Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

04.12.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі-відповідач), вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - начальник філії - Головного Управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Крючков Сергій Сергійович , в якій, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Філії - Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 12 листопада 2018 року №4570-к про звільнення його з посади інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 12 листопада 2018 року у зв?язку з скороченням чисельності або штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, поновити його на цій посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2018 року по день винесення судом рішення, із розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 606,89 грн. помноженої на кількість робочих днів вимушеного прогулу станом на час розгляду справи судом та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що понад 25 років професійної діяльності віддав роботі в системі Ощадбанку, у тому числі майже 15 років - у Філії - Головному Управлінні по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2). Наказом начальника філії - Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 12 листопада 2018 року №4570-к його звільнено з посади інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 12 листопада 2018 року за скороченням чисельності або штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення з роботи вважає незаконним, таким, що суперечить законодавству про працю та, насамперед, вимогам п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з яким йому надано переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також право на гарантоване працевлаштування з урахуванням побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Оскільки, на час його звільнення з роботи серед інших працівників підрозділу, у якому він працював, був тільки один працівник, який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), то вважає, що саме він - позивач мав переважне право на залишення на роботі, яке не було ураховано, а щодо можливості навчання нових професій йому ніхто не повідомляв. Разом з тим, позивач зазначив, що з роботи його звільнено з порушенням встановленого законодавством Порядку. Так, всупереч вимогам ч.1 ст.49-2 КЗпП України з текстом наказу від 10.08.2018 року №1102 «Про скорочення штату» він ознайомлений не був, про наявні вакантні посади у Філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» його повідомлено лише 24.10.2018 року, тобто не за два місяці, а фактично лише за два тижні до звільнення. Незважаючи на те, що в останній його робочий день, 12.11.2018 року, у Філії були наявні чотири вакантні посади, жодна із них йому запропонована не була, як і не пропонувалися вакантні посади в інших структурних підрозділах, підпорядкованих АТ «Ощадбанк». Позивач також стверджує, що упродовж роботи на займаній посаді дисциплінарних стягнень не мав, неодноразово заохочувався, регулярно проходив навчання з правил поводження зі зброєю та її застосування, успішно здавав відповідні заліки. Крім того, періодично успішно проходив психологічне тестування у відповідних спеціалізованих установах. Медичних протипоказань щодо стану здоров?я та відповідності займаній посаді інкасатора-водія він не мав. Рішення про невідповідність його займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров?я, які б перешкоджали продовженню даної роботи, не приймалися. Водночас, як зазначає позивач, що серед працівників, посади яких скорочувалися, працівників з більшим ніж у позивача стажем роботи в банківській системі та у системі Ощадбанку не було. Серед тих хто залишився працювати на посадах були працівники з нижчою - другою категорією водійських прав - 2 клас ( у позивача - 1 клас). Крім того, як стверджує позивач, при вирішенні питання про його звільнення не було враховано й те, що на його утриманні є старенька хвора мама, [PERSON] , 1934 року народження, пенсіонерка, яка згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» має статус діти війни, інших членів сім?ї із самостійним заробітком немає. Ці обставини, на його думку, свідчать також і про порушення вимог ч.ч. 1,2 ст.42 КЗпП України. Порушенням чинного законодавства, а саме пунктів 2.1 та 2.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистки України від 28.09.2005 року №286, позивач вважає факт його перебування, як працівника Філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» поза штатом у період з 01.11.2018 року по 12.11.2018 року на підставі наказу АТ «Ощадбанк» від 10.08.2018 року №1102 «Про скорочення штату». Позивач також зазначає, що відповідачем не надано жодної інформації про виконання адміністрацією Банку вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо завчасного, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо заходів зі звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проведення консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Позивач вважає, що звільнення його з роботи стало помстою адміністрації за його відмову на незаконну вимогу відшкодувати у повному обсязі, а не в межах середнього місячного заробітку, як це передбачено ст.ст.130, 132 КЗпП України збитків, завданих механічними пошкодженнями службового автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася під час чергового службового відрядження до міста Харкова. Саме ці, на його думку, обставини й слугували дійсною причиною незаконного визначення його кандидатури, як такого, що підлягає звільненню у зв?язку зі скороченням чисельності або штату працівників. Щодо самих обставин ДТП та відшкодування збитків, завданих в результаті цієї події, він повідомив, що у березні поточного року, під час чергового відрядження до міста Харкова, службовий автомобіль, яким він керував, через ожеледицю потрапив у ДТП. Інших негативних наслідків, окрім механічних пошкоджень автомобіля, яким він керував, не завдано. Претензій від учасників ДТП немає. За цю ДТП його притягнуто до адміністративної відповідальності (рішення не оскаржувалося). Несподіваною для позивача реакцією на цю подію представників керівного складу Філії - Головного Управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» стала настійлива пропозиція йому у будь-який спосіб (чи то через отримання від банку обтяжливого кредиту, чи через відрахування щомісячних, непомірних сум кошів із заробітної плати) відшкодувати у повному обсязі збитки, завдані механічними пошкодженнями автомобіля. На його відповідь про те, що він згоден відшкодувати такі збитки, але на підставі та за умов, передбачених ст. ст. 130, 132 КЗпП України, у межах середнього місячного заробітку, у вересні - жовтні 2018 року його позбавлено надбавок до заробітної плати та преміальних, а у подальшому звільнено з роботи за ініціативи адміністрації. Однією з причин дорожньо-транспортної пригоди позивач вважає те, що упродовж тривалого періоду працював в умовах вкрай напруженого режиму роботи, який вимагав регулярних, численних відряджень до різних регіонів Держави, тривалістю понад нормований робочий час, по 12 - 18 годин на добу, долаючи по 1000 - 1500 км., при цьому досить часто був без належного відпочинку, навіть іноді залишався на ночівлю у службовому приміщенні, а на ранок знову приступав до праці. За весь час роботи у системі Ощадбанку, а це - майже 25 років, він не допустив жодної, окрім вказаної ДТП, за ним послідовно було закріплено 8 автомобілів, які він утримував у належному технічному стані. Щодо інтенсивності та навантаження у роботі, як вважає позивач, свідчить той факт, що 15.03.2018 року, вже о 08 год. 30 хв., він на службовому автомобілі був на 97 км. автодороги Київ-Харків (постанова Переяслав-Хмельницького міжрайсуду від 24.04.2018 року), тобто майже за 100 км. від адміністративної будівлі Банку, а напередодні цього відрядження він виїздив у інше службове відрядження до міста Прилуки Чернігівської області. За таких обставин висновки відповідача про його низький рівень кваліфікації та продуктивності праці позивач вважає безпідставними. Відповідно до ст.ст. 153 та 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов?язаний створювати безпечні і нешкідливі умови праці та вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників. Позивач вважає, що виходячи з викладеного таких заходів адміністрацією Банку повною мірою вжито не було, що могло стати однією з причин вказаної ДТП. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору він звертався до начальника Філії - Головного Управління по місту Києву та Київській області Крючкова С.С. із заявою від 03.11.2018 року, однак належної відповіді не отримав та був незаконно звільнений з роботи. Окрім того, як повідомляє позивач, намагаючись у законний спосіб відшкодувати збитки, завдані механічними пошкодженнями службового автомобіля, він у заявах від 13.09.2018 та від 03.11.2018 року на ім?я керівника Філії банку пропонував компенсувати витрати на ремонт автомобіля та утримати з його заробітної плати кошти. Такі кошти ним перераховано на рахунок Банку згідно з квитанцією №31 від 29.01.2019 року. Тому за захистом своїх прав, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.12.2018 року, з урахуванням ухвали від 17.12.2018 р. про виправлення описки, позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - строк для подання письмових пояснень щодо позову - п`ять днів з дня отримання копії вказаної ухвали та позовної заяви з додатками, а щодо відзиву - протягом п`яти днів із дня отримання відзиву. Також, вказаною ухвалою в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано від відповідача докази, які просив позивач у позовній заяві, яку відповідачем виконано та судом отримано вказані докази 07.02.2019 р. 05.02.2019 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позов, а позивач - відповідь на відзив. Фіксування судового процесу технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданим Київською облдержадміністрацією 18.03.2011 р., [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2). Наказом від 09.03.2004 р. №94-ок [PERSON] прийнятий на роботу до Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» водієм-інкасатором відділу організації інкасації та перевезення цінностей операційного управління за переведенням із Макарівського відділення ВАТ «Ощадбанк». Згідно з наказом АТ «Ощадбанк» від 30.06.2015 р. №1772-ос [PERSON] переведено на посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей з 01.07.2015 р. Відповідно до наказу АТ «Ощадбанк» від 10.08.2018 р. №1102 «Про скорочення штату» було прийнято рішення про виведення із штатного розпису Філії-Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» з 01 листопада 2018 року певних посад, у тому числі одну посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей. Згідно зі списком працівників сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей, який є додатком №1 до наказу від 10.08.2018 №1102, про наступне вивільнення з роботи з 31 жовтня 2018 року за скороченням штату позивач був попереджений 13.08.2018 року. Про вакантні посади у Філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» позивачу повідомлено 24.10.2018 року. З пропозицією щодо працевлаштування не погодився. Відповідно до наказу начальника філії - Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 12 листопада 2018 року №4570-к позивача звільнено з посади інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 12 листопада 2018 року у зв?