справи судом було встановлено, що позивача не було належним чином проінформовано про проведення зборів учасників товариства. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Як передбачено ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави припинення трудового договору визначені ст. 36 КЗпП України, зокрема пунктом 4 встановлено, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Так, згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації. За змістом вказаної норми підставою для звільнення за вказаною статтею КЗпП України є власноруч написана заява працівником про звільнення, яка подається за два тижні до звільнення. Оскільки матеріали справи не містять такої заяви позивача про його звільнення, суд приходить до висновку, що такої заяви позивач не подавав, що узгоджується із посиланням позивача на те, що такої заяви він не писав, волевиявлення на звільнення з посади директора товариства він не вчиняв. Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом від 29.07.1993р № 58, днем звільнення вважається останній день роботи. Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. У ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Між тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на обґрунтування законності звільнення позивача із займаної посади, вручення йому копії наказу про звільнення, видачі трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, проведення повного розрахунку при звільненні. З урахуванням наведеного, оскільки позивач не подавав заяви про звільнення, позивачу не було вручено копії наказу про звільнення, не було видано трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, не було проведено повного розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку, що звільнення проведено у порушення вимог ст. 38, 47, 48 та ст. 116 КЗпП України, а тому позовні вимоги в частині визнання дії власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева фабрика Берегово» щодо звільнення [PERSON] з посади директора незаконними та такими, що мають бути скасовані та поновлення останнього на роботі підлягають задоволенню. Щодо вимоги про внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців МЮУ, то вони задоволенню не підлягають оскільки є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, а здійснення державної реєстрацію таких змін, відноситься до компетенції державного реєстратора згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Outcome: partial