Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON], в особі представника [PERSON],звернувся з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього часу він не отримував заробітну плату, у звязку з чим позивач розірвав трудовий договір з власної ініціативи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але вдень звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Рішенням Орджонікдзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану,\~але не\~виплачену заробітну\~плату за\~перід з\~вересня 2017\~року по\~квітень 2018\~року,\~у розмірі\~39\~902,20\~грн.\~без урахування\~прибуткового податку\~з громадян\~й інших\~обов'язкових\~платежів,\~витрати на\~правничу допомогу\~у розмірі\~1\~800\~грн.Оскільки по теперішній час заборгованість за період з травня по червень 2018 року у розмірі 37\~027,66 грн., відповідачем на даний час не сплачено, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.06.2018 року по 28.08.2018 року, що складає 14254,50 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3384,91 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень. Ухвалою судді від 12 вересня 2018 року розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, а також витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго», довідку розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу та довідку про середньоденний заробіток [PERSON] Ухвалою суду від 12.10.2018 року визначено провести друге судове засідання по справі, не пізніше 60-ти днів з дня відкриття провадження у справі без повідомленням (викликом) сторін, в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. 05.11.2018 року позивач подав уточнену позовну заяву та з урахуванням наданої відповідачем довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 24.10.2018 року, просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 37 027,66 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку з 27.06.2018 року по 24.10.2018 року, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300 гривень. Позовні вимоги, в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, просить залишити без розгляду. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в якому зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 24.10.2018 року, за період з травень 2018 року по червень 2018 року становить 37 027,66 гривень, заборгованість із заробітної плати за період серпень 2017 року по квітень 2018 року на загальну суму 39902,20 грн. стягнута рішенням суду. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що сума середнього заробітку позивачем розрахована без виключення (без віднімання) сум відрахувань, податків і зборів, також зазначив, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі, заперечує проти позовних вимог, оскільки відсутня його вина в затримці розрахунку з позивачем. Крім того представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у багатьох інших аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтований розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч.1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» до 26.06.2018 року, був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ 2791-к від 26.06.2018 року). Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, з вересня 2017 року по червень 2018 року [PERSON] не отримує у строки визначені ст.\~115\~КЗпП України заробітну плату. Рішенням Орджонікдзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року, у розмірі 39\~902,20 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 800 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем станом на 24.10.2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з травень 2018 року по червень 2018 року складає 37\~027 грн. 66 коп. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 37\~027 грн. 66 Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже,\~відсутність коштів\~у роботодавця\~жодним чином\~не може\~слугувати поважною\~причиною невиплати\~працівникові всіх\~належних йому\~сум,\~а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку з 27.06.2018 року по 24.10.2018 року становить 36434, 61 грн., що підтверджується розрахунком позивача і на переконання суду є вірним. При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2500,00 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України\~«Про судовий\~збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial