Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" грошові кошти в розмірі 155 824, 53 грн. та судовий збір в розмірі 1 558 грн. 25 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу "Новорічний подарунок VIP" № 695900/2013. Відповідно до вказаного договору вона розмістила в банку на 12 місяців, під 25 % річних суму коштів в розмір 120 000 грн. 21 лютого 2014 року нею була подана заява до відповідача про розірвання договору банківського вкладу зі строком повернення вкладу 28.02.2014 року. Проте, вказана заява залишена відповідачем без уваги, кошти так і не повернув. 20 червня 2014 року нею на адресу відповідача було направлено претензію про повернення коштів за депозитом. Станом на 05 серпня 2014 р. жодної відповіді від відповідача на адресу позивача так і не надійшло. За захистом своїх порушених прав вона звернулась до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між сторонами укладено Договір банківського вкладу "Новорічний подарунок VIP" № 695900/2013. Відповідно до умов вказаного договору позивачка розмістила в банку вклад на умовах депозитного продукту "Новорічний подарунок VIP" в національній валюті на строк 2 місяці, в сумі 120 000 грн., з дня укладення договору, з місячною виплатою 25% процентів. Для обліку вкладу банк відкрив на її ім'я вкладний рахунок № [NUMBER]. Згідно п. 1.7 Договору дата вимоги Вкладником Вкладу - 16 лютого 2014 року. Дата вимоги Вкладником пролонгованого Вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення Договору, Умови пролонгації Вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті Банку. 21 лютого 2014 року позивачем банку подана заява про розірвання договору банківського вкладу зі строком повернення вкладу 28.02.2014 року. 20 червня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію про повернення коштів за депозитом. Проте, на день розгляду справи відповідач кошти так і не повернув. Згідно розрахунку, наданого позивачем, перевіреного судом, станом на 08.08.2014 р. заборгованість відповідача за договором банківського вкладу за період з 17.12.2013 р. по 07.08.2014 р. становить 155 824 грн. 53 коп. та складається: з 140 724,74 грн. - заборгованість за вкладом та відсотках; 1 858 гривень 17 копійок - три проценти річних; 13 241 гривень 62 копійки - інфляційні втрати. Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 статті 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статею ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, перевіривши розрахунки надані позивачем, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 140 724 гривень заборгованості по виплаті грошових коштів та відсотків, 3% річних у розмірі 1 858,17 гривень, інфляційних втрати у розмірі 13 241,62 гривень, а всього в сумі 155 824, 53 гривень підлягають задоволенню. У відповідності до ЗУ "Про судовий збір", ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved