Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області з вимогою: визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] право власності на спадщину у виді однокімнатної квартири, загальною площею 13,3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , що розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 8,9 кв. м, кухні 3,4 кв. м, вбиральні 1,0 кв. м. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який був зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . За вказаною адресою з батьком ніхто не був зареєстрований та не проживав. До нотаріальної контори - приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Кожушної Л. М. - із заявою про прийняття спадщини звернувся він (позивач). Також у батька є ще один син [PERSON] , який спадщину після смерті батька не приймав і не претендує на неї, про що склав відповідну заяву у нотаріуса Кожушної Л. М. Заповіту батько за життя не складав. Таким чином, він (позивач) є єдиним спадкоємцем за законом 1-ї черги, хто прийняв спадщину. Після смерті батька залишилася спадщина, у складі якої є наступне нерухоме майно: - однокімнатна квартира, загальною площею 13,3 кв. м, за наступною адресою: [ADDRESS] , що розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати житловою площею 8,9 кв. м, кухні 3,4 кв. м, вбиральні 1,0 кв. м. Право власності у батька на вказану квартиру за життя не виникло, але на підставі заяви [PERSON] від 23.01.2017 виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради було прийнято рішення № 79 від 21.03.2017 "Про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність громадянину [PERSON] ". При цьому, батько за отриманням свідоцтва про право власності на квартиру - не звертався. Вказані обставини підтверджуються листом відповідача № 2471/02-19 від 14.09.2018, яким йому також роз`яснено право звернутися до суду з метою визнання за собою права власності на спірну квартиру. Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Кожушної Л. М. № 142/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] його батька - [PERSON] . Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 21 березня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 22 квітня 2019 року. 03.04.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача Діхтяр Д. М . у відзиві зазначив, що виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради на підставі заяви [PERSON] було прийнято рішення від 21.03.2017 № 79 "Про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] ". Сам [PERSON] не звертався за отриманням свідоцтва про право власності на квартиру. Також у Єдиний Державний реєстр нерухомого майна не були внесені зміни про набуття права власності на указану квартиру. Отже, приватизація квартири не була завершена, а [PERSON] за життя не набув права власності на квартиру. За відомостями реєстру мешканців територіальної громади, що ведеться виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради, на день смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним більше ніхто не був зареєстрований. Позивач звертався до селищної ради із заявою про передачу спірної квартиру йому у власність, але його заява не була задоволена, оскільки селищні ради не мають повноважень вирішувати спори з питань спадкування. Просив розглянути справу за відсутності представника Комсомольської селищної ради та прийняти рішення на розсуд суду (а. с. 32). 22.04.2019 в зв`язку з витребуванням інформації, підготовче засідання було відкладено до 30.05.2019. 30.05.2019 позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених у позовній заяві. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25 червня 2019. Зважаючи на те, що всі учасники справи на судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , довідкою Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області № 145 від 10.09.2018, довідкою про причину смерті від 17.08.2018 (а. с. 8, 9, 13). Згідно довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" № 1210 від 14.02.2019, технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , рішення виконавчого комітету Комсомольської селищної ради від 21.03.2017 № 79, заяви [PERSON] , довідки про склад сім`ї наймача квартири від 23.01.2017, ордеру на житлове приміщення № 1264, списку громадян смт Слобожанського Зміївського району Харківської області, які мають право на отримання приватизаційних паперів у філії Ощадбанку смт Слобожанське, довідки Філії - ХОУ АТ "Ощадбанк України" від 25.01.2017 вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІЗМА" первинна інвентаризація квартири [ADDRESS] проведена в 2017 році. Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської селищної ради від 21.03.2017 № 79 квартира в цілому передана у приватну власність [PERSON] . Матеріали про подальше оформлення права власності на квартиру до КП БТІЗМА не надавались. Виданий технічний паспорт на квартиру. Загальна площа квартири складає 13,3 кв. м, житлова 8,9 кв. м (а. с. 15-17, 43-51). Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53892243 від 31.10.2018 вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] заведена садкова справа № 63240375 (у спадковому реєстрі), № 167/2018 (номер у нотаріуса) (а. с. 14). Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. № 142/02-31 від 21.02.2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно (а. с. 19). Відомостями свідоцтва про народження серія [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу, копії яких надані позивачем, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 21.03.1997, їх сином є [PERSON] , [INFO] (а. с. 20, 21). Даними паспорта [NUMBER] , довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 75 від 24.01.2017, заяви від 24.02.2017 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований: в період з 29.04.1986 по липень 1993 року в квартирі [ADDRESS] ; з липня 1993 по 12.04.1994 не був ніде зареєстрований; в період з 22.04.1996 по 23.10.2002 в квартирі [ADDRESS] ; з 27.12.2002 в квартирі [ADDRESS] (а. с. 10-11, 53). 12.03.2019 [PERSON] звернувся до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області із заявою, в якій просив надати йому довідку про зареєстрованих громадян в квартирі [ADDRESS] станом на 16.08.2018 (а. с. 23). Листом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 751/02-19 від 13.03.2019 позивача повідомлено, що у разі якщо особа яка була зареєстрована та померла, для встановлення кола спадкоємців при оформленні спадщини, нотаріус може отримати інформацію щодо зареєстрованих у житловому приміщенні осіб шляхом направлення відповідно запиту до органів з реєстрації місця проживання (а. с. 24). 13.09.2018 позивач [PERSON] звернувся до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області із заявою про видачу документів для приватизації квартири, в якій проживав його померлий батько [PERSON] Листом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 2471/02-19 від 14.09.2018 позивача повідомлено, що на підставі заяви [PERSON] від 23.01.2017 виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради було прийнято рішення № 79 від 21.03.2017 "Про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] ". Але за отриманням свідоцтва про право власності на квартиру [PERSON] не звертався, не укладав договір із КП "Комунальник" на участь у витратах на обслуговування ремонту будинку, крім того у державному реєстрі речових прав відповідні зміни не були внесені. Отже, до цього часу квартира не перейшла у приватну власність [PERSON] і залишається у комунальній власності територіальної громади Комсомольської селищної ради. В зв`язку з тим, що Комсомольська селищна рада не вповноважена вчиняти нотаріальні дії та визнавати за спадкоємцями їх права на спадщину, на даний час вони не можуть визначити, якому спадкоємцеві повинні перейти майнові права померлого [PERSON] . А тому передати йому у власність квартиру комунальної власності не вбачається можливим. [PERSON] має право звернутися до суду з метою визнання за собою права власності на спірну квартиру (а. с. 18). З інформації, наданої приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. № 341/01-16 від 25.04.2019, вбачається, що після померлого [INFO] , [PERSON] , який на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] : 31.10.2018 надійшла заява від сина спадкодавця, [PERSON] , про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 375, на підставі якої заведена спадкова справа № 167/2018, номер у спадковому реєстрі - 63240375; 31.10.2018 надійшла заява від сина спадкодавця, [PERSON] , про відмову від спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 376 та долучена до матеріалів вказаної спадкової справи. Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, заповіт померлий не залишив. 21.02.2019 надійшла заява від сина спадкодавця, [PERSON] , з проханням розглянути можливість видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому нею 21.02.2019 за вих. № 142/02-31 [PERSON] була надана Постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на вказане майно (а. с. 40). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У постанові від 11.12.2013 (справа № 6-121цс13) Верховний Суд України зазначив, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого законом строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Згідно ст. 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру". Верховний Суд у своїй постанові від 09 лютого 2018 року по цивільній справі № 719/179/17 (провадження №61-1728св17) зазначив наступне: "Статтею 345 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві (частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] звернувся до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області із заявою про оформлення у приватну власність вказаної квартири та було вирішено: прохання наймача [PERSON] щодо приватизації квартири, в якій він проживає, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задоволено і передано вказану квартиру в приватну власність [PERSON] в цілому; КП "Зміївське бюро технічної інвентарізації" (директор [PERSON] ) оформити свідоцтво про власність на житло; зобов`язано [PERSON] у місячний термін укласти договір з КП "Комунальник" (директор [PERSON] ) на участь його у витратах на обслуговування та ремонт будинку. Позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази, якими підтверджується, що він є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , спірна квартира входить до складу спадщини. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved