Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зазначивши, що 25.08.1996 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у них не склалося. На даний час проживають разом, однак спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лугинського районного управління юстиції у Житомирській області 25.08.1996 року, актовий запис № 12. Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами, на усій території України з 12 березня 2020 р. установлено карантин. Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема для подачі відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив, продовжуються на строк дії такого карантину. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 12.06.2020 року розгляд вказаної справи продовжено та ухвалено, що розгляд справи буде проведено у строк протягом 30 днів після закінчення карантину. 02.06.2020 року [PERSON] подала до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 05.06.2020 раку заяву [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у вказаній цивільній справі залишено без задоволення. 17.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року №731-ІХ, яким внесені зміни, зокрема у пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до, зокрема, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Таким чином, оскільки протягом 20-денного строку учасниками справи не подано заяв/клопотань на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом, суд дійшов висновку про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала, ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримала 14.05.2020 року, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, суд приходить наступного висновку. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що між сторонами 25.08.1996 року був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лугинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 12 (а. с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11.02.2020 року, 14.02.2020 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, фізичні та духовні зв`язки втрачені. Спільне господарство не ведуть. Строку для примирення позивач просить не надавати. Статтею 56 CК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у відповідача було прізвище « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням з позивачем. Згідно з копією свідоцтва про зміну імені від 11.02.2020 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 9). Позивач не вправі вирішувати за відповідача, яким прізвищем надалі іменуватися відповідачу. За таких обставин вимога позивача про залишення відповідачу прізвища « [PERSON] » не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: dismissed