Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування вимог позивач вказує, що у період з 17 травня 2004 року по 02 серпня 2010 року працював на посаді водія автомобіля другого класу у ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» 02 серпня 2008 року був звільнений за власним бажанням. При звільненні підприємство не виплатило йому заборгованості по заробітній платі в розмірі 4030,69 грн. Він неодноразово звертався до відповідача із вимогою виплатити йому заробітну плату, які залишились без задоволення. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з відповідача 4030,69 грн. грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 48019,70 грн. У судове засідання позивач не зявився, однак попередньо подав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги визнає частково, зокрема в розмірі заборгованості по заробітній платі в сумі 4030,69 грн., а також не заперечують щодо вимоги про стягнення середньомісячного заробітку у сумі 3000 грн. Наказом ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» за №25 від 17 травня 2004 року [PERSON] призначено на посаду водія автомобіля другого класу з 17.05.2004 року, з оплатою згідно штатного розпису. Наказом ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» за №22 від 04 травня 2004 року [PERSON] присвоєно перший клас водія автомобіля з 04.05.2005 року, з оплатою згідно штатного розпису. Робота позивача на підприємстві підтверджується копією трудової книжки серії АК №368164 від 31.03.2009 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних причин. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача у період з 17 травня 2004 року по 02 серпня 2010 року. Відповідач інших доказів суду не надав. При звільненні та по даний час позивачу не виплачено заробітну плату в розмірі 4030, 69 грн., що стверджується довідкою №23 від 15.12.2014 року. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 4030,69 грн. невиплаченої заробітної плати. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Судом встановлено, що позивача було звільнено 01 серпня 2014 року та в день звільнення він був присутній на роботі та предявляв вимоги про розрахунок. На день розгляду справи у суді з позивачем не проведено розрахунку. Доводи позивача відповідачем не спростовані. Так, відповідачем не представлено суду жодних доказів, що ним проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні та наявність вини позивача при не проведенні розрахунку при звільненні . Розраховуючи розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги середній заробіток позивача за фактично відпрацьований час перед звільнення,що передбачено ч.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року, беручи до уваги, що середній денний заробіток [PERSON] становить 43,3 грн., а отже сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, за період з 02.08.2010 року по 31.12.2014 року складає 48019,7 грн., що також підтверджується проведеним позивачем розрахунком. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем трудових прав позивача щодо вчасного розрахунку у строки, встановлені ст.116 КЗпП України, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 10000грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Задовольняючи частково вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд виходить із наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" N 13 від 24.12.1999 року, у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відтак, у даному випадку, судом враховано істотність частки суми середнього заробітку за час затримки, що заявлена позивачем, порівняно із середнім заробітком (заявлена сума перевищує заборгованість по заробітній платі), а також матеріальний стан відповідача, який є важким. В силу вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору . На підставі наведеного,

Outcome: partial