Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

30 січня 2010 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - земельну ділянку площею 2.1027 га, яка розташована на території Великокиріївської сільської ради Бершадського району. При житті [PERSON] вчинила розпорядження, яким усе своє майно заповіла [PERSON], який був єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] і вважається особою, яка прийняла спадщину після її смерті, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із [PERSON] в одному житловому будинку. 18 липня 2015 року помер [PERSON], який спадщину, що належала померлій [PERSON] прийняв, але не оформив належним чином. [PERSON] є матір'ю і спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON] і вважається особою, яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із сином в одному житловому будинку. Маючи намір оформити належним чином спадкове майно, яке належало померлому [PERSON], вона звернулася до нотаріальної контори, але, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв'язку із тим, що втрачений правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що належала [PERSON] і у зв'язку із тим, що між нею та відповідачкою, яка також є спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON] виник спір щодо поділу спадкового майна. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розподілити між нею та [PERSON] спадкове майно, що належало померлій [PERSON], визнавши за [PERSON] і [PERSON], як за спадкоємцями за законом, в рівних частинах, право спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 2,1027 га, розташовану на території Великокиріївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №063034 виданого 03.11.2004 року Бершадською РДА належала померлій 30.01.2010 року [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 30.01.2010 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть а.с.17), після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №063034 (а.с.6). [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем на майно померлої прийняв спадщину належним чином, так як постійно проживав разом з померлою, що відображено у довідці Великокиріївської сільської ради №1063 від 14.12.2015 року (а.с.10), №644 від 17.08.2015 року (а.с.11), копії заповіту [PERSON] від 15.04.2002 року (а.с.8) та витязі зі Спадкового реєстру (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.16) 18.07.2015 року помер [PERSON]. З довідки Великокиріївської сільської ради №1064 від 14.12.2015 року (а.с. 14) вбачається, що спадкоємцями після його смерті є мати [PERSON] та дочка [PERSON], що також вбачається і з листа нотаріуса №285/01-16 від 05.05.2016 року (а.с.30), де вказано що лише сторони прийняли належним чином спадщину після смерті [PERSON] Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено (постанова нотаріуса від 01.03.2016 року а.с.5) у зв'язку з тим, що між сторонами виник спір з приводу розподілу майна, а також у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу (копія повідомлення в ЗМІ а.с. 15) Правовідносини, що виникли між сторонами є цивільно - правовими, а тому регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.1258 ч.1 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті , той з подружжя , який його пережив , та батьки. В силу ст.ст.1268-1270 ЦК України, позивач повинен прийняти спадщину у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Ч.1 ст. 1267 ЦК України визначає. що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві належними та допустимими доказами, в частині визнання за нею права власності на належну їй частку спадкового майна, після смерті [PERSON], яке складається із земельної ділянки, яку він прийняв після смерті [PERSON], однак не отримав за життя свідоцтва пр право на спадщину. При цьому, з урахуванням викладеного частку позивачки за наявності двох спадкоємців суд встановлює в розмірі 1/2 частини. Щодо решти позовних вимог, то ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно вимог ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на частину спадкового майна за відповідачем - [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки остання не зверталась до суду у встановленому порядку за захистом своїх прав та інтересів. Однак, судом прийнято до уваги те, що відповідач визнала позовні вимоги і розцінено це як додаткову підставу задоволення позовних вимог позивача в тій частині, яка стосується її прав на спадкове майно. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: partial