Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Харківська міська рада, в особі свого представника звернулася до суду із позовом, в остаточно уточненій редакції якого (том 2 а.с. 61) просили зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку по [ADDRESS], шляхом знесення прибудов до домоволодіння літ. «А-1» - «а5» - сіни з коридором та кладовою, «а6» - кухня, гаражу літ. «З», підхідний хід в існуючий погріб на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у придатний для використання стан та повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. В обґрунтування позову посилалися на те, що згідно з актом обстеження земельної ділянки № 1288/11 від 22.04.2011 року відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради обстеженням по вул. Ватуніна, 66/16, встановлено, що зазначена земельна ділянка, загальною площею 0,0734 га, на якій розміщено житловий будинок, частина якого 2/5 належить на праві власності [PERSON] та частина 3/5 якого належить на праві власності [PERSON]. В ході обстеження встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] огороджена та використовується вищезазначеними фізичними особами для експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Має місце факт самовільного зайняття [PERSON] додаткової земельної ділянки по [ADDRESS] за рахунок міської землі орієнтованою площею 0,0042 га та за рахунок домоволодіння по [ADDRESS] додаткової земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га, що порушує ст.ст. 125, 126 ЗК України. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації КП «Харківське міське БТІ» від 12.03.2009 року, прибудови «а5», «а6» до літ. «А-1» та літ. «З» (гараж), які використовуються [PERSON], побудовані самочинно. Відповідачкою без отримання жодних дозвільних документів, без належним чином розробленої та погодженої проектної документації, відведення в установленому порядку земельної ділянки для будівництва прибудови до належної відповідачу будівлі було розпочато самочинну реконструкцію належних нежитлових приміщень з улаштування прибудови на земельній ділянці комунальної власності. Відповідачкою такий дозвіл отримано не було, будівельні роботи здійснюються самочинно, без відповідної належним чином погодженої проектної документації. Також, посилалися на ст. 24 Земельного Кодексу України, в редакції 1990 року, відповідно до якого право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформлюється договором. Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею визначено процедуру та порядок виготовлення, складання видачі, реєстрації і зберігання державних актів та договорів на право тимчасового користування землею. Відповідно до Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами, право тимчасового користування землею оформляється договором за формами, затвердженою Кабінетом Міністрів України. На земельні ділянки, якими користуються громадяни, підприємства, установи, організації та садівницькі товариства, державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі і складання плану земельної ділянки. Відповідно до Інструкції, складання Державного акту на право постійного користування землею без проекту відведення земельної ділянки на підставі акту встановлення меж земельної ділянки проводиться у разі коли земельна ділянка знаходиться у користуванні особи. Згідно Указу Президента України від 17.02.2003 року № 143/2003, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1088, наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23.05.2003 року № 135 та наказу Харківського обласного управління земельних ресурсів від 19.06.2003 року № 46, Харківське міське управління земельних ресурсів 26.06.2003 року передало Харківському регіональному центру Державного земельного кадастру книги реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі та поземельних книг і з 01.07.2003 року державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надання фізичним і юридичним особам послуг у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель здійснює Харківська регіональна Філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах». Листом Управління Держземагенства у м. Харкові від 13.09.2013 року повідомляли, що станом на 29.12.2012 року в управлінні не обліковуються документи, які посвідчують право на земельну ділянку по [ADDRESS]. На підставі викладеного представник Харківської міської ради звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача Гайдаренко Л.О., що діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені вище. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], а також відповідач [PERSON], яка залучена до участі у справі судом в судовому засіданні від 26.07.2011 року (том 1 а.с. 54) заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши суду, що [PERSON] належить 2/5 частина будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 24.06.2009 року, після смерті її чоловік, проте право власності в КП «Харківське міське БТІ» за нею не зареєстровано, оскільки на 2/5 частин будинку накладений арешт. Проте, за життя [PERSON] у 1988 році до своєї частини будинку літ. «А-1» здійснив прибудову, гараж, а також вхід до льоху. Земельна ділянка, якою користується [PERSON] була виділена для користування та будівництва житлового будинку та надвірних будівель колишньому власнику, а потім після придбання 2/5 частин будинку, вона перейшла в користування [PERSON]. Представник [PERSON] - [PERSON], посилаючись на Земельний Кодекс України (в редакції 2001 року), а також п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначала, до [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою. Третя особа [PERSON], а також її представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги Харківської міської ради, просивши суд про їх задоволення, посилаючись на те, що [PERSON] є власницею 3/5 частин домоволодіння № [ADDRESS], проте [PERSON] не є власником 2/5 частин житлового будинку, оскільки її право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку. Чоловік відповідачки [PERSON] за життя самовільно побудував прибудови, літ. «а5», «а6», гараж літ. «З», які порушують права власності [PERSON] та руйнують її частину будинку, оскільки побудовані прибудови без відповідного дозволу та з порушенням будівельних норм, оскільки відповідно до технічного висновку обстеження будівельних конструкцій житлового будинку, наданий приватною науково - виробничою фірмою «Вабсервіс» від 23.09.2013 року експертом було звернуто увагу на загальний технічний стан, наявність дефектів і пошкоджень, здатних вплинути на їх подальшу експлуатацію. Через вплив атмосферних опадів є сліди локального підмивання фундаменту, цьому сприяє неякісний пристрій в місцях стикування асфальтної доріжки, замість належної, зруйнованої відповідачкою відмостки її стіни, погане виконання і, місцями, повна відсутність організованого водовідводу з даху. Відсутнє надійне примикання нового даху самовільної прибудови літ. «а5», виконаної з порушенням будівельних норм до даху будинку літ. «А-1». Неякісне виконання покрівлі самовільної прибудови «а-5», в зоні примикання до існуючої прибудови літ. «А» може призвести до повного руйнування покрівлі прибудови літ. «А». При цьому частина покрівельної конструкції сусідів спирається на раніше існуючий дерев'яний мауерлат житлового будинку, не призначений для таких навантажень. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника [PERSON] - [PERSON], третю особу та її представників, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи, дослідивши інші докази в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору на забудову земельної ділянки м. Харкова від 02.06.1945 року було виділено земельну ділянку, договір посвідчений Першою Харківською нотаріальної конторою 16.06.1945 року. Загальна площа зазначеної земельної ділянки становить 649 кв.м.. Термін користування даною ділянкою встановлений 55 років, з 20.04.1940 року по 20.04.1995 року. Відповідно до цього договору забудовник повинен провести забудування вищезазначеної земельної ділянки з потрібними для нього господарськими збудуваннями. Відповідно до договору купівлі - продажу від 26.09.1957 року [PERSON] продав [PERSON] половину домоволодіння № [ADDRESS]. 25.10.1961 року помер [PERSON] та відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 23.11.1962 року єдиною спадкоємицею після померлого [PERSON] згідно заповіту є його дружина [PERSON] та до складу спадкового майна увійшла ? частина домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS], що належало померлому на підставі договору про право на забудову земельної ділянки. Згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, 23.11.1961 року [PERSON], як дружині [PERSON] у спільному майні подружжя належить ? частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Рішенням Фрунзенського народного суду м. Харкова від 05.03.1983 року були перерозподілені ідеальні частки в домоволодінні № [ADDRESS] та відповідно до цього рішення [PERSON] стало належати 2/5 частини домоволодіння, замість ? частки, а [PERSON] - 3/5 частин домоволодіння, замість ? частки. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 3/5 частини домоволодіння № [ADDRESS]. На підставі договору купівлі - продажу від 11.08.983 року [PERSON] придбав 2/5 частин домоволодіння № [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. [PERSON] є на теперішній час співвласником 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори 09.12.2004 року. Проте, після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом 12 Харківської державної нотаріальної контори від 24.06.2009 року, на 2/5 частин вказаного будинку з відповідною частиною надвірних, однак право власності в КП «Харківське міське БТІ» за нею не зареєстровано, через обтяження на дану частину домоволодіння - арешт. Даний факт підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2014 року, відповідно до якої 2/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за нині померлим [PERSON]. Крім того, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.06.2013 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, відмолено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], у зв'язку з наявністю записів про арешт та заборону на нерухоме майно. З метою поліпшення житлових умов, попередніми власниками будинку проводилися перебудови та добудови частин будинку. [PERSON] - чоловіком відповідачки, який був на той час власником 2/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] у 1988 році, з метою поліпшення житлових умов виконані прибудови до частин будинку, а саме: «а5» - сіни з коридором та кладовою, «а6» - кухня, гараж літ. «З», а також підхідний вхід в існуючий ямний льох. Необхідно зауважити, що Фрунзенським районним судом м. Харкова було ухвалено рішенням від 28.03.2012 року (том 1 а.с. 210-214, яке залишено без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 19.06.2012 року том 1 а.с.297-300) в рамках даної цивільної справи, яким відмовлено в задоволенні позову Харківської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення об'єктів нерухомого майна. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.02.2013 року вищевказані судові рішення скасовані та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення, колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, крім іншого, зазначали, що судом не встановлено і не перевірено розміру, конфігурацію земельної ділянки, що виділялась під будівництво будинку, чи переходило права власності або право користування земельною ділянкою до нових власників будинку, якщо так, то коли, на підставі чого, і в якому розмірі, чи змінилися розміри ділянок у співвласників будинку після узаконення добудов та не було перевірено чи існує самочинне заняття земельної ділянки, та чи розміщені на ній об'єкти самочинного будівництва. Справу прийнято в провадження до нового розгляду в березні 2013 року. При новому розгляду судом приймалися заходи щодо виконання ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.02.2013 року, представнику позивача Харківської міської ради були роз'ясненні положення ст. 143 ЦПК України, відповідно до якої для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, та попереджено про наслідки, якщо таке клопотання заявлене не буде, проте представник позивача не скористався даним правом, у зв'язку з чим надано суду відповідну заяву (том 2 а.с 80), в якій зазначалося, що вважають недоцільним призначення по даній справі відповідної експертизи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті, що також підтверджується технічним записом (судового засідання (том2 а.с. 85). Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про проведення по справі будівельно - технічної експертизи, та ухвалою суду від 30.08.2013 року по справі призначено вищевказана експертиза. Експертиза сплачена відповідачем в повному обсязі, проте через відсутність топографо - геодезичної зйомки земельної ділянки по [ADDRESS] з координатами кутів меж споруд і будівель, справу повернуто без виконання експертизи. Ухвалою від 26.12.2013 року за клопотання представника відповідача - [PERSON] знову призначено експертизу, але справу повернуто без виконання експертизи, оскільки прибуття експертів не було забезпечено, справу знову направлено на експертизу, але вона повернута у зв'язку з тим, що безперешкодне обстеження, належні умови праці експертів не було забезпечено, справу в четверте направлено на експертизу ухвалою від 11.08.2014 року, ухвалу одночасно направлено до Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ в частині безперешкодного забезпечення обстеження земельної ділянки, проте знову безперешкодне обстеження житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки по [ADDRESS] не забезпечено. В судовому засіданні представник [PERSON] пояснила, що експерти виходили для обстеження земельної ділянки, проте співвласник домоволодіння та третя особа в рамках даної справи [PERSON] та її представник [PERSON] не надали можливості обстежити експертам земельну ділянку в повному обсязі, не впустивши останніх для обстеження. В судовому засіданні [PERSON], та її представник [PERSON] пояснили, що не є доцільним обстеження саме їх частини земельної ділянки, де розташований будинок та прибудови на нього. Згідно ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Стаття 157 ЦПК України передбачають, що цивільна справа має бути розглянута як в суді першої інстанції, протягом двох місяців з дня відкриття відповідного провадження. Навіть з урахуванням передбачених законом ускладнень дана справа не знаходить вирішення і тривалістьїї розгляду знаходяться поза межами звичайного уявлення про розумні строки. Протягом 1,9 року (з моменту нового судового розгляду), тоді як позов взагалі подано до суду ще в квітні 2011 року, суд був позбавлений можливості вирішити справу по суті, у зв'язку з чим, суд вважає можливим вирішити справу по суті на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, без проведення експертизи, оскільки остання так проведена і не була через обставини, які не залежали від волі суду, оскільки судом приймалися всі можливі заходи щодо проведення експертизи. Дійсно, згідно акту № 1710/13 від 15.05.2013 року обстеження земельної ділянки по [ADDRESS], встановлено, що має факт самовільного зайняття [PERSON] та [PERSON] додаткової земельної ділянки по [ADDRESS] за рахунок міської землі орієнтованої площею 0,0042 га та за рахунок домоволодіння по [ADDRESS] додаткової земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га. Також, має місце факт самочинного збудування нежитлової одноповерхової будівлі «З» (приміщення гаражу та двох прибудов до житлового будинку «а5» - приміщення коридору, «а6» - приміщення кухні та ванної). Необхідно зауважити, що даний акт дійсний протягом 3-х місяців, про що міститься відповідна відмітка на ньому. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою - захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожнаособа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Загальний перелік таких способів захисту вільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до вимог Земельного Кодексу України до повноважень селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить - розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земельної комунальної власності, організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Землекористувачі зобов'язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та прав користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами дійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами аво на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків. Земельний Кодекс УРСР від 18.12.1990 року, а також його нова редакція, прийнята Верховною Радою України 13.03.1992 року, передбачає, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки зберігають свої права до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на земляю землекористування. Відповідно до п.п. 6, 7 Розділу X ЗК України, який набрав чинності 1.01.2002 року, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2005 року переоформити у встановленому порядку право власності, або право оренди на них. Громадяни та юридичні особи, що одержали у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством зберігають права на ці ділянки. Термін дії цих пунктів продовжений до теперішнього часу. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважав самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотитними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересів порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору ореди і його державної реєстрації. Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції 2001 року) при переході права власності на будівлі разом з цими об'єктами переходить у розмірах, встановлених ст. 67 цього Кодексу і право або користування земельною ділянкою без зміні його цільовою призначення, Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 pоку, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно чем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 pоку, статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частинуі ділянки, яка необхідна для її обслуговування. У разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. У позові міститься посилання на те, що має місце самовільно зайняття [PERSON] та [PERSON] додаткової земельної ділянки по [ADDRESS] за рахунок міської землі орієнтованої площею 0,0042 га. та за рахунок домоволодіння по [ADDRESS] додаткової земельної ділянки орієнтованою площею 0,0044 га. Також має місце факт самочинного збудування нежитлової одноповерхової будівлі «З» (приміщення гаражу) та двох прибудов до житлового будинку «а5» - приміщення коридору, «а6» - приміщення кухні та ванної. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником Харківської міської ради не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Тому суд вважає, що позивачем Харківською міською радою не доведено факту порушення їх права, що вказані прибудови, а саме: «а5» сіни з коридором та кладовою, «а6» кухня, гараж «літ.» З, та підхідний вхід в існуючий ямний льох, які побудовані [PERSON] знаходяться на міській землі, яка не надавалася в користування колишньому власнику будинку, а знаходяться на додатковій земельній ділянці, яка самовільно зайнята [PERSON]. Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження того, яким чином і яку площу земельної ділянки треба повернути територіальній громаді міста в особі Харківської міської ради. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed