Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за квітень та травень 2017 року у розмірі 14 662,12 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 1 790,22 грн.; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2017 по 23.01.2019 у розмірі 461 859,30 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 746,40 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 18.01.2008 р. позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 62/3-к від 03.05.2017 р. позивача звільнено згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивачу видано трудову книжку, однак, всупереч ст. 116 КЗпП України, до теперішнього часу не виплачено всіх належних сум при звільненні, що підтверджується особовим рахунком працівника [PERSON], ІПН [NUMBER], за період з 01.01.2017 р. до 31.05.2017 р., розрахунковим листком за травень 2017 р., розрахунковим листком за квітень 2017 р., листом Головного управління Держпраці у Київській області від 25.05.2018 р. № 4.2/2-С-1907-2338, яким повідомлено, що в ході відвідування встановлено порушення вимог законодавства про працю, на посадову особу складно протокол про адміністративне правопорушення та винесено припис про усунення виявлених порушень. Щодо необхідності розрахуватись позивач неодноразово зверталась до відповідача, а також до управління Держпраці у Київській області. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26.02.2019 року на адресу суду від відповідача в особі представника - голови правління ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» Гудзенко\~С.Г. надійшов відзив на позов, в якому зазначається про те, що рішеннями Господарського суду м. Києва від 31.03.2014, 02.04.2014, 09.04.2014 задоволено ряд позовів Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про стягнення з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» заборгованості. В порядку примусового виконання вказаних рішень суду державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито ряд виконавчих проваджень, а саме №№ 53571648, 53884329, 53571615, та накладено арешт на кошти боржника - ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». При накладенні арешту на рахунки підприємства проведення будь-яких операцій, за виключенням, погашення заборгованості на виконання рішення суду є неможливим. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи, а саме копії трудової книжки серія БТ-ІІ № 7571479, убачається, що 18.01.2008 р. позивач прийнята на роботу до ВАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» на посаду менеджера з транспорту в службу комерційної роботи тимчасово з 18.01.2008 р. по 06.06.2009 р., наказ № 6-к від 18.01.2008 р. 10.06.2009 р. [PERSON] переведена на посаду менеджера з логістики тимчасово, наказ № 36-к від 09.06.2009 р. 30.03.2011 р. ВАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» перетворене у ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». 03.10.2011 р. позивача переведено на посаду менеджера з транспорту служби комерційної роботи на умовах контракту, наказ №106-к від 03.10.2011 р. 03.06.2013 р. [PERSON] переведена у відділ логістики на посаду менеджера з логістики на умовах контракту, наказ № 49-к від 03.06.2013 р. 01.12.2016 р. позивача переведено на посаду бухгалтера в відділ бухгалтерського та податкового обліку, наказ № 143/1-к від 01.12.2016 р. 03.05.2017 р. [PERSON] звільнена з роботи за угодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України, наказ № 62/з-к від 03.05.2017 р. Згідно із даними особового рахунку працівника ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» [PERSON], ІПН [NUMBER], за період з 01.01.2017 р. по 31.05.2017 р. борг по заробітній платі на кінець місяця (борг за працівником) складає 14 662,12 грн. Відповідно до розрахункових листків ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» за квітень та травень 2017р. борг за підприємством (борг за працівником) перед [PERSON] на кінець квітня місяця складає 5 339,42 грн; на кінець травня місяця складає 14 662,12 грн. За даними листа Головного управління Держпраці у Київській області від 25.05.2018 № 4.2/2-С-1907-2338 на ім'я [PERSON], звернення від 26.04.2018 щодо можливого порушення законодавства про працю адміністрацією ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» розглянуто в межах компетенції та з'ясовано: 1) у порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ № 108 виплата заробітної плати проводиться рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата; 2) у порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх суи, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться не в день звільнення, наприклад, згідно наказу № 62/3-к від 03.05.2017 р. [PERSON] була звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України 03.05.2017 р.; відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 65 за травень 2017 р. [PERSON] належить до видачі 14 662,00 грн, проте підтверджуючих документів щодо виплати усіх сум, що належать від підприємства надано не було. За результатами інспекційного відвідування на посадову особу складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено припис про усунення виявлених порушень. 15.03.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель\~І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53571615 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/1047/14 від 11.04.2014 р., боржник ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». 16.03.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком\~В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53571648 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/1050/14 від 11.04.2014 р., боржник ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». Цього ж дня винесено постанову ВП № 53571648 про арешт майна боржника. 21.04.2017 р. у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. 25.04.2017 р. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 53571648. 10.05.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим\~М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53884329 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/1051/14 від 18.04.2014 р., боржник ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». Стягувачами у вищевказаних виконавчих провадженнях є ПАТ АБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк». Роздруківка із Автоматизованої системи виконавчого провадження від 22.02.2019 р. містить дані щодо наявних виконавчих проваджень відносно боржника ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». Згідно розрахункового листка ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» борг підприємства перед [PERSON] складає 14 662,12 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до приписів ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Кодекс законів про працю у ч.5 ст.97 зазначає, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Отже, у разі накладення арешту на рахунки, призначені для виплати заробітної плати, роботодавець вправі оскаржувати дії Державної виконавчої служби до суду, адже при накладенні арешту на майно боржника, повинні бути враховані інтереси та права третіх осіб, які в зв'язку з вчиненням дій державних виконавців не мають змоги реалізовувати гарантовані законом права. Стороною відповідача не додано доказів щодо оскарження неправомірних дій органів ДВС, як і доказів накладення арешту на саме рахунок спеціального використання. Судом безспірно встановлено, що на час звільнення [PERSON] до виплати підлягала сума 14 662,12 грн., яка позивачем отримана не була, тому підлягає стягненню з відповідача. За приписами ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у рішенні № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. У своєму рішенні № 9-рп/2013 від 15.10.2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. За приписами ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. У всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), застосовується Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Дія Порядку поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання (п.1 Порядку). Відповідно до п. 3 Порядку заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає компенсації разом із сумою індексації як грошовий дохід, який одержують громадяни в гривнях на території України і який не має разового характеру. Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як судом встановлено сума невиплаченої відповідачем [PERSON] заробітної плати становить: за квітень 2017 року - 5 339,42 грн, за травень 2017 року - 9 322,70 грн. За даними інформації Держкомстат індекси споживчих цін на товари та послуги у 2017-2018 р.р. мають наступні значення: січень 2017р. - 101,1, лютий 2017р. - 101,0, березень 2017р. - 101,8, квітень 2017р. - 100,9, травень 2017р. - 101,3, червень 2017р. - 101,6, липень 2017р. - 100,2, серпень 2017р. - 99,9, вересень 2017р. - 102,0, жовтень 2017р. - 101,2, листопад 2017р. - 100,9, грудень 2017р. -101,0; січень 2018р. - 101,5, лютий 2018р. - 100,9, березень 2018р. - 101,1, квітень 2018р. - 100,8, травень 2018р. - 100,0, червень 2018р. - 100,0, липень 2018р. - 99,3, серпень 2018р. - 100,0, вересень 2018р. - 101,9, жовтень 2018р. - 101,7, листопад 2018р. - 101,4, грудень 2018р. - 100,8. Виходячи із вищенаведених норм, з урахуванням вказаних показників індексів споживчих цін на товари та послуги, сума компенсації позивачу втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за квітень та травень 2017 року за період з травня 2017 року по грудень 2018 року становить 2 638,76 грн. (1 012,88+1 625,88), виходячи із такого розрахунку: сума компенсації за квітень 2017р. 1 012,88 грн. ((5 339,42х18,97):100), де 5 339,42грн. - сума невиплаченого грошового доходу за квітень 2017р., 18,97 величина приросту індексу споживчих цін; сума компенсації за травень 2017р. 1 625,88 грн. ((9 322,70х17,44):100), де 9 322,42грн. - сума невиплаченого грошового доходу за травень 2017р., 17,44 величина приросту індексу споживчих цін. Отже, виходячи із наведеного розрахунку, сума компенсації позивачу втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за квітень та травень 2017 року за період з травня 2017 року по грудень 2018 року становить 2 638,76 грн., однак позивачем вказується відповідна позовна вимога у розмірі 1 790,22 грн., яка є доведеною та за межі якої суд не має права вийти, у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2017 р. по 23.01.2019 р. у розмірі 461 859,30 грн., суд приходить наступного. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що наведені представником відповідача у відзиві обставини щодо накладення державним виконавцем арештів на розрахункові рахунки підприємства відповідача не є поважними причинами невиплати коштів при розрахунку під час звільнення позивача та підставою для відмови у задоволенні позову. У зв'язку з цим вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити середній заробіток за час затримки при звільненні по 23.01.2019 - день звернення до суду із позовом підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Згідно із п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Убачається, що останніми двома календарними місяцями роботи позивача у ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», що передували звільненню, є березень та квітень 2017 року. За даними особового рахунку працівника ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» [PERSON] сума до виплати становить: за березень 2017р. - 4 268,48 грн.; за квітень 2017р. - 5 338,43 грн. Суд виходить з того, що обчислення середньоденної заробітної плати, відповідно норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, на число відпрацьованих робочих днів (годин), тобто середньоденна заробітна плата позивача становить 234,31 грн. (4 268,48 грн. - заробітна плата за березень 2017 року + 5 338,43 грн. - заробітна плата за квітень 2017 року : 41 робочий день). Період з дня звільнення позивача до дня звернення до суду із цим позовом, а саме з 04 травня 2017 року по 23 січня 2019 року включає 435 робочих днів. У зв'язку з цим сума коштів, які підлягають виплаті позивачу як середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 101 924,85 грн. (234,31 грн - середньоденна заробітна плата позивача х 435 робочих днів). Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення із відповідача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2017 по 23.01.219 у розмірі 461 859,30 грн., оскільки такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства та здійснений із їх порушенням, тому позов у цій частині підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 101 924,85 грн. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 746,40 грн. слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач посилається на положення частини 2 ст. 625 ЦК України, відповідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте спірні правовідносини регулюються нормами трудового, а не цивільного законодавства, тому норма ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, на трудові правовідносини не поширюється, у зв'язку з чим у задоволенні вимог у цій частині слід відмовити. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» в частині: стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за квітень та травень 2017 року у розмірі 14 662,12 грн.; стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 1 790,22 грн.; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2017 р. по 23.01.2019 р. у розмірі 101 924,85 грн. Пунктом 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішується питання про судові витрати.

Outcome: partial