Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд зобов'язати ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" видати готівкою одноразовою операцією, через касу, належні йому кошти за Договором банківського вкладу у валюті № 776706/2014 від 18.04.2014 року, разом з нарахованими відсотками у розмірі 2991,28 доларів США, які знаходяться на його рахунку. Окрім цього, до початку слухання справи по суті, [PERSON] уточнив позовні вимоги, крім суми вкладу просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний Банк" був укладений договір банківського вкладу "Марафон лояльності максимум доходу" № 776706/2014 в доларах США. На виконання умов Договору, [PERSON] вніс в касу Банку кошти в сумі 4 430 доларів США. Згідно умов Договору, день повернення Вкладу 18 травня 2014 року, однак в зазначений строк Банк відмовився повертати вклад, в зв'язку з цим [PERSON] був змушений погодитися на пролонгацію договору на такий же строк. Але починаючи з 18.06.2014 року Банк відмовляється повертати повністю вклад, а лише повертав періодично по 100 доларів США в день, в подальшому відмовився і в цій сумі виплачувати. Таким чином, залишок суми банківського вкладу становить, 2991,28 долара США. [PERSON] неодноразово звертався до Банку з проханням здійснити йому виплату в повному обсязі невиплачену суму банківського вкладу, але Банк залишок суми банківського вкладу в розмірі 2991,28 доларів США так і не повернув. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині суми банківського вкладу, просив суд зобов'язати відповідача видати залишок вкладу в розмірі 1712,52 доларів США, шляхом стягнення на його користь вказаної суми, пояснивши суду, що відповідачем порушено його законні права, оскільки банк повернув суму вкладу частково. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень позивач просив суд залишити без розгляду. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. В судовому засіданні позивачем доведено, що його право порушено саме відповідачем. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний Банк" був укладений договір банківського вкладу "Марафон лояльності максимум доходу" № 776706/2014 в доларах США (а.с.3). Відповідно до п.1.1 Договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи [PERSON] на строк один місяць, та з його пролонгацією на такий же строк, з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду. Для обліку вкладу Банк відкрив на ім'я позивача вкладний рахунок № [NUMBER] в доларах США. Згідно з п.1.3. умов Договору, сума вкладу склала 4430 доларів США. День повернення вкладу 18 травня 2014 року, виплата відсотків нарахованих на Вклад за ставкою 12,5 % річних, здійснюється з умовами Договору. Відповідно до п.1.2. Банк відкрив на ім'я позивача рахунок за вкладом на вимогу "Для виплат" № [NUMBER] на який може бути перераховані проценти, та вклад в разі його не витребуванні Вкладником по закінченню строку дії договору вкладу, про що одночасно тобто 18.04.2014 року був також укладений Договір банківського вкладу на вимогу "Для виплат" № [NUMBER], також в доларах США. На виконання умов Договору, [PERSON] вніс в касу Банку кошти в сумі 4 430 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 885380 від 18.04.2014 року (а.с.4). Згідно з п.1.5. вказаного Договору, Банк повинен повернути вклад на першу вимогу вкладника. 18 травня 2014 року Банк відмовився повертати вклад, в зв'язку з цим позивач був змушений погодитися на пролонгацію на такий же строк. Але починаючи з 18.06.2014 року Банк відмовляється повертати повністю вклад, а лише повертав періодично по 100 доларів США в день, в подальшому взагалі відмовився виплачувати вклад. [PERSON] неодноразово звертався до Банку з проханням здійснити йому виплату в повному обсязі невиплачену суму банківського вкладу, але Банк залишок суми банківського вкладу так і не повернув (а.с.5, 16, 17, 18). З урахуванням часткового повернення банківського вкладу, залишок суми складає 1712,52 доларів США. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини першої 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною третьою статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Таким чином, на відносини пов'язані з виконанням умов укладеного між [PERSON] та Банком Договору поширюються положення норм глав 71, 72 Цивільного кодексу України, а також положення Договору. Відповідно до частини другої статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до умов Договору, [PERSON] вправі вимагати дострокового повернення здійсненого ним вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від нього відповідну заяву повинен видати вклад та нараховані відсотки, у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме, зобов'язати відповідача видати [PERSON] кошти за Договором банківського вкладу в розмірі 1712,52 доларів США. Відповідно до Узагальнення практики Верховного Суду України при вирішенні спорів, пов'язаних з укладанням договору банківського вкладу та виконанням договірних зобов'язань в іноземної валюті , відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися на території України у випадках і в порядку, встановлених законом. З приводу неоднакової практики судів справ цієї категорії Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справ» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93). Таким чином, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземної валюті, якщо саме вона зазначена у договорі і позивач просить стягнути суму у валюті. З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти на банківський вклад (ст. ст. 1054, 1061 ЦК України) в іноземній валюті, оскільки проценти не є фінансовою санкцією, а є лише платою за користування грошима. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що становить 243,60 гривень.

Outcome: approved