Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 28.12.1999 р. був прийнятий на роботу підземним елексрослюсарем з повним робочим днем під землею на шахту «Надія» ДП «Львіввугілля». 19.09.2004 р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав стиснення лівої стопи і гомілково-ступеневого суглобу, внутрітканеву гематому та перелом зовнішньої лодижки лівої нижньої кінцівки, через що змушений був звернутись за медичною допомогою. 28.09.2006 р. профпаталогічною МСЕК йому вперше встановлено стійку втрату профпрацездатності. 7.08.2006 р., був звільнений з роботи, за ініціативою працівника. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 60% втратив працездатність внаслідок профзахворювання та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 20000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що під час роботи на шахті «Надія» у 2004 році, з ним стався нещасний випадок, через що він отримав травму. Стан здоров'я на даний час не покращився, у нього порушився сон, став роздратований. Вважає, суму моральної шкоди у 20000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримали і його представники [PERSON] та [PERSON] Представники відповідача в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову пояснили, що позивач добровільно виконував свою роботу та був ознайомлений з її умовами. Окрім того, позивач також працював на інших шахтах з важкими умовами праці та піддавався шкідливим негативним факторам. Також, [PERSON] не надано жодних підтверджуючих даних щодо звернення із скаргами у заклади охорони здоров'я внаслідок погіршення стану здоров'я, після встановлення йому стійкої втрати профпрацездатності у 2006 р. Вважають позов необґрунтованим, та просять відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1999 по 2006 роки, позивач працював на шахті «Надія», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання свої посадових обов'язків 19.09.2004 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, позивач обслуговуючи привід конвеєра СП-202 лави № 256, послизнувся та отримав стиснення лівої стопи і гомілково-ступеневого суглобу, внутрітканеву гематому та перелом зовнішньої лодижки лівої нижньої кінцівки, що стверджується актом про нещасний випадок № 26 від 19.09.2004 р. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до довідки ВВД ФССННВ в м. Червоноград Львівської області № 2495-06-6 від 30.08.2013 р., [PERSON] вперше отримав стійку втрату профпрацездатності 28.09.2006 р. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 020106 від 13.02.2007 р. стверджується, що позивачу безтерміново було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати профпрацездатності. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок трудового каліцтва та профзахворювання та в зв'язку з якими йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 5000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 20000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Outcome: partial