Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

05.07.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON] котрий являвся батьком позивача та відповідача. Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельні ділянки, що знаходиться на території Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Коли позивач звернулась до Літинської державної нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право власності на вказане майно, їй було відмовлено у його видачі по причині відсутності правовстановлюючих документів. У інший спосіб позивач не має можливості оформити дане спадкове майно. Тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] та земельні ділянки, котрі знаходяться в адміністративних межах на території Дашковецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . 20.07.2021 позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги (а.с. 92-94) та просила суд: Визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] ; Визнати за нею право на земельні ділянки на території Дашковецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Судові витрати просила залишити за нею (а.с. 136). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Часом раніше подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю (а.с. 129). Представник третьої особи Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання, відповідно до якого просять розгляд справи проводити без участі представника Якушинецької сільської ради. Позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують щодо їх задоволення. Погоджуються з фактичними обставинами викладеними у позові (а.с. 135). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 9) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 10) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11) зазначається про зміну прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 12) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 13) [PERSON] помер [INFO] . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 483/02-14 від 08.06.2021 (а.с. 14) [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] на нерухоме майно по причині відсутності правовстановлюючих документів та рекомендовано звернусь до суду за захистом своїх прав. Довідкою Літинської державної нотаріальної контори за № 2284/02-14 від 31.12.2020 (а.с. 15) [PERSON] та [PERSON] за наявними в Літинські державній нотаріальній конторі даними є спадкоємцями за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] і до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [INFO] , [PERSON] . У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с. 25, 28), спадкоємцем зазначеного в заповіті майна після смерті [INFO] [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . Технічним паспортом (а.с. 82-86) зазначена технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дашковецької сільської ради за № 9 від 17.02.1994 (а.с. 97) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га, яка знаходиться в межах [ADDRESS] - 0,50га, « [PERSON] » - 0,35 га. Актом від 14.11.2013 (а.с. 98 ) погоджено та закріплено межі земельної ділянки по [ADDRESS] . Землевласником (землекористувачем) зазначений [PERSON] . Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 744 від 19.07.2021 (а.с. 116 ), на підставі рішення 14 сесії 21 скликання від 02.04.1994 [PERSON] було передано в приватну власність земельні ділянки загальною площею 1,0400 га. В 2013 році останнім було виготовлено технічну документацію. У зв`язку зі смертю [PERSON] не встиг зареєструвати право власності в державного реєстратора на вказані земельні ділянки. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за законом - [PERSON] (мати позивача), спадщину після смерті якої 18.03.2015 прийняла позивачка. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Державний акт (сертифікат) на земельні ділянки спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельні ділянки. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Оскільки [PERSON] (батько позивача) за життя не отримав державного акту на земельні ділянки, хоча земельні ділянки і передані останньому, відтак позивач в порядку спадкування за законом після смерті батька вправі порушувати питання про успадкування права на ці земельні ділянки з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельних ділянок та отриманням свідоцтв про право власності на землю. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] який помер [INFO] належало право на земельні ділянки площею 0,1753 га, 0,2662 га та 0,6030 га розташованих на території Дашковецької сільської ради Вінницького (Літинського) району Вінницької області, а позивач [PERSON] , має намір успадкувати майно померлого батька, проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому з метою захисту майнових прав позивача, за останньою слід визнати право на зазначені земельні ділянки право на які було в [PERSON] та котрий помер [INFO] . Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 136) слід залишити за останньою.

Outcome: approved