Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

08.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь: - суму боргу у розмірі 78002 долари США 21 цент та 3% річних у розмірі 845 доларів 54 цента США; - суму боргу у розмірі 11030 Євро 03 центи та 3% річних у розмірі 119 Євро 57 цента; - моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, - а також стягнути понесені судові витрати (а.с.2-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.05.2015 року між [PERSON] (первісний кредитор), [PERSON] (новий кредитор) та ПАТ «Український професійний банк»(боржник) було укладено Договір відступлення права вимоги, за умовами якого, первісний кредитор [PERSON] відступив, а новий кредитор [PERSON] набув право вимоги, належне первісному кредитору відповідно до Договору банківського вкладу №31305 від 06.03.2015 року, Договору банківського вкладу №333162 від 16.03.2015 року, Договору банківського вкладу № 338073 від 14.04.2015 року та Договору банківського вкладу № 338072 від 14.04.2015 року , укладених між Первісним кредитором та боржником. У відповідності до п. 2.1. Договору вартість права вимоги за Депозитними договорами , на момент передачі прав вимоги відповідно до п. 1.1 цього Договору складає -9142 доларів 21 цент США -66000 доларів 00 центів США -50860 доларів 00 центів США -11030 Євро 03 центи, загальна вартість яких складає: 126 002 долари 21 цент США, 11030 Євро 03 центи. Вказує, що згідно ст. 2.2. Договору, [PERSON] , як новий кредитор, одержав право замість [PERSON] , як первісного кредитора, вимагати від боржника ПАТ «Український професійний банк» сплати грошових коштів. У свою чергу, [PERSON] , як новий кредитор, зобов`язався сплатити [PERSON] , як первісному кредитору, в строк до 31.05.2016 року вартість права вимоги у розмірі 126 002 долари 21 цент США, 11030 Євро 03 центи. Зазначив, що 01.06.2016 року до Договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 року була укладена Додаткова угода № 1, за умовами якої Сторони погодилися викласти у новій редакції п. 3.1. Договору, а саме: Новий Кредитор зобов`язаний сплатити Первісному Кредитору вартість права вимоги в строк до 31 липня 2017 року, а Первісний Кредитор зобов`язаний прийняти грошову суму зазначену в п. 2.1. цього Договору. На виконання умов Договору, позивач отримав від відповідача грошові суми: 22.12.2016- 5000 доларів США, 19.05.2017 - 40 000 доларів США; 20.12.2018 - 3000 доларів США, про що були складені відповідні розписки. Загалом, позивачем було отримано грошових коштів на суму 48 000 доларів 00 центів США. Вказує, що станом на 02.05.2019 року заборгованість відповідача становить 78002 долара 21 цент США та 11030 Євро 03 центи. Проте, в порушення умов Договору, відповідачем у встановлений строк вказані кошти не було сплачено та не виконане грошове зобов`язання за Договором. У зв`язку з чим позивач вважає, що його права значно порушені. Крім того, поскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України та висновку Верховного Суду зазначеного у постанові № 373/2054/16-ц, № 14-446цс18 від 16.01.2019, з відповідача необхідно за період з 21.12.2018 р. до 02.05.2019р. що становить 132 дні, стягнути 3 % річних - у розмірі 845, 54 долари США та 119,57 Євро. Також зазначає, що поніс моральну шкоду пов`язану з невиконанням обов`язків відповідача, що виражені у постійній емоційній напрузі, вимушеному постійному перебуванні не за місцем своєї реєстрації в зв`язку з необхідністю "випрошувати" у боржника свої грошові кошти, яку оцінює у 50000 гривень. Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року цивільну справу передати за підсудністю для розгляду до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с. 26). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання (а.с.33). Ухвалою суду від 19.09.2019 року, яка відображена у протоколі судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб(а.с.39). Ухвалою судді від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті(а.с.50). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Щегельський М.З., підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити, також не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позовну заяву суду не направив. Представники третіх осіб - ПАТ « Український професійний банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їхніх представників та заперечень щодо позову суду не направили. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач та представник позивача не заперечують. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2015 року між позивачем [PERSON] (Первісний кредитор), відповідачем [PERSON] ( Новий кредитор) та третьою особою ПАТ «Український професійний банк»(Боржник) було укладено Договір відступлення права вимоги (а.с.6,7). Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою юридичної особи. За змістом п. 1.1 Договору, Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові, відповідно до Договорів банківського вкладу: - № 331305 від 06.03.2015 року, - № 333162 від 16.03.2015 року, - № 338073 від 14.04.2015 року та № 338072 від 14.04.2015 року, укладеними між Первісним Кредитором та Боржником (а.с.12-19). За цими Договорами Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному п.2.1 цього Договору. Пунктом 2.1 Договору визначено, вартість права вимоги за Депозитними договорами на момент передачі прав вимоги відповідно до п.1.1 цього Договору складає: 9142 доларів 21 цент США, 66000 доларів 00 центів США, 50860 доларів 00 центів США, 11030 Євро 03 центи. Загальна вартість права вимоги за Депозитними договорами складає: 126 002 долари 21 цент США, 11030 Євро 03 центи. Згідно п. 3.1 Договору, Новий кредитор зобов`язується сплатити Первісному кредитору в строк до 31 травня 2016 року вартість права вимоги, зазначену в п.2.1 цього Договору. Відповідно до п.п. 5.1., 5.2 Договору, у випадку порушення Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Згідно п. 6.1, Договір відступлення права вимоги набуває чинності із моменту підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками. У подальшому, 01червня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 р.(а.с.8), якою сторони погодили викласти п. 3.1. Договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 р. у наступній редакції: 3.1. Новий Кредитор зобов`язаний сплатити Первісному Кредитору вартість права вимоги в строк до 31 липня 2017 року, а Первісний Кредитор зобов`язаний прийняти грошову суму зазначену в п. 2.1. цього Договору. Згідно п.4 Додаткової угоди, остання набуває чинності в момент її підписання та становить невід`ємну частину договору. На виконання умов Договору, позивачем було отримано від відповідача грошові кошти: 22.12.2016 р.- 5000 доларів США, 19.05.2017 р.- 40 000 доларів США, 20.12.2018 р.- 3000 доларів США, що підтверджується копіями відповідних розписок (а.с.9-11). Оригінали розписок, як стверджував позивач, після отримання коштів передані відповідачу. Як встановлено судом, у порушення умов укладеного сторонами Договору відступлення права вимоги, відповідачем у встановлений строк кошти у повному обсязі не було сплачено та не виконане грошове зобов`язання за Договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, визначено, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Як зазначив позивач (а.с.3), заборгованість відповідача [PERSON] за Договором відступлення права вимоги з урахуванням переданих коштів, станом на 02.05.2019 року, становить 78002,21 долари США та 11030,03 Євро. Будь-яких заперечень щодо правильності розміру заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, чи підтверджують фактичне погашення цієї заборгованості, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України поширює свою діє на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, яка полягає у отримання компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідна правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 16 січня 2019 року провадження № 14-446цс18. Правильність розрахунку трьох процентів річних, зазначених у позовній заяві (а.с.4), судом перевірена. Так, згідно розрахунку (78002,21 доларів США х 132 дні х 3% : 365), три проценти річних заборгованості в доларах за період з 21грудня 2018 року по 02 травня 2019 року, день звернення до суду з позовом, складають 845,54 долари США. Згідно розрахунку (11030,03 Євро х 132 дні х 3% : 365), три проценти річних заборгованості в євро за період з 21грудня 2018 року по 02 травня 2019 року, день звернення до суду з позовом, складають 119,57 Євро. При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованої позивачем суми трьох процентів річних, відповідачем надано не було. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість за договором відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року, яка складається: - з основної суми боргу 78 002 долари США 21 цент та 3% річних у розмірі 845 доларів США 54 цента, а всього на загальну суму 78847 доларів США 75 центів; - з основної суми боргу у розмірі 11030 Єро 03 центи та 3% річних у розмірі 119 Євро 57 центів, всього на загальну суму 11149 Євро 60 центів. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до п. п. 1-4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 4 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Крім того у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Натомість позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо завданої йому моральної шкоди. Окремо, умовами укладеного сторонами Договору відступлення права вимоги від 28 травня 2015 року не було передбачено можливості та підстав відшкодування моральної шкоди у випадку неналежного виконання зобов`язань за вказаним договором. Отже заявлена позивачем вимога щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. За приписами статті 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 9605 грн.00 коп. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial