Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

24.01.2017 [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із позовом до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також 09.08.2018 [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання права власності в порядку спадкування та визнання договорів іпотеки недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , якому на праві приватної власності належали І-ий поверх приміщення магазину «[INFO]», загальною площею 337 кв.м та нежитлове приміщення ІІ-го поверху магазину «[INFO]», загальною площею 353,5 кв.м, що знаходяться на [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Так як на момент смерті спадкодавця [PERSON] та відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, то на підставі ст.ст. 14, 549 ЦК УРСР спадщину від його імені прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як здійснювали в приміщенні магазину підприємницьку діяльність. Разом з тим, рішеннями виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 25.02.2008 та від 15.04.2008 на ім`я [PERSON] оформлено право приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна, а саме: І поверх нежитлової будівлі магазину, площею 356,46 кв.м, ІІ поверх нежитлової будівлі магазину площею 376,45 кв.м та частину підвалу літ. «А1» загальною площею 218,1 кв.м, що розташовані на [ADDRESS] . Також [PERSON] видані Свідоцтва № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER] про право власності на вказане нерухоме майно. 23.04.2008 [PERSON] уклав із Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки № МКМП-320/1, за умовами якого передав банку в іпотеку ІІ поверх нежитлової будівлі магазину, загальною площею 376,45 кв.м, розташований на [ADDRESS] . Також 23.09.2008 [PERSON] уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки № МКМП-366/1, за умовами якого передав банку в іпотеку І поверх нежитлової будівлі магазину, загальною площею 356,46 кв.м, розташований на [ADDRESS] . Позивач вважає, що вказані вище дії відповідача порушують його право власності на нерухоме майно, успадковане після смерті [PERSON] Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2018 скасовано рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 25.02.2008 в частині та рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 15.04.2008 в частині, а також визнано недійсними Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на І поверх нежитлової будівлі магазину в частині площі 337 кв.м та Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на ІІ поверх нежитлової будівлі магазину в частині площі 353,5 кв.м. За таких підстав позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на І-ий поверх магазину «[INFO]», площею 337 кв.м та нежитлове приміщення ІІ-го поверху магазину «[INFO]», площею 353,5 кв.м, що знаходяться на [ADDRESS] , а також визнати недійсними договір іпотеки № МКМП-320/1 від 23.04.2008 та договір іпотеки № МКМП-366/1 від 23.09.2008, укладені між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в частині надання в іпотеку І-го поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]», площею 337 кв.м та ІІ-го поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]», площею 353,5 кв.м, що знаходяться на [ADDRESS] . Також ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2016 на приміщення магазину «[INFO]», розташоване на [ADDRESS] , накладено арешт. 20.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про таке обтяження внесений запис № 16330802 до Державного реєстру прав. Проте, в порушення п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 08.09.2016 приватний нотаріус Завалієв А.А., діючи як державний реєстратор, вніс запис № 16330490 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на І поверх нежитлової будівлі магазину «[INFO]», розташований на [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № МКМП-366/1, а підставою внесення запису - рішення приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 12.09.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31333763. За таких обставин позивач не може оформити належну йому спадщину, так як постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області Ординського Ю.С. від 02.05.2018 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача на нерухоме майно після смерті [PERSON] у зв`язку із неможливістю визначити склад спадкового майна. З урахуванням викладеного позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 12.09.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31333763, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на І поверх нежитлової будівлі магазину «[INFO]», загальною площею 356,46 кв.м, розташований на [ADDRESS] . Згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 та від 26.03.2019 головуючим суддею у даних справах визначена суддя Лисенко Т.Ю. 08.04.2019, до закінчення підготовчого провадження, позивач [PERSON] в межах вказаних цивільних справ подав до суду заяви про зміну підстав позову у даних цивільних справах т. 2 а.с. 20-25, 172-177). Ухвалами Могилів-Подільського міськрайонного суду від 09.04.2019 дані заяви про зміну підстав позову та уточнені позовні заяви прийняті до розгляду (т. 2 а.с. 27, 178). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 09.04.2019 дані цивільні справи об`єднані в одне провадження та у справі призначене підготовче засідання на 26.04.2019 (т. 2 а.с.179). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.04.2019 закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.06.2019 відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Лисенко Т.Ю. у даній цивільній справі. Судове засідання призначене на 05.08.2019. 05.08.2019 до суду надійшла заява представника відповідача та третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» Ткача Ю.А. про накладення арешту на спірне нерухоме майно, у разі задоволення позову, до повного виконання зобов`язань по поверненню коштів [PERSON] за кредитним договором № МКМП-320 від 22.04.2008 та [PERSON] за кредитним договором № МКМП-366 від 23.09.2008. Також 05.08.2019 до суду надійшла заява представника відповідача та третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» Ткача Ю.А. про застосування строку позовної давності. Заява мотивована тим, що позивач досяг повноліття [INFO] , а відтак набув повної дієздатності і міг би здійснювати володіння належним йому нерухомим майном. Саме ця дата, на думку представника банку, є початком перебігу строку позовної давності, так як 30.08.2012 позивач повинен був дізнатись про порушення його права власності на спірне нерухоме майно. Однак з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування позивач звернувся лише 09.08.2019, а тому пропустив 3-річний строк позовної давності звернення до суду. За таких підстав представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та повністю відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсними договорів іпотеки. 05.08.2019 у судовому засіданні представник відповідача та третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. позов не визнав повністю та просив у позові відмовити з тих підстав, що об`єкт нерухомості, на який просить визнати право власності позивач, взагалі відсутній, так як в позові вказано І-ий поверх магазину «[INFO]», а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказано І поверх нежитлової будівлі магазину. Також підтримав подану ним заяву та просив до позовних вимог про визнання права власності та визнання недійсними договорів іпотеки застосувати строк позовної давності. Зазначив, що трирічний строк звернення до суду із даним позовом почався з повноліття позивача, а тому закінчився 31 серпня 2015 року. Щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора, то вважає, що нотаріус прийшов до правильного висновку про реєстрацію за банком права власності на нерухоме майно. Банк надав нотаріусу усі необхідні документи, а тому незаконність дій нотаріуса позивачем не доведена. Крім цього, представник відповідача відмовився від поданої раніше заяви про накладення арешту на спірне нерухоме майно і просив її не розглядати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позовних заявах, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Питання щодо вирішення позову залишив на розсуду суду. Відповідач нотаріус Завалієв А.А. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Думку про визнання чи невизнання позову не висловив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Питання щодо вирішення позову залишила на розсуду суду. Заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що дідом [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 196) та копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 195 звор.бік). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (т. 2 а.с. 194). Згідно з копією Договору дарування від 26.08.1998, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1754, [PERSON] на праві приватної власності належали І-ий поверх приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 337 кв.м та частина підвалу загальною площею 218,3 кв.м, що знаходяться на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 201-202). Також згідно з копією Договору дарування від 26.08.1998, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1757, [PERSON] на праві приватної власності належало нежитлове приміщення ІІ-го поверху магазину «[INFO]» загальною площею 353,5 кв.м, що знаходиться на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 203). Відповідно до копії заповіту від 28.08.1998, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1757, [PERSON] заповідав своєму онуку [PERSON] І-ий поверх магазину «[INFO]» та нежитлове приміщення ІІ-го поверху магазину «[INFO]», що знаходяться на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 194 звор.бік). Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлює, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки. Частина 4 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так як на момент смерті спадкодавця [PERSON] та відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, то на підставі ст.ст. 14, 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] від його імені прийняли батьки позивача [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією довідки виконкому Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 02.05.2018 № 442 (т. 2 а.