Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 21.12.2017 року між позивачем та відповідачем у справі, було укладено договір позики грошей в сумі 8270 доларів США, що еквівалентно 219934,05 грн. Позивач вказує, що факт отримання позики відповідач підтвердив шляхом складання відповідної розписки та зобов`язувався невідкладно повернути борг, однак незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, відповідач боргу не повернув. Наявність у позивача боргової розписки від 21.12.2017 року свідчить, що відповідач не виконав зобов`язання по поверненню боргу. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернення суми позики, однак відповідач ігнорує вимогу та ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Покликаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 21.12.2017 року в розмірі 219934,05 грн., що еквівалентно сумі боргу 8270 (вісім тисяч двісті сімдесят) доларів США станом на 25.04.2019 року. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24.06.2019 року розгляд справи по суті відкладено для повторного направлення відповідачу копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У строк, повторно встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подала докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору позики відповідачем. Так, як вбачається з письмової розписки від 21.12.2017 року, позивач передала відповідачу грошові кошти на загальну суму 8270 доларів США. Відповідач на спростування зазначеної обставини доказів не подав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач своїх зобов`язань по даному договору позики не виконав. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Як встановлено в судовому засіданні, позивач підписала позовну заяву та подала її до поштового відділення 26.04.2019 року, натомість просить стягнути борг в сумі 219934,05 грн., яка еквівалентна 8270 доларам США станом на 25.04.2019 року. В той же час, станом на 09.09.2019 року (день розгляду справи), сума позики в національній валюті за курсом НБУ складає 207461,22 грн. (8270 х 25,086), а тому саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 207461,22 грн. Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом ІІ-ї групи загального захворювання. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення з відповідача в користь держави підлягає 2074,61 грн. судового збору.

Outcome: partial