Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що з 29 червня 2013 року перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем. У спільному подружньому житті у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у вихованні та утриманні сина, який знаходиться на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач працює водієм таксі, має значний, хоча і не стабільний дохід, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином повноліття. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини та в подальшому не відмовляється від її надання, однак, сума в розмірі 3000 грн. є дещо завищеною та на даний час він не спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі. Просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1200 грн. Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання представник позивача подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач також до судового засідання подав заяву про розгляд справи тез його участі. Просить вимоги позивача задовольнити частково. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 29 червня 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис - 675 (а.с. 4). У спільному подружньому житті у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, інших дітей на утриманні не має. Інших доказів, що підтверджують непрацездатність, поганий стан здоров`я відповідача, суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також, те що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а саме, для дітей віком від 6 до 18 років - з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина Данила в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 3000 грн., у зв`язку зі значними заробітками відповідача, оскільки, ані позивачем, ані її представником не доведена саме така сума витрат на дитину щомісяця. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial