Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що на підставі протоколу засідання профспілкового комітету інституту сільського господарства "Полісся" с.Грозино Коростенського району від 30.06.1989 року №35 для їхньої сім`ї був закуплений житловий будинок по [ADDRESS] , який знаходиться на балансі ДП "Грозинське". Вказаний будинок був закуплений з виплатою 50% його вартості, що проводилось за рахунок заробітної плати чоловіка [PERSON] починаючи з листопада 1989 року по листопад 1992 року в сумі 4501 рублів. Дана сума становить 50% вартості житлового будинку, оскільки повна вартість становила 9001 рублів і була ними сплачена, що стверджується довідкою ДП "Грозинське" №20 від 26.03.2019 року. Починаючи з 1989 року вона разом з чоловіком були зареєстровані та постійно проживали у вказаному будинку, проте право власності не оформлювалось та не реєструвалось. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Житловий будинок по [ADDRESS] не входить до спадкової маси, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Протягом тривалого часу вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла будинком, використовує його для власних потреб за функціональним призначенням протягом майже 30 років. Ні відповідач, ні територіальна громада будь-якими правовстановлюючими документами на будинок не володіє. З підстав, передбачених ст.344 ЦК України, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Позивач в наданій суду заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , який приймає участь в судовому засіданні дистанційно з приміщення Корольовського районного суду м.Житомира, проти задоволення позову заперечив, вказав, що протягом всього часу позивач була обізнана про власника майна з приводу якого порушено спір. Також надав письмові пояснення в яких виклав позицію в обгрунтування своїх заперечень. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивачем порушено спір щодо визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Частиною 3 ст.344 ЦК України передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні ; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Так, однією з підстав що підтверджує добросовісність заволодіння майном, з приводу якого порушено спір, позивач зазначає про передачу її чоловіку з урахуванням складу сім`ї придбаного будинку вартістю 9001 рублів, з виплатою 50% вартості, яка була утримана в період з листопада 1989 року по листопад 1992 року з заробітної плати її чоловіка [PERSON] в сумі 4501 рублів. На підтвердження даного факту подано витяг із протоколу засідання профспілкового комітету інституту сільського господарства "Полісся" с.Грозино Коростенського району Житомирської області від 30.06.1989 року №35, а також довідка ДП "Грозинське" від 26.03.2019 року №20. Однак, як зазначено вище, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Таким чином, враховуючи, що позивач, як підставу позову, зазначає про те, що будинок було отримано підставно, спірне майно має власника, що виключає можливість застосування набувальної давності, тому положення ст. 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягають, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed