Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

05 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ЛМКП "Львівтеплоенерго" на користь позивача недораховану заробітну плату за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року в сумі 51757 грн. 00 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати, та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 65032 грн. 63 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати; 300 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, без вирахування з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недорахування та недоплати за вказаний період належної позивачу заробітної плати. Вказані дії відповідача призвели до порушення його трудових прав, зокрема на належний рівень оплати праці. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 09 грудня 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 27 грудня 2019 року представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» подала до суду письмовий відзив /а.с.123-130/, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Разом з тим, з тексту відзиву вбачається, що відповідач суму заборгованості визнає частково відповідно до поданого контррозрахунку, зазначивши, що розрахунок недоплаченої заробітної плати за 2010-2015 роки, який провів позивач є невірним, крім того, чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08 липня 2008 року по 09 серпня 2016 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». 08 липня 2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу в спеціалізований ремонтно-будівельний цех електрогазозварювальником четвертого розряду з доплатою за шкідливі умови праці згідно з наказом № 336-к від 08 липня 2008 року. 01 травня 2009 року позивач був переведений на посаду електрогазозварювальника п`ятого розряду відповідно до наказу № 195-к від 30 квітня 2009 року. 01 березня 2012 року позивач був переміщений в дільницю з ремонту тепломеханічного устаткування цього ж цеху згідно з наказом № 90-к від 01 березня 2012 року. 09 серпня 2016 року [PERSON] був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 440-квід 09 серпня 2016 року /а.с.19/. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно із ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Позивач подав розрахунок, відповідно до якого сума недорахованої заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року становить 51757,00 грн., а сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 65032,63 грн. /а.с./. Представник відповідача подала свій контррозрахунок недоплаченої заробітної плати електрогазозварника СРБЦ ( [PERSON] ), відповідно до якого розмір недоплаченої частини заробітної плати становить за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року становить 51679,00 грн., з яких сума недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки) за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року становить 43470,00 грн., сума недорахованої доплати за роботу у шкідливих умовах праці (до 12 % від тарифної ставки) - 4007,00 грн., сума недорахованої доплати за інтенсивність праці (10% від тарифної ставки) - 4203,00 грн. /а.с.131-135/, а також, розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] в розмірі 65001,23 грн. /а.с.136-139/. Суд, проаналізувавши обидва розрахунки, приходить до переконання, що саме контррозрахунок відповідача є правильним та обґрунтованим, а тому такий слід взяти до уваги. Як убачається з розрахунку недоплаченої заробітної плати за 2010-2015 роки, наданого представником відповідача, з 01 січня 2010 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 650 грн., а з 01 липня 2010 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2010 року становила 869 грн., з 01 квітня - 884 грн., з 01 липня - 888 грн., з 01 жовтня - 907 грн., з 01 грудня - 922 грн. З 01 січня 2011 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2011 року становила 941 грн., з 01 квітня 2011 року - 960 грн., з першого жовтня 2011 року - 985 грн., з 01 грудня 2011 року - 1004 грн. З 01 січня 2012 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., а з 01 травня 2012 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 869 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2012 року становила 1073 грн., з 01 квітня - 1094 грн., з 01 липня - 1102 грн., з 01 жовтня - 1118 грн., з 01 грудня - 1134 грн. З 01 січня 2013 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 869 грн., а з 01 травня 2013 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 922 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2013 року становила 1147 грн., з 01 грудня - 1218 грн. З 01 січня 2014 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 941 грн., з 01 травня 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 960 грн., з 01 липня 2014 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2014 року становила 1218 грн. З 01 січня 2015 року мінімальна тарифна ставка електрогазозварювальника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 1004 грн., з 01 лютого 2015 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1147 грн., з 01 липня 2015 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 1218 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2015 року становила 1218 грн., з 01 вересня - 1378 грн. Таким чином, судом достовірно з`ясовано, що відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», власними внутрішніми наказами по підприємству, неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду. Вказані дії відповідача призвели до порушення трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, і тому суд, перевіривши дані, наведені у розрахунку недоплаченої заробітної плати, наданого представником відповідача, вважає, що сума недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки) за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 43470,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Умовами колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та колективного договору на 2012-2013 роки, який був пролонгований та діяв у 2014-2015 роках, були встановлені доплати та надбавки, зокрема, за роботу у важких та шкідливих умовах праці до 12%, а також, за інтенсивність праці до 12% від тарифної ставки /а.с.78-92/. Для електрогазозварювальника у 2010 - 2015 роках була встановлена доплата за роботу у важких та шкідливих умовах праці у розмірі 12%, а також, була встановлена доплата за інтенсивність праці у розмірі 10% від тарифної ставки. Зазначені обставини визнаються учасниками справи, а відтак не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як убачається з вищевказаного розрахунку недоплаченої заробітної плати, наданого представником відповідача, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не в повному обсязі проводило позивачу виплати надбавок, передбачених умовами колективного договору. Так, за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року позивачу було недоплачено 4007,00 грн. - доплати за шкідливі умови праці., а також, 4203,00 грн. - доплати за інтенсивність праці. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення недорахованої заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року, є підставною, і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 51679,00 грн. (43470,00 грн. + 4007,00 грн. + 4203,00 грн. = 51679,00 грн.). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року справа №6-131цс12. За таких обставин, суд вважає некоректним твердження представника відповідача про те, що чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді. Беручи до уваги, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд, перевіривши розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] , який був проведений представником відповідача, вважає, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути на користь позивача 65001,23 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Судові витрати у справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 65 становить 3000 грн. /а.с.47/, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у розмірі 3000 грн. без врахування з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів /пп. «г» п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України/. Також, на відповідача слід покласти сплату судового збору на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial