Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У червні 2020 року Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 524,84 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до статуту Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР, затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради № 564-21\від 14.02.2020 року, заклад перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради. Згідно вказаного статуту джерелом формування фінансових ресурсів (майна) є обласні бюджетні кошти. Невідшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до бюджету, що порушує економічні інтереси держави, виникає необхідність їх захисту. Під час досудового розслідуванням встановлено, що [PERSON] , близько 13.15 год., 31.03.2017 року, перебуваючи біля будинку № 1 по вул. Криворізька в м. Дніпро, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, будучи обуреним поведінкою потерпілого [PERSON] , [INFO] , який пошкодив належне йому майно (селфі-палку), підійшов до потерпілого та умисно, з метою помсти наніс один удар правою зжатою в кулак, у ліву ділянку нижньої щелепи потерпілого, від дії якого потерпілий [PERSON] втратив рівновагу та впав спиною на асфальтоване покриття. При падінні з прискоренням (після завданого удару в обличчя) потерпілий [PERSON] вдарився об асфальтоване покриття потиличною частиною голови, внаслідок чого отримав ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з геморагічними вогнищами, забиття головного мозку в скроневій долі праворуч, в лобні - тім`яних долях праворуч та ліворуч, субарахно їдального крововиливу, лінійного перелому лобної та тім`яної кісток праворуч, підапоневратичної гематоми у правій тім`яної - потиличної області, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння. За вказаним фактом 01.04.2017 року СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР № 12017040680000683, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. 01.06.2017 року обвинувальний акт відносно [PERSON] у вищевказаному кримінальному провадженні направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, ст. 106 ч. 2 п. 1 КК України. Рішення набуло чинності. Умисними діями обвинуваченого [PERSON] потерпілому [PERSON] заподіяні необережні тяжкі тілесні ушкодження, з якими останній знаходився па стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та нейрохірургії № 2 відділені КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР в період з 31.03.2017 року по 12.04.2017 року. Відповідно до розрахунку витрат, проведеного бухгалтерією КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР, на лікування [PERSON] закладом охорони здоров`я витрачено грошові кошти за 13 ліжко-днів в сумі 7 524, 84 грн. Зазначені вище витрати з боку [PERSON] закладу охорони здоров`я до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 та КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР не пред`являвся, що не позбавляє можливості Дніпропетровську місцеву прокуратуру № 4 пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілого від злочину та їх непогашення призводить до ненадходження коштів до обласного бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст.ст. 1166, 1191, 1206 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - Логвін Ю.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року по справі № 204/3276/17 було звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі ст. 49, ст. 106 ч. 2 п. 1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12017040680000683 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.04.2017 року, за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - закрито (а.с. 12-13). У вищевказаній ухвалі зазначено, що відповідно до обвинувального акту неповнолітній [PERSON] , 31.03.2017 року приблизно о 13 годині 15 хвилин перебуваючи біля будинку № 1 по вул. Криворізька в м. Дніпро, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, будучи обуреним поведінкою потерпілого [PERSON] , який пошкодив належне йому майно, підійшов до потерпілого та умисно, з метою помсти наніс один удар правою рукою зжатою в кулак, у ліву ділянку нижньої щелепи потерпілого, від дії якого потерпілий [PERSON] втратив рівновагу та впав спиною на асфальтоване покриття. При падінні з прискоренням (після завданого удару в обличчя) потерпілий [PERSON] вдарився об асфальтоване покриття потиличною частиною голови, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з геморагічними вогнищами, забиття головного мозку в скроневій долі праворуч, в лобно-тім`яних долях праворуч та ліворуч, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому лобної та тім`яної кісток праворуч, підапоневратичної гематоми у правій тім`яної-потиличній області, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння. Умисні дії неповнолітнього [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 128 КК України, як спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Умисними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] , [INFO] , були заподіяні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим останній знаходився на лікуванні у Комунальному підприємстві «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради у відділенні реанімації та нейрохірургії № 2 у період з 31 березня 2017 року по 12 квітня 2017 року, вартість одного ліжка-дня 627,07 грн., за 12 ліжко-днів - 7 524,84 грн., що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради № 464/415-15 від 18 червня 2020 року, в якому також зазначено, що Комунальним підприємством «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради заходи представницького характеру стосовно витрачених бюджетних коштів на лікування [PERSON] не вживались, в добровільному порядку лікарні ці кошти не відшкодовані (а.с. 14). Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.95 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 року № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Відповідно до Довідки калькуляції № 464/1415-15 від 18 червня 2020 року бюджетної вартості лікування хворого [PERSON] у відділенні реанімації та нейрохірургії № 2 у період з 31 березня 2017 року по 12 квітня 2017 року, вартість лікування становила 7 524,84 грн. (а.с. 15). Згідно зі статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У частині 2 статті 169 ЦК України визначено, що територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до п. 1.4 Статуту Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради 14 лютого 2020 року № 564-21/VII, Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради (а.с. 16-29). Згідно з п. 5.3 вказаного Статуту джерелом формування майна Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради є, зокрема, бюджетні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Згідно з п.п. а п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать видатки на охорону здоров`я: амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У частині 2 статті 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку не відшкодував витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] , що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради № 464/415-15 від 18 червня 2020 року. При цьому, Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради та Дніпропетровська обласна рада з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у розмірі 7 524,84 грн., завданої кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , до суду не звертались. Однак, невідшкодування [PERSON] закладові охорони здоров`я витрат на лікування потерпілого [PERSON] завдає шкоди інтересам держави та призводить до ненадходження до бюджету коштів, необхідних для забезпечення функцій держави, визначених Конституцією України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради слід стягнути матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 524,84 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, підлягають задоволенню, а порушені права судовому захисту. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, а позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 2 102,00 грн. На підставі ст.ст. 15, 167, 169, 170, 1166, 1191, 1206 Цивільного кодексу України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та

Outcome: approved