Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

06 травня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06 серпня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06 серпня 2005 року зроблено актовий запис № 224. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 27.03.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у судовому порядку, після чого діти проживають з позивачем [PERSON] . Як зазначає [PERSON] вона одна несе витрати по утриманню дітей, тому немає достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей, а саме: матеріальних витрат на відповідне харчування, одяг, розвиток та оздоровлювальний відпочинок. Діти часто хворіють, вимушені відвідувати додаткові уроки з репетитором, щоб навчальна програма була на належному рівні, все це в результаті тягне додаткові витрати, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. З цих підстав позивач просила суд стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно на двох дітей до досягнення ними повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2021 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 04.06.2021 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково заперечує проти визнання позову, оскільки також несе витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підтвердження понесення відповідачем витрат на утримання дітей останнім надано суду копії чеків, квитанцій щодо оплати житлово-комунальних послуг, декларацій із сімейним лікарем. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. 25.06.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] в якій вона просила справу слухати у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду 25.06.2021 року подав заяву в якій зазначив, що просить слухати справу за його відсутності. Позов визнає частково, в частині стягнення аліментів в розмірі 5000,00 на двох дітей. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 27 березня 2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно наданої відповідачем довідки ТОВ "Плазма плюс" № 1/05/21 від 17.05.20201 заробітна плата відповідача за період з квітня 2020 року по квітень 2021 року склала 56 802,42 грн, до виплати 46 374,28 грн. З наданих відповідачем чеків та квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що відповідач несе витрати на забезпечення дітей. З огляду на наведене, суд критично оцінює доводи позивача щодо того, що вона самостійно несе витрати по утриманню дітей. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що відповідач позов визнав частково, та те, що спільні діти сторін проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 гривень, щомісячно, до досягнення ними повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, відповідатиме інтересам дітей, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 30.04.2021 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір у сумі 454 гривень в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та

Outcome: partial