Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

02 березня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. щодо зупинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право власності за заповітом [PERSON]; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлої [INFO] [PERSON]; стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. на користь позивача грошову суму в розмірі 10 000,00 грн. за завдану моральну шкоду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.05.2009 року [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла позивачу все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме за законом право. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивачем було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом. 08.12.2009 року нотаріусом Дідківською О.П. на підставі його заяви було заведено спадкову справу. Як зазначає позивач, 19.04.2010 року на його адресу надійшов лист з Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, в якому повідомлено про те що, спадкову справу направлено до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. Починаючи з 2010 року приватний нотаріус не видає позивачеві свідоцтво про право власності за заповітом, посилаючись на судові процеси за позовами [PERSON], у зв'язку з чим відповідач постійно зупиняла вчинення нотаріальних дій. Як зазначає позивач, рішення суду набрало законної сили, тому нотаріус мала вчинити дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заявою від 04.02.2015 року. Проте відповідач свідоцтво не видала та листом повідомила, що нею зупинено нотаріальні дії до вирішення справи судом. Позивач не погоджується із такими діями нотаріуса та вважає їх протиправними. Також позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, постійно хвилюється через думки про те, як захистити своє право на спадщину, такий стан впливає на відносини як в сім'ї так і на роботі, це призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків і звичного режиму життя. А тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті все її майно, де б воно і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] Даний заповіт було посвідчено секретарем Пашківської сільської ради Павленко Г.С. та зареєстровано в реєстрі за №05. Як вбачається з листа завідувача Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Дмитрієвої Т.М. від 19 квітня 2010 року, оригінал спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] був пересланий приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2010 року неодноразово звертався з заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як вбачається, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна про визнання заповіту нікчемним - залишено без задоволення. Як вбачається із копії рішення, рішення набрало законної сили 18.12.2014 року. У зв'язку з цим, 04.02.2015 року позивачем було подано до відповідача заяву, в якій він, посилаючись та приєднавши рішення Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2014 року, просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] Разом з тим, у відповідь на дану заяву відповідач листом від 09.02.2015 року за № 58/02-14/4/2009 повідомив позивача, що вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо майна померлої [INFO] [PERSON] зупинено на підставі вимог ст.42 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено, що вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Крім того, в листі нотаріус послалась на лист відділу обліку судових документів управління забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який підтверджує продовження вирішення справи судом, а саме: цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна про визнання заповіту нікчемним, розгляд якої був розпочатий Макарівським районним судом Київської області. Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, так як рішення Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2014 року набрало законної сили 18.12.2014 року, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. відсутні підстави зупиняти вчинення нотаріальних дій, оскільки розгляд справи було завершено, а сам по собі факт звернення до суду касаційної інстанції не дає підстави вважати, що справа не вирішена судом. За таких обставин дії нотаріуса щодо зупинення вчинення нотаріальних дій не відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, тобто є підстави вважати їх протиправними. Положеннями ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачена можливість особи, яка звернулась до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальної дії, оскаржити в судовому порядку нотаріальні дії або відмову у вчиненні нотаріальних дій. [PERSON], звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину, свої вимоги обґрунтовував неправомірними діями нотаріуса щодо зупинення вчинення нотаріальних дій. Разом з тим обов'язок нотаріуса вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови у її вчиненні. Виходячи з того, що питання про наявність передбачених законом підстав для видачі чи відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, віднесено до компетенції нотаріуса, і позивачу не відмовлено у видачі свідоцтва, про право на спадщину за заповітом, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Крім цього, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. В судовому засіданні представник позивача не надав суду доказів на підтвердження моральних страждань, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial