Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

20 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON], повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 07 травня 2011 року [PERSON] на сходовій площадці біля квартири [ADDRESS], на ґрунті особистих неприязних стосунків завдав йому кілька ударів у обличчя, чим спричинив садно обличчя, крововилив слизової нижньої губи, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень. Постановою суду від 20 грудня 2013 року [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, але звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Неправомірними діями відповідача йому було завдано моральна шкода, яка виразилась у сильних душевних стражданнях та переживаннях. Пошкодження обличчя призвело до фізичного болю та стресу. Завдання тілесних ушкоджень [PERSON] супроводжував образами, які висловлював у присутності його дружини та малолітньої дитини, чим принизив його гідність. Також він відчув душевні хвилювання через пошкодження відповідачем труби, через яку здійснювалось водопостачання належної йому квартири. Через це від був змушений звертатись до сусідів за отриманням води. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, просив суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Відповідач [PERSON], який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, повторно в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 ЦК України). Визначення поняття «моральна шкода» міститься у статті 23 ЦК України та пункті 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За загальними правилами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. За вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Позивач [PERSON] на підтвердження факту заподіяння йому протиправними діяннями [PERSON] моральних страждань посилається на фактичні дані, викладені у постанові Кіровського районного суду міста Макіївки від 20 грудня 2013 року, якою провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України закрито зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що під час розгляду кримінальної справи суд дійшов висновку про доведеність вини [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, а саме - заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому [PERSON] за наступних обставин. 07 травня 2011 року [PERSON], перебуваючи на сходовій площадці біля квартири [ADDRESS], на ґрунті особистих неприязних стосунків завдав [PERSON] кілька ударів рукою в обличчя, чим завдав останньому тілесні ушкодження: садно обличчя, крововилив слизової нижньої губи, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень. Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. за таких обставин було залишено судом без розгляду. Постанова Кіровського районного суду міста Макіївки від 20 грудня 2013 року набрала законної сили 08 січня 2014 року. Відповідач [PERSON] не використав наданого процесуальним законом права та не подав суду підтверджених доказами заперечень проти позову [PERSON] з метою спростування доводів останнього щодо заподіяння тілесних ушкоджень з його вини. За таких обставин, суд вважає, що фактичні дані, викладені у постанові Кіровського районного суду міста Макіївки від 20 грудня 2013 року, підтверджують, що внаслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON] зазнав пошкодження здоров'я, яке призвело до моральних страждань. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 23 жовтня 2012 року № 455/204, встановлені під час обстеження 10 травня 2011 року садна обличчя та крововилив слизової нижньої губи відноситься до легких тілесних ушкоджень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що завдана йому моральна шкода виразилась у сильних душевних стражданнях та переживаннях; пошкодження обличчя призвело до фізичного болю та стресу; висловлення [PERSON] образ на його адресу у присутності його дружини та малолітньої дитини принизило його гідність. Також він відчув душевні хвилювання через пошкодження відповідачем труби, за допомогою якої здійснювалось водопостачання належної йому квартири та він був змушений вживати додаткових зусиль щодо організації свого життя, звертатись до сусідів за отриманням води. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON] зазнав пошкодження здоров'я, що призвело до моральних страждань, тому [PERSON] повинен нести відповідальність, передбачену статтею 1167 ЦК України. Визначаючи розмір завданої позивачу немайнової шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із характеру й обсягу страждань позивача (як фізичних так і душевних), викликаних ушкодженням здоров'я, внаслідок протиправних дій [PERSON]; характеру і тривалості немайнових втрат в результаті образ з боку відповідача у присутності дитини та дружини позивача; із засад розумності, виваженості та справедливості та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. У частині 3 статі 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене та вимоги підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 243,60 грн. х 3000 грн. : 10000 грн. = 73,08 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial