Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (надалі- підприємство) про зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 липня 2015 року за нотаріально посвідченим договором придбала у ПАТ «Універсал Банк» квартиру [ADDRESS],[ADDRESS] , по особовому рахунку якої відповідачем обліковується заборгованість за надані комунальні послуги. Листом від 15 вересня 2017 року відповідач повідомив, що по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01 жовтня 2007 року по 22 липня 2015 року наявна заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 38757,1 грн, а за період з 23 липня 2015 року по 02 вересня 2017 року заборгованість відсутня. Одночасно зазначено, що відсутня можливість списати зазначений розмір заборгованості та відсутні правові підстави не пред`являти таку заборгованість. В листопаді 2018 року позивачка отримала від відповідача попередження з вимогою сплатити вищезазначений розмір заборгованості або укласти договір реструктуризації заборгованості. 02 квітня 2019 року ТОВ «ЖЕО» відмовило позивачці про відкриття нового особового рахунку та рекомендовано звернутись до відповідача. В квітні 2019 року позивачці відмовлено в призначенні житлової субсидії у зв`язку із наявною заборгованістю по послугах централізованого опалення та постачання гарячої води. З посиланням на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач просить зобов`язати відповідача не нараховувати заборгованість за послуги теплопостачання, яка виникла в період з 01 жовтня 2007 року по 22 липня 2015 року та виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги теплопостачання по квартирі [ADDRESS],[ADDRESS] розмір заборгованості, що виникла до 23 липня 2015 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі (а. с. 21). Відповідач скористався своїм правом, передбаченим положеннями ст. 178 ЦПК України, та 16 грудня 2019 року надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що житлове приміщеннями, власником якого є позивачка, забезпечується централізованим теплопостачанням, яке надається відповідачем. По особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито на квартиру [ADDRESS],[ADDRESS] , станом на 01 листопада 2019 року наявна заборгованість в розмірі 38723,16 грн. Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного приміщення. Відповідач здійснює облік нарахувань по особовому рахунку, який обліковується за приміщенням, а не за фізичною особою. У разі списання боргу по рахунку, відповідач буде позбавлений можливості звернутись до колишнього власника з вимогою про стягнення боргу за період до 23 липня 2015 року. Так рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2015 року стягнуто з [PERSON] (попереднього власника житлового приміщення) заборгованість за послуги теплопостачання станом на 09 грудня 2010 року у розмірі 10122,34 грн. Виконавчий лист по зазначеній справі перебуває на примусовому виконанні. Крім того, списання боргів за житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. За наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а. с. 31-33). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті (а. с. 67). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань. Судом установлено, що з грудня 2007 року по грудень 2010 року власником квартири [ADDRESS],[ADDRESS] був [PERSON] . З 10 грудня 2010 року зазначена квартира належала ПАТ «Універсал Банк» на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, виданого 10 грудня 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, за реєстровим №4499, зареєстрованим КП ВМБТІ 19 квітня 2011 року, номер запису 1612 в книзі №742. Зазначені обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2015 року в цивільній справі № 127/26945/14 та в силу положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також підтверджується копією договору купівлі - продажу від 23 липня 2015 року (а.с. 5-6). 23 липня 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивачка придбала квартиру [ADDRESS],[ADDRESS] , що підтверджується копією зазначеного договору, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за №515,516 (а. с. 5-6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 липня 2015 року за № 41121899 право власності на квартиру [ADDRESS],[ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а. с. 7). З наведеного слідує, що право власності на вищезазначену квартиру позивачка набула 23 липня 2015 року. 21 вересня 2017 року між сторонами по справі укладений договір про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування втрат ( а.с.35). Відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS],[ADDRESS] за період з серпня 2015 року по вересень 2017 року наявна заборгованість за отримані послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 37308,56 грн. При цьому зазначена заборгованість виникла в період до серпня 2015 року (а. с. 14). Зазначені обставини підтверджуються і копіями оборотних відомостей за період з жовтня 2007 року по липень 2015 року наданих відповідачем (а. с. 36-37). Як слідує з матеріалів справи рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2015 року в цивільній справі № 127/26945/14 з [PERSON] на користь підприємства стягнуто заборгованість за послуги централізованого теплопостачання станом на 09 грудня 2010 року в розмірі 10122,34 грн. Ця заборгованість стягнута за послуги отримані по квартирі [ADDRESS],[ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 09 червня 2015 року, виконавчий лист по цій справі перебуває на примусовому виконанні, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2018 року (а. с. 38,39,42). Вказані обставини не заперечуються сторонами. Листом від 15 вересня 2017 року № 34/2479 відповідач повідомив позивачку про те, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 23 липня 2015 року по 02 вересня 2017 року відсутня, а підприємство не заявляє вимог до [PERSON] по сплаті заборгованості, що виникла в період з 01 жовтня 2007 року по 22 липня 2015 року (за попередній період) (а. с. 13). Натомість, відповідно до повідомлення відповідач повідомляє мешканця квартири [ADDRESS] про наявну заборгованість в розмірі 38642,34 грн та вимагає сплатити її розмір до 30 листопада 2018 року або укласти договір реструктуризації заборгованості (а. с. 9). Листом від 02 квітня 2019 року за № Б-440 ТОВ «ЖЕО» повідомило позивачку про те, що з моменту набуття нею права власності на квартиру за адресою [ADDRESS], [ADDRESS] внесені дані в особовий рахунок по зміні власника, а для списання наявної заборгованості потрібно звернутись до постачальника послуг (а. с. 12). Листом від 23 квітня 2019 року за № Б-08-37173 Управління соціального захисту населення Вінницької міської ради повідомило позивачку про те, що рішення про призначення житлової субсидії при наявності простроченої заборгованості може бути прийняте у разі надання документів про сплату заборгованості, у разі надання договору про її реструктуризацію або її оскарження в судовому порядку (копія ухвали про відкриття провадження у справі) (а. с. 10-11). Позивачка, вважаючи що її права порушені, звернулась до суду із даним позовом. Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповдіна норма передбачена і в діючому Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Зокрема, відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач набула право власності на квартиру 23 липня 2015 року. До її придбання вона не являлася споживачем послуг, які надавало підприємство по теплопостачанню цієї квартири. Позивачка не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників цієї квартири. Матеріали справи таких доказів не містять. Діючим же законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Отже на [PERSON] не може бути покладено обов`язку по сплаті заборгованості за послуги отримані попередніми власниками квартири, що виникла до 23 липня 2015 року. Суд звертає увагу на те, що хоча за твердженням відповідача, до [PERSON] не пред`являється вимога по оплаті наявної заборгованості за послуги теплопостачання, натомість облік [PERSON] загальної заборгованості за послуги теплопостачання належної їй квартири [ADDRESS], [ADDRESS] , з наростаючим підсумком, в тому числі заборгованості попередніх власників, порушує права позивачки, зокрема і в частині отримання права на призначення житлової субсидії по оплаті комунальних послуг. При цьому суд відмічає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 «Про спрощену порядку надання населення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого гагу, твердого та рідкого пічного побутового палива», призначення субсидій здійснюється після отримання на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення відомостей, зокрема від виконавців послуг щодо заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (п.50). Відповідач як виробник та виконавець послуг здійснює нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та такі нарахування є основою для формування єдиного рахунку по сплаті житлово-комунальних послуг, що здійснюється ТОВ «Центр муніципальних систем управління». Щодо тверджень відповідача, що облік нарахованих послуг підприємство здійснює по кожному окремому особовому рахунку, який заведений на окреме приміщення, а не на власника, що відображається і в обліковій політиці підприємства, то суд відмічає, що попри те, що порядок такого обліку визначається підприємством, однак організація такого порядку обліку нарахованих послуг не повинно порушувати права осіб. Ч. 1 та 3 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновку Верховного Суду, зазначеного в постанові від 18 грудня 2018 року по справі № 209/4456/16. З огляду на викладене, зважаючи на порушення прав позивача позовні вимоги в частині зобов`язання підприємства виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги теплопостачання належної її квартири за адресою по [ADDRESS], [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників, що виникла до 23 липня 2015 року, підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що позивач не ставить вимоги про списання заборгованості попередніх власників за отриманні послуги, а лише про організацію її обліку. Крім того, суд відмічає, що частина боргу попередніх власників за період з 2007 по 2010 роки стягнута за рішенням суду на користь відповідача з попереднього власника [PERSON] та підприємство не позбавлене можливості на реалізацію такого права відносно колишнього власника ПАТ «Універсал Банк». Щодо вимоги [PERSON] зобов`язати підприємство не нараховувати позивачу заборгованість з 01 жовтня 2007 року по 22 липня 2015 року, то суд відмічає, що відповідно до ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Зазначена ж вимога є вимогою на майбутнє. Оскільки захисту підлягає тільки фактично порушене право, тому така вимога заборони вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, відповідно в задоволені цих вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial