Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

27 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 614 від 22 травня 2001 року житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,55 га, що розташовані за адресою: с. Новомиколаївка, вул. Шапаря, 18 Вітовського району Миколаївської області, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований Універсальною товарною біржею «Марія». В обґрунтування своїх вимог вказує, що 22 травня 2001 року придбав у [PERSON] вище вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Договір нотаріально не оформлявся, а був зареєстрований на Універсальній біржі «Марія», що вважав належним посвідченням даного договору. Оригінал договору ним було втрачено. Наразі, дізнавшись про недійсність такого договору через відсутність його нотаріального посвідчення та відсутності нині можливості посвідчити його нотаріально, посилаючись на виконання сторонами усіх істотних умов договору, просить про визнання його дійсним. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснив, що будинок та земельну ділянку придбав ще в 2001 році та відтоді мешкає в ньому із своєю сімєю, сплачує комунальні платежі та податки. Всі умови договору було виконано, він передав гроші, а відповідач звільнив нерухомість від своїх речей. Про недійсність договору йому стало відомо нещодавно. Місце перебування відповідача йому невідоме, тому вирішити питання щодо нотаріального посвідчення договору він немає можливості. Більш того, на підставі вказаного договору житловий будинок було зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за ним як власником. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав. Про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належно з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані ним та витребувані за його клопотанням письмові докази, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 2 ст.\~15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, з роз'яснень\~Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.4\~постанови № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»\~зі змінами та доповненнями, слідує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Статтею 227 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК Української РСР 1963р). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК Української РСР в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого Універсальною біржею «Марія» за № 614 від 22 травня 2001 року, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок № 18 по вул. Шапаря в с.Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області (а.с. 7). Відповідно до змісту договору, Житловий будинок розташовано на земельній ділянці 0,55 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №01289, виданого на підставі рішення 14 сесії Новомиколаївської сільської ради народних депутатів 27 січня 1994 року № 14/3 (п. 2 Договору). Згідно п. 3, вказаний житловий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18 грудня 1998 року. Відповідно до п. 5 Договору, житловий будинок продано за 1000 грн., які одержані продавцем до реєстрації цього договору. Згідно реєстраційного напису, здійсненого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 05 червня 2001 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7 зворотній бік). Стосовно належності вищевказаного житлового будинку попередньому власнику продавцю [PERSON], то останнє підтверджується даними копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18 грудня 1998 року, що видане на імя [PERSON] виконкомом Новомиколаївської сільської ради (а.с. 64-65). Підстави передачі у власність [PERSON] даного житлового будинку підтверджуються копією наданого Державним архівом Миколаївської області рішення Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 25 листопада 1998 року № 78 та копією рішення, наданого ММБТІ від 25.11.1998 року № 65 (а.с. 66). В той же час, стосовно підстав продажу земельної ділянки, то як зазначено в Договорі купівлі-продажу, право власності на вказану земельну ділянку підтверджувалось Державним актом МК №01289, виданим на підставі рішення 14 сесії Новомиколаївської сільської ради народних депутатів 27 січня 1994 року № 14/3 (а.с. 7 п. 2 Договору), однак за даними відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.04.2018 року вих.№123/169/18, дані про видачу на імя [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку відсутні (а.с. 11). За даними Державного архіву Миколаївської області рішення за 1994 рік про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки відсутнє (а.с. 42). За відомостями Новомиколаївської сільської ради від 12.05.2018 року вих.№ 04-08/439 слідує, що Державний акт МК 01289 від 08.02.1994 року було видано на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, яка проживала в [INFO] (а.с. 39). Відповідно до даних Новомиколаївської сільської ради від 04.10.2018 року вих.№04-08-616, державний акт МК01289 від 08.02.1994 року виданий на імя [PERSON] рішенням 14 сесії Новомиколаївської сільської ради 27.01.1994 року № 14/3 для ведення особистого підсобного господарства площею 0.55 га (а.с. 67). В той же час, на запит суду, Державний архів Миколаївської області надав суду копію рішення 14 сесії Новомиколаївської ради народних депутатів від 27 січня 1994 року № 14/3, яким дійсно вирішувалось питання про передачу присадибних земельних ділянок у власність громадянам, однак у списку даних громадян [PERSON] не значиться (а.с. 43-44). За вище наведеного, належних та допустимих доказів щодо законної передачі у власність земельної ділянки під вище вказаним житловим будинком у власність [PERSON] та підстав і його права на розпорядження цим майном, суду не надано. За такого, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дійсним вище вказаного договору купівлі-продажу щодо земельної ділянки площею 0,55 га по вул.Шапаря 18 в с.Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області, не можуть бути задоволені. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови стосовно житлового будинку, в тому числі й ціну, право власності за [PERSON] на це майно зареєстровано в Миколаївському МБТІ, проте у звязку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто на здійснення всіх прав як власника. Посвідчення вказаного договору нотаріально нині неможливо, через реєстрацію права власності за позивачем, а також відсутністю відомостей про місце перебування відповідача (попереднього власника). За такого, враховуючи вимоги ст. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору стосовно житлового будинку, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу щодо житлового будинку. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити

Outcome: partial