с. 200 звор.бік). Також даний факт встановлений рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.01.2018, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради, ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування рішень, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно (т. 2 а.с. 36-41). Так, у даному рішенні встановлено, що на момент відкриття спадщини позивачу виповнилось 5 років, у зв`язку з чим спадковим майном користувалися його батьки з метою здійснення підприємницької діяльності. Крім цього, суд встановив і вбачається з матеріалів справи, що після смерті [PERSON] жодна особа, крім позивача, не прийняла спадщину та не звернулась до органу нотаріату із заявою про її прийняття. За таких обставин суд вважає доведеним факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в інтересах позивача його батьками [PERSON] та [PERSON] шляхом фактичного вступу останніми в управління та володіння спадковим майном. 02.05.2018 з метою оформлення спадщини представник позивача звернулась до Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім`я позивача Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т. 2 а.с. 191 звор.бік). Постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області Ординського Ю.С. від 02.05.2018 представнику позивача у видачі Свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] відмовлено (т. 2 а.с. 61-62). Підставою такої відмови нотаріус зазначив те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником І поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]», площею 356,46 кв.м значиться ПАТ КБ «ПриватБанк», а власником ІІ поверху нежитлової будівлі магазину « [INFO] », площею 376,45 кв.м - [PERSON] . Така інформація суперечить даним, які зазначені в дублікатах договорів дарування, наданих представником позивача. За таких підстав нотаріус не може визначити склад спадкового майна та видати Свідоцтво про право на спадщину. Стаття 548 ЦК УРСР визначає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частина 3 ст. 41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.01.2018, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради, ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування рішень, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, встановлені такі обставини, які згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 58 від 25.02.2008 «Про оформлення права приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна» на ім`я [PERSON] оформлено право приватної власності в цілому на нежитлові об`єкти нерухомого майна, а саме: магазин літ. «А» загальною площею 732,91 кв.м та частину підвалу літ. «А1» загальною площею 218,1 кв.м, що розташовані на [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення [PERSON] видане Свідоцтво № [NUMBER] від 29.02.2008 на право приватної власності на вказане вище нерухоме майно, яке було зареєстроване в КП «Могилів-Подільське МБТІ» за № 27 від 11.03.2008. Також рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 124 від 15.04.2008 «Про оформлення права приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна» на ім`я [PERSON] оформлено право приватної власності в цілому на нежитлові об`єкти нерухомого майна, а саме: І поверх нежитлової будівлі магазину, що складає 356,46 кв.м; ІІ поверх нежитлової будівлі магазину, що складає 376,45 кв.м, та частину підвалу літ. «А1» загальною площею 218,1 кв.м, що розташовані на [ADDRESS] . Також даним рішенням погашено раніше існуючий правовстановлюючий документ, а саме Свідоцтво на право власності, зареєстроване в реєстрі за № 27 від 11.03.2008. На підставі вказаного рішення [PERSON] видане Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на І поверх нежитлової будівлі магазину, що складає 356,46 кв.м, Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на ІІ поверх нежитлової будівлі магазину, що складає 376,45 кв.м, Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на частину підвалу літ. «А1», що складає 218,1 кв.м, що розташовані на [ADDRESS] . 23.04.2008 [PERSON] уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки № МКМП-320/1, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 876. За умовами даного договору [PERSON] передав банку в іпотеку ІІ поверх нежитлової будівлі магазину, загальною площею 376,45 кв.м, розташований на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 58-60). Також 23.09.2008 [PERSON] уклав із ЗАТ КБ«ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки № МКМП-366/1, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1931. За умовами даного договору [PERSON] передав банку в іпотеку І поверх нежитлової будівлі магазину, загальною площею 356,46 кв.м, розташований на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 54-57). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 1 ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договорів іпотеки) визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Актом цивільного законодавства, який регулює правовідносини, що виникають з приводу іпотеки, є Закон України «Про іпотеку». Частина 1 ст. 5 даного Закону визначає, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Також відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частини 1, 2 ст. 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. З системного аналізу даних норм закону вбачається, що у разі порушення майнового права особа, право якої порушене, може звернутись до суду за захистом свого права із позовом про визнання правочину недійсним, навіть якщо вона не є стороною цього правочину, а також про визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2018 частково задоволено позов [PERSON] та скасовано рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 58 від 25.02.2008 «Про оформлення права приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна» в частині площі 690,5 кв.м магазину літ. «А», що розташований на [ADDRESS] ; скасовано рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 124 від 15.04.2008 «Про оформлення права приватної власності на нежитлові об`єкти нерухомого майна» в частині площі 337 кв.м І поверху нежитлової будівлі магазину та в частині площі 353,5 кв.м ІІ поверху нежитлової будівлі магазину, що розташований на [ADDRESS] ; визнано недійсним Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на І поверх нежитлової будівлі магазину в частині площі 337 кв.м, що розташований на [ADDRESS] , яке видане на ім`я [PERSON] ; визнано недійсним Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на ІІ поверх нежитлової будівлі магазину в частині площі 353,5 кв.м, що розташований на [ADDRESS] , яке видане на ім`я [PERSON] . Дане рішення суду набрало законної сили 17.04.2018 та підлягає виконанню. Тобто власником спірного майна в порядку спадкування після смерті [PERSON] є його спадкоємець [PERSON] . Однак в порушення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] , не будучи власником нерухомого майна, а саме: І поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]» площею 337 кв.м та ІІ поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]» площею 353,5 кв.м, порушуючи право власності [PERSON] , передав дане нерухоме майно в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк», не маючи на те законних підстав. Враховуючи, що власником спірного нерухомого майна є [PERSON] , суд вважає, що договори іпотеки № МКМП-320/1 від 23.04.2008 та № МКМП-366/1 від 23.09.2008 укладені [PERSON] без дотримання вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, а відтак згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсними. Щодо посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо того, що об`єкт нерухомості, про який зазначає у своєму позові [PERSON] і право власності на який просить за ним визнати, не існує, суд зазначає таке. Так, згідно з договорами дарування від 26.08.1998 [PERSON] на праві приватної власності належали І-ий поверх приміщення магазину «[INFO]» загальною площею 337 кв.м та нежитлове приміщення ІІ-го поверху магазину «[INFO]» загальною площею 353,5кв.м, що знаходяться на [ADDRESS] . Разом з тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно таке майно ідентифіковане як І поверх нежитлової будівлі магазину та ІІ поверх нежитлової будівлі магазину. Суд вважає, що така зміна в найменуванні нерухомого майна є лише незначним уточненням та не свідчить про наявність різних об`єктів нерухомості. Відтак вказане вище посилання представника банку є безпідставним та таким, що відхиляється судом. Щодо посилання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає таке. Статті 256, 257 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Суд встановив, що цивільне право позивача порушене відповідачами у 2008 році шляхом оформлення [PERSON] без передбачених законом підстав права власності на належне позивачу нерухоме майно та укладення відповідачами договорів іпотеки, предметом яких є вказане нерухоме майно. Враховуючи, що на момент порушення своїх прав [PERSON] був неповнолітнім, право на захист у судовому порядку він отримав лише з моменту досягнення повноліття, тобто з [INFO]. Саме з цієї дати відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України почався перебіг строку позовної давності для звернення позивачем до суду. Датою закінчення такого строку є 31.08.2015. Разом з тим, рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради, Свідоцтва про право власності, видані на ім`я [PERSON] та оспорювані договори іпотеки носять індивідуальний характер та не є документами загального доступу і не доводились до відома невизначеного кола осіб, зокрема, відповідної територіальної громади. Так само відсутні і докази обізнаності позивача про наявність заповіту на його ім`я щодо спірного майна на дату його повноліття. Відтак позивач не міг дізнатись про порушення свого права одразу після досягнення повноліття, і суд не вбачає підстав пов`язувати право позивача на судовий захист лише з цією датою. При цьому, як вбачається з матеріалів спадкової справи, постановою державного нотаріуса від 17.07.2015 [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на нерухоме майно після смерті [PERSON] , яка була скасована рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.09.2016 (т. 2 а.с. 210-211). Тобто саме після винесення даної постанови нотаріуса позивач дізнався про неможливість оформити права на спадщину та про необхідність захисту свого порушеного права. Доказів того, що позивач дізнався про своє порушене право раніше, зокрема, одразу ж після досягнення повноліття, представником відповідача суду не надано. Також, після ухвалення вказаного рішення суду, позивач, з метою захисту своїх порушених прав саме на спадкове майно звертався з позовом до суду (рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2018). Також представник позивача повторно звернувся до органу нотаріату з метою оформлення спадщини, належної позивачу, проте, як зазначалось вище, постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 02.05.2018 йому відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину і з даним позовом про визнання права власності в порядку спадкування позивач звернувся до суду 09.08.2018. Вказане свідчить про бажання позивача захистити своє порушене право та вчинення для цього усіх передбачених законом дій. Крім того, згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (лист ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отже, право звернутись до суду за захистом свого права у спадкоємця виникає лише після отримання ним відмови в оформленні своїх спадкових прав органом нотаріату і не пов`язане з досягненням повноліття. За таких підстав, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, суд вважає, що трирічний строк позовної давності, визначений ч. 4 ст. 261 ЦК України, пропущений позивачем з поважних причин і порушене право позивача підлягає захисту, а заява представника АТ КБ «Приватбанк» про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора суд зазначає таке. Так, однією з підстав неможливості позивачем оформити спадщину після смерті [PERSON] та винесення нотаріусом постанови від 02.05.2018 є те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником належного [PERSON] майна, а саме І поверху нежитлової будівлі магазину «[INFO]», площею 356,46 кв.м значиться ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд встановив, що з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк» та виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про визнання недійсними свідоцтв про право власності № [NUMBER] та № [NUMBER] ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2016 на приміщення магазину «[INFO]», розташоване на [ADDRESS] , накладено арешт. Ухвала суду була направлена на виконання до Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 19.07.2016 державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на вказане вище нерухоме майно. 20.07.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про таке обтяження внесений запис № 16330802 до Державного реєстру прав. При цьому, забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно, судом ухвалене саме з метою недопущення звернення стягнення на спірне спадкове майно ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателем такого майна. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Тобто після 20.07.2016 усі дії щодо спірного нерухомого майна мали б вчинятися з урахуванням відомостей, зазначених у Державному реєстрі прав, а саме з урахуванням того, що на вказане майно накладений арешт. Пункт 6 ч. 1 ст. 24 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Однак в порушення даної вимоги закону 08.09.2016 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., діючи як державний реєстратор, достовірно знаючи про накладений ухвалою суду арешт на спірне майно та на підстави такого арешту, оскільки саме ним вносився запис № 16330802 про арешт майна (т. 1 а.с. 6), вніс запис № 16330490 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на І поверх нежитлової будівлі магазину «[INFO]», розташований на [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № МКМП-366/1, серія та номер: 1931, виданий 23.09.2008, видавник: Павлюк Л.М., приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області. Підставою внесення запису вказано рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 12.09.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31333763. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 2 а.с. 205-210). Враховуючи, що на момент прийняття нотаріусом рішення від 12.09.2016 про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» на дане майно було накладено арешт, суд вважає, що нотаріус зобов`язаний був відмовити у державній реєстрації такого права. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що скасуванню підлягає рішення нотаріуса лише в частині майна, належного позивачу, а саме: реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на І-ий поверх нежитлової будівлі магазину «[INFO]», площею 337 кв.м, а не площею 356,46 кв.м, як просив позивач. Судовий збір згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що у позовній вимозі щодо визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса відмовлено частково лише щодо площі спірного нерухомого майна, суд вважає за необхідне покласти на відповідача Завалієва А.А. судові витрати за дану вимогу повністю.

Outcome: partial