Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

23.03.2018 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 10.09.2013 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом №47. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін виявився невдалим. В січні 2018 р. сторони припинили шлюбні стосунки та спільне проживання. Відповідач, як батько, зовсім не цікавиться дитиною, її вихованням та утриманням, син перебуває на повному утриманні позивачки. Позивачка на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проживають із сином у будинку матері. Цього доходу не достатньо для існування. Нерухомого майна у позивачки немає. Відповідач має можливість утримувати дитину до досягнення ним повноліття, постільки є фізично здоровим, неофіційно працює, займається підприємницькою діяльністю, постійно користується транспортним засобом, має у власності дорогий телефон. Тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 5000 грн. щомісяця, до досягнення ним повноліття. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Позивачка просить задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач пояснив, що він офіційно ніде не працює, не має у власності рухомого чи нерухомого майна, припинив підприємницьку діяльність та проживає у квартирі своїх батьків. Відповідач готовий сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі не більше 1000 грн., що буде відповідати його майновому стану. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2013 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4), на даний час шлюбі між сторонами розірвано. Згідно записів у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), сторони є батьками сина [PERSON], [INFO]. Поясненнями позивачки встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Проживання дитини сторін з позивачкою також стверджується записами в довідці (а.с.7) та акті обстеження матеріально-побутових умов (а.с.8). Поясненнями відповідача, що підтверджуються відповіддю регіонального сервісного центру МВС від 04.05.2018 р. 331/9/898 (а.с.27) встановлено, що згідно баз даних Єдиного державного реєстру МВС України у власності позивачки зареєстрований транспортний засіб Hyundai Tucson, 2006 року випуску. Поясненнями відповідача, що підтверджуються відповіддю регіонального сервісного центру МВС від 24.04.2018 р. 31/9/831 (а.с.26) встановлено, що згідно баз даних Єдиного державного реєстру МВС України за відповідачем [PERSON] не зареєстровані транспортні засоби у територіальних сервісних центрах. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. За приписами ч.2 ст.182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина слід визначити в твердій грошовій сумі, оскільки, відповідач офіційно не працевлаштований. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України враховує, що позивачкою не надано суду доказів про матеріальне становище відповідача та стан його здоров'я. Проте, він є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивачки, можливостей відповідача, з нього на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.180-184, 191 СК України та

Outcome: partial