Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

02.11.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з уточненим позовом (а.с. 82-84) до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору без номеру від 27.09.2009 року, всього в сумі 67345,74 грн. та понесені судові витрати по справі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 27.09.2009 року між сторонами був укладений кредитний договір без номеру, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 30.09.2017 року заборгованість становить всього 67345,74 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 6861,64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 53606,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 3194,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 3183,13 грн. Представник позивача в судове засідання 03.04.2018 року не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки (а.с. 139). В позовній заяві просить розглядати справу без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує, з підстав зазначених в заяві та в додаткових письмових поясненнях, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] судовому засіданні 03.04.2018 року уточнений позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав зазначених в її письмових запереченнях. 30.03.2018 року на електронну пошту суду подала заперечення щодо позову, в яких зазначила, що договір № б/н від 27.09.2009 року слід визнати недійсним на підставі ст.ст. 207, 638, 1054 ЦК України та відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Банком не було належним чином роз'яснено їй Правила та Умови кредитування, які вона не підписувала. Вважає, що підписана нею заява на отримання картки для виплат не являється договором. Також стверджує, що користувалася лише власними коштами, які знаходилися на рахунку, відкритому в банку. Крім того, про зміни відсотків, нарахування штрафів повідомлена належним чином не була. Заявила клопотання про застосування позовної давності щодо нарахування штрафів та пені. Просила суд при ухваленні рішення врахувати її матеріальний стан, те що на її утримання перебуває дві малолітні дитини та безробітний чоловік, перевірити, чи дана заборгованість не була визнана банком, як безнадійна. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07.10.2009 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір складається із заяви позичальника, тарифів та умов надання банківських послуг. Дані обставини визнані сторонами та підтверджується заявою позичальника (відповідачки), порядком використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.96,97,97 зворотна сторона, 9-14). Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача, станом на 30.09.2017 року заборгованість становить всього 67345,74 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 6861,64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 53606,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 3194,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 3183,13 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за період з 01.01.1999 року по 29.11.2017 рік (а.с.4-6,107 зворотна сторона -112). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 6558,87 грн. суд вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що строк дії кредитного договору між сторонами закінчився 30.09.2015 року (термін дії карти №5457082927030028 отриманої відповідачем 27.09.2009 року (а.с. 55)). Проте відповідачем кредитні зобовязання не виконанні належно, борг за тілом кредиту повністю не повернутий. Заперечення відповідача, що підписана нею заява не є кредитним договором суд розцінює як спосіб захисту вибраний останньою, ставиться до них критично, як таких, що не підтверджені належними й допустимими доказами. Зокрема відповідач [PERSON] визнала, що заява на відкриття кредитного рахунку від 07.10.20009 року підписана нею, після заповнення всіх необхідних даних. Відповідно до даних заяви відповідачка підписала її з метою відкриття кредитної карти з кредитним лімітом 500,00 грн. (а.с. 7 зворотня сторона). З умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» відповідачка теж ознайомлена, про що свідчить її підпис на довідці (а.с.8). Судом останній було розяснено її обовязок підтвердити свої заперечення належними і допустимими доказами та право на зявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак [PERSON] відмовилася в судовому засіданні від використання такого права, обґрунтовуючи це тим, що вона дійсно підписувала дану заяву. За таких обставин суд не бере до уваги заперечення відповідачки в цій частині. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6276,85 грн. суд вважає, що вона підлягає частковому задоволення з наступних підстав. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяці (яка нараховується на залишок заборгованості) становить 2,5 %, які і зазначив представник позивача у позовній заяві та розрахунку заборгованості. Згідно з пунктом 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку змінювати лише розмір кредитного ліміту, зміни до інших умов та тарифів обслуговування рахунку проводяться лише за погодженням сторін у порядку визначеному даним пуктом, а саме банк зобовязаний проінформувати клієнта про зміни за сім днів до їх введення, зокрема через виписку по картковому рахунку згідно з п. 4.9., якщо банк протягом семи днів не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається що клієнт прийняв нові умови обслуговування рахунку (а.с. 12). Враховуючи вимоги ст. 1056-1 ЦК України та пункту 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг, судом встановлено, що позивач їх недотримався. За таких обставин та з урахуванням правових позицій ВСУ, викладених у постановах № 6-58цс12 від 04.07.2012 року та №6-82цс16 від 30.11.2016 року суд вважає, що відповідач не належно повідомлений про збільшення розміру процентної ставки до 3,6 % на місяць за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні докази про це, тому її збільшення банком в односторонньому порядку суд визнає нікчемною, і як наслідок нарахування відсотків за збільшеною ставкою за період з 01.09.2014 року по 30.09.2017 року (день, станом на який заявлені вимоги) є неправомірним та не підлягають стягнення з відповідача. Розрахунок відсотків за цей період необхідно проводити за погодженою сторонами базовою ставкою 2,9% в місяць на залишок заборгованості. Суд приходить до такого висновку, за обставини визнання відповідачем даного розміру процентної ставки, на що вказують її дії по внесенню готівки на рахунок позивача за період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року. За таких обставин з відповідача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 08.01.2015 року ( з місяця порушення зобовязання відповідачем в частині сплати відсотків ) по 30.09.2017 року (по день, станом на який заявлені вимоги) в сумі 6276,85 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція ВСУ висловлена в постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 року). Як було вже встановлено строк дії кредитного договору, укладеного стронами закінчився 30.09.2015 року, останній черговий місячний платіж [PERSON] було внесено 25.12.2015 року в сумі 1312,45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-6) та випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 29.07.2017 року (а.с.4-6,107 зворотна сторона -112). Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязаний внести черговий місячний платіж до 25 числа місяця, таким чином відповідачем порушено умови кредитного зобовязання 25.01.2016 року. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 02.11.2017 року, тому річний строк визначається з 02.11.2017 року по 02.11.2016 року. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, вимога про стягнення пені на користь позивач підлягає частковому задоволенню в сумі 1100,00 грн. Суд вважає, що вимога про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3183,13 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-2003цс15 від 21.10.2015 року) за ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач належно не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 07.10.2009 року на загальну суму 13935,72 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 6558,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6276,85 грн, заборгованість за пенею та комісією 1100,00 грн. Врешті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд покладає на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, а саме з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір в сумі 331,08 грн.

Outcome: partial