Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

19 червня 2020 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем зареєстрував шлюб 16 червня 2017 року. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя із відповідачем не склалось з тих причин, що відповідач веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає алкогольними напоями, між ними відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, різні погляди на критерії сім`ї та шлюбу, а тому подружні стосунки припинені. Зазначає, що донька знаходиться на повному утриманні батька відповідно до рішення № 26 комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА. Відповідач є працездатним, при цьому ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню спільної дитини, матеріально доньку не забезпечує. Оскільки відповідачем не виконуються передбачені законом обов`язки щодо утримання дитини, позивач просить стягнути із [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмір 1 500 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 24 червня 2020 року роз`єднано позовні вимоги в самостійне провадження та відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 15-16). У судовому засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дяченко Ю.В. позов підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Сторона позивача зазначає, що дитина знаходиться на повному утриманні батька вже чотири місяці, з того часу як батько забрав дитину до себе. За цей час мати відвідала її лише один раз три місяці тому, і то сказала, що поспішає у справах. Таким чином мати втратила інтерес до дитини, оскільки участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує та не телефонує їй . Крім того, мати взагалі не надає матеріальної допомоги дитині, яка потребує належного матеріального забезпечення, а відповідач, маючи роботу, не може самостійно забезпечити всі потреби дитини. Хочуть зауважити, що [INFO] у дитини був третій день народження, проте відповідачка, обізнана у вказаному факті, цього дня навіть не зателефонувала та не поздоровила дочку зі святом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась судом належним чином про розгляд справи за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , проте судова повістка повернулась без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою відсутній (а. с. 19, 34). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України виклик відповідача по справі вважається належним чином повідомлена про час, день та місце проведення судового засідання. На підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд розглядає справу без участі останньої. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторона позивача проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника - адвоката Дяченка Ю.В., повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 червня 2017 року у Білопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за № 31. Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії № [NUMBER] (а. с. 4 зворотній бік). Актом обстеження умов проживання від 03 березня 2020 року встановлено, що на момент перевірки відповідача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] у будинку наявні антисанітарні умови для проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом із матір`ю. Відповідачка попереджена про відповідальність та здоров`я та життя дітей, проведено бесіду щодо виконання належним чином батьківських обов`язків, наведення порядку у будинку, недопущення вживання алкогольних напоїв( а. с. 6-7). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА від 20 березня 2020 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , 2017 року народження - з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). Із довідки та характеристики наданих позивачем [PERSON] встановлено, що останній працює у ПМП «СТЕНМА» з 01.04.2020 року оператором млина по теперішній час та має сталий дохід у розмірі мінімальної заробітної плати. За час роботи зарекомендував себе як сумлінний працівник, користується повагою у колективі (а. с. 29, 31). Крім того, за інформацією виконавчого комітету Річківської сільської ради, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 28). В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В силу положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Зі змісту вище приведеного аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою та обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав законної сили 08 липня 2017 року, внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, починаючи з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Таким чином, розмір стягуваних аліментів на утримання однієї дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 929 грн. 50 коп. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача [PERSON] заробітку чи доходу. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини судом не встановлено . При цьому суд враховує вищевказані норми національного права та встановлені обставини справи та вважає, що розмір аліментів не відповідає інтересам іншої дитини відповідача - сина [PERSON] , 2013 року народження, відносно якого відповідачка не позбавлена батьківських прав, та ставить його у несприятливі умови у частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самої дитини. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, враховуючи те, що відповідач має обов`язки по утриманню іншої дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження, який також потребує на рівних правах достатнього рівня життя. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної доньки [PERSON] , 2017 р.н. узгоджуються з вимогами ст. 180, 181, 182 СК України про обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому підстав звільнити відповідача від виконання цього обов`язку суд не встановив. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, а також виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства із справедливих та розумних критеріїв належного розміру аліментів, суд приходить до висновку про стягнення із відповідачки [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial