Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить виділити в порядку поділу майна подружжя, їй у власність ? частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у власності [PERSON],\~залишити ? частину квартири. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з відповідачем у період з 2007 по 2016 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу ними було придбано ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я відповідача. На теперішній час квартира знаходиться у користуванні та розпорядженні [PERSON] Враховуючи, що дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні, аліментів, які сплачує відповідач за рішенням суду, на виховання та утримання дитини не вистачає, вважає, що з цих підстав її частка майна може бути збільшена, що відповідає положенню ст. 70 СК України. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підтав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що дитина перебуває на повному забезпеченні позивачки. Розмір аліментів не достатній для забезпечення потреб дитини, відповідачем не виконується рішення суду, має місце заборгованість по аліментах, дитина постійно хворіє, що потребує додаткових витрат, а тому є підстави для збільшення частки у майні подружжя [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав вірним визнати за позивачкою право власності на ? частину спірної квартири. Пояснив, що дитину забезпечує щомісячно, сплачує кошти, в свою чергу позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною з приводу чого він звертався до органів опіки. Крім того зазначив, що не працює, не має стабільного доходу, що не було враховано судом при визначенні аліментів у частці від доходу. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вважала, що підстави для збільшення частки майна дружини відсутні. Крім того, зазначила, що розмір аліментів, який сплачує відповідач за рішенням суду на утримання дитини та дружини, був визначений саме позивачкою, і саме такий розмір аліментів вона вважала достатнім для забезпечення дитини та її потреб, тому вважала посилання позивачки на той факт, що розмір сплачуваних аліментів не є достатнім для належного утримання та розвитку дитини, як на підставу для задоволення позовних вимог, безпідставними. Просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, визнати за останньою право власності на ? частину спірної квартири. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони з 28 квітня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року. ( а.с. 6, 32) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 335429, виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 12 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] ( а.с. 27), що також підтверджується даними з довідки № 1136 від 09.02.2016 року, виданої КП «Зміївське БТІ», копією [PERSON] з Державного реєстру правочинів, копією [PERSON] про державну реєстрацію прав. (а.с. 12, 28, 29) Відповідно до даних копії довідки від 21.02.2016 року за № 1, виданої ЖСК «Енергетик-2», [PERSON], дійсно зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею за вказаною адресою значаться зареєстрованими [PERSON], та [PERSON] (а.с. 7) З копії довідки № 02-37/187, виданої управлінням соціального захисту населення Зміївської РДА Харківської області, вбачається, що [PERSON], знаходиться на обліку та отримує допомогу по догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с. 8) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року з [PERSON], стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2016 року і до її повноліття та аліменти на утримання дружини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 05 лютого 2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку. (а.с. 10-11) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є вітчимом позивачки, пояснив про те, що після розлучення позивачка проживає разом з ними, відповідач лише одного разу приїздив до дитини, матеріальної допомоги не надає, за чотири місяці сплатив аліменти у розмірі 2000 грн. Дитина часто хворіє, перебувала на стаціонарному лікуванні, але відповідач жодної допомоги не надавав. Крім того, зазначив про те, що позивач та відповідач періодично працювали, квартира була придбана за їх спільні кошти. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, у судовому засіданні надала аналогічні пояснення. Свідок [PERSON], який є батьком відповідача, пояснив у судовому засіданні про те, що квартира була придбана за кошти, отримані від зайняття бізнесом та 5000 грн., які були подаровані на весілля дітей. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні сторонами не спростовувалось того факту, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини \~може\~бути\~збільшена,\~якщо\~з\~нею,\~ним\~проживають\~діти,\~а\~також\~непрацездатні повнолітні\~син,\~дочка,\~за умови,\~що\~розмір\~аліментів,\~які\~вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині збільшення частки в праві спільної сумісної власності подружжя до 3/4, [PERSON] зазначала, що з нею залишилася проживати малолітня донька, але відповідач матеріальної допомоги не надає, розмір аліментів недостатній для забезпечення потреб дитини. Однак, посилання позивача на зазначені факти, не є слушними, оскільки, за змістом ст.ст.\~181,\~182,\~183,\~184,\~189 СК України\~аліменти\~- кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду. Судом було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON], аліментів на користь [PERSON], та у повному обсязі задоволені позовні вимоги, які були пред'явлені позивачем до суду. Тобто, [PERSON] самостійно визначила розмір аліментів, які підлягають сплаті на утримання її малолітньої доньки, враховуючи той факт, що обов'язок батьків щодо утримання дитини є обопільним. Сам по собі факт наявності заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів не є підставою для задоволення позову та збільшення частки майна дружини. Суд не приймає посилання позивача на хворобливість малолітньої [PERSON], що відображено у довідці амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Геніївка (а.с.9), як на підставу для задоволення позову, оскільки [PERSON] не позбавлена права звернення до суду з питанням про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в контексті ст. 185 Сімейного Кодексу України. Аналізуючи показання допитаних в ході судового розгляду свідків, слід зазначити, що відомості повідомлені ними не містять фактичних даних відносно предмету спору, а грунтуються на взаємних претензіях та образах, що склалися між родинами сторін. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що квартира [ADDRESS], була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого позивач має право на ? частину вказаного майна.\~\~ Враховуючи, що позивачем не представлено на розсуд суду доказів на обгрунтування позиції визначеній у позовній заяві, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та рівність часток (1/2) [PERSON] та [PERSON], у спільному майні подружжя. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial