Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

10.09.2019 позивач звернулася з позовною заявою до суду, в якій вказала, що 01.06.2016 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відповідач покинув родину, мешкає за місцем реєстрації. До суду подано заяву про розірвання шлюбу. Діти проживають разом з нею. Із серпня поточного року відповідач коштів на утримання дітей не надає. На теперішній час вона не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за малолітніми дітьми. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по ј частці на кожну дитину до досягнення ними повноліття та 1/6 частку всіх його доходів на її утримання до досягнення повноліття донькою. Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач також пояснила, що відповідач не проживає разом з нею та дітьми з 05.07.2019, матеріальної допомоги не надає, вважає, що вона сама повинна думати, як їй жити. Також, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати за надання правничної допомоги в розмірі 500,00 грн. Представник позивача зазначив, що в позові мається описка щодо кінцевого терміну стягнення аліментів на утримання дружини: замість «до повноліття доньки» просять стягнути аліменти до досягнення донькою трьох років. Відповідач у судове засіданні не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому вказав, що не згоден із розміром заявлених вимог, оскільки позивач просить стягувати з нього 75% від його доходу, що не відповідає принципам справедливості та розумності. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його часткового задоволення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів страви, позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (арк.с.2, 3). На теперішній час діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою від 02.09.2019 № 1497, виданою виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Зпорізької області (арк.с.4). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.80, ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти визначається судом (ст.ст.80, 183 СК). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких при визначенні розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст.182,183 СК України, а саме: враховуючи, що діти знаходяться на утриманні матері, ту обставину, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку, доказів того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача на її утримання 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) підлягає задоволенню, виходячи з такого. Вимогами ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. В першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання її та дітей, позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1536,80 грн. (по 768,40 грн. за кожну вимогу). Оскільки в судовому засіданні позивач просила стягнути на її користь судові витрати, пов`язані з наданням їй правничої допомоги, а саме, складанням позовної заяви, судові витрати в розмірі 500,00 грн. необхідно стягнути з відповідача. Так в матеріалів справи є: ордер на надання правової допомоги, прибутковий касовий ордер від 09.09.2019 та квитанція до прибуткового касового ордера від 09.09.2019 на суму 500,00 грн. за складання позову [PERSON] . Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Вельможка О.О. є співмірний із виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідачем не було надано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial