Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

21 грудня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 23 вересня 2016 року і зареєстрований в реєстрі за № 4115, таким що не підлягає виконанню та повернути стягнені за цим написом кошти. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис № 4115, яким на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24 жовтня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2016, грошових коштів у сумі 22 203, 26 грн., стягнення здійснюється за період з 24 жовтня 2007 року по 31 липня 2016 року. Постановами Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 серпня 2018 року та 03.09.2019 року було звернуто стягнення на заробітну плату позивача і накладено арешт на все її майно. Про існування виконавчого надпису їй стало відомо тільки 7 вересня 2018 року, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 56334080. З позивача за період з серпня 2018 року по жовтень 2019 року включно із заробітної плати стягнуто 10 810,94 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Скайбілд» № 01-20/12 від 20.12.2019 року. У подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, збільшивши їх до 12 345,71 грн. Вважає, що вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. не було дотримано вимог чинного законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом, тобто вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Зокрема зазначає, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості та не встановив строк позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років (строк дії кредитного договору закінчився 24 жовтня 2008 року, перебіг позовної давності розпочався з 25 жовтня 2008 року, а виконавчий напис вчинено у вересні 2016 році). З огляду на це, просить виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню, повернути стягнені відділом державної виконавчої служби кошти та вирішити питання про розподіл судових витрат. Одночасно зі зверненням до суду з позовом, позивачка подала заяву про забезпечення позовних вимог шляхом зупинення примусового стягнення у межах ВП № 56334080, з виконання виконавчого напису від 23.09.2016 року. 2 січня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 34). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. Ухвалою від 08.01.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Примусове стягнення з виконання виконавчого напису за реєстраційним номером № 4115, вчиненого приватним нотаріусом Завалієвим А.А. 23.09.2016 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 22 203,26 грн, зупинено (а.с. 42-43). Третя особа приватний нотаріус ЧМНО Завалієв А.А. надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 17 листопада 2020 року клопотання представника позивача щодо витребування доказів у вказаній вище справі задоволено. Зобов`язано приватного нотаріуса Завалієва А.А. видати позивачці [PERSON] або ж надіслати на адресу суду поштою засвідчену належним чином копію матеріалів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 4115 від 23.09.2016 (а.с. 68-69). У судове засідання, призначене на 17.11.2020 року, сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Шиганська Н.В. подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Третя особа приватний нотаріус Завалієв А.А. правом подачі пояснень на позов [PERSON] не скористався. Надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. На виконання ухвали надав суду копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 23.09.2016 року. 22 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 26 жовтня 2021 року (а.с. 103-104). З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачкою підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 24.10.2007 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг банку. За заявою ПАТ КБ «Приватбанк», 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 4115 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24 жовтня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2016 грошових коштів у сумі 22 203,26 грн, з урахуванням: -заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2850,59 грн; -заборгованості за відсотками у розмірі 13 700,02 грн; -заборгованості з комісії та пені у розмірі 4 119,16 грн; -заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн; -заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 033,49 грн, стягнення здійснюється за період з 24 жовтня 2007 року по 31 липня 2016 року (а.с. 12). Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст.12 Закон України «Про виконавче провадження». 21 травня 2018 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шевченком М.О. при примусовому виконанні виконавчого напису від 23 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 56334080 та винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та про арешт майна боржника (а.с. 13, 14, 16). Звернувшись до суду з даним позовом [PERSON] зазначила, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, через те, що вказану в написі суму боргу не можна вважати безспірною, оскільки вона не отримувала таких коштів від банку, а також сплив строк на вчинення виконавчого напису . Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує , що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з виконавчим написом нотаріуса Завалієва А. А. від 23.09.2016 року, строк, за який проводиться стягнення зазначений з 24.10.2007 року до 31.07.2016, тобто з перевищенням трирічного строку, що є невідповідністю вимог закону. При цьому, суд вважає, що може бути застосований строк давності встановлений тільки законом, тобто строки позовної давності встановлені договором, при вчиненні виконавчого напису у даному випадку не враховуються. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження факту безспірності заборгованості ПАТ «КБ «Приватбанк» мали б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Згідно із вказаними нормами закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховний Суд від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Це підтверджується постановою Верховного суду № 750/1627/18/ провадження № 61-43895св18 від 06 червня 2019 року відповідно до якої розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Матеріали справи, так само як матеріали, на підставі яких було вчинено оспорювані виконавчі написи, не містять виписок з рахунка боржника, а лише розрахунок заборгованості за договором від 24.10.2007 станом на 31.07.2016 рік (а.с. 81-84). Тому, у суді відсутні підстави вважати, що нотаріус при вчиненні спірних написів переконався належним чином у наявності підстав для звернення до нього банком, так і у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувач а про звернення стягнення на предмет застави з підписом боржника про його отримання. Встановлено, що матеріали справи свідчать про направлення 18.08.2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк» боржниці [PERSON] вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 24.10.2007 року № б/н на суму 22203,26 грн цінним листом, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень, на якому є відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в договорі адресу позивача (а.с. 85, 87-88). Однак доказів, зокрема зворотних повідомлень, на підтвердження належного отримання боржником зазначеної вимоги про погашення заборгованості суду не надано. Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 4115 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). З наданої суду позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] заперечує безспірність суми заборгованості, що підлягає до стягнення за виконавчим написом. Зазначила, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ПАТ «КБ «Приватбанк», не подавши відзив на позов, не довів свого права стягувати заборгованість з позивача за укладеним з фінансовою установою договором, та саму суму заборгованості. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. Разом з цим, щодо вимоги про повернення стягнутих коштів, суд звертає увагу, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки дане питання підлягає зверненню позивачем в окремому судовому порядку. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ПАТ «КБ «Приватбанк» необхідно стягнути на користь позивача 768,40 грн судового збору за подачу позовної заяви до суду та 384,20 грн за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial