Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

22.04.2013 року позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання угоди про здачу житлової площі в піднайм та зняття особи з реєстрації місця проживання,в подальшому свої позовні вимоги уточнила, просила суд позбавити права користування будинком [ADDRESS] громадянку [PERSON], [INFO] та її неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO],та просила зобов»язати третю особу - Радомишльський районний сектор управління державної міграційної служби України в Житомирській області зняти гр. [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка [PERSON] обґрунтувала тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 22 серпня 2000 року приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, реєстровий № 1443 належить житловий будинок з надвірними господарськими будівлями за [ADDRESS]. В 2013 році вона мала намір розпорядитись своїм будинком,однак в її будинку на даний час прописані [PERSON]та її малолітні діти. [PERSON]та її дітей прописав у будинку ще її покійний батько,оскільки на той час у неї не було власного житла, а вона приїхала поступати у вищий навчальний заклад. При цьому починаючи з 2000 року і по даний час [PERSON]та її двоє дітей жодного дня в її будинку не проживали, у відповідачки є постійне місце проживання в [ADDRESS]. де вона і проживає з своїми дітьми по даний час. Вона цілий рік просила [PERSON]виписатись з її будинку та виписати дітей,однак [PERSON] виписатись сама і виписати своїх дітей в добровільному порядку відмовляється,тому вона змушена звернутись до суду з захистом свої прав. В ході розгляду справи [PERSON] звернулася із зустрічним позовом та просила визнати за собою та неповнолітніми дітьми [PERSON], та [PERSON] право на житло у житловому будинку по [ADDRESS],збільшила свої позовні вимоги і також просила суд усунути перешкоди зі сторони [PERSON]в користуванні нею будинком,та відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона зареєстрована з серпня 2000 року в будинку [ADDRESS]. Там же зареєстровані та проживають з дня народження її неповнолітні діти. Оскільки вона з дітьми безперервно проживає у зазначеному будинку з 2000 року, то відповідно до ст. 344 ЦК України має право на отримання цього будинку у власність, або отримання права на житло. Вважає, що правові підстави для позбавлення її та неповнолітніх дітей спірного житла відсутні. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживаючих в [ADDRESS] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком за [ADDRESS] та відмовлено [PERSON] в задоволенні зустрічних позовних вимог до [PERSON] Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] у позбавленні права користування житловим будинком [ADDRESS]. В решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 березня 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2013 року та рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2013 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом, [PERSON] свій змінений та уточнений позов, підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених в ньому, проти задоволення зустрічного позову [PERSON]заперечувала. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON], та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги викладені в зустрічному позові, який було уточнено та збільшено в ході судового розгляду та просили суд його задовольнити з підстав викладених у ньому, проти задоволення первісного позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Радомишльський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання не з»явився,надіслав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати без участі представника управління. Представник третьої особи без самостійних вимог - Служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації в судовому засіданні пояснила, що вважає що в даний час немає підстав для зняття з реєстрації неповнолітніх дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка за первісним позовом [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу 22.08.2000 року, реєстровий № 1443. Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.150 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.1983 №5464-Х із змінами (далі - ЖК Кодекс), громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З пояснень позивачки за первісним позовом у судовому засіданні встановлено, що у 2000р. відповідачці, яка є її племіннецею , необхідно було оформити реєстрацію в Радомишль на період навчання. Оскільки відповідачка [PERSON] просила допомогти їй та зареєструвати її у житловому будинку попередній власник вищевказаного будинку, [PERSON], у серпні 2000 року прописав її в будинку. На прохання [PERSON] добровільно знятися з реєстраційного обліку та виписати своїх дітей [PERSON] відмовляється,тому [PERSON]не може розпорядитись своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON]та її малолітні діти з моменту реєстрації та до цього часу, у житловому будинку лише зареєстровані, але фактично ніколи не проживали, що також, підтверджується Актом від 27 березня 2013 року, складеним депутатом сільської ради, [PERSON] та сусідами позивачки, (а.с.134). Дана обставина також підтверджується Довідкою Лутівської сільської ради Радомишльського району № 248 від 28.03.2013 року, в якій зазначено , що гр. [PERSON], її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з серпня 2000 року по даний час зареєстровані, але фактично не проживають на території сільської ради за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, оскільки на даний час позивачка за первісним позовом є єдиним власником домоволодіння [ADDRESS], а зареєстровані в цьому домоволодінні відповідачка та її малолітні діти ніколи там не проживали, не є членами сім»ї позивачки, а також, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачці, як власнику домоволодіння, в повній мірі користуватися належними їй правами власника в зазначеному домоволодінні та розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку, що первісний позов в частині усунення перешкод у здійсненні права володіння та розпорядження майном , що полягає в позбавленні права користування домоволодінням [ADDRESS] підлягає задоволенню. Водночас, щодо вимоги позивача про зобов'язання Міграційної служби зняти з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд зазначає наступне. Так, ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", передбачено, що знятгя з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для: задоволення вимог позивачки щодо зобов'язання Управління державної міграційної служби в Житомирській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку у житловому будинку [ADDRESS], оскільки в розумінні норм ст.3 ЦПК України дана вимога є передчасною, оскільки права позивачки в даному випадку не порушені, оскільки вона не зверталися з відповідною заявою про зняття з реєстрації відповідачки та її малолітніх дітей у вказаному житловому будинку, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивачки за зустрічним позовом про визнання за нею та її малолітніми дітьми права власності на житло у житловому будинку за адресою : [ADDRESS], на підставі ст. 344 ЦК України , то вони не підлягають до задоволення за безпідставністю. Згідно ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 3 ст 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57- 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь яких доказів , які б доводили ту обставину, що [PERSON] та її малолітні діти добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років суду не надано. Оскільки вимога [PERSON]про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням є похідною від вимоги про визнання за нею та її малолітніми дітьми права власності на спірний житловий будинок,то і ця вимога не підлягає до задоволення. Посилання [PERSON]та її представника,що [PERSON]пропустила встановлений законом строк для звернення до суду суд не бере до уваги з тих,підстав,тому,що як встановлено в судовому засіданні,[PERSON]не прописувала [PERSON]в спірний будинок,а її приписав ще батько [PERSON]І тільки в 2013 році,[PERSON]дізналася ,що її права порушуються [PERSON],і в зв»язку з цим вона не може розпорядитись своєю особистою власністю а саме спірним будинком. На підставі викладеного,

Outcome: partial