Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 30.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №534. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторюються неодноразово. На момент звернення до суду з даним позовом шлюбні відносини між сторонами фактично не існують, спільне господарство не ведеться. Оскільки збереження сім'ї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 30.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №534. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилися. Однак, надали суду заяву, в якій позовну вимоги про розірвання шлюбу визнали в повному обсязі, проти її задоволення не заперечили. В той же час, відповідач [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення аліментів. Мотивуючи свої зустрічні позовні вимоги вказує на те, що твердження [PERSON] про те, що він утримує дітей є хибним та таким, що не відповідає дійсності. А тому, просила суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, визначити місце проживання малолітніх дітей з матір'ю - [PERSON], а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80грн. Однак, в подальшому, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] надала суду заяву, згідної якої відмовити від зустрічної позовної вимоги про визначення місця проживання дітей. [PERSON] та його представник [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилися. Однак, представник [PERSON] надала суду заяву, в якій первісний позов підтримала в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечила, та просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності [PERSON] Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Як встановлено по справі, 30.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №534, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER]від 30.09.2004 року. Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 19.05.2006 року) та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 18.04.2012 року). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Термін "тверда грошова сума" є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. В даному випадку сторонами визначено аліменти у розмірі по 2000грн. на кожну дитину; ця сума є стабільною і вона не буде змінюватися автоматично у випадку зміни розміру заробітку або доходу платника аліментів. А тому, суд приходить до переконання, що вимога позивачки про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання в розмірі по 2000грн. на кожну дитину щомісяця. Однак, в частині вимоги стягнення аліментів, встановлених в твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку слід відмовити, така вимога суперечить нормам сімейного законодавства при встановленні аліментів у твердій грошовій сумі, а є необхідною у разі визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене та, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial