Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 18 332, 54 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом ХНУВС від 28.08.2014 №189 о/с відповідача відповідно до наказу МВС України від 07.08.2014 №792 «Про переведення курсантів Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка та Донецького юридичного інституту МВС України», переведено для подальшого навчання з 30.08.2014 курсантом, з 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на 2-й курс навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» ХНУВС. Наказом ХНУВС від 28.03.2016 № 76 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та звільнено відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). 01 вересня 2014 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» (чинний на момент укладення договору) між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Луганській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. 12 квітня 2016 року між відповідачем та ХНУВС було укладено угоду про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ХНУВС, але з моменту її укладення до теперішнього часу відповідачем не повернуто вказаної в угоді суми витрат, у звязку із чим позивач звернувся до суду із позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] наказом ХНУВС від 28.08.2014 №189 о/с відповідно до наказу МВС України від 07.08.2014 №792 «Про переведення курсантів Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка та Донецького юридичного інституту МВС України», переведено для подальшого навчання з 30.08.2014 курсантом, з 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на 2-й курс навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» ХНУВС. Відповідно до наказу ХНУВС від 06 серпня 2015 року №355 о/с відповідача переведено на наступний курс. Відповідно до наказу ХНУВС від 28 березня 2016 року №76 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). 01 вересня 2014 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» (чинний на момент укладення договору) між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Луганській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. 12 квітня 2016 року між відповідачем та ХНУВС було укладено угоду про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ХНУВС. Пунктом 2.3.6 Договору від 01.09.2014 передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Сума витрат згідно із затвердженим розрахунком від 23.03.2016 №4/388 становить 18 332,54 грн.. На час розгляду справи відповідач зазначену суму коштів позивачеві не відшкодував. Такі докази матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 7 статті 18 Закону України «Про міліцію», чинного на момент укладення договору, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2. 4 ч.1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч.1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. З договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи наведене, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим стягує з відповідача на користь ХНУВС витрати, пов`язані з утриманням відповідача, у розмірі 18 332,54 грн. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved