Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що [INFO] року о 08-45 год [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ROVER-416», д.н.з. [NUMBER], на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль, поблизу с. Рів Жмеринського району, порушив п.п. 14.2-в, 14.6-г Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого водій автомобіля ВАЗ-2106 [PERSON] та його пассажир [PERSON] загинули. Вона зі своїми неповнолітніми дочками [PERSON] та [PERSON] та своєю матір'ю [PERSON] їхали в автомобілі ВАЗ-2106, яким керував [PERSON], на задньому сидінні як пасажири. Вона та її мати [PERSON] внаслідок зіткнення транспортних засобів отримали тяжкі тілесні ушкодження. Її неповнолітня дочка [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. За фактом ДТП відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України 21 серпня 2013 року внесені до ЄРДР за №12012010130000899 та проведено досудове розслідування. Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду було встановлено, що відповідач [PERSON] своїми діями порушив вимоги п.п. 14.2-в, 14-6-г ПДР України, між його діями та наслідками у вигляді заподіяння їй шкоди здоров'ю існує причинний зв'язок, встановлена вина відповідача. Під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений [PERSON] повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на умовах обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на умовах обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом №АВ2075354 від 11.09.2012 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Страхове відшкодування страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за втрату нею стійкої працездатності відшкодовано частково лише в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі в сумі 13764 грн. Шкода, пов'язана з її лікуванням та завдана їй моральна шкода даною страховою компанією не відшкодована. Страхове відшкодування страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» їй не виплачено. Внаслідок ДТП її здоров'ю завдано значної шкоди. Зокрема, згідно з висновком судово-медичної експертизи №167 від 17 жовтня 2013 року, їй заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, кісток носа, верхньої щелепи із забоєм головного мозку та контузією обох очей, перелом правого стегна, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Внаслідок ДТП перша медична допомога їй була надана у Жмеринській ЦРЛ і того ж дня була переведена до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 серпня 2013 року по 19 вересня 2013 року. За час перебування в лікарні їй було проведено п'ять операцій, а саме: 21 серпня 2013 року її було прооперовано: двобічна фронтоміяз облітерацією пазух, ушивання ліквор них нориць, репозиція кісткових уламків пазух, закрита репозиція перелому правого стегна МОС апаратом зовнішньої фіксації; 04 вересня 2013 року її було прооперовано: шинування верхньої щелепи, відкрита репозиція перелому правого стегна МОС пластиною LCP. З 19 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року вона продовжувала стаціонарне лікування в Жмеринській ЦРЛ. З 18 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року проходила реабілітацію і продовжувала лікування в спеціалізованому санаторії для дорослих «Северинівка», що в с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області. З 13 грудня 2013 року по 02 квітня 2014 року вона лікувалася амбулаторно в Жмеринській ЦРЛ і була непрацездатна. З 01 липня 2015 року по 10 липня 2015 року продовжувала лікування в Жмеринській ЦРЛ. За висновком медико-соціальної експертної комісії від 01 квітня 2014 року внаслідок каліцтва їй присвоєно третю групу інвалідності. Після повторних медичних оглядів МСЕК 03 квітня 2015 року та 17 травня 2016 року їй підтверджено третю групу інвалідності і термін інвалідності встановлено до 01 травня 2017 року. У зв'язку із каліцтвом вона вимушена була звільнитися з роботи з посади вчителя української мови та літератури Будецької ЗОШ І-ІІ ст. та перейшла працювати на нищеоплачувану роботу в Жмеринську ЗОШ І-ІІІ ст. на посаду вчителя початкових класів з 01 вересня 2015 року, оскільки їй було важко добиратися до місця роботи. У зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень вона зазнала майнової шкоди, що полягає у витратах на лікування в сумі 20210 грн. Оскільки водії [PERSON] та [PERSON] застрахували свою цивільну відповідальність, вважає, що відшкодувати їй витрати на лікування в сумі 20210 грн. мають солідарно ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп». Окрім майнової шкоди, в результаті ДТП позивачка вважає, що їй було завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 90000 грн. та яка полягає у тому, що внаслідок отриманої травми вона перенесла значний фізичний біль і страждання. Були порушені її життєві зв'язки та життєві плани, оскільки вона була позбавлена можливості продовжувати активне життя. Вона змушена була проходити тривале лікування, перенести п'ять операцій, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури і постійно відчувати сильні головні болі та болі в області отриманих травм. В праве стегно їй було вставлено дві пластини, що призвело до значного ускладнення життя, оскільки вона не може пересуватися без милиці або ціпка. Все це потребувала та потребує в даний час від неї значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Також їй було завдано і душевних страждань у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача. Вона перенесла негативні переживання та спогади, у неї був психологічний дискомфорт, ледь не втратила життя і пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, страху за своє життя і здоров'я. їй вкрай неприємно і дискомфортно себе почувати, пересуваючись на милицях. Крім того, отримані ушкодження на обличчі, а саме перелом лобної кістки, кісток носа, верхньої щелепи змінили його і надали її обличчю іншого неприємного вигляду. Вона вимушена була пристосовуватися до негативних умов існування, а це викликає у неї негативні емоції і страждання. Також вона переживала та хвилювалася за своїх неповнолітніх дітей, які залишилися на час її лікування без її піклування і нагляду. Оскільки водії [PERSON] та [PERSON] застрахували свою цивільну відповідальність, то вважає, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» мають відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі по 5000 грн. кожна, а разом 10000 грн. а відповідач [PERSON] має відшкодувати їй 80000 грн. завданої моральної шкоди. На підставі викладеного просить на її користь стягнути солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 20210 грн. у відшкодування майнової шкоди; стягнути у відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 80000 грн., з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» 5000 грн. та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 5000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гавриш Л.І. позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просять його задоволити та стягнути з відповідача завдану позивачці майнову і моральну шкоду. Пояснили, що відповідач не відшкодовував їм шкоду ні після ДТП, ні після винесення вироку відносно нього. В теперішній час позивач продовжує морально страждати, оскільки відновлення її життєвих зв'язків все також потребує фізичних, душевних та моральних ресурсів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2017 р. у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва, позов не визнав у зв'язку із тим, що позивачці все відшкодовано. Оскільки у нього немає ніякого майна та грошових коштів, все відшкодовував його батько [PERSON], про що свідчать надані позивачкою розписки, які містяться в матеріалах кримінальної справи. Загальна сума, яка була відшкодована позивачці на неї, її дочку та мати, складає близько 20 тисяч доларів США. Також пояснив, що у зв'язку із тим, що на час розгляду кримінальної справи йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту він не мав змоги відвідувати позивачку та інших потерпілих в ДТП. Всі відвідування їх здійснювалися його батьком. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити з огляду на повне відшкодування шкоди позивачеві, її дочці та матері під час досудового слідства та розгляду справи у суді. Представник відповідача - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення (а.с. 126-128, 134-139), відповідно до яких 11 вересня 2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ-8345824, за яким забезпечено транспортний засіб ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER]. Строк дії 12 вересня 2012 року - 11 вересня 2013 року. Ліміт відповідальності по майну 50000,00 грн., по здоров'ю 100000,00 грн. Франшиза 1000,00 грн. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» станом на дату укладення полісу - 11 вересня 2012 року., ЗУ «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. 21 серпня 2013 року поблизу с. Рів сталася ДТП за участю т.з. Ровер, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та т.з. ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Товариство не страхувало відповідальність водіїв ВАЗ-21063 з державним реєстраційним номером [NUMBER]. Якщо т.з. ВАЗ-21063 д.н.з. [NUMBER] відчужувався, то відповідно до ст. 19.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхувальник зобов'язаний був письмово повідомити про таке відчуження страховика, як наслідок переоформити поліс на новий номерний знак транспортного засобу. Оскільки страхувальник письмово не повідомив, договір припинив свою дію з дня відчуження такого транспортного засобу (перереєстрації на новий державний реєстраційний номер). Крім того, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Оскільки [PERSON] не винен у вчиненні ДТП - його поліс (не спрацьовує». Відповідно до ст. 32.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. Розгляд справи просить провести без участі представника ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 162) в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не надав. Судом з врахуванням думки присутніх учасників ухвалено здійснювати розгляд цивільної справи у відсутність представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України не передбачено, а також на підставі заяви без участі представника ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Свідок [PERSON] у судовому засіданні у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва, суду показав, що він є батьком відповідача [PERSON] В день, коли сталося ДТП, він через декілька годин прибув на місце ДТП, бачив його наслідки. Ним були задіяні всі власні ресурси для сприяння найшвидшого одужання потерпілих та компенсації завданої їм шкоди. В день ДТП він передав в лікарню, де перебувала позивачка, 1000 грн. Також в цей день він передав 3000 грн. родині загиблого дядька позивачки [PERSON]. В період з 25 по 30 серпня 2013 року ним передано 28000 грн. позивачці для її лікування та лікування її матері та дочки. В середині вересня ним було організовано супровід позивачки [PERSON] з обласної лікарні до Жмеринської ЦРЛ та в цей час було досягнуто домовленості про те, що він передає в рахунок компенсації моральної шкоди і на лікування 10000 доларів США, а також 1000 доларів США для того, щоб поставити пам'ятник загиблому дядькові позивачки. І в цей період ним були передані дані кошти. В середині січня 2014 року він додатково передав позивачці кошти в сумі 4000 доларів США. А в липні 2014 року ним було передано ще 40000 грн. Окрім того, він надавав фінансову допомогу в меншій сумі кожного разу, коли возив мати позивачки до лікарів. Також ним надавалася допомога у вигляді продуктів харчування. Загалом він передав позивачці на її потреби та потреби її матері і дочки доларами та гривнями загалом еквівалент 22340 доларів США. Його син - відповідач по справі - в даний час не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу, оскільки на його утриманні перебуває дитини та дружина, яка переїхала з Донецька, є потреба у винайманні житла. Він також не має можливості допомагати позивачці у зв'язку із тим, що має борги, які виникли в 2013 році та мусить їх повертати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що є матір'ю позивача [PERSON], після аварії вона перебувала в реанімації, потім її перевели в хірургічне відділення та через місяць після аварії привезли з Вінниці її дочку і вони разом перебували в одній платі, крім них в палаті нікого не було. В палаті вони із дочкою лікувались з кінця вересня 2013 року до середини листопада 2013 року, а потім їх разом із дочкою перевезли в с. Северинівку в санаторій. Відповідач [PERSON] жодного разу її не відвідував, його батько приходив. Чи передавав він кошти на лікування її дочці, поки та була в м. Вінниці, вона не знає, а дочка з цього приводу нічого не казала. Коли вона перебувала в Северинівці, батько відповідача приходив один раз, кошти не передавав, привіз продукти. В той час, як вона була вдома, батько відповідача був один раз, коли привозив нотаріуса, при ній кошти не передавав, але обіцяв, що буде надавати допомогу. Приносив для дитини фрукти. З батьком відповідача [PERSON] вона познайомилась в вересні 2013 року, він неодноразово приходив і просив, щоб його сина не посадили. Він один раз возив її на томографію і два рази в лікарню ім. Пирогова в м. Вінниці. За томографію він заплатив кошти один раз. Інші рази оплачувала вона. В 2015 році їй було зроблено операцію на суглобі, яку лікарі сказали, що необхідно проводити відразу після аварії. Операція коштувала майже 90 тисяч гривень, за операцію платила дочка, кошти на операцію були позичені частково дочкою частково нею. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, а також докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження відносно [PERSON] за ст. 286 ч. 3 КК України (архів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області), прослухавши аудіозапис судового засідання від 15 січня 2014 року, оглянувши медичну картку №6087 стаціонарного хворого [PERSON], всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року у кримінальному провадженні 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) [PERSON] визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину. На [PERSON] покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду встановлено, що[INFO] року о 08-45 год [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Rover-416», д.н.з. [NUMBER], на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль поблизу с. Рів Жмеринського району Вінницької області порушив п.п. 14.2-в, 14.2-г ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажир [PERSON] загинули, а пасажир [PERSON], яка в момент зіткнення знаходилась на задньому сидінні автомобіля ВАЗ-2106, згідно з висновком експерта №167, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, кісток носа, верхньої щелепи з забоєм головного мозку та контузією обох очей; перелом правого стегна - наслідок дії тупих твердих предметів та належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Порушення вимог п.п.14.2-в, 14-6-г ПДР України [PERSON] знаходяться в причинному зв'язку із наслідками. (а.с. 6-9) Частиною 4 статті 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Полісу №АС/030853 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 квітня 2013 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Rover-416, державний номерний знак [NUMBER], було застраховано ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Строк дії полісу з 28 квітня 2013 року по 29 квітня 2014 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. (а.