Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

02.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму депозиту у розмірі 1 000 доларів США та моральної шкоди в розмірі 5,000 гривень, посилаючись на те, що 26.05.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності-Подвійний дохід» №798777/2014, відповідно до якого банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США на строковий депозитний рахунок [NUMBER], строком на 30 днів, з процентною ставкою 12% річних. У зв'язку з тим, що ним не було повідомлено банк про розірвання договору, строк його дії автоматично продовжувався. 22.09.2014 року він повідомив банк про те, що відмовляється від продовження строку дії договору та просив повернути суму вкладу та нараховані за договором відсотки. У зв'язку з тим, що відповідач після закінчення строку дії договору свої обов'язки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків добровільно не виконав, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Також, позивач вважає, що йому діями відповідача завдано моральну шкоду, яка полягає в нервовій напрузі, переживаннях і оцінює її в 5000 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», відділення № 86 (банк) та [PERSON] (вкладник) був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності-Подвійний дохід» № 798777/2014, відповідно до якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США на строковий депозитний рахунок [NUMBER], строком на 30 днів, з процентною ставкою 12% річних (а.с. 7). Відповідно до п.1.7 договору банківського вкладу №798777/2014 від 26.05.2014 року, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір вважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Якщо вкладник вимагає повернення суми вкладу після продовження, але до закінчення нового строку договору, перерахування процентів здійснюється тільки за строк зберігання вкладу. Меморіальним ордером № 1170747 від 26.05.2014 року підтверджено, що на депозитний рахунок [NUMBER], відкритий у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER] надійшли грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, що еквівалентно 11 660 грн. 82 коп. (а.с. 9). 22.09.2014 року позивач звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку дії договору та повернення суми вкладу і нарахованих за договором відсотків (а.с.10). 26.09.2014 року [PERSON] повторно звернувся до відповідача з заявою про відмову від продовження строку дії договору та повернення суми вкладу і нарахованих за договором відсотків (а.с. 11). Відповідач на вказані листи позивача не відповів та не повернув останньому суму вкладу. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з п. 7 Постанови Правління Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків» уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, та достроково погашати ощадні (депозитні) сертифікати, номіновані в іноземній валюті, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за договором банківського вкладу «Марафон лояльності-Подвійний дохід» № 798777/2014 від 26.05.2014 року виконав у повному обсязі та вніс на рахунок, зазначений у договорі, грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. На даний час строк дії зазначеного договору строкового банківського вкладу сплив, однак відповідачем зобов'язання щодо повернення позивачу суми вкладу не виконані, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 1 000 доларів США. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. [PERSON] вважає, що внаслідок невиконання вимог договору банківського вкладу «Марафон лояльності-Подвійний дохід» № 798777/2014 від 26.05.2014 року Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» завдано моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. В зв'язку з тим, що позивачем до суду не надано належних доказів моральних страждань, а лише зазначено, що [PERSON] не може вільно розпоряджатись власними коштами, внаслідок чого постійно нервує та витрачає свій особистий час на вжиття заходів щодо повернення депозиту, суд вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500,00 гривень, що на думку суду буде відповідати принципу розумності і справедливості, а також буде адекватно встановленим обставинам у справі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому суму по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача в доход держави. Згідно п. 36 Постанови ПВССУ № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Так як, позов задоволено частково - в сумі 12160,82 гривень, тобто72,99 % від заявлених вимог, то сума судових витрат понесених позивачем при зверненні з позовом до суду, яка підлягає стягненню з відповідача складатиме 177 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial