Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 18.11.2020 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 серпня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 шлюб між сторонами розірвано та в судовому засіданні встановлено, що сторони з травня 2017 року не проживають. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем та його дружиною [PERSON] , шлюб з якою зареєстрований 27.11.2019. Представник позивача вказує, що позивач самостійно та повністю матеріально забезпечує своїх синів, купує продукти, сезонний одяг, сплачує навчання на додаткові заняття, які необхідні для розвитку дітей, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребують діти, разом з дружиною [PERSON] , дбають про їх всебічний розвиток та виховання, забезпечують дітей всім необхідним для їх нормальної життєдіяльності. Представник позивача зазначив, що діти проживають в належних житлово-побутових умовах та виховуються батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] в любові та теплі. Натомість відповідач, як мати дітей, ніякої участі у вихованні дітей не приймає, матеріально їх не забезпечує. З моменту розірвання шлюбу між сторонами, матір синів не відвідує, шкільним життям не цікавиться, жодного разу не надала будь-якої фінансової допомоги дітям, не цікавиться здоров`ям та оздоровленням дітей, вихованням синів не займається, дітей додому не забирає, не цікавиться успіхами в навчанні, не бере участі в батьківських зборах. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання та виховання дітей №379 від 23.09.2020, відповідач зареєстрована, однак не проживає по [ADDRESS] . Позивач вважає, що така поведінка відповідача свідчить про те, що остання самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 150, 155, 164-166, 171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19.11.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання; залучено до участі у справі як орган опіки та піклування - службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області та зобов`язано останню подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батька дітей [PERSON] , який бажає проживати з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, на виконання якої 11.01.2021 орган опіки та піклування надав висновок. 12.01.2021 проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується розпискою про отримання 10.02.2021 представником позивача судової повістки (а.с. 83); представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі та без участі позивача (а.с. 75). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 18.02.2021 на конверті про невручення рекомендованого листа з причин "адресат відсутній за вказаною адресою", який направлявся з судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 92), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзив чи заперечення на позов не подала. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується розпискою про отримання 10.02.2021 представником органу опіки та піклування судової повістки (а.с. 84); представник органу опіки та піклування Руда І.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 76). За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 10.01.2019 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 10.01.2019 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 11-12). З копії рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 вбачається, що 14.08.2008 між сторонами було укладено шлюб, який розірвано цим рішенням суду, яке набрало законної сили 01.08.2018 (а.с. 89-90). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.11.2019 Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.11.2019 позивач уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Воєводою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1696, позивач є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 14-17). Відповідно копії довідки про склад сім`ї №605, виданої 23.09.2020 Капітанською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, позивач проживає в буд. [ADDRESS] і має наступний склад сім`ї: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання та виховання малолітніх дітей, зареєстрованих та проживаючих на території Капітанської сільської ради, складеного 23.09.2020 комісією в складі Капітанського сільського голови Сторчак З.І., секретаря сільської ради Кирилюк І.В., депутата сільської ради Полянецької О.П., голови комісії у справах неповнолітніх сільської ради Кравченко Л.М., позивач проживає у власному будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] . Будинок газифікований, з євроремонтом та продовжується будівництво. В будинок проведена вода та каналізація. Діти мають окрему кімнату обладнану меблями, мають комп`ютер, приставки, мобільні телефони, самокати, велосипеди, спортивні тренажери. Будинок знаходиться в доброму стані. Батько має у власності автомобіль "Нісан Жук" та в користуванні службовий автомобіль. Сім`я забезпечена якісними натуральними продуктами харчування. Біля житлового будинку в наявності земельна ділянка розміром 0,25 га. Житлово-побутові умови проживання та виховання малолітніх дітей в сім`ї позивача добрі. Діти забезпечені всім необхідним для відповідного розвитку, відпочинку, проживання та навчання, проживають у любові, теплі та увазі батьків (а.с. 19-20). Відповідно довідок №919/129 та №219/130, виданих 23.09.2020 Побузьким ліцеєм Голованівської районної ради, [PERSON] учень 3-ого класу ліцею, [PERSON] учень 6-ого класу; їх мати [PERSON] перебуває у розлученні з батьком дітей, мешкає окремо і участі у вихованні дітей не приймає, не забирає дітей додому, не спілкується з учителями, не бере участі у батьківських зборах, не цікавиться успіхами дітей в навчанні (а.с. 21-22). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11.01.2021 №01-34/01/1, діти сторін проживають з батьком та дружиною батька - [PERSON] , в будинку чисто, прибрано, створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Мати з 2018 року не з`являється до шкоди, не цікавиться шкільним життям дітей, не відвідує батьківські збори та не спілкується з учителями. Батько дітей після розірвання шлюбу піклується про дітей самостійно з теперішньою дружиною. Протягом двох останніх років мати дітей жодного разу не відвідала дітей та не допомагала фінансово. Іноді діти спілкувалися з матір`ю у телефонному режимі. У зв`язку з тим, що у членів комісії немає змоги заслухати думку [PERSON] , яка на виклики не з`являлась на засідання, орган опіки та піклування вважає недоцільно в інтересах дітей позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 51-52). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990, ратифікованої Україною 27.09.1991 (набрала чинність для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] з 2017 року і по день розгляду справи (більше 4-ох років) не виявляла щодо дітей [PERSON] та [PERSON] батьківського піклування, оскільки не провідувала синів, не цікавилась їх життям та здоров`ям, і таких дій вчиняти не намагалась. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач протягом чотирьох років не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дітей, в тому числі - після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявила уваги до дітей, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, відзив на позов до суду не подала, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав в судове засідання не з`явилась, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] щодо невиконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дітей. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що діти, по відношенню до яких відповідач позбавляється батьківських прав, проживають з позивачем, а тому відповідач зобов`язана утримувати дітей до досягнення повноліття та сплачувати аліменти на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дітей, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має. А тому, суд дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції АТ "Ощадбанк" №33658 від 18.11.2020 (а.с. 5), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved