Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

27.02.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на невиконання відповідачем забов'язань по поверненню кредиту в сумі 1950 грн. просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 38473,99 грн., яка складається із заборгованості за відсотками в сумі 2787,65 грн., заборгованості за пенею в сумі 33378,05 грн., штрафів в сумі 2308,29 грн. В обґрунтування позову зазначив, що Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, на підставі чого просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 38473,99 за кредитним договором № DNH4KP11370321 від 12.05.2006 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань за кредитним договором. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження була повідомлена. 10.04.2018 року [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, суду пояснює, 12.05.2006 року [PERSON] купила в кредит мобільний телефон вартістю 1850, 00 грн., з оформленням договору № DNH4KP11370321 строком на 12 місяців із щомісячним погашенням 185,74 грн. і сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць, тобто 25,08 % річних. У звязку з невиконанням відповідачкою своїх зобовязань Позивач в березні 2009 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, і судовим наказам постановлено з відповідачки [PERSON] була стягнута на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 8481,46 грн. (яка складається: 1950,00 борг за кредитом; 3396,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2255,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання за договором; 500 грн. судовий штраф (фіксована сума) і 380,07 судовий штраф (процент). 01.10.2013 року позивач знову звернувся про стягнення заборгованості з відповідачки 33006,08. Станом на теперішній час строк позовної давності на стягнення боргу за судовим наказом сплинув. Отже, з [PERSON] 2 рішеннями судів було стягнуто заборгованість. З цього слідує, що банк всупереч нормам Конституції України намагається ввести в оману не тільки відповідачку але й суд, приписуючи стягнення суми, відносно яких було вже постановлене рішення про відмову в їх стягненню за рішенням від 07.11.2014 року за тим же самим кредитним договором. 18.06.2018 року Представником ПАТ КБ «Приват Банк» було подано відповідь на відзив, в якому надають наступну відповідь. Відповідно до укладеного договору № DNH4KP11370321 від 12.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконанням ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора право на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму відзиві, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволені в повному обсязі. 21.08.2018 року Представник відповідачки [PERSON] було подано відзив на позов (додатково у звязку з відповіддю позивача), вважає відповідь позивача не заслуговує уваги з наступних причин: 1) позивач замовчує факт, що судовий наказ від 13.04.2009 року є чинним по дату подачі позову тобто по 27.02.2018 року; 2) На підставі виданого судового наказу ДВС 23.07.2009 року було відкрите виконавче провадження, відповідно до якого не було стягнуто заборгованість так як на той час неможливо було встановити місця проживання боржника, хоча відповідно довідки ЖКП «Бриз» [PERSON] з 2002 року живе за адресою [ADDRESS], де є власником житла, у звязку зі спливом строку позовної давності; 3) В подальшому банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї суми боргу, який нарахований за період часу нібито подальшого користування відповідачкою кредитом; 4) Рішенням від 07.11.2014 року по справі було стягнуто заборгованість ха цим кредитним договором в сумі 11552 грн. (проценти за користування кредитом та штрафні санкції), яку [PERSON] сплатила в добровільному порядку. Виконавче провадження №47919024, відкрите Заводським ДВС на підставі рішення суду, було закінченим виконанням зобовязання. 5) Але позивач в третє бажає стягнути з відповідачки неіснуючу суму боргу. Вважають, що з урахуванням чинного законодавства і нової судової практики, при вирішенні спору необхідно застосувати їх клопотання про закінчення строку позовної давності, просять урахувати докази які додають до відзиву на відповідь. 12.05.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP11370321, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника, де також зазначено, що він погоджується, що разом це складає договір про надання банківських послуг. Згідно із Заявою № DNH4KP11370321 (а.с.4 зв.) позичальника, п.4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були чинними на момент укладання договору, передбачена відсоткова ставка за користування грошима у разі порушення умов договору на рівні 6 відсотків на місяць, тобто 72 відсотків річних. Також, позивачем додано до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг (без зазначення періоду, протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 5.3 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів - у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно наданого позивачем суду розрахунку, відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. Згідно вимог викладених в позовній заяві, станом на 18.06.2015 року малась заборгованість за відсотками в сумі 2787,65 грн. Після вказаної дати відсотки не нараховувались. Відповідач заявила про застосування строку позовної давності, який за вимогами про стягнення відсотків складає 3 роки (ст.257 ЦК України), а за вимогами про сятгення нейстойки, якою є штраф та пеня - один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві (із подальшими змінами - також зобов'язується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом цих Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Позивач звернувся до суду із позовом 22.02.2018 року, про що свідчить поштова квітанція Експрес-доставки "Меркурій". Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про сплату процентів за користування кредитом, які виникли до 22.02.2015 року, та неустойки. Відповідач належним чином свої зобов'язання по поверненню кредиту станом на 18.06.2015р. не виконав, а тому повинен сплатити відсотки за користування кредитом за час в межах позовних вимог та строків позовної давності: з 22.02.2015р. по 18.06.2015р., що складає 116 днів. Таким чином сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 452,40 грн. (1950 грн. (кредит) х 116 (днів) : 360 (договірна кількість днів в році) х 72% (відсоткова ставка на прострочену заборгованість) : 100%). Неустойка на вказану суму стягненню не підлягає, оскільки пропущений позивачем річний строк позовної давності звернення до суду із вимогою про її стягнення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 20,72 грн., (425,40 грн. :38473,99 грн. х 1762,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial