Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

15.11.2018 [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11.06.2017 року він був звільнений з вказаного підприємства за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), де працював охоронцем. На момент звільнення відповідач, який у 2017 році припинив здійснення виплати заробітної плати, мав заборгованість по виплаті належної йому заробітної плати в розмірі 24 956,06 грн. Остання виплата заборгованості по зарплаті в сумі 4408,48 грн. була перерахована відповідачем на банківську картку позивача 14.08.2018 року. Оскільки роботодавець допустив затримку з остаточним розрахунком при звільненні, чим порушив законні трудові права позивача, позивач відповідно до ст.117 КЗпП України має право на середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні в сумі 92311,40 грн., виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 312,92 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2017 по 14.08.2018 в сумі 92 311,40 грн. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, до суду надав заяву, в якій просили суд вимоги задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача ТОВ «Скат-Центр», належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав. Натомість надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, пославшись на таке. [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Скат-Центр», був звільнений 11.06.2017 року. На дату звільнення 11.06.2017 року відповідач мав заборгованість з виплати позивачу заробітної плати. Виплата остаточної заборгованості позивачу була здійснена 14.08.2018 року. Позивачем не врахований факт часткового погашення заборгованості по заробітній платі, яка була йому сплачена 25.01.2017 року, 13.04.2018 року, 01.06.2018 року та 14.08.2018 року. Вважає, що тримісячний строк звернення до суду необхідно відраховувати від 01.06.2018 року. В день звільнення позивач не був присутній на роботі, тому відповідач не мав можливості провести з ним розрахунку по заробітній платі. Також, зазначає, що позивачем невірно розраховано середній заробіток, на підтвердження чого надано довідку про доходи позивача з зазначенням середньогодинної заробітної плати від 12.12.2018, що складає 29,62 грн. Дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював у ТОВ «Скат-Центр» з 16.05.2013 року по 11.06.2017 року, що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] від 01.11.2007 року та не заперечується відповідачем (а.с. 14,15). При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Відповідно до відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5 ПФУ, за січень 2017 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 5301,24 грн., за лютий 2017 року - 4483,10 грн., за березень 2017 року - 4926 грн., за квітень 2017 року - 4769,34 грн., за червень 2017 року - 5476,38 грн., а разом 24956,06 грн. Відповідно до відомості на перерахування заробітної плати №2945 від 14.08.2018 року на суму 4408,48 грн. остаточний розрахунок з і сплати заборгованості по заробітній платі з [PERSON] був здійснений 14.08.2018 року, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Отже, суд вважає, що оскільки відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача, дана невиплата була здійснена з вини відповідача, остання виплати заборгованості була здійснена 14.08.2018 року, тому відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2017 року по 14.08.2018 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд не приймає до уваги розрахунок середньомісячної заробітної плати [PERSON] , наданий відповідачем, оскільки відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, в розрахунку врахований травень 2017 року, за який позивачеві заробітна плата не була нарахована. Відповідно до розрахункових листів за березень-квітень 2017 року [PERSON] в березні 2017 року відпрацював 16 днів, за які нарахована заробітна плата в розмірі 4926 грн., в квітні 2017 року відпрацював 15 днів, за які нарахована заробітна плата в розмірі 4769,34 грн. Таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] становить: (4926 грн. + 4769,34 грн.)/(15 днів + 16 днів) = 312,75 грн. Час затримки розрахунку при звільненні з 12.06.2017 року по 14.08.2018 року становить 295 робочі дні. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 92261,25 грн. (312,75 грн. х 295 дні). Проаналізував обставини справи, дослідив докази, суд доходить висновку, що зазначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92261,25 грн. повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Щодо порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Остання виплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] була здійснена 14.08.2018 року. Як вбачається з календарного штемпелю на поштовому конверті з датою відправлення 13.11.2018, позивач своєчасно звернувся до суду з позовом. Таким чином, позивачем не порушено тримісячного строку звернення до суду. Отже, приймаючи до уваги вищенаведені розрахунки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 922 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial