Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

30.12.2013 р. позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання угод недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 23.04.2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 112. Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Під час шлюбу ними було придбано наступне майно, яке вона вважає сумісною власністю подружжя: СПЛИТ - система кондиціювання повітря «ДЕЛФА» вартістю 2841 грн., карниз вартістю 201,39 грн., DVD BBK вартістю 450 грн., бочку, НS 100 л., горизонтальна, квадратна вартістю 236 грн., міні мийку KARCHER вартістю 588 грн., дриль ударна вартістю 450 грн., болгарку вартістю 680 грн., холодильник «Indesit» вартістю 44481 грн., обувничку вартістю 320 грн., пилосос «САМСУНГ» вартістю 425, 83 грн., обігрівач «DELFA» вартістю 265 грн., електричний чайник «Perfezza» вартістю 139 грн., телевізор «ВВК» вартістю 1600 грн., комп'ютерний стіл вартістю 950 грн., комп'ютер персональний та принтер вартістю 6858 грн., всього на суму 21115,22 грн. також ними до шлюбу, була придбана у власність двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв. м. Вказує , що вона до часу коли вони з відповідачем почали мешкати разом у цій квартирі зробила там ремонту 2009 році. Також була обладнана ванна кімната, та встановлена електрична плита в кухонній кімнаті вартістю 2593 грн яка була придбана у 2009 році. Всього на загальну суму 28366,37 грн. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй половину коштів, яка вона витратила на ремонт їх спільної квартири, на яку вони мають по ? права власності, у сумі 14183,19 грн. Також вони з відповідачем 06.05.2011 року був придбаний металевий гараж вартістю 30000 грн., за адресою: [ADDRESS]. 11.12.2013 року їй стало відомо, що вказаний гараж відповідач по справі продав без її згоди [PERSON], та [PERSON] в свою чергу продав цей гараж [PERSON] Ввважає, що вказані договори купівлі-продажу гаражу укладені між [PERSON] та Козщачихіним є недійсним у зв'язку з тим. що майно яке находиться у спільній власності подружжя продається тільки за згодою обох. Такої згоди вона не давала, гараж продавати не бажала, тому вважає, що ця угода є недійсною у силу ст.. 203 ЦК України. А договір між [PERSON] та [PERSON] також є недійсним у зв'язку з недійсністю угоди між [PERSON] та [PERSON]. В зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на ? вказаного гаражу, та поділити вищевказане рухоме майно, вказавши в позовній заяві варіант його розподілу на якому наполягає. 18.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яке є сумісною власністю подружжя в якому просить поділити рухоме майно вказане у первісному позову [PERSON], та додавши ще перелік майна яке на його думку підлягає розподілу, а саме: зальні м'які меблі вартістю 5700 грн., стінка у зальну кімнату вартістю 5000 грн., штори вартістю 1100 грн., килим у залу вартістю 500 грн.,, люстра вартістю 950 грн., пилосос «LG» вартістю 497 грн., плазмовий телевізор «САМСУНГ» вартістю 5500 грн., спальний гарнітур вартістю 5000 грн., люстра у спальну кімнату вартістю 250 грн., карниз у спальну кімнату вартістю 150 грн., штори у спальну кімнату вартістю 600 грн., килим у спальну кімнату вартістю 500 грн., кухонний гарнітур вартістю 3500 грн., кухонний комбайн вартістю 680 грн., йогуртниця вартістю 500 грн., блендер вартістю 480 грн., посуду вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч «LG» вартістю 500 грн., килим у прихожу кімнату вартістю 300 грн., електричну плиту «Indesit» вартістю 2593 грн., обладнання для ванної кімнати душова кабіна та умивальник вартістю 6510 грн., пральну машину вартістю 4500 грн.. Запропонувавши у позовній заяві свій варіант розподілу на якому наполягає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі, зустрічний позов не визнала. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, підтримав зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] підтримав первісний позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2010 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 112. Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано (а.с.16-17). Судом встановлено, що період шлюбу сторонами придбане майно: СПЛИТ - систему кондиціювання повітря «ДЕЛФА» вартістю 2841 грн., карниз вартістю 201,39 грн., бочку, НS 100 л., горизонтальна, квадратна вартістю 236 грн., міні мийку KARCHER вартістю 588 грн., дриль ударна вартістю 450 грн., болгарку вартістю 680 грн., обувничку вартістю 320 грн., пилосос «САМСУНГ» вартістю 425, 83 грн., обігрівач «DELFA» вартістю 265 грн., електричний чайник «Perfezza» вартістю 139 грн., телевізор «ВВК» вартістю 1600 грн., комп'ютерний стіл вартістю 950 грн., комп'ютер персональний та принтер вартістю 6858 грн., блендер вартістю 268 грн., що підтверджується відповідними чеками та датами на них (а.с. 28-42, 143). Судом також встановлено, що ремонтні роботи у спільній квартирі позивачка проводила за своїм бажанням, ще не перебуваючи у шлюбі, тобто у 2009 році про що свідчать дати на чеках придбання будівельних матеріалів, та свідчення свідків в судовому засіданні. Тобто позовні вимоги, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості виконаного ремонту задоволенню не підлягають (а.с. 21-27). Також суд не може включити до спільного майна подружжя холодильник «Indesit» вартістю 4481 грн., оскільки сторонами не доведено взагалі факт його придбання, та DVD BBK оскільки даний програвач придбаний 20.02.2008 року (а.с. 38). Щодо позовних вимог про розподіл металевого гаражу за адресою: [ADDRESS] вартістю 30000 грн., то суд зазначає наступне. В матеріалах справи в наявності є тільки копія викопіювання з ситуаційного плану під розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS] [PERSON], що не є доказом взагалі наявності цього гаражу внатурі, не кажучи про можливість визначення його власника, часу його придбання, тому в задоволенні поділу гаражу необхідно відмовити. Відповідно необхідно відмовити і у позовних вимогах, щодо визнання договорів купівлі-продажу гаражу недійсними. Оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання металевого гаражу за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, тощо… Пояснення в судовому засіданні свідків як з боку позивачки так і з боку відповідача не спростовують факту придбання подружжям в період шлюбу майна встановленого судом. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно п. 22 ППВСУ № 11, вартість майна, що підлягає розподілу, визначається за погодженням між подружжя, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Ця вартість майна визнаного судом спільною сумісною власністю в судовому засіданні була доведена та знайшла своє підтвердження. Стосовно вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З зустрічного позову та доданих до нього документів не вбачається, що майно яке додав відповідач до переліку майна яке він вважає підлягає розподілу було придбано під час шлюбу, навпаки додані позивачкою до матеріалів справи копії чеків та квитанцій вказують на те. що всі, меблі, люстри, килими та таке інше було придбано до укладання шлюбу між сторонами, та придбані або [PERSON] або її батьком [PERSON]. що також підтверджується історією руху вкладів за його банківським рахунком (а.с.144-158) . В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 626,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial