Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

02.05.2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить з урахування уточнених позовних вимог визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на холодильну камеру вартістю 6 000,00 грн., телевізор в спальні вартістю 5000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн., шафу вартістю 2000,00 грн., м`яку частину (диван, два крісла) вартістю 10000,00 грн., прихожу вартістю 1 500 грн., Ѕ частину автомобіля Chevrolet Tacuma 2007 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 189 000 грн. Також визначити порядок користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 14,9 кв.м, виділити в користування [PERSON] 9,9 кв.м, залишити у спільному користуванні - кімнату площею 15,7 кв.м, кухню 6,9 кв.м, коридор площею 6,7 кв.м, санвузел площею 0,9 кв.м, санвузел площею 1,9 кв.м. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11.12.2003р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Сторони від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . За час подружнього життя за спільні кошти був придбаний автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Також, одна друга частина кв. [ADDRESS] на праві спільної власності належить позивачу, а інша Ѕ частина - відповідачу. На даний час домовленості між сторонами про порядок володіння та користування квартирою та поділу майна квартири в натурі немає. Відповідач використовує квартиру без згоди позивача на свій власний розсуд та перешкоджає позивачу вільно користуватися нею. Такі дії [PERSON] унеможливлюють вільне використання квартири позивачем що призводить до виникнення конфлктних ситуаціяй з цього приводу. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.06.2018р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання/т.1, а.с.42/. 06.07.2018р. [PERSON] подав зустрічнй позов в якому просить визнати недійсним договір відступлення прав имоги (цесії) від 01.04.2016р. укладений між [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 21.07.2015р.; визнати недійсним договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05.07.2016р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Петрівський квартал»; визнати спільною власністю [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, а саме кв. [ADDRESS] загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 13,6 кв. м.. Поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши право власності [PERSON] на автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н [NUMBER] вартістю 135 979,64 грн., на 71/100 частину кв. [ADDRESS] вартістю 568 967,00 грн.; за [PERSON] визнати право власності на 29/100 частин на вказану квартиру; стягнути з відповідача (за зустрічним позовом) грошові кошти в сумі 2 931,00 грн., як різницю вартості ідеальної частки у спірному та вартості присудженого майна та стягнути понесені позивачем судові витрати. В обгрунтування зустрічного позову посилався на те, що станом на теперішній час шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі, на ім`я [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 21.07.2015р. Предметом цього договору були майнові права на кв. [ADDRESS] , які продавець зобов`язується передати покупцю після введення об`єкту будівництва в експлуатацію. Для укладення цього договору [PERSON] позичив 01.03.2015р. у своєї старшої доньки від першого шлюбу- [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн. за рахунок цих коштів і були сплачені зобов`язання покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 21.07.2015р. Договір укладався на ім`я [PERSON] через можливість останньої отримати знижку у забудовника, оскільки вона працює у ЖК «Петрівський квартал». Розуміючи, що позивач (за зустрічним позовом) може померти від хвороб, та маючи на меті у такому випадку позбавити його дітей від першого шлюбу права на отримання спадщини у вигляді майнових прав на кв. [ADDRESS] , не поставиши його до відома, не отримавши його дозвіл, [PERSON] укладає 01.04.2016р. договір відступлення права вимоги (цесії), яким повністю передає свої права за договором купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру їх спільній малолітній дитині - [PERSON] Відсутність згоди позивача - [PERSON] вбачається у відсутності його підпису під цим договором. Якщо б він давав свою згоду на його укладання та був би про нього обізнаний, то він би підписав його від імені своєї доньки, яка виступала Цесіонарієм за цим договором. Також такий договір суперечить інтересам позивача (за зустрічним позовом),оскільки він втратив щонайменше Ѕ частину прав у спільному сумісному майні, яке є достатньо цінним майном. Договір про припинення зобов`зань у зв`язку з їх належним виконанням від 05.07.2016р. є похідним від договору про відступлення права вимоги від 01.04.2016р., оскільки він укладався між [PERSON] та ТОВ «Петрівський квартал» з метою забезпечення оформлення права власності [PERSON] на квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 21.07.2015р. Під час перебування сторін у шлюбі було придбано наступні автотранспортні засоби: автомобіль Шевроле Такума днз [NUMBER] , 2007 року випуску, оформлений на [PERSON] ; 24.10.2013 року автомобіль Тойота ЯРІС днз [NUMBER] 2013 року випуску: 06.05.2015 року автомобіль Хундай СОНАТА днз [NUMBER] , 2008 року випуску які оформлені на [PERSON] 16.02.2018 року [PERSON] продала два автомобілі Тойоту ЯРІС днз [NUMBER] 2013 року випуску та автомобіль Хундай СОНАТУ днз [NUMBER] , 2008 року випуску своїй подрузі [PERSON] .. В період шлюбу сторонами було набуте майно,згідно висновків експерта: квартира у селі Святопетрівське - 801 362 грн.; автомобіль Хундай - 277 039, 10 грн.; автомобіль Тойота- 201 375, 30 грн.; автомобіль Шевроле - 135 979,64 грн. На час поділу майна вартість наявного майна становить 937 341, 64 грн. : 2 = 468 670,82 грн(1\\2). Вартість відчуженого майна проти волі іншого з подружжя становить 478 414,40 грн.: 2 = 239 207,20 грн.(1\\2). Частка позивача за зустрічним позовом має бути збільшена на суму відчуженого майна проти його волі 468 670,82+ 239 207,20 = 707 878 грн. ( вартість ідеальної частки). Враховуючи, що автомобіль Шевроле, зареєстрований за [PERSON] та він є неподільним прошу присудити даний автомобіль у особисту приватну власність позивача за зустрічним позовом( 135 979,64 грн) тоді залишок частки позивача буде складати 707 878 грн.- 135 979,6 грн.= 571 898 грн. Частка позивача у квартирі [ADDRESS] буде складати 71% =571 898х 100: 801 362. Просить зустрічний позов задовольнити. 24.09.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 31.10.2018 року. Позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначила, що питання про придбання квартири на доньку ніколи не було для відповідача таємницею, так як це було в інтересах їх спільної дитини. [PERSON] неодноразово відвідував доньку у новій квартирі. Зазначила, що вона працювала та працює начальником кошторисно-договірного відділу ТОВ «Петрівський квартал», має гарну заробітню плату, крім цього, мала свої особисті кошти, які частинами отримувала від рідної сестри [PERSON] за відмову на її користь від прийняття спадщини, частини житлового будинку який належав, батьку [PERSON] , який помер 2009 р . Саме ці особисті кошти були використані для придбання майнових прав на квартиру по договору купівлі-продажу майнових прав № 13/ЛУ/12 від 21.07.2015р. [PERSON] не заперечував щодо укладення договорів купівлі-продажу та відступлення права вимоги (цесії) від 01.04.2016р. Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник [PERSON] - адвокат Молодіна Т.В. у своєму відзиві на зустрічний позов зазначила, що наведені позивачем доводи не відповідають дійсності. Укладені нею договори не підлягають нотаріальному посвідченню, а от же письмова згода в силу ст. 65 СК України не була потрібна. Спірна квартира була придбана за особисті кошти, які були отримані від рідної сестри за частину спадкового майна. Автомобіль Хюндай Соната, д/н [NUMBER] , було оформлено на [PERSON] , але придбаний за кошти [PERSON] , який власноручно вносив, підписував договори купівлі-продажу у 2015р. та заключав на себе договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач (за зустрічним позовом) жодного разу даний транспортний засіб не використовував. Так як знав, що він не належить йому, тому і ніколи не перешкоджав використанню [PERSON] [PERSON] 16.02.2018р. передала реальному власнику [PERSON] . Щодо автомобіля Тойота Яріс днз[NUMBER] то він був придбаний за залишок коштів від спадщини [PERSON] та з премії, яку було отримано за здачу великого об`єкту «Олімпійський». Згідно трудової книжки [PERSON] працювала з 15.03.2012-31.03.2014 -начальником кошторисно-договірного відділу ТОВ «Бізнес Девелопмент компанія». Саме тому даний автомобіль придбавався за особисті кошти [PERSON] і їй не потрібна була згода чоловіка про укладані договору купівлі-продажу № 3245/2018/829503 від 2018р. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до письмових пояснень наданих суду зазначила, що у березні 2015р. [PERSON] виїхала з чоловіком до Великої Британії, але декілька разів на рік приїжджає до України. Під час перебування в Україні [PERSON] мешкає за адресою реєстрації свого місця проживання: [ADDRESS] . При цьому вона займає для проживання кімнату площею 15,7 кв.м, а в кімнаті площею 14,9 кв.м мешкають [PERSON] , [PERSON] та їхня донька. Іншого житла для проживання на території України [PERSON] не має. [PERSON] заперечує проти задоволення первісного позову щодо визначення порядку користування кв. [ADDRESS] , оскільки це може призвести до того, що її батько інвалід другої групи буде змушений жити в одній кімнаті площею менше 10 кв.м з дорослою дитиною протилежної статті. Також, у зв`язку із від`їздом старшої доньки від першого шлюбу, постало питання щодо молодшої доньки [PERSON] якій в 2015р. мало виповнитись 18 років. Для її окремого проживання від родини [PERSON] та [PERSON] було вирішено придбати 1-кімн. квартиру. [PERSON] запропонувала варіант,оскільки вона найбільше була зацікавлена у окремому проживані [PERSON] м . , що вона зможе придбати 1-кімн. квартиру на своє ім`я із значною знижкою, оскільки ця квартира знаходиться у будинку, який ще будується в ЖК «Петрівський квартал», де вона працює. Гроші на купівлю цієї квартири в сумі 300 000 грн. [PERSON] позичила своєму батькові, про що він написав розписку. Проте після значного погіршення стану здоров`я батька у зв`язку з чим він потребував стронньої допомоги та догляду, позивач у справі покинула його та переїхала разом із донькою в [ADDRESS] . [ADDRESS] , яку як згодом з`ясувалось вона оформила на праві власності на свою малолітню доньку - [PERSON] . Служба у справах дітей Святошинського району 22.10.2018 року направила на адресу суду лист з проханням слухати справу у відсутність їх представника та ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11.12.2003 року зареєстрували шлюб/т.1,ст. 15/ Від данного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] /т.1, а.с.14/. 18.08.2004р. відповідно до договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частинах кожен квартиру [ADDRESS] /т.1,а.с.17/. Як вбачається з технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається із трьох кімнат площею 9,9 кв.м, 15,7 кв.м, 14,9 кв.м., коридору 6,7 кв.м; сан.вузол 1,9 кв.м; сан.вузол 0,9 кв.м; кухня площею 6,9 кв. м, балкони 1,6 кв. м /т.1,а.с.37-38/. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Квартира [ADDRESS] придбана в рівних частинах спільно подружжям в період шлюбу. В судовому засіданні [PERSON] просила виділити їй у користування кімнату площею 14,9 кв.м., оскільки спільна донька сторін йде у перший клас, для неї потрібне місце де вона буде робити уроки, оскільки в школу вона буде ходити в м. Києві біля квартири. Просила врахувати інтереси дитини та виділити кімнату саме площею 14,9 кв.м. Суд вважає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідача [PERSON] , як співвласника квартири. В даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток не є обов`язковим. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку із неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Суд вважає доцільним визначити запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 14,9 кв.м., [PERSON] кімнату 9,9 кв.м, залишивши в спільному користуванні сторін кімнату площею 15,7 кв.м, кухню 6.9 кв.м, коридор 6,7 кв.м, санвузол площею 1,9 кв.м та санвузол 0,9 кв.м. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо поділу права власності майна подружжя на холодильну камеру вартістю 6 000,00 грн., телевізор в спальні вартістю 5000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн., шафу вартістю 2000,00 грн., м`яку частину (диван, два крісла) вартістю 10000,00 грн., прихожу вартістю 1 500 грн., Ѕ частину автомобіля Chevrolet Tacuma 2007 року випуску, д/н [NUMBER] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно до вимог ст.71 СК України, вбачається, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивачем чітко не встановлено наявність вказаного майна та доказів вартості цього майна, не доведено факту належності його до спільного майна, тобто не надано належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для визначення маси спільного майна подружжя та проведення його поділу. У відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 24.06.2011р. автомобіль Chevrolet Tacuma, д/н [NUMBER] зареєстровано на [PERSON] /т.1, а.с.90/. Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 01.06.2018р. вартість даного автомобіля складає 135 979,64 грн./т.1, а.с.168-184/. Враховуючи, що вказаний автомобіль було придбано під час шлюбу, іншого судом не встановлено, він має бути поділений між подружжям. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. А тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 952, 40 грн. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд встановив наступне. 21.07.2015р. між ТОВ «Петрівський квартал» та [PERSON] було укладено договір № 13/ЛУ12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] /т.2, а.с.118-122/. 01.04.2016р. [PERSON] відступила права вимоги своїй доньці [PERSON] /т.2,а.с.117/. Відповідно до п.1 вказаного договору Цедент передав Цесіонарію, а Цесіонарій прийняв від Цедента всі права та обов`язки Цедента за договором № 13/ЛУ12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21.07.2015р, за яким ТОВ «Петрівський квартал» зобов`язується передати, а цеденти зобов`язуються прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] та оплатити ціну таких прав. 05.07.2016р. між ТОВ «Петрівський квартал» та [PERSON] в інтересах якої діяла мати [PERSON] укладено договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням/т.2, а.с.115/. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Дрібний побутовий правочин - це правочин, який задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Отже враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правочин, а саме відступлення прав вимоги здійснений [PERSON] без згоди [PERSON] є підставою для визнання його недійсним. В судовому засіданні [PERSON] посилалася на те, що квартиру [ADDRESS] вона придбала за особисті кошти, оскільки мала гарну заробітню плату та частину грошей отримувала частинами від своєї рідної сестри [PERSON] за відмову від спадщини у батьківському будинку суд не приймає за належний та допустимий доказ, оскільки кошти від спадщини [PERSON] отримувала протягом 2010 року, а спірну квартиру придбала у 2015 році. Допитана в якості свідка сестра позивача [PERSON] суду зазначила, що 2009р. помер їх батько після якого залишилась спадщина. Її сестра [PERSON] відмовилась від спадщини, однак вони домовились, що вона буде сплачувати частинами [PERSON] 25 000 доларів США. Протягом 2010 року вона віддавала сестрі вказані кошти. Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження від 10.12.2018р. № СКR-1012/18/буд. ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] станом на грудень 2018р. становить 578 185грн./т. 2, а.с.145-178/. Відповідно до договору купівлі-продажу 3245/2018/829503 [PERSON] у 2018 р. передала у власність [PERSON] автомобіль «Тойота Яріс» д/н [NUMBER] . Ціна траснпортного засобу складає 49 000 грн./т.2, а.с.49/. 16.02.2018р. відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1199 автомобіль Хюндай Соната, д/н [NUMBER] було продано/т.2, а.с.51/. Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості від 01.06.2018р. вартість автомобіля Хюндай Соната становить 277 039,10 грн./т.1,а.с. 120-143/. Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 01.06.2018р. вартість автомобіля Тойота Яріс становить 201 375,30 грн./т.1, а.с. 144-167/. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що автомобіль Хюндай Соната є його власністю, але був оформлений на [PERSON] . На разі автомобіль весною 2018р. переоформили на його дружину. Володіє автомобілем протягом 4-5 років. Відповідно до листа приватного нотаріуса Чмирука О.В. від 10.10.2018 року приватним нотаріусом було вчинено нотаріальну дію № 615 від 17.03.2018 року по засвідченню справжності підпису на заяві [PERSON] до компетентних органів про надання згоди дружині на укладення договору оренди щодо автомобіля марки Хундай/т.2,а.с.240/. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено ст. 63 СК України. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Представник позивача (за зустрічним позовом) вважає, що сума частки позивача за зустрічним позовом у спільному майні має бути збільшена, оскільки майно, а саме автомобілі були відчужені проти його волі і не в інтересах сім`ї і не на її потреби. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно вимог ч.2ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 2-3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток лише за обставин, що мають істотне значення, зокрема у сторону зменшення його частки у випадках недобросовісної поведінки одного з подружжя, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини чи чоловіка може бути змінена у сторону збільшення у випадку, якщо з одним із подружжя проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, тобто доказів того, що [PERSON] в період перебування сторін у шлюбі( спірні автомобілі придбавалися та продавалися у період шлюбу ) діяла не в інтересах сім`ї суду не надано, а тому суд дійшов висновку про поділ між сторонами квартири [ADDRESS] , виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, по 1/2 частині. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до рахунків-фактури № СФ-00000010 від 29.05.2018р. на суму 600,00 грн. та № СФ-00000014 від 02.07.2018р. 1200,00 грн. здійснено [PERSON] , всі інші платежі здійснено [PERSON] , а тому суд вважає, що підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1800,00 грн.

Outcome: partial