Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів, зазначивши, що 07.06.2008р. він уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Вижницького районного суду від 29.10.2019 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2019року і до досягнення ними повноліття. [PERSON] вказує, що з 27 грудня 2019р. старший син [PERSON] проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не бажає відмовитися від стягнення аліментів на сина [PERSON] , просить звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по ним на утримання сина [PERSON] з 01.01.2020р. до початку стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] . На підставі вищевикладеного [PERSON] просить ухвалити рішення, яким змінити розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] та визначити їх в розмірі по ј частки його заробітку (доходу) щомісячно. Стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по ним на утримання сина [PERSON] з 01.01.2020р. до початку стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] . [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа Сторожинецька міська рада, Служба у справах дітей Вижницької РДА про визначення місця проживання дітей, зазначивши, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , шлюб між ними розірвано. Рішенням Вижницького районного суду від 29.10.2019року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей. Під час даного судового засідання жодного спору про визначення місця проживання дітей між нею та [PERSON] не виникало. Даним рішенням також встановлено факт, що [PERSON] визнавав, що неповнолітні діти проживають разом з [PERSON] .. У відповідності до розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №165 від 24.09.2019року [PERSON] встановлено порядок побачень для особистого спілкування з дітьми, а саме щотижня з п`ятниці 17-00 години по неділю до 14-00години за місцем його проживання. Вона не перешкоджала у спілкуванні [PERSON] з дітьми. 27.12.2019р. [PERSON] забрав дітей до себе та повідомив, що новорічні свята діти проведуть у нього. Після закінчення свят вона попросила [PERSON] повернути дітей, проте він відмовився повертати дітей, заборонив з ними спілкуватися, тому вона звернулася до поліції, де їй рекомендували звернутися до суду. 14.02.2020р. на засіданні органу опіки та піклування Сторожинецької міської ради було прийнято рішення про визнання недоцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] біля батька та залишено в силі розпорядження Вижницької РДА від 20.09.2019року, щодо встановлення порядку побачень [PERSON] з дітьми. Відповідно до Акта обстеження матеріально-побутових умов від 15.08.2019року будинковолодіння в якому вона проживає разом з дітьми знаходиться у доброму стані, будинок складається з 5 кімнат, що обладнані всім необхідним для життя як дорослих так і дітей. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 9.01.2020 року, в будинковолодінні, де проживає [PERSON] разом з дітьми є кімната, яка облаштована для належного проживання дітей, діти мають робочий куток, де готуються до уроків. На час обстеження діти перебували у батька, який взяв їх на канікулярний період та відмовляється повернути. В даний час син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] будуть відповідати їхнім інтересам, в силу їх віку малолітні діти в психоемоційному плані більш залежні саме від матері та потребують турботи і догляду саме жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд), які вона їм надавала та може надати в майбутньому. Враховуючи викладене просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , разом з мамою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач по основному позову [PERSON] , його представник в судовому засіданні основний позов підтримали, просять його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Відповідач по основному позову [PERSON] , її представник у судовому засіданні основний позов не визнали, просять у його задоволенні відмовити, підтримали зустрічну позовну заяву, просять її задовольнити. Представник третьої особи Сторожинецької міської ради у судове засідання не з?явився, надав суду клопотання про проведення справи без участі представника виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, прийняття остаточного рішення залишають на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вижницької РДА у судове засідання не з?