с. 117) Згідно з Полісом №АВ/2075354 від 11 вересня 2012 року (а.с.10), цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] власника автомобіля ВАЗ-21063, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відповідно до технічного паспорта автомобіля ВАЗ-21063 (а.с. 129) номер кузова [NUMBER], 7 липня 1990 року відбулась заміна власника з присвоєнням номерного знаку [NUMBER], що також підтверджується оглянутим судом в судовому засіданні оригіналом даного технічного паспорта. Дані докази суд приймає як належні та допустимі докази того, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], який в момент ДТП керував автомобілем ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER], застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Внаслідок ДТП, яка сталася 21 серпня 2013 року, позивачка [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень, що встановлено вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року. З медичної карти №6087 стаціонарного хворого, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, заведеної в КУ «Жмеинська ЦРЛ» від 21 серпня 2013 року, виписок з медичної кати стаціонарного хворого Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова (а.с. 12, 13, 14) позивачка [PERSON] 21 серпня 2013 року поступила до КУ «Жмеринська ЦРЛ» та цього ж дня направлено до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, де перебувала з 21 серпня 2013 року по 18 вересня 2013 року. Що також підтверджується листками непрацездатності (а.с. 15-19) З 18 вересня 2013 року по 19 листопада 2013 року позивачка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Жмеринська ЦРЛ» (а.с. 16, 100-102, 103). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №638 заведеної в Спеціалізованому санаторії для дорослих «Северинівка» та листка непрацездатності вбачається, що позивачка [PERSON] з 18 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року перебувала в даному медичному закладі (а.с. 25, 17). Згідно з листком непрацездатності (а.с. 18), позивачка [PERSON] 17 грудня 2013 року направлялася на МСЕК для встановлення групи інвалідності, однак група інвалідності не встановлена у зв'язку з необхідністю лікування. З листків непрацездатності [PERSON] вбачається, що їй 1 квітня 2014 року було встановлено 3 групу інвалідності по загальному захворюванню (а.с. 19, 26). 3 квітня 2015 року позивачці продовжено третю групу інвалідності до 01 травня 2016 року (а.с. 27), а 17 травня 2016 року цей строк продовжено до 1 травня 2017 року (а.с. 28) З виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 24, 99) вбачається, що [PERSON] з 20 січня 2015 року по 29 січня 2015 року та з 1 липня 2015 року по 10 липня 2015 року перебувала на лікуванні в КУ «Жмеринська ЦРЛ» Згідно довідки Жмеринського поєднаного УПФУ Вінницької області від 2 червня 2016 року позивачка [PERSON] отримує пенсію як інвалід 3 групи загального захворювання. (а.с. 29) З медичної карти амбулаторного хворого №8971 [PERSON], розпочатої 13 грудня 2013 року (а.с. 32-35) вбачається, що позивачка лікувалася від отриманих внаслідок ДТП ушкоджень та продовжує лікування надалі. Позивачкою [PERSON] було придбано 4 вересня 2013 року набір імплантатів для ОМС стегнової кістки (а.с. 36, 37) Відповідно до копії трудової книжки позивачки [PERSON] вона з 16 травня 2002 року по 1 серпня 2015 року працювала вчителем української мови та літератури Будецької школи. (а.с. 20-21). Як вбачається з листків непрацездатності позивачки, за весь період її перебування на лікарняному їй нарахована допомога з тимчасової непрацездатності у розмірі 100% від заробітної плати (а.с. 15, 16, 17, 18, 19) Позивачкою [PERSON] надано розписку, в якій вона зазначає, що не має до водія [PERSON] претензій по факту ДТП, яка сталася [INFO] року, в результаті якої загинув її дядько [PERSON] Претензії майнового характеру до водія [PERSON] пред'являтися не будуть, а будуть пред'являтися до страхової компанії (а.с. 116) З нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 22 березня 2014 року (а.с.115), адресованої апеляційному суду Вінницької області, вбачається, що [PERSON], причетним до ДТП, що сталася 21 серпня 2013 року поблизу м. Жмеринка за участю автомобілів ВАЗ-2106 і Rover-416, відшкодовані їм матеріальні і моральні збитки в повному обсязі (окрім тих, які має відшкодувати страхова компанія) претензій до нього з їх боку - не має. Також повідомляє, що [PERSON] та його родина надалі продовжує надавати посильну допомогу і піклується за їх долею та долею їх дітей. При зверненні позивачки [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за страховим відшкодуванням наслідків ДТП від 21 серпня 2013 року їй надано відповідь за вих. №448/09-01 від 31 березня 2016 року (а.с. 31), в якій зазначено, що оскільки винуватець ДТП [PERSON] в повному обсязі відшкодував їй витрати на лікування, ПАТ «СК «Універсальна» не має правових підстав для відшкодування цих витрат. Разом із тим, у відповідності до ст. 26.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Тобто, сума страхового відшкодування за шкоду завдану її життю та здоров'ю становить 13764,00 грн. Дані кошти позивачка отримала, про сама й зазначає у своєму позові. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року, яким [PERSON] визнано винуватим в вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, містить відповіді на питання про те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце та сталася вона з вини відповідача [PERSON] Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справ даної категорії наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки, розмір завданого збитку встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому суд не може взяти до уваги надані позивачкою в якості доказів її витрат на купівлю ліків копії фіскальних та товарних чеків (а.с. 38-52), оскільки переважна їх більшість є неналежної якості (оригіналі даних доказів, які були оглянуті в судовому засіданні, також неналежної якості), а з решти даних документів в сукупності з іншими доказами позивачкою не доведено, що саме ці ліки їй були призначені лікарями та вони застосовувались для лікування ушкоджень, які отримала позивачка. Разом із тим, дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідачем відшкодовано позивачці витрати на лікування, про що нею власноручно написано розписку та надано нотаріально засвідчену заяву від 22 березня 2014 року про відсутність у неї до [PERSON] претензій, оскільки матеріальні та моральні збитки ним відшкодовано в повній мірі (а.с. 115, 116). Підстав не брати до уваги показання свідка [PERSON] у суду немає, оскільки вони чіткі, послідовні, узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального та цивільного проваджень. За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України питання відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. Отже, як вбачається з матеріалів справи [PERSON], який визнаний винним у ДТП, що сталася 21 серпня 2013 року, виявив згоду і самостійно позивачці відшкодував завдану шкоду, у зв'язку з чим остання надала розписку та заяву, що не має до [PERSON] претензій. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині її позовних вимог про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» коштів в сумі 20210 грн. страхового відшкодування шкоди завданої каліцтвом на лікування задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою [PERSON] не доведено належними і допустимими доказами розмір та необхідність її витрат на лікування в сумі 20210 грн. Окрім того, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» позивачці виплачено страхове відшкодування (регламентна виплата) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності як потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 13764 грн. у відповідності до норм ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачці завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з каліцтвом, внаслідок чого їй було встановлено третю групу інвалідності, і яка продовжує існувати у теперішній час. Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 80000 грн., судом установлено відшкодування відповідачем шкоди позивачеві в повному обсязі станом на день винесення рішення апеляційним судом Вінницької області 13 травня 2014 року, моральна шкода продовжує існувати і після винесення цього рішення, то суд вважає, що в заявлений розмір моральної шкоди 80000 грн. входить відшкодування її до рішення Апеляційного суду та після. При цьому суд враховує, що більш тяжкі для здоров'я позивача наслідкі, а саме - безпосередньо дорожньо-транспортна пригода, отримання тілесних ушкоджень, тривале лікування, встановлення групи інвалідності - настали та відбулись до винесення вказаного рішення Апеляційного суду. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Враховуючи глибину душевних страждань позивачки, те, що вона продовжує лікування, з врахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки така вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, виходячи з засад розумності і справедливості, законності, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] в сумі 10000 грн., а відповідачів ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі по 5000 грн. з кожного. Оскільки відповідачем позивачці з часу ДТП і до рішення Апеляційного суду Вінницької області добровільно сплачено грошові кошти, в тому числі і в рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] частково. Відповідачем [PERSON] подано суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 68), яка мотивована тим, що ДТП за участю автомобілів Rover-416, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] відбулася 21 серпня 2013 року, а позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом із пропуском строку позовної давності, а тому просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Враховуючи зазначені норми ЦК України, заява [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог. Відповідно до ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: partial