язку з скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Водночас, згідно з п. 1, ч. 1, ст. 21, п. 7, ч. 1, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, віднесеним до категорії 2 надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також право на гарантоване працевлаштування з урахуванням побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Оскільки вищевказана норма Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальною, то вона має пріоритет при застосовані у правовідносинах, які склалися при вирішенні питання щодо переважного права на залишення на роботі позивача, так як він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) та згідно з цим Законом наділений таким переважним правом. Згідно з інформацією, наданою Банком щодо працівників, які мають соціальні пільги, із усіх, більше 20-ти, інкасаторів-водіїв сектора інкасації коштів, у якому працював позивач, окрім позивача лише один працівник мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2), інших працівників такої категорії не було. Таким чином, при вирішенні питання щодо визначення працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності та штату відповідач не врахував таке переважне право [PERSON] , а відтак порушив вимоги Закону. При цьому, з огляду на вищезазначені вимоги п. 1, ч. 1, ст. 21 , п. 7, ч. 1, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» помилковими є доводи відповідача про те, що при вирішенні питання щодо звільнення [PERSON] та відсутності у нього переважного права на залишення на роботі враховано його низьку кваліфікацію з посиланням на встановлену судом його провину у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з висновком службового розслідування, проведеного комісією Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі наказу начальника Головного управління від 19.04.2018 р. №617 15.03.2018 року 0 08 год. 30 хв., автомобіль Ford Тransit, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 відділу інкасації, коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [INFO] ) знаходився на міжрегіональному маршруті та прямував в м. Харків. На 93 кілометрі автошляху Київ-Харків попереду оперативного автомобіля рухався важковаговик з напівпричепом автомобіль МАN державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Автомобіль МАN різко загальмував. Водій автомобіля Ford Тransit не зміг своєчасно загальмувати з причини слизької дороги та здійснив зіткнення з автомобілем МАN в задній бампер. В результаті ДТП автомобіль МАN отримав пошкодження заднього лівого ліхтаря. Інкасаційний автомобіль отримав пошкодження лобового скла, капоту, радіатора та передньої правої фари. Інкасатор - водій [PERSON] своєчасно натиснув кнопку тривожної сигналізації, доповів про цю подію оператору СРS контроля та начальнику відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей. Відповідно до п.3 пропозицій, викладених у вказаному висновку комісії ремонт оперативного автомобіля Ford Тransit [PERSON] здійснить за власний рахунок в сумі 222090,02 грн. Як вбачається із заяв [PERSON] , адресованої начальнику Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області від 13.09.2018 р. та 03.11.2018 р. з метою компенсації витрат Банку на ремонт оперативного автомобіля він зобов?язувався компенсувати ці витрати на підставі та за умов, передбачених чинним законодавством про працю та просив відповідно до ст. 130, 132 КЗпП України утримати з належної йому заробітної плати кошти. Такі кошти ним перераховано на рахунок Банку згідно з квитанцією №31 від 29.01.2019 року. У відзиві на позов відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою та такою, що суперечить чинним нормам матеріального права. При цьому відповідач стверджує, що у зв?язку з необхідністю оптимізації змін в організації праці, раціоналізації штатного розпису та бізнес-процесів, у АТ «Ощадбанк» мали місце зміни в організації виробництва та праці. Право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис визначено ч.3 ст.64 Господарського кодексу України. Відповідно до наказу АТ «Ощадбанк» від 10.08.2018 року №1102 було прийнято рішення про виведення певних посад зі штатного розпису Філії- Головного управління по місту Києву та Київській області з 01.11.2018 року. Крім того, відповідач зазначає, що Банком було дотримано процедуру звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з додатком №1 до наказу від 10.08.2018 р. №1102 позивач був ознайомлений з цим наказом 13.08.2018 р., йому пропонувалися вакантні посади, наявні у Філії, про те 24.10.2018 р. від цих пропозицій він відмовився. Твердження позивача щодо його переваги в залишенні на роботі вважає необгрунтованими, такими, що суперечать положенням ст.42 КЗпП України, оскільки судом встановлена його вина у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджує його низьку кваліфікацію, відсутність однакового рівня продуктивності та праці і кваліфікації порівняно з іншими працівниками філії. Разом з тим, відповідач вважає, що позивачем не вірно проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а його витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Необгрунтованими є доводи відповідача й про те, що свідченням неналежної кваліфікації позивача є його невідповідність кваліфікаційним вимогам в частині віку (на дату звільнення виповнилося 59 років), передбаченим п.6 Посадової інструкції інкасатора-водія автотранспортних засобів, затвердженої заступником начальника Головного управління по м. Києву та Київській області Макухою М.М . 20.04.2018 р. Згідно з цією Інструкцією на посаду інкасатора-водія сектора призначаються громадяни віком від 21 року (вік, з якого дозволяється оформлення дозволу на носіння вогнепальної зброї), але не старше 55-ти років. Водночас, як вбачається із наданої відповідачем інформації серед працівників, посади яких скорочувалися, та яких залишено на роботі у Банку, троє ([PERSON]., [PERSON] , [PERSON] ) досягли 60-ти річного віку, одному ( [PERSON] ,) 63 роки, а трьом, серед яких один інкасатор-водій ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) по 66 років. Окрім того, відповідачем не наведено доказів щодо вжиття належних заходів для забезпечення права позивача на гарантоване працевлаштування з урахуванням побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Усупереч вимогам ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про вакантні посади у Філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» позивача повідомлено лише 24.10.2018 року, а не 13.08.2018 р., тобто не одночасно з попередженням про його звільнення, не за два місяці, як це передбачено законом, а менш ніж за місяць (20 днів). У день фактичного звільнення позивача, 12.11.2018 року, будь-яка інша робота йому не пропонувалася. Водночас, як вбачається з інформації, наданої відповідачем на вимогу суду про наявність вакантних посад інкасаторів-водіїв чи інших посад відповідної кваліфікації за період з 12.09.2018 по 12.11.2018, у цей період та, зокрема, у останній робочий день позивача, у Філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області були наявні чотири вакантні посади, із них: дві посади - інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №2 (місто Київ) та №6 (місто Бориспіль), а також - старшого інкасатора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №2 (м.Київ) та інкасатора автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №11 (м.Ірпінь). Жодна із цих вакантних посад [PERSON] запропонована не була. Разом з тим, із копії наданого відповідачем повідомлення вбачається, що позивача 24.10.2018 року поінформовано про вакантні посади, наявні лише у Філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». Вакантні посади в інших структурних підрозділах, підпорядкованих АТ «Ощадбанк» йому не пропонувалися. Таким чином відповідачем порушено вимоги п. 1, ч. 1, ст. 21 , п. 7, ч. 1, ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо права позивача на гарантоване працевлаштування з урахуванням побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. За таких обставин відповідач не мав підстав для звільнення [PERSON] з посади інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей управління організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 12 листопада 2018 року у зв?язку з скороченням чисельності або штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, а тому наказ начальника філії - Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 12 листопада 2018 року №4570-к є незаконним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з роз?ясненням, викладеним у ч.3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв?язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою відповідача від 05.12.2018 року №100.20/02 - 15/1093 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за останні два календарні місяці роботи (вересень та жовтень 2018 року) становить 606,89 грн. Як вбачається з вказаної довідки цей розрахунок зроблено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З часу незаконного звільнення з роботи, тобто з 12.11.2018 року по даний час [PERSON] ніде не працює, що підтверджено копією його трудової книжки. Оскільки нового місця роботи він не має, то і будь-якого заробітку за цей час він не отримував. На день розгляду позову судом, позивач перебував у вимушеному прогулі 136 робочих днів, з 13.11.2018 року по 31.05.2019 року. Отже за час вимушеного прогулу відповідач зобов?язаний виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 537 грн. 04 коп., тобто (606 грн. 89 коп. (середньоденна заробітна плата) х 136 (кількість робочих днів вимушеного прогулу). Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення його з посади, то ця вимога в частині скасування наказу задоволенню не підлягає, оскільки суд не може скасовувати накази роботодавця, проте може визнати звільнення незаконним і зобов`язати керівника поновити особу на роботі. Оскільки поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним, тому позивача слід поновити на роботі з 12.11.2018 р. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до п. 4.4 Договору про надання правової допомоги позивачу, укладеного 05.11.2018 року, за результатами наданої правової допомоги 04.12.2018 р. та 22.02.2019 р. складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписано представниками кожної із сторін. В актах вказано обсяг наданої правової допомоги, загальна вартість яких становить 30 (тридцять тисяч) гривень. Згідно з квитанціями №4001-22-051/С та №4001-22-050/С від 22.02.2019 р. позивач сплатив вказані кошти через АКБ «Індустріалбанк». Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на надання позивачу правничої допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial