Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

25.01.2016 року позивач звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.02.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. До початку розгляду справи по суті позивачем заявлено додаткову позовну вимогу, а саме: про збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2008 року, зміну способу їх стягнення, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання вказаних двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01.12.2015 року до досягнення відповідною дитиною повноліття. Ухвалою Миргородського районного суду Полтавської області від 17.03.2016 року прийнято уточнені (додаткові) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів до спільного розгляду із її ж позовними вимогами до згаданого відповідача про позбавлення батьківських прав (а.с.52-55). Ухвалою Миргородського районного суду Полтавської області від 17.03.2016 року задоволено клопотання позивача та передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, третя особа: служба у справах дітей Козельщинської районної державної адміністрації, для розгляду по суті за підсудністю до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с.62, 63). Вказана цивільна справа надійшла 29.03.2016 року до Козельщинського районного суду Полтавської області. Відповідно до ст.117 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 116 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 05.09.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2008 року до повноліття дітей. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.03.2013 року розірвано шлюб, який укладено між позивачем та відповідачем. Відповідач не цікавиться дітьми, не виконує свого обов'язку по їх вихованню, свідомо від нього ухиляється та не переймається за їх здоров'я, навчання та духовний розвиток, Останній раз відповідач бачив дітей 01.09.2009 року. Орган опіки та піклування надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім цього, у позивача на даний час змінився сімейний стан, народилась донька, яка не є донькою відповідача, але перебуває на утриманні позивача. Позивач на даний час знаходиться у відпустці по догляду за цією дитиною, отримує лише соціальні виплати, тому їй не вистачає грошей для утримання дітей. Крім цього, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг та речі загального вжитку. Є необхідність у додаткових витратах на навчання дітей іноземній мові та у музичній школі. Також позивач зазначає, що відповідач офіційно не працює, фактично виїхав за кордон, де отримує свої доходи, які неможливо врахувати при стягненні аліментів. Зазначена обставина позбавляє позивача можливості планувати надходження коштів, тому просить змінити спосіб їх стягнення на стягнення у твердій грошовій сумі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення (а.с.81-83), також надав заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.103, 104, 127, 140, 224). Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.03.2013 року розірвано шлюб, який укладено між позивачем та відповідачем (а.с.7). Сторони проживають окремо, до складу сім'ї позивача входять та проживають разом із нею її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO] (а.с.196). [PERSON] та [PERSON] є учнями Козельщинської загальноосвітньої школи. Згідно довідок директора школи батько участі у вихованні дітей не приймає (а.с.194, 195). [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батька бачила останній раз 01.09.2009 року. Після цього не спілкувались, батько не приїзджав. Тільки в цьому році прислав поштою подарунок - мобільний телефон, та декілька разів їй телефонував. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що батька взагалі ніколи не бачив та не спілкувався із ним. Лише в цьому році поштою прислав подарунок - мобільний телефон, але навіть жодного разу не зателефонував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює вчителем початкових класів у Козельщинській ЗОШ, на даний час є вчителем у [PERSON], до цього - у [PERSON]. Вихованням дітей займається мати та бабуся. Батька не бачила в школі жодного разу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є класним керівником [PERSON] з 5-го класу. За цей період, тобто з 2013 року по 2017 рік батька не бачила в школі жодного разу, по телефону не спілкувалась. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є батьком позивачки. З 2007 року позивач разом із дітьми, тобто його онуками, проживає разом із ним та його дружиною. Раніше проживала разом із своїм чоловіком - відповідачем. Останній раз бачив відповідача 01.09.2009 року, він приїхав та відвіз [PERSON] до школи. Більше жодного разу відповідач не приїзджав, с дітьми не спілкувався, матеріальної допомоги не надавав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачки. [PERSON] знає з 2007 року, [PERSON] - з дня народження. Відповідач до дітей приїзждав лише один раз на декілька годин. Орган опіки і піклування надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.168). З висновку вбачається, що за час надання останнього висновку (порівняно із попередніми) стан виконання [PERSON] батьківських обов'язків не змінився: батько до дітей не приїзждає, дуже рідко спілкується із [PERSON] по телефону (переважно з її ініціативи), до себе погостювати не запрошує, не повідомляє про своє місце проживання або перебування, до 1-го вересня надіслав подарунки - мобільні телефони, та надіслав одного разу на прохання доньки кошти на придбання деяких речей. Відповідно до ч.2 та ч.5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків позбавити їх батьківських прав. Відповідно до п. 16 вказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач упродовж тривалого часу ухиляється від виконання обов?язку по вихованню дітей, не спілкується з ними, взагалі не цікавиться їх долею, фактично самоусунувся від свого батьківства. Суд не приймає до уваги посилання відповідача в запереченнях на те, що він сплачує аліменти, тобто забезпечує матеріальне становище дітей, оскільки батьківський обов'язок не обмежується сплатою частки своїх доходів. Крім цього, із довідок виконавчої служби вбачається, що нарахування аліментів відбувалось до останнього часу із розрахунку 30% прожиткового мінімуму, тобто на законодавчо встановленому мінімумі розміру сплати аліментів (а.с.8, 29), і лише з травня 2016 року, періодично, надавав матеріальну допомогу у розмірі, що є вищим ніж законодавчий мінімум (а.с.204). Суд також враховує, що позивач жодного разу не з'явився в судове засідання, не надав жодних відомостей про свої доходи, що потягло тривалий розгляд справи та свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні питання про свої батьківські права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням Козельщинського районного суду від 05.09.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2008 року до повноліття дітей (а.с.218). Видано відповідний виконавчий лист (а.с.6). Позивач просить збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення - в твердій грошовій формі в сумі 4000 грн щомісячно на кожну дитину. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічні висновки наведені в Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року. З довідок Управління праці та соціального захисту населення вбачається, що позивач отримує лише державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини (а.с.197, 198). При цьому, в неї народилась донька - [PERSON]. [INFO] (а.с.196), тобто змінився сімейний стан. Таким чином, суд вважає, що є визначені ст.192 СК України підстави для зміни розміру аліментів. З довідки Миргородської ОДПІ (а.с.125, 126) вбачається, що відповідач отримує нерегулярний, мінливий дохід у вигляді роялті. Відсутність постійного місця роботи визнається відповідачем у запереченнях (а.с.82). Таким чином, суд вважає, що є визначені ст.184 СК України підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач не має постійного джерела доходів, не надав жодних відомостей про розмір своїх доходів, враховуючи його закордонні подорожі (а.с.147), при визначені розміру аліментів суд виходить з наступного. За даним офіційного сайту Державної служби статистики України http://www.ukrstat.gov.ua/ середня заробітна плата за місяць у Полтавській області у грудні 2016 року склала 5673 грн. Таким чином, 1/3 частина від вказаної суми складатиме 1872 грн за місяць на двох дітей, або 936 грн щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав у розмірі 551,20 грн. Враховуючи те, що позивач відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення аліментів, суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial