Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» про зміну формулювання причини звільнення. Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 18.06.2014\~р.\~вона була\~прийнята листоношею\~третього класу\~у ВПЗ Білокуракине-1, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки. 20.02.2018 р. їй зателефонував працівник відділу кадрів Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» з інформацією, що ВПЗ Білокуракине-1 буде закрито 01.03.2018 року, а позивачці необхідно перейти працювати у ВПЗ Білокуракине-2. Відстань від Відділення 1 до Відділення 2 складає понад 4 км, регулярне транспортне сполучення до місця отримання поштових відправлень - ВПЗ Білокуракине 2 відсутнє, необхідно добиратись пішки, отримувати поштові відправлення та кошти для пенсіонерів, а це значні суми, та повертатись на свою ділянку для виконання посадових обов'язків. 24.02.2018р. від Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» м. Старобільськ надійшов наказ № 194 про закриття ВПЗ Білокуракине-1 і вивільнення та переміщення працівників відповідно до вимог законодавства. 27.02.2018р., з ВПЗ Білокуракине-1 вивезли весь\~товар.\~28.02.2018р.\~до ВПЗ\~ Білокуракине-1 приїхала начальник УПЗ № 7 м. Старобільськ [PERSON] з інвентаризаційною комісією. Після інвентаризації ВПЗ Білокуракине-1 опечатали, а працівникам [PERSON] сказала, що завтра, тобто 01.03.2018 р. вони працюють у ВПЗ Білокуракине-2 та змусила писати заяви про згоду працювати в нових умовах. Коли позивач сказала, що не згодна, від нею вимагали написання заяви про звільнення за власним бажанням. 28.02.2018р. всупереч тиску з боку керівництва позивач написала\~заяву про\~звільнення у зв'язку\~з суттєвими\~змінами в роботі.\~Проте,\~відповідач проігнорував\~заяву позивача про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України та\~звільнив позивача 14.03.2018р. за ст.38 КЗпП України,\~тобто за власним бажанням, без поважних причин. 16.03.2018р. в приміщенні ВПЗ Білокуракине-2 вона була ознайомлена із наказом Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 14.03.2018 року, з якого їй стало відомо, що вона звільнена за власним бажанням 14.03.2018 року за ст. 38 КЗпП України. Переміщення чи переведення до відділення № 2 значно змінювало умови праці позивачки, про такі зміни, вона повинна була бути попереджена за 2 місяці, та в разі відмови працювати в нових умовах її повинні були звільнити не раніше 20.04.2018 року. Неправильне формулювання причин звільнення позбавляє позивачку права на матеріальну підтримку - допомоги по безробіттю. Просить суд змінити формулювання причин звільнення з роботи з ВПЗ Білокуракине -1 Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» із «звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» та стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі 1208,07 грн. відповідно до ст.44 КЗпП України. \~ \~ \~ \~14.06.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що протягом останніх років для ВПЗ Білокуракине-1, де працювала позивач [PERSON], характерна стійка тенденція до падіння обсягів надання послуг населенню, що призводить до недоотримання прибутку Товариством та функціонування даного ВПЗ на межі збитковості. Крім цього, у лютому 2018 року у зв'язку зі звільненням начальника ВПЗ Білокуракине-1, стала вакантною посада начальника цього відділення. Начальник ВПЗ Білокуракине-1, згідно своїх посадових обов'язків, повинен виконувати певні функції для забезпечення діяльності ВПЗ, зокрема, пов'язані з рухом грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей, поштових відправлень, а також організовувати та контролювати роботу листонош цього відділення. Тому, керівництвом Дирекції розглядалося питання при тимчасове призупинення діяльності ВПЗ Білокуракине-1 до прийняття на вакантну посаду начальника ВПЗ. Оскільки, внаслідок відсутності начальника ВПЗ Білокуракине-1 функціонування цього відділення тимчасово стало неможливим, наказом ЛД ПАТ «Укрпошта» від 28.02.2108 р. за № 213-к обов'язки начальника ВПЗ Білокуракине-1 на засадах суміщення з 01.03.2018р. було покладено на начальника ВПЗ Білокуракине-2 [PERSON]. Також, даним наказом позивача [PERSON], разом з іншими листоношами, було переміщено з 01.03.2018р. строком на 1 (один) місяць до ВПЗ Білокуракине-2 зі збереженням посадових обов'язків. Однак, позивач [PERSON], надумано стверджуючі про нібито суттєві зміни істотних умов праці, 28.02.2018р. звернулася із заявою про звільнення у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці. Вищевказана заява [PERSON] була задоволена і 14.03.2018 року вона була звільнена на підставі наказу ЛД ПАТ «Укрпошта» від 13.03.2018р. за № 260-к за власним бажанням ст.. 38 КЗпП України. Ствердження та доводи позивачки [PERSON] про те, що переведення її з ВПЗ Білокуракине-1 на ВПЗ Білокуракине-2. нібито є суттєвими змінами в умовах праці, не відповідають як фактичним обставинам справи, так і діючому законодавству України, оскільки переміщення позивачкиЄрошенко Н.М. здійснено на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ (а ВПЗ Білокуракине-1 до ВПЗ Білокуракине-2, у тій же місцевості в смт. Білокуракине та в межах відповідної посади, тобто, відбулася лише зміна робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи) структурного підрозділу у тій самій місцевості, не змінилася жодна з істотних умов трудового договору позивачки [PERSON]. Таким чином, будь-яких передбачених законодавством суттєвих змін в умовах праці позивача [PERSON] не сталося і не передбачалося, а тому позивач [PERSON] не була попереджена про зміну істотних умов праці. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві, додавши, що вона працювала листоношею у ВПЗ «Білокуракине-1» разом із [PERSON]. [PERSON] працювала начальником ВПЗ «Білокуракине-1», потім вона вирішила звільнитися, нашла людину на своє місце, почала її навчати. Потім сказали нікого не вчити, оскільки відділення закриють. 20.02.2018 їй подзвонили зі [PERSON] з відділу кадрів та сказали, що відділення закривають з 01.03., а вони повинні написати заяви, що згодні працювати у ВПЗ «Білокуракине-2». Вона одразу сказала, що це її не влаштовує, оскільки у неї ставка 0,3 і робочий день з 10.00 до 13.30, вона не буде нічого встигати. Наступного дня до відділення привезли наказ про закриття, з яким [PERSON] їх ознайомила. Про закриття поштового відділення вони повідомили пенсіонерів, вони були незадоволені, почали збирати підписи, вона ходила разом з людьми до депутата на прийом. У поштовому відділенні вони спакували товар і 28.02. його вивезли, відділення закрили та опечатали. В цей день приїжджала [PERSON] і вони разом з позивачем писали заяви на звільнення к зв'язку із суттєвими змінами в роботі, оскільки при переводі їх в ВПЗ «Білокуракине-1» у них змінюється графік, маршрут збільшується на 3,5-4 км, час роботи. З наказом про тимчасове переведення їх не ознайомлювали. Підвезення на машині з ВПЗ «Білокуракине-2» до «Білокуракине-1» не пропонували. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила позов задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладено позивачем, доповнивши, що після закриття ВПЗ «Білокуракине-1» позивачу було запропоновано переведення до іншого відділення, однак вона не погодилася, оскільки збільшилося навантаження: листоноша повинна зранку прийти до відділення, отримати кореспонденцію, рознести її адресатам на ділянці, яка залишилася незмінною, потім повернутися до відділення. Відстань до ВПЗ «Білокуракине-2» збільшилася зона обслуговування. Маршрут, в якому зазначені шлях листоноші, небезпечні міста на шляху, змінений не був, він так і залишився з ВПЗ «Білокуракине-1». З наказом про тимчасове переведення позивач ознайомлений не був. Оскільки відбулися зміни в організації праці, позивач написала заяву про звільнення у зв'язку зі зміною істотних умов праці. При звільненні за даною підставою позивачу повинна була виплачена вихідна допомога, проте цього зроблено не було. Просила задовольнити вимоги позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні поясненням, викладеним у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, доповнивши, що відділення поштового зв'язку не може працювати без начальника. Начальник ВПЗ «Білокуракине-1» звільнилася, позивачці було запропоновано посаду начальника ВПЗ, проте вона відмовилася. Керівництвом дійсно розглядалося питання про закриття відділення у зв'язку із нерентабельністю. Однак, підключилася громадськість, і, оскільки не було начальника, відділення було тимчасово закрито. Листонош ВПЗ «Білокуракине-1» було тимчасово переміщено до ВПЗ «Білокуракине-2», на начальника якого було тимчасово покладено обов'язки начальника ВПЗ «Білокуракине-1». Листоношам було роз'яснено, що буде здійснено їх підвіз автомобілем після отримання ними кореспонденції на ВПЗ «Білокуракине-2» до їх дільниць. Окрім того, листоношам було запропоновано отримати велосипеди. Тобто, умови праці не змінилися, у зв'язку із чим позивача було звільнено за власним бажанням, оскільки вона не бажала далі працювати. Керівництвом «Укрпошти» самостійно було прийнято рішення про звільнення позивача за власним бажанням. В подальшому у зв'язку з численними зверненнями населення відділення було відремонтовано та розпочало свою роботу. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії наказу №194 від 20.02.2018 року, виданого на підставі наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №233 від 16.02.2018 року, з 01.03.2018 року наказано: п.1.1 закрити підпорядковані відділення поштового зв'язку ВПЗ Новопсков-1 та ВПЗ Білокуракине -1, п. 2 вивільнення та переміщення працівників, у зв'язку зі зміною умов праці, провести відповідно до чинного законодавства України (а.с.6). Відповідно до наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №201-к від 27.02.2018 року на листоношу 2 класу ВПЗ Білокуракине -1 [PERSON] покладено обов'язки начальника ВПЗ Білокуракине -1. [PERSON] відмовилася від виконання обов'язків начальника ВПЗ Білокуракине -1 за сімейними обставинами, про що свідчить її особистий підпис на звороті наказу (а.с.52). Згідно наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №213-к від 28.02.2018 року обов'язки начальника ВПЗ Білокуракине -1 покладено на [PERSON] та переміщено з 01.03.2018 року строком на 1 місяць до ВПЗ Білокуракине -2 зі збереженням посадових обов'язків, зокрема [PERSON] (а.с.124). 28.02.2018 року [PERSON] написала заяву про звільнення у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці (а.с.53). Відповідно до наказу №261-к від 14.03.2018 року [PERSON]М звільнено за власним бажанням по ст.38 КзпП на підставі особистої заяви (а.с.22). Як вбачається з копії трудової книжки БТ-І №9062226, [PERSON] 18.06.2014 року прийнята на роботу листоношею до ВПЗ Білокуракине -1, 14.03.2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КзпП (а.с.8). Згідно довідки про доходи з 01.01.2017 року по 14.03.2018 року [PERSON]М отримала заробіток 17026,71 грн.(а.с.25). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є мешканкою смт. Білокуракине та користується послугами ВПЗ «Білокуракине-1». В лютому місяці вона узнала, що зазначене поштове відділення закривають. Всі люди цієї дільниці обслуговування були обурені цим, зібрали підписи та звернулися до депутата [PERSON], що відділення не закривали. З цим питанням вони зверталися до усіх керівників Білокуракинського району та територіальної громади. В останній день лютого відділення вже не працювало. Була присутня начальниця зі [PERSON], і вона особисто казала, що відділення закривається, оскільки воно нерентабельне. Також приїжджала їх начальниця із Сєвєродонецьку, збиралися люди та просили її не закривати відділення. Також вони зверталися на телебачення. Після цього їм встало відомо, що відділення буде відкрито. На даний час відділення працює. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала начальником ВПЗ «Білокуракине-1», за сімейними обставинами вона вирішила звільнитися з 01.03.2018 і повідомила про це керівництво. Їй сказали шукати собі заміну. Приходило декілька людей. Вона їх почала вчити, але потім подзвонили зі [PERSON] і сказали нікого не вчити, оскільки відділення буде закрито. В лютому прийшов наказ про закриття нашого відділення. Вона ознайомила всіх листонош з даним наказом. Потім з боку керівництва д неї були претензії щодо ознайомлення з цим наказом листонош, оскільки їй сказали тільки самій ознайомитися. Однак, оскільки вона вважала, що працівники повинні про це знати, вона і ознайомила їй з цим наказом. 28.02.2018 вона працювала останній день. В цей день відділення закрили. Приїжджала зі [PERSON] [PERSON], робили інвентаризацію та вивозили весь товар. Поштове відділення не може працювати без начальника. З яким наказом знайомили листонош у відділенні, вона не знає. Знає, що позивач писала заяву про звільнення не за власним бажанням, а зі зміною умов праці. Вона також писала таку заяву і її було звільнено за власним бажанням. Вона з цим погодилася, оскільки все рівно збиралася звільнятися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала на 0,7 ставки. 22.02.2018 до їх відділення привезли наказ про закриття поштового відділення, оскільки воно нерентабельне. 28.02.2018 приїхала [PERSON], начальник Старобільського центру та сказала їм, що вони будуть працювати у відділенні Білокуракине-2. Це відділення знаходиться на відстані майже 4 кілометрів. І всю поштову кореспонденцію вони будуть носити звідси. Вона сказала, якщо не бажаєте, пишіть на звільнення. Вона написала заяву про звільнення у зв'язку з істотними змінами умов праці, власного бажання на звільнення у неї не було. При цьому їй пропонували посаду начальника ВПЗ «Білокуракине-1», проте вона відмовилася. Наступного дня вона попала в лікарню і після виходу із лікарні ще декілька днів працювала. Ніякої підвозки до її ділянки не було. Вони самі туди діставалися. Її робочий час був з 10.00 до 15.30. Протягом дня вона не встигала рознести всю кореспонденцію. Був зимовий час, люди рано закривалися і вона залишалася на вулиці з грошима, які не встигала рознести. Люди були обурені закриттям їх відділення та зверталися до депутата. [PERSON] письмово зверталася до керівництва «Укрпошта» і їй надійшла відповідь про закриття ВПЗ «Білокуракине-1». З наказом про тимчасове переміщення її ніхто не ознайомлював і вона про нього взагалі не знала. Якби вона знала про тимчасове переведення, вони би не звільнялася. На даний час відділення працює. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що був наказ про закриття ВПЗ «Новопсков-1» та ВПЗ «Білокуракине-1». Наказ був направлений начальнику відділення ВПЗ «Білокуракине-1». Вона не вчасно повернула наказ, сказала, що дала листоношам його читати, хоча їй не казали ознайомлювати з цим наказом. [PERSON] сказала, що буде звільнятися. Без начальника відділення не може функціонувати, пропонували [PERSON] бути начальником, проте вона відмовилася. 28.02.2018 приїхала комісія на прийняття відділення. Оскільки [PERSON] відмовилася від посади начальника, був виданий інший наказ про перенаправлення листонош на роботу до ВПЗ «Білокуракине-2» на один місяць. Пропонували підвезення до доставної дільниці. Також можливо було взяти велосипед. Позивач написала заяву на звільнення у зв'язку зі зміною суттєвих умов, проте ніяких умов праці не відбулося. Не планувалося закриття відділення, було тимчасове закриття у зв'язку із звільненням начальника відділення. У наказі № 194 від 20.02.2018 мова йшла саме про закриття відділення, а не про тимчасове закриття. Станом на 28.02.2018 ніякого наказу про тимчасове закриття відділення або про поновлення його роботи не було, діяв наказ № 194. Згідно зі ст. 21 КзпП України від 10 грудня 1971 р. працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, водночас власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП). Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацію чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівник має бути повідомлений не пізніше ніж два місяці до їх запровадження. Повідомлення про зміну істотних умов праці є фактичним повідомленням працівника про заплановану зміну умов укладеного з ним трудової договору з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах. Звільнення може відбувати не раніше закінчення двомісячного попереджувального строку. Відповідно до ст. 44 КЗпП України При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. За змістом п.6 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - зміна істотних умов праці - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті п.6 ст. 36 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13, яку підтримав Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року по справі № 741/1128/17. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що станом на 28.02.2018 року діяв наказ №\~194 від 20.02.2018 року «Про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ», згідно якого наказано: п.1 - інженеру [PERSON] з 01.03.2018р. закрити підпорядковане відділення поштового зв'язку ВПЗ Білокуракине-1; п.2 вивільнення та переміщення працівників поштового зв'язку зі змінами умов праці провести у відповідності д чинного законодавства України. На той час не йшла мова про тимчасове закриття ВПЗ «Білокуракине-1». В смт. Білокуракине це питання стало резонансним. В даній місцевості це було загальновідомою обставиною. З цього приводу дійсно піднімалася громадськість, було багато звернень громадськості у засобах масової інформації: друкованих засобах, телебаченні, мережі Інтернет. Тобто, на той час не йшла мова про тимчасове переведення листонош строком на 1 місяць до ВПЗ «Білокуракине-2». При переведенні листонош з ВПЗ «Білокуракине-1» до «Білокуракине-2» у них дійсно змінювалися суттєві умови праці: збільшувалася відстань від ВПЗ до доставної дільниці на 4 кілометри, змінювався маршрут листонош, при цьому схема з нанесеним маршрутом листоноші, від якого листоноша не має права відступати, змінена не була; змінювався час роботи листоноші з огляду на збільшення відстані від ВПЗ до доставної дільниці, тобто, позивач не вкладалася в межі робочого часу. Тобто, змінилися обсяги роботи. Посилання представника відповідача та свідка [PERSON] на підвезення листоноші з ВПЗ «Білокуракине-2» до доставної дільниці на автомобілі не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач деякий час до звільнення працювала і її підвезення до доставної дільниці не здійснювалося. Також в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження ознайомлення позивача з наказом №213-к від 28.02.2018 року про тимчасове переведення її строком на 1 місяць до ВПЗ «Білокуракине-2», не було складено акту про її відмову від ознайомлення з цим наказом. Окрім цього, цей наказ на момент винесення 28.02.2018 року суперечив наказу № 194 від 20.02.2018 «Про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ», згідно якого ВПЗ «Білокуракине-1» закривалося, а не тимчасово, строком на 1 місяць, припиняло свою роботу. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність зміни істотних умов праці позивача при переведенні ї на роботу до ВПЗ «Білокуракине-2», у зв'язку з чим вважає необхідним змінити підставу звільнення позивача із "звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України" на "звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці п.6 ст. 36 КЗпП України". Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Середній заробіток розрахований відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Як вбачається з довідки про доход позивача, за останні два місяці [PERSON] отримала: за січень 2018 року 1116,90 грн., за лютий 2018 року 1299,24 грн. (а.с.25). Виходячі з цього, середній заробіток складає 1208,07 грн. (2416,14 (сума заробітку за січень та лютий 2018 року) / 40 (кількість робочих днів за лютий та січень 2018) х (40/2). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved