Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 28.09.2011 року станом на 31.03.2020 року в сумі 123008,14 грн. На обґрунтування своїх вимог Банк зазначив, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 28.09.2011 року. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком Договір про надання банківських послуг. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Так, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач має заборгованість у сумі 123008,14 грн., з яких: 1865,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 112808,73 грн. - заборгованість за відсотками, 2000,00 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5833,72 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача разом із позовом подав до суду заяву, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, яка належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.09.2011 року відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 16), погодившись з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана [PERSON] 28.09.2011 року, сторони погодили базову ставку відсотків в місяць (2,5%); пеню за несвоєчасне погашення заборгованості; штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісії. Відповідно до наявних у справі довідок АТ КБ «Приватбанк», за укладеним між сторонами кредитним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт 1400,00 грн., який 29.05.2012 року було збільшено до 2000 грн. та видано кредитну картку. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, з 30.09.2011 року відповідач користувалася виданою їй позивачем карткою, використовувала кошти позивача, та частково вносила позивачеві кошти на погашення кредитної заборгованості. Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.09.2011 року, станом на 31.03.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 123008,14 грн., з яких: 1865,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 112808,73 грн. - заборгованість за відсотками, 2000,00 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5833,72 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи свої вимоги АТ КБ «ПриватБанк» надало суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять дати та підпису позичальника, внаслідок чого неможливо перевірити, станом на який час вони діяли і чи саме на таких умовах [PERSON] погоджувалася отримати кредит. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] умови надання банківських послуг, а також за відсутності домовленості сторін порядку погашення кредиту та сплати процентів, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного сторонами договору. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Проте, оскільки позивач дійсно надав [PERSON] кошти за кредитним договором, однак такі кошти не були повернуті повністю відповідачем, суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 28.09.2011 року, щодо повернення кредитних коштів які були фактично отримані та використані позичальником, а тому вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 1865,69 грн. підлягає до задоволення. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь банку нарахованої пені в сумі 2000,00 грн., а також процентної складової штрафу в розмірі 5833,72 грн., суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки сторонами в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погоджено базову ставку відсотків в місяць 2,5 % та умови щодо пені, яка може бути застосована банком в разі порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. Розрахунок пені здійснюється із врахуванням базової процентної ставки. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує що процентна ставка за кредитним договором збільшується. Отже, розмір пені та процентної складової штрафу позивач нарахував відповідачу всупереч вищенаведених умов договору, врахувавши збільшену процентну ставку. Окрім того, позивач не вправі одночасно заявляти позовні вимоги про стягнення пені та штрафу, оскільки за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, вказавши, що згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» лише фіксовану частину штрафу в розмірі 500 грн., оскільки відповідач погодила умови нарахування такого та підстави для застосування даного штрафу є доведеними. Як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі (крім тіла кредиту, пені та штрафів), заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, щодо розміру і порядку нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 28.09.2011 року (а.с. 17), відповідно до якої сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом - 2,5 % на місяць (30 % річних), розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним. При визначенні розміру заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує строк дії картки, виданої [PERSON] до серпня 2015 року (а.с. 15). Банк просить стягнути заборгованість по відсотках, яка виникла за період із 28.09.2011 року по 29.02.2020 року. Однак, відповідно до висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року в справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 року в справі №310/11534/13-ц, кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування. У цьому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Разом з тим, права та інтереси Банку в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, стягненню підлягають відсотки за користування кредитом лише за період із 28.09.2011 року по серпень 2015 року, а тому в позові про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку повернення кредиту (серпень 2015 року), тобто за період з вересня 2015 року по 29 лютого 2020 року, необхідно відмовити. Тож, за період з 28.09.2011 року по 31.08.2015 року розмір відсотків за користування кредитом, який підлягає стягненню, складає 2227,94 грн. (заборгованість за кредитом 1865,69 грн. х 30 % річних : 360 днів х 1433 (кількість днів)). Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1865,69 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 2227,94 грн. та 500 грн. штрафу (фіксована частина), а всього 4593,63 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути 78,40 грн. судового збору.

Outcome: partial