Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він постійно проживає по [ADDRESS] у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності. Після встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] позивач зареєстрував останнього у своєму житловому будинку. Відповідач постійно проживав у будинку позивача в період з 2001 року по 9.07.2010 року. Після припинення піклування [PERSON] в будинку [PERSON] не проживає, його речі по [ADDRESS] відсутні. В добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації за вказаною адресою і не збирається цього робити. Факт непроживання [PERSON] в будинку [PERSON] понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складалися комісією за участю сільського голови Довжицької сільської ради, депутата цієї сільської ради та сусідів позивача. Вважає, що [PERSON] втратив право на користування його будинком в зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік і повинен бути знятий з реєстрації по [ADDRESS]. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS], а також зобов'язати Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS], а також зобов'язати Маневицький районний сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області Рейкін С.О. на виклик в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Враховуючи думку позивача [PERSON], а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області та відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] Після встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] позивач зареєстрував останнього у своєму житловому будинку. Відповідач постійно проживав у будинку позивача в період з 2001 року по 9.07.2010 року. Після припинення піклування [PERSON] в будинку [PERSON] не проживає, його речі по [ADDRESS] відсутні. В добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації за вказаною адресою і не збирається цього робити. Факт непроживання [PERSON] в будинку [PERSON] понад один рік без поважних причин підтверджується актами, що складалися комісією за участю сільського голови Довжицької сільської ради, депутата цієї сільської ради та сусідки позивача. Зазначене підтвердив позивач в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом витягу з погосподарської книги № 6 за 2011-2015 роки Довжицької сільської ради Маневицького району, актів обстеження місця проживання по [ADDRESS], свідоцтва про право власності серії СТА № 056732 від 2.09.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕК № 045000 від 2.09.2014 року, довідки Довжицької сільської ради Маневицького району № 1059 від 7.07.2014 року, рішення виконавчого комітету Довжицької сільської ради Маневицького району № 27 від 9.07.2010 року. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що оскільки [PERSON] відсутній по місцю проживання позивача без поважних причин більше одного року, він втратив право на користування вказаним житловим будинком по [ADDRESS]. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язання Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] суд виходить з наступного. Згідно п. 1, 3 ч. 1, ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах позовної заяви [PERSON] не наведено будь-яких доказів у підтвердження того, що Маневицьким районним сектором управління Державної міграційної служби України у Волинській області порушуються, не визнаються чи оспорюються права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] Відсутні докази у підтвердження вказаних обставин і в матеріалах, що додаються до позовної заяви. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки рішення про позбавлення права на користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, тобто питання щодо зняття з реєстрації вирішується в порядку виконання даного судового рішення, вимога про зняття з реєстрації місця проживання чи зобов'язання зняти з реєстрації може бути заявлена у випадку відмови уповноваженого органу вчинити такі дії, в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Маневицького районного сектору управління Державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 243 гривень 60 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, 96 гривень витрат, пов'язаних з розглядом справи, а всього судові витрати на загальну суму 339 гривень 60 копійок.

Outcome: partial