Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 29.09.2012 року вона перебувла у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 17.10.2013 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , починаючи з 19.09.2013 року. В період з 13.01.2015 року по 23.09.2016 року у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 30451,11 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 97524,41 грн., 3% річних за користування грошима у розмірі 1599,31 грн. , індекс інфляції ( суму інфляційних збільшень) в розмірі 15316,91 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України та понесені судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила справу слухати у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2012 року ( а.с. 6). Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 8). Згідно довідки-розрахунку заборгованість по виконавчому листу № 2/235/2141 від 17.10.2013 , виданого Красноармійським міськрайонним судом згідно якого [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Аліменти утримані по 12.01.2015 року; заборгованість по аліментам за період з 13.01.2015 року по 23.09.2016 року складає 30451,11 грн. ( а. с. 10). Частиною 1 ст.196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.. 74 Закону України « Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено,що розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку ( доходу), одержаного боржником за ч ас, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, зазначених в довідці, наданої до матеріалів справи, суд вважає, що позивачка має право на стягнення пені за несвоєчасно сплачені аліменти в період з 13.01.2015 року по 23.09.2016 року, яка нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки ( пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів ( за кожен місяць). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі № 6-94 цс 15. Виходячи із даних щомісячної заборгованості аліментів, наданих державним виконавцем за місцем виконання рішення, судом здійснений розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за виконавчими листами № 2/235/2141 За січень 2015: 802,44х1% х 18 = 144,43 грн. -лютий 2015: 1309,25х1% х 28= 366,59 грн. -березнь 2015: 1309,25х1% х 31=405,86 грн. -квітень 2015: 1397,25 х 1% х 30=419,17 - травень 2015: 1397,25 х 1% х 31=433,15 -червень 2015: 1397,25 х 1% х 30=419,17 -липень 2015: 1418,25 х 1% х 31= 439,66 -серпень 2015 : 1418,25 х 1% 31= 439,66 -вересень 2015: 1418,25 х 1% х30=425,47 - жовтень 2015 : 1451 х 1% х 31= 449,81 - листопад 2015: 1451 х 1% х 30=435,30 - грудень 2015: 1451 х 1% х 31 =449,81 За січень 2016 рік: 1624,75 х 1% х 31=503,67 -лютий 2016 рік: 1624,75 х1% х 28= 454,93 -березень 2016 рік: 1624,75 х 1% х 31=503,67 -квітень 2016 рік: 1622,50 х 1% х 30=486,60 -травень 2016 рік: 1622,50 х 1% х 31=502,97 -червень 2016 рік: 1622,50 х 1% х 30=486,75 -липень 2016 рік: 1622,50 х 1% х 31=502,97 -серпень 2016 рік: 1622,50 х 1% х31=502,97 -вересень 2016 рік: 1243,92 х 1% х 23=286,10 Отже, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за період 13.01.2015 року по 23.09.2016 року становить 9058,71 грн. Також позивачка просила стягнути на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача індекс інфляції у розмірі 15316,91 грн. та три проценти річних у розмірі 1599,31 грн. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 убачається, що ч.2ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, у вказаній правовій позиції зазначено, що при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що положення ст. 625 ЦК України про стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційного збільшення розміру боргу та трьох відсотків річних по його стягненню за рішенням суду, не застосовується, оскільки вказані правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимога позивачки про стягнення 3% річних у розмірі 1599,31 грн. та інфляційного збільшення у розмірі 15316,91 грн. задоволенню не підлягають . Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за період 13.01.2015 року по 23.09.2016 року 9058,71 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial