Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що з 17 червня 2014 року він працював директором Дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» (надалі - ДП «Ринок Саратської РСС»). Розпорядженням голови правління Саратської районної спілки споживчих товариств (надалі - Саратська РССТ) від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «Ринок Саратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його було звільнено з посади директора ДП «Ринок Саратської РСС» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин продовж робочого дня) без поважних причин. Своє звільнення він вважає протиправним та безпідставним, а розпорядження голови правління Саратської РССТ та наказ ДП «Ринок Саратської РСС» - незаконними та такими, що грубо порушують чинне законодавство України. Позивач зазначає, що факт відсутності його на роботі 19, 22 та 23 жовтня 2016 року не був встановлений та належним чином документований, акти про відсутність його на роботі не містять фактичних даних та є недопустимими доказами. Прогулів без поважних причин 19, 22 та 23 жовтня 2016 року він не вчиняв. В наказах не конкретизовано, в який саме день, час, якого місяця та року, він був відсутній на роботі без поважних причин, які саме дні є днями прогулу та не визначений час прогулу, а також порядок оплати цих днів. Звільняючи його, відповідач не врахував, що він сумлінно ставився до виконання своїх посадових обов'язків, його двічі було заохочено подякою та грамотою від керівника Саратської РССТ, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Вважає, що дійсною причиною звільнення стало його звернення до правоохоронних органів із заявою про вилучення касиром ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] з каси ДП «Ринок Саратської РСС» грошових коштів в сумі 30000 гривень, а також про безпідставне вилучення керівництвом Саратської РСС з обігу ДП «Ринок Саратської РСС» грошових коштів в сумі 7000 гривень щомісячно. При звільненні його з роботи відповідачами порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ч.1 ст.149 КЗпП України: письмове пояснення від нього не витребувано; рішення про звільнення прийнято без згоди профспілкового комітету; відповідач не врахував його попередню сумлінну роботу. Внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди в розмірі 25000 гривень, тому що він був позбавлений права на отримання заробітку, погіршився матеріальний стан, погіршився стан здоров'я, порушені нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими його людьми. Він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Під час судового розгляду позивач неодноразово, а саме: 17 січня 2017 року (т.1 а.с. 44-53), 06 березня 2017 року (т.1 а.с. 83-84), 15 травня 2017 року (т.1 а.с.197), 01 червня 2017 року (т.1 а.с. 206), 12 червня 2017 року (т.1 а.с. 242), 21 червня 2017 року (т.2 а.с. 1-2), 30 червня 2017 року (т.2 а.с.14), 18 липня 2017 року (т.2 а.с. 22), 25 липня 2017 року (т.2 а.с. 62-63) та 26 липня 2017 року (т.2 а.с. 80-81) уточнював свої позовні вимоги. В зазначених заявах позивач додатково до первісно заявлених вимог вказав, що під час розгляду справи з'ясувалось, що він не є членом професійної спілки ДП «Ринок Саратської РСС», тому що заяви про прийом до спілки він не писав. Проте, з його заробітної плати безпідставно (без відповідної заяви про вступ до зазначеної професійної спілки, без заяви про відрахування із заробітної плати членських внесків) відраховувалися членські внески за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно, у загальній сумі 1006,51 гривень, яка має бути стягнута з ДП «Ринок Саратської РСС». Вважає, що це є заборгованість із заробітної плати, а тому просив стягнути з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду, оскільки у день звільнення 18.11.2016 року із ним був проведений розрахунок, але не повний, тому що не виплачено 1006,51 грн. Посилаючись на ці обставини, позивач остаточно просив: визнати недійсними та скасувати постанови правління Саратської РССТ № 18 від 01 листопада 2016 року та № 22 від 18 листопада 2016 року; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови правління Саратської РССТ від 18 листопада 2016 року № 23 та наказ ДП «Ринок Саратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 про його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді директора ДП «Ринок Саратської РСС» з 18 листопада 2016 року; визнати недійсним запис від 18.11.2016 року № 13 в його трудовій книжці про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин; стягнути з ДП «Ринок Саратської РСС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31588 гривень та ненараховану і невиплачену заробітну плату за 23 жовтня 2016 року у розмірі 149 гривень; стягнути з ДП «Ринок Саратської РСС» на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 1006,51 гривень та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду у сумі 31588 гривень; стягнути з Саратської РССТ на його користь 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір (т.2 а.с. 80-81). Ухвалою Саратського районного суду від 30 червня 2017 року Одеський обласний комітет професійних спілок працівників споживчої кооперації та Саратський районний комітет профспілки працівників споживчої кооперації були залучені до участі у даній цивільній справі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (т.2 а.с.18.). Під час розгляду справи позивач [PERSON] та його представник адвокат Брильова О.В. підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях. Представник відповідача Саратської РССТ Кожухарь Є.І. позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивача звільнено з роботи обґрунтовано і на законних підставах. Відсутність позивача на роботі підтверджується актами від 19, 22 та 23 жовтня 2016 року та показаннями свідків. Представник відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» Шум О.О. позов не визнав, оскільки позивач допустив прогули без поважних причин 19, 22 та 23 жовтня 2016 року, а тому обґрунтовано був звільнений по п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. Представники третіх осіб - Одеського обласного комітету професійних спілок працівників споживчої кооперації та Саратського районного комітету профспілки працівників споживчої кооперації, належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (т. 2 а.с. 55, 56). Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представників відповідачів, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно п.36 Статуту Саратської РССТ, зареєстрованого в Саратській райдержадміністрації 16.05.2013 року, прийняття та звільнення з посад керівників структурних підрозділів апарату та господарських одиниць райспоживспілки проводиться правлінням райспоживспілки, а інших працівників - головою правління. Згідно п.33 Статуту правління правомочне вирішувати питання, якщо на засіданні присутні більше половини його складу, в тому числі голова або заступник голови (т.1 а.с.112-122). Пунктами 1.1, 1.2 Статуту ДП «Ринок Саратської РСС», затвердженого рішенням правління Саратської РССТ 24 січня 2005 року, постанова № 2, та зареєстрованого в Саратській районній державній адміністрації Одеської області 01.03.2005 року, визначено, що ДП «Ринок Саратської РСС» є власним підприємством Саратської райспоживспілки, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, печатку, штамп, поточний, валютний та інші рахунки. Відповідно до п.5.1 Статуту вищим органом управління підприємства є правління Саратської райспоживспілки. Пунктом 6.1 Статуту визначено, що підприємство очолює директор, який призначається на посаду правлінням Саратської райспоживспілки на підставі контракту, в якому визначаються права, строки найму, обов'язки і його відповідальність перед правлінням Саратської райспоживспілки, умови матеріального забезпечення і звільнення з посади (т.1. а.с. 123-127). Розпорядженням № 12 по Саратській РССТ на підставі контракту [PERSON] прийнято на посаду директора ДП «Ринок Саратської РСС» з 17.06.2014 року. При прийнятті на роботу він був ознайомлений з внутрішнім трудовим розпорядком та колективним договором, що підтверджується його особистим підписом (т.1 а.с.135). Постановою правління Саратської РССТ від 04 квітня 2015 року вирішено переукласти з директором ДП «Ринок Саратської РСС» контракт строком на один рік з 17.06.2015 року по 17.06.2016 року (т.1 а.с.181). Згідно контракту від 17 червня 2015 року, укладеному між Правлінням Саратської РССТ в особі голови правління [PERSON] та [PERSON], останнього було призначено на посаду директора ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» строком з 17 червня 2015 року по 17 червня 2016 року. Відповідно до п.2.1.6 контракту правління райспоживспілки звільняє керівника після закінчення дії контракту за п.2 ст.36 КЗпП України, достроково за ініціативою керівника, достроково за ініціативою Правління райспоживспілки у випадку порушення законодавства та умов контракту (т.1 а.с.132-134). Відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Оскільки після закінчення 17 червня 2016 року строку контракту трудові відносини фактично тривали, тому за правилами ч.1 ст. 39-1 КЗпП України дія контракту з [PERSON] вважається продовженою на невизначений строк. Посадові обов'язки директора ринка визначені в розділі ІІ посадової інструкції директора ДП «Ринок Саратської РСС» від 2014 року, з якою [PERSON] був ознайомлений 22 червня 2014 року (т.1 а.с. 179-180). Частини 1, 2 ст.17 КЗпП України визначають, що колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. Пунктом 2.6 колективного договору ДП "Ринок Саратської РСС" на 2011-2015 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 04 листопада 2011 року та зареєстрованого в Саратській районній державній адміністрації 15.11.2011 року, реєстраційний номер 244, встановлено, що режим праці та відпочинку встановлюється відповідно до чинного законодавства і правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток № 1), виходячи з шестиденного робочого тижня тривалістю 40 годин (т.2 а.с. 27-31). Згідно пункту 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ДП «Ринок Саратської РСС» (додаток № 1 до колективного трудового договору) на підприємстві встановлюється шестиденний робочий тиждень тривалістю 40 годин: початок роботи - 8.00; кінець роботи -16.00; перерва на обід -13.00-14.00; вихідний - понеділок (т.2 а.с.32-33). Постановою правління Саратської райспоживспілки № 22 від 18 листопада 2016 року вирішено розірвати трудовий договір з директором ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON]- звільнити по п.4 ст.40 КЗпП України - прогул (у тому числі відсутність на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня) з 18.11.2016 року (т.1 а.с.31). Розпорядженням № 23 від 18.11.2016 року голови Саратської РССТ директора ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON] звільнено з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України - прогул (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з 18 листопада 2016 року (а.с. 32). Наказом № 42 ДП «Ринок Саратської РСС» від 18.11.2016 року [PERSON] директора ДП «Ринок Саратської РСС» звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України - прогул, у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з 18.11.2016 року (а.с. 34). Проте в зазначених наказах не конкретизовано, коли конкретно (якого числа, місяця та року) [PERSON] був відсутній на роботі, та протягом якого часу. Підставами для звільнення позивача з роботи в наказах зазначено акти про відсутність [PERSON] на роботі від 19, 22 та 23 жовтня 2016 року. 19 жовтня 2016 року головою правління Саратської райспоживспілки [PERSON], головою райкому профспілки Кожухарь Є.І. та касиром ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON] складено акт про те, що директор [PERSON] був відсутній на робочому місці (на території ринку, в кабінеті) о 13 годині, також його не було на роботі о 14.20, 15.10, 16.00. Директор [PERSON] на роботі не з'явився, був відсутній на робочому місці протягом 3 годин (т.1 а.с. 24). 22 жовтня 2016 року о 13 годині головою правління Саратської райспоживспілки [PERSON], касиром ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON], охоронцем ринка [PERSON] складено акт про те, що 22 жовтня 2016 року о 08 годині голова правління приїхав на ринок перевірити явку на роботу директора ринка [PERSON] та йому повідомили, що той поїхав з дружиною до м. Арцизу, де кожну суботу закупає молочну продукцію, незважаючи на те, що йому було відомо про складання щодо нього акту від 19.10.2016 року. Комісія підтверджує відсутність [PERSON] на роботі протягом більше трьох годин 22 жовтня 2016 року (т.1 а.с. 25). Таким чином, в зазначених актах не вказано, з якої години та до якої години 19.10.2016 року та 22.10.2016 року позивач був відсутній на роботі. Крім того, згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ДП «Ринок Саратської РСС» перерва на обід в ДП «Ринок Саратської РСС» триває з 13 до 14 години. В табелі обліку робочого часу за жовтень 2016 року 19 та 22 жовтня 2016 року у [PERSON] прогули (ПР) взагалі не позначені (т.1 а.с.23). Крім того, свідок [PERSON] стверджувала, що 22 жовтня 2016 року, в суботу приблизно з 09 годині вона приїхала на Саратський ринок за продуктами, де зустріла [PERSON], який був на роботі. Вона поїхала з ринку об 11 годині, а [PERSON] залишався в будівлі адміністрації ринку. 23 жовтня 2016 року головою правління Саратської райспоживспілки [PERSON], касиром ДП «Ринок Саратської РСС» [PERSON] та охоронцем ринка [PERSON] складено акт про те, що 23 жовтня 2016 року о 08 годині голова правління перевірив присутність на роботі директора ринка [PERSON], зробив обхід по всій території ринка, опитав [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що [PERSON] на роботу не приходив. 23 жовтня 2016 року о 12.30, 14.00, 16.00 [PERSON] на роботі не з'являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, був відсутній на роботі протягом усього робочого дня 23 жовтня 2016 року (т.1 а.с. 26). Позивач зазначив, що 23 жовтня 2016 року він не працював у своєму робочому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі ДП «Ринок Саратської РСС», а на протязі робочого дня перебував в магазині [PERSON], розташованому на території ДП «Ринок Саратської РСС», де працював з бухгалтерськими документами та готував заяву до Саратського відділення поліції. Свідок [PERSON] підтвердив, що 22 жовтня 2016 року до нього в магазин, розташований на території Саратського ринку, прийшов [PERSON] і попросив попрацювати у нього в магазині 23 жовтня 2016 року з документами ринку, сказав, що не хоче, щоб його бачили співробітники ДП «Ринок Саратської РСС». 23 жовтня 2016 року приблизно о 09 годині [PERSON] прийшов до приміщення його магазину, в кабінет, де сидів і працював з документами приблизно до 14 години. Свідок [PERSON] пояснив, що дату точно не пам'ятає, восени 2016 року, об 11 годині він приїхав до магазину [PERSON] У кабінеті він бачив [PERSON], який працював з документами. Потім свідок пішов і повернувся через 20 хвилин, і бачив, що [PERSON] все ще перебував в магазині. Факт написання [PERSON] заяви до Саратського відділення поліції підтверджується витягом з кримінального провадження № 12016160240003370 від 12.11.2016 року, відповідно до якої відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.191 КК України були внесені за заявою [PERSON] (т.1 а.с. 21). Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] був відсутній на роботі 23 жовтня 2016 року цілий день суд оцінює критично, тому що вони спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Віддаючи перевагу показанням свідків [PERSON] та [PERSON], суд враховує, що вказані особи не перебувають у трудових відносинах з відповідачами та не є заінтересованими у вирішенні даної справи. Пункт 4 ст.40 КЗпП України визначає, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За правилами ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Ст. 149 КЗпП країни встановлює, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку Суд критично оцінює як ствердження представників відповідачів, так і акт від 18.11.2016 року про те, що до видання наказу про звільнення з роботи, позивачу запропоновано було надати письмові пояснення, але він відмовився ( т.1 а.с.228). При цьому суд враховує, що в розпорядженні голови правління № 23 від 18.11.2016 року про звільнення позивача відсутнє посилання на вказаний акт, як на одну з підстав для видання вказаного розпорядження (т.1 а.с.32). Згідно запису в трудовій книжці, постановою № 9 від 20 травня 2016 року за сумлінну роботу позивача було нагороджено грамотою райспоживспілки (т.1 а.с.16). Судом встановлено, що позивач не писав заяви про прийняття його в члени первинної профспілкової організації ДП «Ринок Саратської РСС» і не був членом первинної профспілкової організації, тому його звільнення по п.4 ст.40 КЗпП допускається без згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Саратський ринок». Тому суд не погоджується з твердженнями позивача про необхідність такої згоди. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем прогулів без поважних причин 19, 22 та 23 жовтня 2016 року не знайшов об'єктивного підтвердження, а тому позивач був звільнений з роботи без законних підстав, з порушення порядку, визначеного ст.149 КЗпП України, та відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України його належить поновити на роботі У зв'язку з чим, суд відкидає ствердження представників відповідачів про те, що позивача було звільнено з роботи обґрунтовано та на законних підставах. Ст.235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Позивача звільнено з роботи 18 листопада 2016 року. Таким чином, вимушений прогул позивача триває з 18 листопада 2016 року по 27 липня 2017 року, тобто 213 днів. Пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановлю Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, встановлює, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадах, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньогодинна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин); а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ДП «Ринок Саратської РСС» № 15 від 31.03.2017 року заробітна плата [PERSON] за вересень 2016 року склала 3875 гривень; за жовтень 2016 року - 3726 гривень (т.1 а.с.184). Середньоденний заробіток позивача складає 149 гривень (3875 грн.+3726 грн.=7601 грн.) : 51 роб. день). Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 31737 гривень (149 грн. х 213 роб. днів). На підставі ст.235 КЗпП України з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» на користь позивача належить стягнути зазначену суму. Оскільки 23 жовтня 2016 року позивач не вчиняв прогулу без поважних причин, то з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» на користь позивача належить стягнути середньоденний заробіток за цей день в сумі 149 гривень. Ч.1 ст.127 КЗпП встановлено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Ч.3 ст.249 КЗпП встановлює, що за наявності письмових заяв працівників, які є членами професійної спілки, власник або уповноважений ним орган щомісяця безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок професійної спілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в строки, визначені цим договором чи угодою. Власник або уповноважений ним орган не вправі затримувати перерахування зазначених коштів. [PERSON] не був членом первинної профспілкової організації ДП «Ринок Саратської РСС» та заяви на утримання із його заробітної плати профспілкових внесків він не писав, а тому відповідач безпідставно утримав із його заробітної плати 1006,51 гривню, які підлягають стягненню з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» на користь позивача. В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці роз'яснено, що не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не ґрунтуються на законі, судом встановлено, що розрахунок був проведений з позивачем у день звільнення, тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. За правилами ст.247-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Обґрунтовуючи факт заподіяння та розмір моральної шкоди, позивач послався на те, що у зв'язку з незаконним звільненням значно погіршився стан його здоров'я та матеріальний стан. Проте, медична виписка № 5933/1512 підтверджує, що він проходив стаціонарне лікування в Саратській ЦРЛ з 14.09.11р. по 19.09.20111 року з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба 3 ст, прогресуюча. Гіпертонічне серце 2 ст., суправентрикулярна екстрасистолія, субендокардіальна ішемія задньо-діафрагм. області, стенокардія, гипертензіонна енцефалопатія 1-2 (т.1 а.с.139). 22, 23, 24 листопада та 12 грудня 2016 року позивач звертався до сімейного лікаря та йому був виставлений той же діагноз. Суду не надано доказів того, що наявна у позивача з 2011 року хронічна хвороба є наслідком звільнення його з роботи. Позивачем в судовому засіданні не доведено та не підтверджено документально, що погіршення стану здоров'я сталося саме внаслідок незаконного звільнення (відсутній висновок лікаря). Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 25000 гривень. Вимоги позивача щодо визнання недійсним запису в його трудовій книжці не підлягають задоволенню, тому що після поновлення на роботі відповідач повинен зробити відповідний запис у трудовій книжці позивача про визнання його звільнення по п.4 ст.40 КЗпП України незаконним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Пунктами 2, 4 частини 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відтак з відповідача Саратська РССТ в дохід держави належить стягнути судовий збір в загальній сумі 1920 гривень (640 грн. + 640 грн. + 640 грн.), а з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» 3200 гривень (640 грн. + 640 грн. + 640 грн. + 640 грн. + 640 грн).

Outcome: partial