явилася, надала суду листа у якому просить розглянути справу за її відсутності, при розгляді справи просить врахувати інтереси дітей [PERSON] та [PERSON] .. Судом встановлено, що 07.06.2008р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Вижницького районного суду від 29.10.2019 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2019року і до досягнення ними повноліття. У відповідності до розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №165 від 24.09.2019року [PERSON] встановлено порядок побачень для особистого спілкування з дітьми, а саме щотижня з п`ятниці 17-00 години по неділю до 14-00години за місцем його проживання. Починаючи з 27.12.2019р. [PERSON] проживає біля батька [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 29.12.2019р. він відвозив його брата [PERSON] із сином [PERSON] та [PERSON] до колишньої дружини [PERSON] .. [PERSON] вдома не було, [PERSON] їй зателефонував, вона не відповідала. Вони чекали біля 30хв і повернулися додому. Діти проживали у [PERSON] . Йому відомо, що через деякий час до [PERSON] прийшли з сільської ради та поліції, і повідомили, що [PERSON] не віддає дітей матері, насильно утримує дітей. Сільський голова та поліцейський спитали сина [PERSON] чи хоче він йти до матері, на що останній відповів, що не хоче, оскільки його б?є дід. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Проте суд має враховувати висловлену думку дитини, системно з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання про місце проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України) та огляд судової практики КЦС ВС. Допитаний в суді неповнолітній [PERSON] пояснив, що з 27 грудня 2019р. він з братом [PERSON] був у батька. 29 грудня 2019р. дядько та батько відвезли його та брата [PERSON] до мами [PERSON] , у той час мами вдома не було. Батько та він їй зателефонували, вона не відповідала. Вони чекали маму тривалий час, вона не прирйшла, тому вони повернулися додому. Він не хоче проживати з матірю, повідомляв матері, що його б?є дід, проте мама на його звернення не реагувала. Пояснив, що бажає проживати з батьком. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час син [PERSON] проживає з батьком, який створив для нього всі належні умови для проживання і для навчання та розвитку, між дитиною і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, дитина більше прив`язана до батька, хоче проживати з батьком, як [PERSON] пояснив у суді, тому суд вважає, що проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] повністю відповідає дійсним інтересам дитини. При цьому суд врахував, що по місцю проживання матері над дитиною [PERSON] чиниться насильство (бє дід), а також враховано вік дитини та привязаність його до батька. Окрім того, відповідно до характеристики №404 від 03.03.2020р. Старожадівського старостинського округу Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області [PERSON] за період проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони. Скромний, ввічливий, шкідливих звичок немає. Характер спокійний, урівноважений. Скарг та заяв на нього в Старожадівський старостинський округ не надходило. Щодо сина [PERSON] , то спору про місце проживання його з матір?ю не заперечується, окрім того враховується при цьому вік дитини ( 4роки), тому суд вважає, що проживання сина [PERSON] з матір?ю [PERSON] повністю відповідає дійсним інтересам дитини. Відповідно до ст.. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного: відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст..182 ч.2 ЦК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Постанови 6-143цс13 від 05 лютого 2014р. Верховного суду України право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд вважає необхідним позов в частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] задовольнити, оскільки сина [PERSON] визначено проживати з [PERSON] , тому необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Відповідно до вищевикладеного, враховуючи те, що син [PERSON] залишився на утриманні матері [PERSON] , а син [PERSON] проживає з [PERSON] та знаходиться на його утриманні то матеріальний стан [PERSON] змиінився, тому суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. З наданих доказів суд встановив, що 01.01.2020року син [PERSON] не проживає з матір?ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, і що 01.01.2020року вказана дитина постійно проживає з батьком [PERSON] і платником аліментів, і знаходиться на його утриманні. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, і виникли суттєві обставини, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дитини між собою, враховуючи, що дитина не проживає з стягувачем аліментів, і тому у неї припинилось право на отримання аліментів, що призначені на утримання дитини і стягуються на її користь, а також враховуючи, що дитина проживає з платником аліментів і у зв`язку з цим відпали підстави для стягнення з нього аліментів на утримання цієї дитини на корись матері, яка проживає окремо від дитини. При таких обставинах суд вважає необхідним захистити порушене право [PERSON] і припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] .. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд доходить висновку, що проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача і має стягнути за собою звільнення від сплати аліментів з моменту набрання рішенням законної сили. Припинення аліментів за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати проживання дитини з [PERSON] , тобто з 01.01.2020р.. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статті 12,81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: partial