Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що будинок № 33 по вул. Центральній, 33, смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2005р. З відповідачем вона перебуває у цивільному шлюбі з серпня 2007р. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], 14.04.2008р. народження та донька [PERSON], 16.10.2011р. народження. Відповідач довгий час веде аморальний спосіб життя, дітей не утримує, ніде не працює, зловживає спиртними напоями. В нетверезому стані допускає нанесення тілесних ушкоджень їй та її доньці від першого шлюбу Анастасії, 31.05.200 р. народження. Вони фактично припинили подружні відносини. Добровільно вписатись та покинути будинок не бажає, на підставі чого просить [PERSON] виписати та виселити з будинку по вул. Центральній, 33, смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 03.11.2015р. ду участі у справі залучена третя особа - Верхньодніпровське РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Позивачка в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надалі позивачка в судове засідання не зявилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності (а.с.37). Відповідач в судове засідання 03.11.2015р. зявився, позов не визнав в повному обсязі, заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні. Надалі відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутністю та заперечення проти позову суду не надав, у звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду відповідно до Ухвали Верхньодніпровського районного суду від 10.11.2015р. Третя особа: Верхньодніпровське РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 33 по вул. Центральній, в с. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі Договору купівлі-продажу від 14.09.2005р., посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, виконуючою обовязки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1863 (а.с.4). Право власності зареєстровано 05.10.2005р. комунальним підприємством «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер №11645555 (а.с.5). Відповідач [PERSON], 30.03.2009р. зареєстрований в [INFO], що підтверджується відповідними записами у домовій книзі (а.с. 29-33) та відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.18). Відповідно до Довідки Верхньодніпровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 09.07.2015р. № 49, позивачка в період з 2010-2015рр. одинадцять разів зверталася до Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявами щодо сварок та бійок, які чинить її співмешканець [PERSON], мешкає там же. Заяви були зареєстровані до Журналу єдиного обліку Верхньодніпровського РВ (а.с 14). В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з ч. 6 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач не є власником/співвласником спірного будинку, своєю поведінкою (сварками та бійками) робить неможливим проживання з ним позивачки (власниці будинку), що підтверджено належними доказами, зокрема зверненнями позивачки до правоохоронних органів, деякі із них внесені до ЄРДР за кваліфікацією злочини проти життя та здоровя особи та умисне пошкодження майна; водночас усі звернення позивачки до правоохоронних органів виявились безрезультатними і відповідач продовжує порушувати правила співжиття, то в силу ст. 116 ЖК України відповідач підлягає виселенню з будинку, власником якого є позивачка, без надання іншого житла. Не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо виписування відповідача зі спірного будинку, з огляду на наступне. Виходячи із аналізу положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації повязується з втратою права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, виселення особи по суті припиняє право користування житловим приміщенням, що підставою для зняття її з реєстрації, тому не потребує додаткового рішення щодо зняття з реєстрації такої особи. За такими обставинами вимоги позивачки щодо виписування (зняти з реєстрації) відповідача зі спірного будинку є передчасними та задоволенню не підлягають. Згідно з ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: partial