Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

01.11.2019 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшов позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову представник вказав на те, що відповідач [PERSON] з 18.07.2012 року використовував земельну ділянку без укладення договору оренди, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежитлової будівлі. Це призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від плати за землю. Сума безпідставно збережених коштів за період з 10.11.2016 року по 31.12.2019 року становить 223 929 грн 51 коп. Міська рада просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі 223 929 грн 51 коп. за період з 10.11.2016 року по 31.12.2019 року. Ухвалою судді від 08.11.2019 року позов залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді від 22.11.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 13.02.2020 року розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 28.04.2020 року позивачем збільшено позовні вимоги. Ухвалою суду від 05.11.2020 року підготовчий розгляд справи закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити збільшені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. На адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, відповідно до якого представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не користувався земельною ділянкою у розмірі 1 958,00 кв.м. Зазначила, що нарахування орендної плати з земельної ділянки площею 1 958,00 кв.м є необґрунтованим, оскільки відповідач неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради із заявами про поділ земельної ділянки площею 8333,00 кв.м та формування нової земельної ділянки у меншому розмірі, а саме 918,73 кв.м., достатньому йому для обслуговування та експлуатації нерухомого майна, оскільки він не користується земельною ділянкою у розмірі 8333,00 кв.м. Натомість Кременчуцька міська рада неодноразово виносила рішення щодо відмови у наданні згоди на формування нової земельної ділянки шляхом поділу земельної ділянки 8333,00 кв.м., що позбавило відповідача оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що фактично перебуває в його користуванні. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що йому належало на праві власності нерухоме майно. Проте в подальшому було здійснено відчуження та поділ цього майна, в результаті чого він та його сини стали власниками самостійними та незалежними один від одного об`єктами нерухомого майна. У зв`язку з тим, що виробнича діяльність на земельній ділянці була припинена, орендна плата зросла, а вони фактично не користувались земельною ділянкою за межами нерухомого майна, і на території земельної ділянки утворились відокремлені один від одного самостійні об`єкти нерухомого майна. Вони звернулись до Кременчуцької міської ради із заявами про поділ земельної ділянки для того, щоб сформувати нові земельні ділянки меншою площею, достатньою для експлуатації та обслуговування їх нерухомого майна. Проте Кременчуцька міська рада неодноразово надавала відмову у поділі земельної ділянки, а оформити правовстановлюючі документи на користування земельними ділянками у розмірах, що фактично знаходиться у їх користуванні без прийняття відповідних рішень відповідачем є неможливим. Вказане стало приводом для звернення до Полтавського окружного адміністративного суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив такі фактичні обставини. [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.12.2003 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським В.Г. (реєстрований номер 13570), належав на праві власності комплекс будівель за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з: будівлі складу техматеріалів, загальною площею 64,5 кв.м, (блоку кімнати) будівлі диспетчерської, загальною площею 26,1 кв.м, будівлі цеху лісопилення, загальною площе 426,6 кв.м, будівлі складу арки, загальною площею 432,8 кв.м, будівлі складу солі та дроту, загальною площею 198,9 кв.м, будівлі цеху пружних блоків, загальною площею 777,3 кв.м. Між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 18.07.2011 року було укладено договір оренди землі, стосовно земельної ділянки (кадастровий номер 5310436100:08:001:0053) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель по [ADDRESS] (а.с. 8-9). Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у місті Кременчуці Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 22.07.2011 року за № 531040004000341. Договір було укладено строком на 15 років. 18.07.2012 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному належний йому комплекс будівель за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці розміром 8333 кв.м., кадастровий номер - 5310436100:08:001:0053. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Бугайовою Л.М. (реєстровий номер № 2874) (а.с. 14, 15). Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 року за № 35356086 право власності на вищезазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17). Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.12.2012 року «Про припинення права користування земельними ділянками», у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, добровільною відмовою від права користування земельною ділянкою припинено право користування земельною ділянкою [PERSON] (а.с. 18) Крім того, цим же рішенням розірвано договір оренди землі від 22.07.2011 року за № 531040004000341. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] виділено в окремі одиниці будівлі комплексу та припинено право спільної часткової власності на комплекс. 13.10.2016 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ нерухомого майна, яке є об`єктом їх спільної часткової власності, що складається з комплексу будівель і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з: будівлі складу техматеріалів літ. Т, загальною площею 64,5 кв.м, будівлі складу солі та дроту літ. У, загальною площею 198, 9 кв.м, будівлі цеху пружинних блоків літ. В, загальною площею 777,3 кв.м. (а.с. 20-21). Об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за реєстровим номером: 1038912453104. Сторони поділили вказаний об`єкт нерухомого майна наступним чином: - [PERSON] переходить будівля складу техматеріалів літ. Т, загальною площею 64,5 кв.м, - [PERSON] переходить будівля складу солі та дроту літ. У, загальною площею 198, 9 кв.м, та будівля цеху пружинних блоків літ. В, загальною площею 777,3 кв.м., Право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] припинено. Цим же договором між сторонами розподілено нерухомого майна, яке є об`єктом їх спільної часткової власності, що складається з комплексу будівель і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з: будівлі диспетчерської (блок кімнати) літ. Ф, загальною площею 26,1 кв.м, будівлі цеху лісопилення літ. С, загальною площею 426,6 кв.м, будівлі складу арки літ. І, загальною площею 432,8 кв.м. Об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за реєстровим номером: 1038987053104. Сторони поділили вказаний об`єкт нерухомого майна наступним чином: - [PERSON] переходить будівля складу арки літ. І, загальною площею 432,8 кв.м, - [PERSON] переходить будівля диспетчерської (блок кімнати) літ. Ф, загальною площею 26,1 кв.м, та будівля цеху лісопилення літ. С, загальною площею 426,6 кв.м. Право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] припинено. Договором дарування нежитлових будівель від 10.11.2016 року [PERSON] подарував [PERSON] нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] , а саме: будівлі диспетчерської (блок кімнати) літ. Ф, загальною площею 26,1 кв.м, будівлі цеху лісопилення літ. С, загальною площею 426,6 кв.м, розташовані на земельній ділянці загальною площею 8333 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:001:0053 (а.с. 22-23). Вказана земельна ділянка є комунальною власністю, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0002799832019 (а.с. 27-28). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення з відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів на підставі статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягає обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості убачається, що розмір орендної плати, який мала отримати Кременчуцька міська рада від відповідача за користування земельною ділянкою за період з 10.11.2016 року по 31.12.2019 року становить 223 929 грн 51 коп. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу). Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу). Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 року у справі № 913/169/18). В цей же час для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати факт існування протягом зазначеного у позові періоду земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, у розумінні та визначенні положень земельного законодавства, факту користування такими земельними ділянками, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду, відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також довести обґрунтованість розрахунку заявленої до стягнення суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 922/391/18, від 11.06.2019 року у справі № 922/551/18, від 01.10.2019 року у справі № 922/2082/18, від 13.02.2019 року у справі № 922/392/18, від 07.02.2019 року у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 року у справі № 923/921/17. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно зі статями 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. У силу статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 3 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на засадах свободи договору. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Таким чином, законодавство надає право особі отримати у користування земельну ділянку у тому розмірі, який є необхідному для провадження орендареві підприємницької та іншої діяльності. В цей же час, відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки можливо після її формування як об`єкту цивільних прав, що встановлено ст.79-1 ЗК України. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: -у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; -шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Таким чином, чинне законодавство передбачає право особи зменшити площу вже сформованої земельної ділянки шляхом її поділу та утворення нової (формування) земельної ділянки та укласти договір оренди на земельну ділянку з меншою площею, ніж була в орендному користуванні у попереднього землекористувача. Передумовою укладення договору оренди в такому випадку є звернення особи до власника земельної ділянки щодо отримання рішення щодо формування нової земельної ділянки у шляхом поділу. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] неодноразово, а саме червні 2017 року, липні 2017 року, березні 2018 року звертався до Кременчуцької міської ради із заявами про поділ земельної ділянки площею 8333,00 та формування нових земельних ділянок у меншому розмірі, а саме 17100,00 кв.м., достатньому йому для обслуговування та експлуатації нерухомого майна, оскільки він не користується земельною ділянкою у розмірі, що була у користуванні у попереднього землекористувача (а.с. 71, 76, 80, 87). Кременчуцька міська рада 20.07.2017 року (а.с. 74), 13.10.2017 року (а.с. 83), 09.08.2018 року (а.с. 92), 12.12.2019 року (а.с. 110) виносила рішення про відмову у наданні згоди на формування нової земельної ділянки шляхом поділу земельної ділянки 8333,00 кв.м., що позбавило відповідача оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що фактично перебуває в його користуванні. Вказані рішення про відмову у наданні згоди були визнані судом протиправними (рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі 440/3805/18, рішення Полтавського окружного адміністративного суду та постанова Другого апеляційного адміністративного суду по справі 440/3278/20). Рішеннями суду встановлено, що позивачі звернулись до суду, оскільки вони є власниками відокремлених один від одного самостійних об`єктів нерухомого майна, які знаходяться на спірній ділянці. Кожен з них має на меті оформити право користування земельною ділянкою у розмірі достатньому для обслуговування належного їм нерухомого майна, проте Кременчуцька міська рада протиправно відмовляє у цьому. Поділ є правомірним оскільки відповідно до техніко-економічного обґрунтування передбачається виокремлення земельних ділянок під кожну будівлю для їх обслуговування і експлуатації в межах майнових прав кожного власника відповідно до діючих норм, правил і стандартів. Аналізуючи зібрані у справі докази та нормативне-правове регулювання даних правовідносин, суд приходить до такого висновку. Як контрагент за цивільною угодою відповідач має право порушувати питання про визначення розміру земельної ділянки в тому розмірі, яка йому необхідна та допустима відповідно до будівельних та інших норм. Враховуючи наявність рішень суду, якими визнано протиправними підстави відмови поділу земельної ділянки, слід зробити висновок про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача щодо нарахування орендної плати саме з площі 1 958,00 кв.м. В цей же час, відповідачем не спростовується факт того, що він користувався та мав на меті у спірний період оформити право орендного користування на земельну ділянку площею 918,73 кв.м. Отже, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою площею 918,73 кв.м підлягають задоволенню. Ставка орендної плата визначена Кременчуцькою міською радою та становить 3%. Базою для нарахування орендної плати є нормативна грошова оцінка. При цьому суд, при визначенні бази для нарахування орендної плати виходить з нормативної грошової оцінки у розмірі 765,02 грн. за 1 м.к.в., що обумовлено таким. Відповідач надав витяг з нормативної грошової оцінки № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року у розмірі 50465448,13 грн. за 8333,00 кв.м., тобто вартість за 1 кв.м. у 2011 році 50465448,13 грн. становить 605,61 грн. Вказаний витяг містить супний коефіцієнт Км3 1,09561, проте останній був визнаний рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/1228/18 протиправним, також рішенням встановлено Км3, 07733. Отже з урахуванням рішення суду нормативна грошова оцінка за 2011 рік становила 427,43 грн. за 1 кв.м (606,61/1,09561х0,7733). Враховуючи, що до нормативної грошової оцінки застосовується щорічно індексація, то для визначення розміру нормативної грошової оцінки станом на 2016-2019 роки необхідно застосувати відповідні індекси інфляції, що визначені у листі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі у період 2011-2018 роки, зокрема, 2012-2013 - «1»,2014 - «1,249», 2015 «1,433», 2016-2019- «1». Отже, з урахуванням сукупного індексу інфляції, нормативна грошова оцінка землі у період 2016-2019 року становила 765,02 грн. (427,43 грн. х 1,249 х 1,433). Витяг, поданий позивачем (а.с. 30) сформований у 2019 році містить Кф - «3», який введено в дію 17.07.2018 року, тобто не відображає дійсний розмір у 2016-2018 роках, окрім того такий коефіцієнт зазначено на тій підставі, що інформація про види діяльності, що здійснюється на земельній ділянці не внесена до земельного кадастру. В цей же час, відповідач надав Витяг з нормативної грошової оцінки № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року (а.с. 207), яким визначено функціональне використання земельної ділянки, а саме: землі промисловості для експлуатації та обслуговування комплексу будівель та встановлено з Кф 1.2. Окрім того, вказане підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 28-29). Використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування комплексу будівель земель промисловості не оспорюється і позивачем. Таким чином, матеріалами справи в цілому підтверджується, що земельна ділянка у спірному періоді використовувалась саме для промислової діяльності, а саме експлуатації та обслуговування будівель. Відповідно до Додатку 1 до Порядку проведення нормативної грошової оцінки, затвердженого Наказом № 489 від 25.11.2016 року, до земель промисловості, що використовується для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості застосовується коефіцієнт 1,2. Отже при розрахунку має враховуватись саме цей коефіцієнта. Правильність та обґрунтованість такого коефіцієнту підтверджується витягом № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року. Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 02 лютого 2016 року до нормативної грошової оцінки застосовується понижуючий коефіцієнт «0,6» (а.с. 35). Відтак, суд вважає за можливе частково задовольнити позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та стягнути з відповідача на її користь 37 953 грн 72 коп., з яких: за 2016 рік - 2 143 грн 11 коп. (765 грн 02 коп. х 918,73 кв.м х 0,6 х 3%)/366 х 62 дні); за 2017 рік - 12 651 грн 24 коп. (765 грн 02 коп. х 918,73 кв.м х 0,6 х 3%); за 2018 рік - 12 651 грн 24 коп. (765 грн 02 коп. х 918,73 кв.м х 0,6 х 3%); за 2019 рік - 10 508 грн 14 коп. (765 грн 02 коп. х 918,73 кв.м х 0,6 х 3%)/366х304. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, розмір судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, який підлягає стягненню на користь позивача складає 564 грн 41 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial