Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що залишилось після смерті її батька [PERSON], який помер 11 липня 2010 року, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що 11 липня 2010 року помер її батько [PERSON] 06 травня 2008 року останній склав заповіт, відповідно до якого заповів на її користь все належне йому майно. Між тим, на момент батька на квартиру [ADDRESS] не було зареєстровано право власності. 03 листопада 2016 року позивачка звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, правовстановлюючий документ на спірну квартиру відсутній. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, та просить їх задовольнити. Представник відповідача ЖСК «Рассвет», в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнає. Від третьої особи надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження № І-ОД 406612. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 461499, виданого 12 липня 2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 813 [PERSON] помер 11 липня 2010 року. Також, Виконавчим комітетом Жданівської міської Ради народних депутатів бюро з обміну жилих приміщень видано ордер від 18 березня 1983 року, відповідно до якого [PERSON] надано право на зайняття квартири [ADDRESS] по обміну. Згідно довідки ЖБК «Рассвет» від 23 грудня 2004 року та квитанції №18, [PERSON] є членом кооперативу «Рассвет» та йому належить квартира [ADDRESS], пайові внески сплачені в повному обсязі 10 жовтня 1978 року. 06 травня 2008 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого останній заповів все належне йому майно [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 03 листопада 2017 року за № 2455/02-31 державний нотаріус Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позиваці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що нею не надано правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи , позивачка у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до вимог ст. 384 ЦК України, при викупі квартири член житлово - будівельного кооперативу є її власником. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно роз'яснень п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, придбає право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Вартість квартири на момент вселення складала 1983 рублі. Заборгованості за пайовими внесками немає, що підтверджується довідкою ЖБК «Рассвет». Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавцем [PERSON] за життя на законних підставах було набуто право власності на квартиру [ADDRESS], а тому спадкоємець також набуває право власності на це майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України ""Про судову практику у справах про спадкування"" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин, у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач, який є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, тому суд приходить до висновку про захист прав позивачки та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved