Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

19 лютого 2015 року, у відповідності до поштового відправлення, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 24 березня 2014 року по 18 лютого 2015 року в сумі 13860 грн 00 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що її звільнено 26 липня 2013 року та їй виплачена частково заборгованість по заробітній платі, однак на виконанні ще знаходяться виконавчі листи, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Позивач в судове засідання не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначивши про підтримання позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки заборгованість по заробітній платі погашена. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] працювала у філії Смолинський торфозавод ДП «Чернігівторф» з 17 серпня 2005 року та звільнена 26 липня 2013 року у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільних справ № 748/81/13, № 748/839/13, № 748/1117/13 та № 748/347/14 вбачається, що у ДП «Чернігівторф» перед позивачем малась заборгованість по належній до виплати заробітній платі у відповідності до судового наказу від 08 серпня 2013 року в сумі 6529 грн 48 коп. та за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2013 року 1828 грн 44 коп. В подальшому проводилось стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вищезазначених сум. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів провадження 748/347/14 за судовим наказом виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 6529 грн 48 коп. 27 березня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 234. В матеріалах провадження №748/839/13 мається виконавчий лист разом з постановою від 26 червня 2014 року про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з повним фактичним виконання рішення суду від 16 вересня 2013 року. Таким чином, остаточний розрахунок по виплаті належної заробітної плати проведено 26 червня 2014 року. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 23-1 цього Кодексу. Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки фактичний розрахунок по належній при звільненні [PERSON] заробітній платі відбувся 26 червня 2014 року, то середній заробіток підлягає стягненню за період з наступного дня, що визначений в рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року, з саме з 26 березня 2014 року по день фактичного розрахунку 26 червня 2014 року. Вимога позивача щодо проведення розрахунку середнього заробітку по 18 лютого 2015 року не ґрунтується на вимогах закону, який передбачає стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виплат, на які мав працівник при звільненні, а не при затримки в подальшому виплат, пов»язаних з середнім заробітком за час затримки розрахунку. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, але якщо протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, в якому передбачено, що розрахунки проводяться виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Суд, розраховуючи суму коштів, що належить до виплати [PERSON] враховує розрахунок середньоденної заробітної плати, що був визначений відповідачем та встановлений рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року в сумі 63,00 грн. За таких підстав оплаті підлягають 4 робочих дні за березень 2014 року, 21 робочий день - за квітень 2014 року, 19 робочих днів - за травень 2014 року, 18 робочих днів - за червень 2014 року. Таким чином, сума до стягнення з відповідача коштів становить (62 робочих дня х 63,00 грн.) 3906,00 грн. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню за період з 26 березня 2014 року по 26 червня 2014 року в сумі 3906,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог в сумі 68 грн 65 коп. ( 3906,00х243,60:13860,00) судового збору.

Outcome: partial