Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

23 червня 2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до державного реєстратора Кузнецова Олександра Ігоровича Миколаївської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», третя особа та стороні позивача - [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - ПАТ "Перший Український міжнародний банк", в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кузнецова Олександра Ігоровича, Миколаївської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», індексний номер: 40859013 від 27.04.2018, згідно з яким 23.04.2018 р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 25928888 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1541612348101, за Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на підставі Договору іпотеки з додатками та доповненнями, серія та номер: 2020, виданий 15.08.2007 р. Позов мотивований тим, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 серпня 2007 р. № 5597974, між позивачем, [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» було укладено договір іпотеки кв. [ADDRESS] . 04.08.2018 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ» шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 23.04.2018 є протиправним, оскільки вчинене з порушенням ст. 37, 35 ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25.12.2015, зокрема оцінка предмета іпотеки не проводилася, на вказане майно розповсюджується закон про мораторій, позивачу та [PERSON] не направлено письмову вимогу, у зв`язку з чим не отримано її. 27.06.2018 суддею Нікітіним Д.Г. відкрито провадження у справі. 25.01.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу головуючим суддею у справі визначено суддю Біцюка А.В. 11 березня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника ПАТ «ПУМБ», в яких вона зазначає, що вважає позовну заяву безпідставною, посилаючись на те, що ПАТ «ПУМБ» надав вся необхідні документи для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки. Твердження позивача щодо відсутності письмової вимоги не відповідають дійсності, зокрема 03.03.2016 р. позивачу та позичальнику було направлено вимогу вих. №44100/15 та № 44100/16 від 03.03.2016, які були отримані 28.03.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Також державному реєстратору було надано висновок про вартість майна від 20.04.2018. Безпідставним також вважає посилання на застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказаний мораторій розповсюджується на примусове стягнення, якого у даному випадку не було, оскільки [PERSON] надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. З цих підстав, представник ПАТ «ПУМБ» просить відмовити у задоволенні позову. 10.05.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу головуючим суддею у справі визначено суддю Сухаревич З.М. 14.05.2019 зазначену справу прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання. 23 липня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких він зазначає, що позивач не отримував вимоги Банку і не підписував рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Окрім цього зазначає, що згідно п. 105 Правил надання послуг поштового зв`язку, одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить підпис. У наданих рекомендованих повідомленнях не зазначено прізвище особи, яка його отримала, а підписи не належать ні позивачу, ні третій особі [PERSON] . Також зазначає, що [PERSON] у цей час знаходився у військовій частині. Позивач вважає, що надані рекомендовані повідомлення не можна вважати належними та допустимими доказами. 06.11.2019 витребувано докази у відповідача. 05 березня 2020 року витребувано докази з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. 12 липня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник ПАТ\~«ПУМБ» до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала та просила відмовити. Відповідач та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини не повідомили, пояснень не надіслали. Враховуючи викладене, тривалий строк розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення і неповідомлення відповідача про причини неявки, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 15 серпня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» укладено кредитний договір № 5597974, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 39\~000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,50% річних строком до 15.08.2022. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 15 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом іпотеки за яким є кв. [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.5. Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків встановлених цим Договором, або порушення обов`язків за Кредитним Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі рішення державного реєстратора Кузнецова Олександра Ігоровича Миколаївської філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" № 40859013 від 27.04.2018 року 12:54:46, проведено державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 25928888 за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Підстава виникнення права власності: договір іпотеки з додатками та доповненнями, серія та номер: 2020, виданий 15.08.2007, видавник: ПН ММНО Горбунов К.Є. Позивач не погоджується із вказаним рішенням. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Предметом оскарження\~у цій\~справі є\~рішення державного реєстратора Кузнецова Олександра Ігоровича Миколаївської філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" № 40859013 від 27.04.2018 року 12:54:46, проведено державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 25928888 за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії, далі - Закон № 1952-ІV), «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (чинними на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абзацом 4 частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-ІV Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону № 1952-ІV Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 18 Закону № 1952-ІV визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 57\~Порядку державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), (далі Порядок), визначено, що Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Судом досліджено копії документів, поданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, які стали підставою для вчинення реєстраційних дій, з яких випливає, що державному реєстратору не надано підтверджень отримання [PERSON] та [PERSON] вимоги. Так, державному реєстратору надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, при цьому на ньому не зазначено прізвище отримувача що є порушенням п. 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270. Так, згідно Правил надання послуг поштового зв`язку загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку. Натомість як убачається із наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, яке адресовано ПАТ «ПУМБ» позивачу та [PERSON] , на ньому містяться підписи невстановлених осіб в графі «розписка в одержанні*»(а.с. 61 том. 1). Тобто, у зв`язку з відсутністю на рекомендованому повідомленні даних про особу, яка його отримала, суд вважає, що таке повідомлення не може бути доказом того, що саме позивач та [PERSON] отримали Вимогу Банку. Більш того, згідно копії військового квитка [PERSON] , у день, зазначений у рекомендованому повідомленні, [PERSON] проходив військову службу. У зв`язку з вищевикладеним, є підстави вважати, що при врученні поштового відправлення працівником поштового зв`язку не було перевірено документ, що посвідчує особу, як того вимагає п. 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270. Таким чином, встановлено, що на час вчинення реєстраційної дії у державного реєстратора були відсутні докази як направлення так і отримання письмової вимоги про усунення порушень, а відтак документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Відповідно до статті 23 Закону № 1952-ІV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав. Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви. Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково. У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Натомість, вказані вимоги Закону державний реєстратор проігнорував. Окрім цього, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-ІV, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктом 57 Порядку визначено, що Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до пункту 4.4, Договору іпотеки, У разі порушення умов Кредитного договору та/або умов цього Договору, Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої зобов`язання, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекдержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені ст. 12 Закону України «Про іпотеку» без попереднього повідомлення Іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження, чи втрату предмета іпотеки. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», пунктів 4.4 Договору іпотеки, документом що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину є докази невиконання умов кредитного договору. Однак, таких доказів державному реєстратору також не надано. Більш того, згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ( далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474/19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно доЗакону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При таких\~обставинах,\~враховуючи наведений\~висновок Верховного\~Суду,\~суд відхиляє\~твердження представника\~ПАТ «ПУМБ»\~про те,\~що у\~цій справі\~відсутні підстави\~для застосування\~ Закону\~України «Про\~мораторій на\~стягнення майна\~громадян України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті»( Закон № 1304-VII). Враховуючи вищевикладене, державний реєстратор при вчиненні реєстраційної дії вищевказаних вимог не врахував і прийняв рішення з порушенням встановленого порядку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку його дії щодо проведення державної реєстрації права власності є протиправними, а прийняте ним рішення підлягає скасуванню. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. У справі, що розглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник з ПАТ «ПУМБ» щодо права власності на квартиру та правомірності дій товариства стосовно реєстрації за ним такого права, а тому державний реєстратор Кузнецов Олександр Ігорович Миколаївської філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" є неналежним відповідачем у цій справі. Проте, позовних вимог до ПАТ ПУМБ» позивач не пред`явив, заяви в порядку ст.51 ЦПК України щодо залучення співвідповадача чи заміну неналежного відповідача належним, позивачем подано не було. При цьому, суд не вправі за власною ініціативою здійснювати заміну неналежного відповідача, так як це виключне право позивача заявляти такі клопотання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів.

Outcome: dismissed