Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

26.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позвона заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - стягувати з [PERSON] на її користь щомісяця аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходів (заробітку) на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І ОК № 332670 від 22.07.2016 року, починаючи з дня звернення до досягнення донькою повноліття, при цьому розмір аліментів не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - сплату судового збору покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. З 22.07.2016 року вона з [PERSON] перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І - ОК № 332670 від 22.07.2016 року. На даний час вона з відповідачем близько чотирьох місяців проживають окремо, не ведуть спільного господарства, сімейні відносини припинено. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної малолітньої дочки, дитина перебуває на повному її утриманні. Вона на даний час не працює, отримує лише допомогу на дитину, цих коштів недостатньо для належного утримання дочки. Крім того на її утриманні перебуває донька від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Вона на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і має вкрай скрутне матеріальне становище. Відповідач має добрий стан здоров'я, має неофіційну роботу , тому вона вважає, що він має змогу та повинен сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної дочки. 26.10.2017 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 01.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13.11.2017 року. 13.11.2017 року слухання справи було відкладене на 23.11.2017 року в зв»язку з неявкою відповідача [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2017 року, позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, не заперечувала проти заочного рішення. В судове засідання, яке відбулося 23.11.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з довідки адресно довідкового підрозділу територіального підрозділу УДМС України в Київській області від 13.11.2017 року, відповідач по справі, - [PERSON], [INFO], зареєстрований з 01.12.2001 року за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. В. Пріцьки, вул.. Молодіжна, будинок № 15. Отже, зглядаючись на місце проживання відповідача [PERSON], та норми процесуального права, що регулюють підсудність цивільних справ, дана справа підсудна Кагарлицкому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ст. 109 ЦПК України. Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. 22 липня 2016 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 97709, яке видане 22 липня 2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Липовий Ріг Миронівського району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 22 липня 2016 року, про що 22 липня 2016 року складено відповідний атковий запис за № 72. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають одну малолітню дитину, - дочку, [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 332670, яке видане 22 липня 2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому азначено, що [PERSON] народилася 16 липня 2016 року в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 22 липня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 152. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Проте, подальше сімейне життя у сторін не склалося, в зв»язку з чим сторони на даний час шлюбно сімейних відносин не підтримують, протягом тривалого часу, - близько 4 ьох місяців, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, причому, малолітня дитина, - [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні позивачки, - [PERSON], що підтверджується довідкою № 02 32/582, яка видана 24.10.2017 року Піївською сільською радою Миронівського району Київської області. В судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач [PERSON], полишивши сім»ю, матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини не надає, що, на думку суду, є порушенням норм Конституції України, норм СК України, та норм міжнародного права. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини І ОК № 332670, яке видане 22 липня 2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де в графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON], в графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, доньку, - [PERSON] до досягнення 18 ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до 16 липня 2034 року; Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру частки, яку необхідно стягувати з відповідача, то згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проте, аліменти в частці стягуються судом лише при тій умові, якщо платник аліментів має стабільний, офіційний дохід, з якого можна б було вираховувати частку, при відсутності такої інформації суд стягує аліменти в твердій грошовій сумі, а тому в такому випадку аліменти з відповідача слід стягнути в твердій грошовій сумі. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення, що є в даній справі. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, (як в даному випадку), або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідача. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - дитина, - [PERSON], [INFO], є малолітньою особою, з урахуванням віку та природніх потреб потребує значних коштів на утримання. Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року становить 1426 грн. Суд зазначає, що в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від\~вікового\~критерію або ж залежно від\~соціальної\~та\~демографічної групи\~особи: для\~дітей\~віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність. Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України та публікується в офіційних виданнях. Починаючи з 2006 року, згідно зі змінами, внесеними до частини третьої статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум встановлюється\~Кабінетом Міністрів України\~після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Набір продуктів харчування формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій\~Всесвітньої організації охорони здоров'я. Набір непродовольчих товарів формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в сфері економіки з використанням нормативів забезпечення засобами\~гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами влаштування\~побуту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів в межах прожиткового мінімуму буде відповідати в повній мірі інтересам дитини. Відповідно, суд вважає, що при відсутності офіційного доходу, стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі 1426 грн. щомісячно, на одну дитину, що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», буде відповідати вимогам розумності, справедливості та достатності. - Позивачка [PERSON] офіційно не працює, інших доходів для утримання дитини, окрім як аліменти, не має, проте, проживає на житловій площі, яка належить її батькам, відповідно, комунальні платежі не сплачує. Отже, на думку суду, зважаючи вищевказані докази, які надані позивачкою [PERSON], та зважаючи на вищевказані обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, які ооцінені судом, розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача в розмірі 1426 грн. щомісячно, є економічно обґрунтованим, справедливим. Також суд при визначенні розміру аліментів бере до уваги тяжкий матеріальний стан позивачки [PERSON], яка, окрім того, що не працює, утримує малолітню дитину, - [PERSON], має ще на своєму утриманні ще одну дитину від попереднього шлюбу, - [PERSON], [INFO]. - відповідач [PERSON], то, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки [PERSON], - відповідач фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, заробляє тимчасовими заробітками, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 26.10.2017 року. Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску до негайного виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, який передбачено для спору майнового характеру, в мінімальному його розмірі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial