Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

23.03.2018 року доОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] із позовом до державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат», в якому позивач, з урахуванням уточненого позову просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмір 37 230 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви) посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах », що підтверджується записами в трудовій книжці. Останню посаду, яку він займав на підприємстві, - «електромонтер з ремонту та обслуговування електростаткування» 6 розряду в цеху з виробництва титану губчастого. Звільнений був за власним бажанням. 18.06.2013 року він виконував обов'язки чергового електромонтера в корпусі № 1 цеху № 7. Цього ж дня, при виконанні своїх трудових обов'язків на території ДП «ЗТМК» з ним стався нещасний випадок, в результаті чого актом про нещасний випадок на виробництві ф. Н-1 було встановлено діагноз: «опік полум'ям вольтової дуги I, II, III А ст. обличчя, обох кистей та лучезап'ястних суглобів 5 %», який пов'язаний з виробництвом. Окрім того, позивач 28.05.2001 року отримав першу травму у зв'язку з чим отримано 5% стійкої втрати професійної працездатності. Наслідком отриманих травм є встановлення позивачу 10% стійкої втрати професійної працездатності. У зв'язку з отриманням травм позивач зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, через неможливість у зв'язку каліцтвом повної реалізації як повноцінної людини. Наразі, позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Через стан здоров'я він позбавлений можливості взагалі повноцінно працювати. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Це додає йому багато неприємних відчуттів, йому постійно приходиться витрачати кошти на відновлення свого здоров'я, та на оплату коштовних ліків. Все це негативно відобразилось на житті позивача, його відносинах з оточуючими. Просить суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду у розмірі 37 230 грн. із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за 1% втрати працездатності. 21.05.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, 06.11.2018 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування правової позиції зазначено, що 18.06.2013 року з електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху № 7 ДП «ЗТМК» [PERSON] стався нещасний випадок під час виконання трудових обов'язків. В Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, як основна причина нещасного випадку зазначена причина - інші однофазне коротке замикання, яке перейшло в трьохфазне внаслідок внутрішнього пошкодження втягуючої котушки пускача, через осадження на елементах обладнання токопровідного хлориду магнію, який виділяється в повітря робочої зони під час проведення технологічних процесів, через негерметичність електричних шаф. Супутня причина - відсутня». В пункті 3 розділу 6 Акту № 3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) зазначено, що: "Під час проведення розслідування нещасного випадку комісія встановила: - потерпілий електромонтер [PERSON] пройшов навчання та перевірку знань за професією, пройшов спеціальне навчання та інструктаж з охорони праці по роботі, яку виконував; - електромонтер [PERSON] буз забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту; - електрична шафа Ш-1 протягом зміни була замкнена, що запобігає виконанню робіт сторонніми особами". Комісією з розслідування нещасного випадку не встановлено осіб, дія чи бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку. Окрім того, у листку непрацездатності Серії АГШ № 165908, який як доказ до позову надано [PERSON], з періодом перебування на лікуванні у стаціонарі з 05.04.2016 р. до 21.04.2016 р., лікарем зазначено, що причиною непрацездатності є загальне захворювання - 1, а не нещасний випадок на виробництві та його наслідки - 4. 06.11.2018 року ухвалою суду здійснено заміну первісного відповідача Державне підприємство «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - ТОВ «ЗТМК»). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 06.08.1987 по 08.06.1998, з 05.01.2001 року по 31.05.2011, з 03.05.2012 по 09.02.2016 року (продовжував працювати) на підприємстві Запорізький титано-магнієвий комбінат за різними організаційно-правовими формами (казенне підприємство, державне підприємство, товариство з обмеженою відповідальністю). Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.06.2013 року о 09:30 на ДП «ЗТМК» встановлено, що 18.06.2013 року о 09 год. 30 хв. на ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» стався нещасний випадок з [PERSON] [INFO], який є робітником підприємства за професією електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Актом встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок: 18.06.2013 року електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування № 7 ДП «ЗТМК» [PERSON], який виконував обов'язки чергового електромонтера в корпусі №1 цеху №7 приїхав на роботу, переодягнувся в установлені за нормами спецодяг та спецвзуття і о 07 год. 30 хв. приступив до виконання своїх обов'язків. О 09 год. 05 хв. від майстра бригади профілактичної пічної дільниці [PERSON] поступила заявка, що не включається електродвигун приводу вакуумного насосу АВЗ-20 печі сепарації ПС-1. Для з'ясування причин несправностей на ПС-1, майстер з ремонту електроустаткування [PERSON] усним розпорядженням направив чергового електромонтера [PERSON] Одержавши розпорядження майстра, [PERSON] піднявся на пощадку +3,8м. переділу сепарації корпусу 1, відчинив електрична шафа Ш-1, в якому розміщена пускова апаратура електродвигуна вакуумного насосу АВЗ-20 печі сепарації ПС-1 розпочав огляд. Після огляду обладнання, [PERSON] вмиканням автоматичного перемикача, здійснив подачу напруги на силові контакти пускача, а переключенням пакетного перемикача спробував запустити насос, але пускач не спрацював. Для з'ясування причин відмови пускача, [PERSON] стандартним двохполюсним покажчиком напруги заміряв наявність напруги на втягуючій катушці пускача. При виконанні вимірювань трапилось однофазне коротке замикання всередині катушки з подальшим переходом у трьохфазне замикання і виникненням електричної дуги. В результаті дії електричної дуги, [PERSON] отримав опік обличчя, обох кистей та лучезап'ястних суглобів. Потерпілий [PERSON] одразу повідомив керівництво про нещасний випадок і прибулим майстром [PERSON] терміново був доставлений у медичний пункт комбінату, де постраждалому була надана перша медична допомога. Після надання допомоги, потерпілий був доставлений до опікового відділення КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя». Під час проведення розслідування нещасного випадку, комісія встановила: -потерпілий електромонтер [PERSON] пройшов навчання та перевірку знань за професією, пройшов спеціальне навчання та інструктаж з охорони праці по роботі, яку виконував; -електромонтер [PERSON] був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту; -електрична шафа Ш-1 протягом зміни була замкнена, що запобігає виконанню робіт сторонніми особами. Причиною настання нещасного випадку зазначено: «Основна технічна - інші (однофазне коротке замкнення, яке перейшло в трьохфазне внаслідок внутрішнього пошкодження втягуючої котушки пускача через осадження на елементах обладнання струмопровідного хлориду магнію, який виділяється в повітря робочої зони при проведенні технологічних процесів, через негерметичність електричних шаф). Супутня - відсутня». Висновком комісії вирішено нещасний випадок визнати пов'язаним з виробництвом та на електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху №7 ДП «ЗТМК» [PERSON] скласти акт за формою Н-1. Осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку комісія не вбачає. В акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), окрім встановлених обставин також міститься інформація про діагноз: «опік полум'ям вольтової дуги І, ІІ, ІІІ А ст. обличчя, обох кистей, та лучезапястних суглобів 5%». Судом встановлено, що першу травму, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві [PERSON] отримав працюючи на КП «ЗТМК» 28.05.2001 року. Згідно з актом №9 про нещасний випадок затвердженого 31.05.2001 року, під час чергування і нічного огляду території дільниці цеху (цех з виробництва напівпровідникових матеріалів, дільниця виробництва трихлорсилану), який здійснювався апаратником [PERSON] і майстром зміни [PERSON] о 23 год. 30 хв. апаратник виробництва трихлорсилану [PERSON] йдучи по проїжджій частині дороги уздовж адміністративно-побутового корпусу дільниці оступився правою ногою і попав у приймальний лоток стічної води, який не був накритий решіткою. Внаслідок цього апаратник отримав травму правої ноги. Причинами нещасного випадку є: - незадовільний стан приймального лотка для стічної води; - незадовільне освітлення дороги; - неуважність потерпілого; - начальник дільниці [PERSON] не виконав своєчасних заходів щодо ремонту перекриття лотка. Медичний висновок про діагноз: закритий перелом зовнішньої гомілки без зміщення справа. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ, № 0028836, яка видана [PERSON]: дата огляду 28.07.2015 року; група інвалідності не визначена; огляд первинно; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 10% (5% по травмі 28.05.2001 року, 5% по травмі 18.06.2013 року); дата переогляду 01.08.2017 року; потреба у медичній та соціальній допомозі - амбулаторне стаціонарне лікування по показам травматолога. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ, № 0034192, яка видана [PERSON]: дата огляду 15.08.2017 року; група інвалідності не визначена; огляд повторно; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 10% (5% по травмі 28.05.2001 року, 5% по травмі 18.06.2013 року); дата переогляду 01.09.2018 року; потреба у медичній та соціальній допомозі - амбулаторне стаціонарне лікування по показам травматолога. Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду результатів переогляду, яке повинно було відбутись 01.09.2018 року. Згідно з листками непрацездатності серії АВС № 098698 (в період з 18.06.2013 по 04.07.2013 року) та серії АВС № 242127 (в період з 05.07.2013 по 17.07.2013 року) позивач перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» причиною захворювання зазначено «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» - 4. З 13.08.2014 року по 05.09.2014 року позивач перебував на лікуванні у Василівській центральній районній лікарні з діагнозом посттравматичний артроз правого гомілковостопного суглобу, що підтверджується випискою епікризу №535/159/3223. З 24.03.2015 року по 16.04.2015 року позивач перебував на лікуванні у Василівській центральній районній лікарні з клінічним діагнозом посттравматичний артроз правого гомілковостопного суглобу, супутній діагноз хронічний холецистит, хронічний гастродуоденіт (захворювання шлунку та дванадцятипалої кишки), що підтверджується випискою епікризу №135/54/1256. З 08.07.2015 року по 31.07.2015 року позивач перебував на лікуванні у Василівській центральній районній лікарні з клінічним діагнозом посттравматичний артроз правого гомілковостопного суглобу, супутній діагноз хронічний холецистит, хронічний гастродуоденіт, ремісія (період перебігу хронічної хвороби людини), що підтверджується випискою епікризу №425/117/2575. Листок непрацездатності серії АГШ № 165908 та виписка 208/1485 за період з 05.04.2016 по 21.04.2016 видані Василівською центральною районною лікарнею м. Василівка судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки причиною хвороби в зазначений період не є нещасний випадок на виробництві або його наслідки. Натомість у документах зазначено причину непрацездатності «загальне захворювання» - 1. Щодо відшкодування шкоди, [PERSON] за втрату працездатності у 5% по нещасному випадку, який ставця у 2001 році. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що діяла на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, вирішуючи спір, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, що згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII установлено в 2018 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня - 3723 грн. З урахуванням зазначеного, за 5% втрати (у 2001 році) працездатності, суд вважає, що моральна шкода, завдана [PERSON] підлягає стягненню із розрахунку мінімального розміру - 5 мінімальних розмірів заробітної плати 5 х 3723= 18 615 грн. Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-156цс14. Щодо відшкодування шкоди, [PERSON] за втрату працездатності у 5% по нещасному випадку, який ставця у 2013 році. За роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано, характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та відсутність набуття позивачем інвалідності, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких не тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Розмір відшкодування моральної шкоди на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди за нещасний випадок, який стався у 2013 році, 5000,00 грн., оскільки матеріали справи містять лише листки втрати працездатності після нещасного випадку за період з 18.06.2013 року по 17.07.2013 року, тобто лікування наслідків нещасного випадку. Інші лікарняні виписки стосуються захворювання, отриманого за результатами першого нещасного випадку та захворювань шлунку і дванадцятипалої кишки. Доказів перебування на лікарняному після 21.04.2016 (дата останньої виписки після лікування) матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку, що саме така сума буде розумною, справедливою, необхідною і достатньою для відшкодування заподіяної моральної шкоди у даному конкретному випадку. Отже з урахуванням вищезазначеного, задоволенню підлягають позовні вимоги з відшкодування моральної шкоди у розмірі 23 615 грн. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо негайного виконання судового рішення. Оскільки, за змістом ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, в даному випадку відшкодовується одноразово без здійснення щомісячних платежів, а тому положення ст. 430 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, за якими до негайного виконання може бути допущене рішення щодо виплати місячного платежу, не застосовуються. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Статтею 141 ЦПК України, передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Але, враховуючи, що він не може бути менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тож, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial