Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.09.2012 року він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 2500,00 євро, які останній зобов'язувався повернути у повному обсязі, а також сплачувати щомісяця 75 євро процентів за період з вересня 2012 року по 10.09.2013 року. Факт отримання грошей у розмірі 2500,00 євро підтверджується розпискою відповідача від 12.09.2012 року. [PERSON] взятий на себе обов'язок щодо повернення коштів у строк до 10.09.2013 року не виконав, грошові кошти не повернув, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 2500 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 67322 грн., проценти за період з вересня 2012 по 10.09.2013 року в розмірі 900 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 24235,92 грн., три відсотки в розмірі 176 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 4739,47 грн., а також судовий збір в розмірі 962,97 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, що вбачається з оголошення в газеті "Новини Закарпаття" №№42-43 від 16.04.2016 року, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд, в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи із їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2012 року [PERSON] надав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 2500 євро, про що останній власноручно написав розписку, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні. За умовами розписки від 12.09.2012 року [PERSON] зобов'язався повернути всю суму та щомісячні проценти в сумі 75 євро в строк до 10 вересня 2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] взяте на себе зобов'язання не виконав і гроші в сумі 2500 євро [PERSON] не повернув. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею (як форма неустойки) обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого суду представником позивача розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 27.01.2016 року складає 2500,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 67322,00 грн. - сума основного боргу, 900,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 24235,92 грн. - сума процентів за користування позикою за період з вересня 2012 року по 10 вересня 2013 року, 176 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 4739,47 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне повернення грошових коштів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 2500,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 67322,00 грн., а також три відсотки річних в розмірі 176 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 4739,47 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за користування позикою в розмірі 900,00 євро, то у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, в тому числі фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент - надаються фінансовими установами - юридичними особами, до яких належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються, зокрема, такі послуги як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надається фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності. За таких обставин суд приходить до переконання, що позивач [PERSON]. при наданні позики відповідачу [PERSON] не мав права на отримання відсотків, оскільки позивач не являється суб'єктом підприємницької діяльності, уповноваженим на надання фінансових послуг. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 720,61 грн. судового збору.

Outcome: partial