Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

29 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», (згідно постанови Кабінету Міністрів України №568 від 05.06.2019 року - Акціонерне товариство Державний ощадний банк України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Голова правління АТ «Ощадбанк» Пишний А.Г. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 30 листопада 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» видав наказ №1724-к про звільнення його з посади начальника філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» за п.5 ч.1.ст.41 КЗпП України. Під час перебування у трудових відносинах, а саме 17.10.2018р., він подав заяву про надання йому відпустки по догляду за онукою до досягнення нею трирічного віку. Вказана заява отримана ПАТ «Державний ощадний банк України» 22.10.2018р. Однак, не надавши відпустку ПАТ «Державний ощадний банк України» наказом №1724-к від 30.11.2018р. звільнив його з роботи. Вважає, що таке звільнення є незаконним, здійснене з порушенням норм чинного трудового законодавства, а отже наказ за № 1724-к підлягає скасуванню. Також, зазначає, що з ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу і покликаючись на неправомірні дії відповідача вважає, що йому було завдано моральної шкоди. Крім того, вважає незаконною відмову ПАТ «Державний ощадний банк України» у наданні йому, як діду, відпустку по догляду за онукою по досягненню нею трирічного віку. У зв`язку із цим , просить суд визнати незаконним наказ №1724-к від 30.11.2018 року та скасувати його, поновити його на посаді начальника філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду його заяв при вирішенні питання про надання йому відпустки по догляду за онукою, визнати незаконною відмову відповідача видати наказ про надання йому з 17.10.2018р. відпустки по догляду за онукою до досягнення нею трирічного віку, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2018р по дату прийняття рішення. та відшкодувати моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн. Представник позивача Озімковського А.В., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд задоволити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», позовні вимоги позивача не визнав. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Голова правління АТ «Ощадбанк» Пишний А.Г. в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення в яких просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаді начальника філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» з липня 1999 року. ПАТ «Державний ощадний банк України» неодноразово звільняв [PERSON] з роботи, однак останній поновлювався на посаді за рішеннями суду, копії яких додані до матеріалів справи. Так, [PERSON] рішенням Рівненського міського суду від 16.10.2018р. у справі №569/15101/16-ц було поновлено на посаді начальника філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 25.10.2016р. 17.10.2018р. [PERSON] подав відповідачу заяву про надання йому, як діду відпустку по догляду за онукою [PERSON] до досягнення нею трирічного віку з 17.10.2018р. по [INFO] у зв`язку із виходом його дочки [PERSON] на роботу. До заяви були додані документи: довідка №01-17/10 від 17.10.2018р. про вихід [PERSON] на роботу на повний робочий день; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджує статус матері одиначки [PERSON] . 06.11.2018р. ПАТ «Державний ощадний банк України» надав відповідь [PERSON] на його заяву, в якій зазначає про відсутність підстав для надання такої відпустки останньому, без обґрунтування такої відмови. 21.11.2018р. правлінням ПАТ «Державний ощадний банк України», було прийнято рішення про поновлення [PERSON] на посаді начальника філії-Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та видано постанову №777. В свою чергу на виконання рішення Рівненського міського суду від 16.10.2018р. та постанови правління №777 від 21.11.2018р. відповідачем було видано наказ №1650-к від 21.11.2018р., яким поновлено [PERSON] на посаді начальника філії-Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 25.10.2016р. 30.11.2018р. правлінням ПАТ «Державний ощадний банк України», було прийнято рішення та видано постанову №814 про припинення повноважень [PERSON] . Також, 30.11.2018р. правлінням банку видано наказ про звільнення [PERSON] з посади начальника філії-Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 30.11.2018р. у зв`язку з припиненням повноважень, згідно п.5 ст.41 КЗпП України. Здійснивши правовий аналіз документів доданих до матеріалів справи та дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що АТ «Державний ощадний банк України», звільнивши [PERSON] порушив вимоги законодавства, що полягають у наступному. Відповідно до ст.ст.21,24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року. Доповнення КЗпП України пунктом 5 статті 41 КЗпП України було обумовлено нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до її виконавчих органів. Відповідно до п.1 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Так, за типом управління, відповідач є Акціонерним товариством, тому Закон України «Про акціонерні товариства» для відповідача є спеціальним. У статті 2 Закону України Про акціонерні товариства від 17.09.2008 міститься визначення уточненого поняття посадові особи органів акціонерного товариства. Це - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Відповідно до п.32 статуту Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003р. №261 у редакції постанови КМУ від 27.12.2017р. №1039, структура управління Банком включає органи управління та контролю. Органами управління Банку є: наглядова рада Банку; правління Банку ; органом контролю Банку є ревізійна комісія. Пунктом 9.2.розділу 9 Положення про філію, затвердженого постановою правління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 19.10.2016р. №827, передбачено, зокрема, що начальник філії-Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» діє на підставі положення про філію та довіреності, виданої банком, керується рішеннями наглядової ради та правлінням банку. Також, із наявних у матеріалах справи постанов виданих відповідачем, вбачається, що позивач не входить до членів правління банком. Тому, зважаючи на те, що [PERSON] не відноситься до членів органів управління та контролю передбачених статутом, а тому і не відноситься до категорії осіб (посадових осіб), які можуть бути звільненні за п.5 ч.1. ст. 41 КЗпП України. За таких обставин суд приходить до висновку про незаконність прийняття рішення правлінням ПАТ «Державний ощадний банк України» та видання наказу про звільнення позивача з роботи з цих підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведення, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для розрахунку середнього заробітку суд бере до уваги період з 01.12.2018р. (30 листопада 2018р.-день звільнення, вважається останнім робочим днем, а отже не включається до розрахунку), до 16 березня 2021р. (до дня прийняття судового рішення у справі). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, який затверджений Постановою КМ України від 08 лютого 1995р., передбачено що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача, яка згідно довідки № 13/5-43/251 від 01.02.2019 складала 17095,05 грн. , кількість робочих днів за ці місяці - 42 дні. Щоденний середній заробіток складає 814,05 грн. (вісімсот чотирнадцять грн. п`ять копійок робочий день). Вимушений прогул на час розгляду справи в суді з 01.12.2018р. по 16 березня 2021р. Складає 751 день. Таким чином розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 464822,55 грн.(814,05 грн.*571 робочих днів). Щодо позовних вимог в частині визнання незаконною відмову у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] та зобов`язання ПАТ «Державний ощадний банк України», надати [PERSON] відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з 17 жовтня 2018 року по 02.07.2019року, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 17.10.2018р. позивач звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України», із заявою про надання йому відпустки для догляду за онукою [PERSON] до досягнення нею трирічного віку із 17.10.2018р. по [INFO] , до якої було додано:довідку №01-17/10 від 17.10.2018р. про вихід [PERSON] на роботу на повний робочий день; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджує статус матері одиначки [PERSON] . З наданих документів вбачається, що Позивач є дідусем [PERSON] , мамою якої є дочка Позивача [PERSON] . Довідкою від 17.10.2018р. №01-17/10 підтверджено, що [PERSON] дійсно працює на ПП «Олекс» та з 17.10.2018р. приступила до роботи на повний робочий день і виконує обов`язки заступника директора ПП «Олекс». Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, слідує, що [PERSON] має статус матері одиначки. Листом від 06.11.2018р. №19/4-08/754/103897/2018-00, Відповідач відмовив Позивачеві у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, без обґрунтованих на те підстав підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» , право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Згідно абз. 2 п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки», визначено такий вид соціальної відпустки як відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону). Статтею 18 Закону України «Про відпустки» передбачено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів. За бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. Аналогічні положення закріплені в ст. 179 КЗпП України. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати). Станом на дату набрання чинності Законом України «Про відпустки», 01.01.1997р., дійсно Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», який набув чинності 01.01.1993р. було передбачено види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема одноразова допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною тощо, кожна з яких була окремим видом державної допомоги. Разом з тим, згідно п. 7 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014р., у Законі України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виключено розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", тобто, починаючи з 01.04.2014р., такий вид соціальної допомоги як допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, законодавством не передбачено. Таким чином, вимогу ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», про необхідність надання довідки про припинення виплати матері допомоги по догляду за дитиною, слід розглядати з урахуванням змін, які були внесені до законодавства станом на час звернення Позивача із заявою про надання йому відпустки по догляду за дитиною. Тому, слід дійти висновку, що Позивач до заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення її трьох років надав усі необхідні та достатні документи визначенні чинним законодавством України, з урахуванням зазначених вище змін внесених до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки допомога по догляду за дитиною не платиться, а тому й довідка про її виплату не видається. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] у вказаній частині підлягають задоволенню шляхом визнання незаконною відмови ПАТ «Державний ощадний банк України» у наданні [PERSON] відпустки по догляду за дитиною, до досягнення нею трьохрічного віку та встановлення зобов`язання ПАТ «Державний ощадний банк України» повторно розглянути заяву [PERSON] від 17.10.2018року про надання відпустки по догляду за дитиною, до досягнення нею трьохрічного віку. Крім того, Позивач також просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. Позов в цій частині підлягає частковому задоволенню , з таких підстав. Відповідно до ч. 1, п.п. 1-3 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вирішуючи спір в цій частині, суд враховує, що внаслідок незаконної відмови в наданні відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та протиправного звільнення, Позивач переніс моральні страждання у зв`язку із неправомірною поведінкою Відповідача щодо нього, що вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на характер та обсяг душевних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках Позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 тисяч гривень, які також підлягають стягненню із Відповідача на користь Позивача в судовому порядку. Крім того, виходячи із вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4228,80 грн. При цьому, в силу положень статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині щодо поновлення Позивача на посаді начальника філії-Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 30.11.2018р. та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial