Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначає, що з 2012 року по травень 2013 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. [INFO] року у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Починаючи з травня 2013 року сторони припинили разом проживати, спільне життя не склалося, спільне господарство не ведеться. Донька проживає разом з позивачкою. Вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу, що на теперішній час зовсім недостатньо для її з дитиною нормального проживання. Батько ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі зазначеному в позовній заяві, проте не погоджується з розміром аліментів на утримання позивачки. Заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що від спільного проживання сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 14 грудня 2013 року (а.с. 4). Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає, разом з матір'ю, [PERSON] - позивачкою по справі, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області № 167 від 06.05.2014 року (а.с. 5). Батьком, [PERSON], [INFO], є [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 14 грудня 2013 року (а.с. 4). Відповідач офіційно працює, є здоровою людиною, працездатного віку, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. Статтею 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, при визначенні частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує також матеріальне становище дитини, але визначає їх розмір таким чином, щоб це не впливало на стан здоров'я та загальний матеріальний стан відповідача. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, судом враховується те, що відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, працює, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує і те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. За положеннями ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу жінці з якою не перебувають у шлюбі, з якою проживає їхня дитина. З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки можуть бути стягнуті в розмірі 1/6 частки від усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно вимог про стягнення аліментів, позивач звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, а тому з відповідача повинен бути стягнутий в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial