Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорноморської філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» в якому з урахуванням доповнень просив визнати, що гроші в розмірі 3915,00 гривень, передані [PERSON] Чорноморській філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» за касовими квитанціями №1577 та №1578 від 19.03.2015 року, не є власністю цього банку, а передані йому в тимчасове користування на термін в один банківський операційний день, та стягнути з Чорноморської філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» у місті Іллічівську Одеської області грошові кошти в розмірі 3954,15 гривень, пеню в розмірі 14987,86 гривень, а також відшкодувати позивачу моральну шкоду за рахунок відповідача в розмірі 8000 гривень (а.с.2, 6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно графіків кредитних платежів з ПАТ «Альфа банк» та ВАТ «ОТП банк» він 19.03.2015 року здійснив оплату кредитних платежів через касу Чорноморської філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» у місті Іллічівську Одеської області, з яких 2485,00 гривень на рахунок ПАТ «Альфі Банк» та 1430,00 гривень на рахунок ВАТ «ОТП [PERSON]» Позивачу стало відомо, що постановою НБУ банк «[PERSON] Русь» визнаний неплатоспроможним та відключений від платіжної системи, грошові кошти, позивача на рахунки ПАТ «Альфа Банк» та ВАТ «ОТП [PERSON]» не надійшли. Позивач зазначає, що у Чорноморській філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» у місті Іллічівську Одеської області йому відмовили повернути сплачені ним грошові кошти, вважає, що невиконання банком своїх обовязків по поверненню грошей спричинило на нього негативний вплив та моральні переживання, за таких обставин позивач просить його позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заперечення в яких просив відмовити задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно касових квитанцій №1577 та №1578 від 19.03.2015 року [PERSON] здійснив грошовий переказ на рахунок ПАТ «Альфа банк» в розмірі 2485,00 гривень та 1430,00 гривень на рахунок АТ «ОТП банк» (а.с.3). Згідно листа на імя Заступника голови правління ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» позивач просить повернути кошти сплачені ним у відповідності до квитанцій №1577, №1578. Як вбачається з листа генерального менеджера по супроводженню роботи тимчасової адміністрації в Чорноморській філії ПАТ «БАНК «[PERSON] Русь» від 24.05.2015 р. позивачу відмовлено в поверненні грошових коштів (а.с.8). Щодо позовних вимог в частині повернення грошових коштів в розмірі 3954,15 гривень суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» за №2121-III (зі змінами та доповненнями) Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених\~Законом України\~"Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Згідно п.1 ч.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за № 4452-VI (зі змінами та доповненнями) під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Проте у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (зі змінами та доповненнями) обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації. За таких обставин вимоги позивача в цій частині можуть бути задоволені, оскільки банк повинен був здійснити операції з переказу коштів позивача на рахунки ПАТ «Альфа банк» та АТ «ОТП банк». Щодо позовних вимог позивача в частині визнання, того що гроші в розмірі 3915,0 гривень, передані [PERSON] Чорноморській філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Русь» за касовими квитанціями №1577 та №1578 від 19.03.2015 року, не є власністю цього банку, а передані йому в тимчасове користування на термін в один банківський операційний день суд зазначає, що оскільки у відповідності до положень ст.16 ЦК України передбачено захист цивільних прав в разі їх невизнання або оспорювання, вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та не можуть бути задоволені, оскільки судом при задоволенні вимог про повернення грошей в сумі 3915,00 гривень вже встановлено факт дій банку, які не ґрунтуються на законі. Згідно п.32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» N2346-III (зі змінами та доповненнями) У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Оскільки позивачем надано до суду розрахунок розміру пені, який не ґрунтується на вимогах Закону N2346-III суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені з відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вказаний закон передбачає вичерпний перелік обставин при яких виникає право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5) «Про судову практику в справах, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою треба розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (п.9 постанови). Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про неможливість задоволення зазначеної позовної вимоги у звязку із її недоведеністю. Враховуючи викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині повернення сплачених позивачем грошових коштів в розмірі 3954,15 гривень.

Outcome: partial