Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП, моральної шкоди та судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 09 вересня 2016 року з вини [PERSON] сталося ДТП в результаті якого автомобілі отримали механічні ушкодження. Вартість матеріального збитку спричиненого належному йому на праві приватної власності автомобілю Toyota державний номер [NUMBER] згідно висновку експертизи склала 15 422,53 грн.. За проведення технічного обстеження позивачем додатково сплачено 600,00 грн., витрати на правову допомогу складають 800 гривень які позивач також просить стягнути з відповідача. Окрім того Внаслідок ДТП позивачу було заподіяну моральної шкоди яку він оцінює в 100 000 гривень. Відповідач добровільно в позасудовому порядку не відшкодовує шкоду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Згідно постанови Апеляційного суду Одеської області від 19.09.2017 року встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП 09.09.2016 року. Так 09.09.2016 року об 11:30 годині [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Заболотного, 79, в с. Крижанівка Комінтернівського району, Одеської області в порушення вимог п.10.2 Правил дорожнього руху України не надав перевагу у русі автомобілю «Тойота Корола» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] який рухався по головній дорозі внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, які отримали механічні ушкодження. (а.с. 8-12) Згідно до звіту №160916 про оцінку автомобіля Toyota corolla номерний знак [NUMBER] ідентифікаційний номер [NUMBER] від 16 серпня 2016 року вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля склала 15 422,53 гривні.(а.с.13-22) Власником вищезазначеного автомобіля Toyota corolla номерний знак [NUMBER] ідентифікаційний номер [NUMBER], є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданим МРЕВ-2 26.06.2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15 та постанови Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, беручи до уваги ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була завдана майнова шкода у розмірі 15 422 гривні 53 копійки, суд вбачає необхідним стягнути вказану шкоду з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95( зі змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011). Звертаючись до суду із вимогами щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень, позивач не надав до суду жодних доказів на обґрунтування понесених моральних страждань. Разом з тим суд враховує, що в наслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] потрапив у ДТП, що неодмінно тягне за собою зміну моральні переживання, на протязі тривалого часу був позбавлений змоги користуватися транспортним засобом який йому належить та на думку суду

Outcome: partial