Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

09.09.2015р. [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ДП «Поліськгеодезкартографія» (надалі відповідач), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.20) просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 663, 20 грн., компенсацію за затримку розрахунків в розмірі 17 386,24 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07.09.2011р. працювала на підприємстві ДП «Поліськгеодезкартографія» на посаді бухгалтера та з 15.09.2014р. звільнена з займаної посади за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією строку виплати заробітної плати за ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідач повинен був розрахуватися з позивачем в сумі 14 663,20 грн. Однак, до цього часу розрахункові кошти позивачу не виплачено. Порушення відповідачем права позивача на отримання заробітної плати вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушених прав і внаслідок тривалого непроведення остаточного розрахунку їй завдано моральну шкоду. Представник позивача в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20). Відповідач у судове засідання повторно не направив представника, хоча відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.9-10,14-15). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з копії трудової книжки серія БТ-І № 2604337 від 07 вересня 2011 року, [PERSON] 07.09.2011р. прийнята на ДП «Поліськгеодезкартографія» на посаду бухгалтера, 15.09.2014р. звільнена з займаної посади за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією строку виплати заробітної плати, ст. 38 КЗпП України (а.с.3). Заборгованість ДП «Поліськгеодезкартографія» перед позивачем по заробітній платі становить 14 663 грн. (а.с.22), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 63,92 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 16.09.2014 по 19.10.2015 становить 17 386, 24 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.23) та не спростовано відповідачем. Оскільки факт порушення законних прав позивача на своєчасну оплату праці та виплату належних їй як звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України доведений. Суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] вказану заборгованість. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зважаючи на допущенні відповідачем порушення та враховуючи принцип розумності і справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 грн.

Outcome: partial