Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

16 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив визнати свідоцтво про право власності на квартиру, договори купівлі-продажу квартири недійсними, витребувати майно. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його тітка [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 1996 року, яке було видане на підставі розпорядження № П-54 від 13.03.1996 року. Зазначене свідоцтво було зареєстровано у МБТІ та занесене у реєстрову книгу за № 138п-9. Квартира загальною площею 33,9 кв.м, що складається з 1 кімнати площею 19,6 кв.м, кухні 6,2 кв.м, ванної кімнати-3,2 кв.м, коридору-3,4 кв.м, вбудованої шафи-0,7 кв.м, балкону-0,8 кв.м. [PERSON] проживала за зазначеною адресою сама, тому що у шлюбі вона не перебувала, дітей не мала. За життя, 05.04.2000 року [PERSON] склала заповіт на користь Позивача та на користь його родички - [PERSON] на все своє майно у рівних частках. Цей заповіт було складено та посвідчено у приміщенні Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі під № 604. 18.01.2015 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді 1-кімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У цей самий строк [PERSON] також звернулась до нотаріальної контори, де оформила відмову від спадщини на користь [PERSON] У серпні 2015 року Позивач черговий раз звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину на квартиру, але в цьому йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкова квартира у 2015 році була двічі продана сторонніми особами. Позивачу було видано постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій. Тому, останній звернувся з запитом до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції для отримання інформації про власників квартири у 2015 році. З відповіді [PERSON] стало відомо, що не зважаючи на те, що квартира у 1996 році була приватизована його тіткою [PERSON] та знаходилась у її власності, але після її смерті - 23.05.2015році було зареєстроване друге свідоцтво про право власності на житло на цю ж квартиру від 10.02.1998 року - на ім'я [PERSON], який для померлої є сторонньою людиною. [PERSON] 23.05.2015 року уклав договір купівлі-продажу цієї ж квартири з [PERSON], що було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON]. В подальшому 16.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] також було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON]. На сьогоднішній день квартира зареєстрована за відповідачкою [PERSON] Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що відносно нього було скоєно кримінальний злочин - незаконне заволодіння його спадковою квартирою шляхом підробки документів. За даним фактом Позивач звернувся до Красногвардійського РВ, його заяву зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний № 12015040680002257 за ч. 1 ст. 358 КК України, розпочато досудове розслідування. Вважає, що до кримінальної схеми по заволодінню квартирою причасна група осіб і саме тому квартиру за короткий термін було двічі продано. У зв'язку з тим, що у квартирі окрім його тітки починаючи з 1990 року ніхто не проживав та не був зареєстрований, а квартира у 1996 році була [PERSON] вже приватизована та знаходилась у її власності, тому видача свідоцтво про право власності на теж саме житло є незаконною. Зазначив, що відповідач [PERSON] став власником квартири незаконно шляхом підробки документів та омани, тому свідоцтво про право власності від 10.02.1998 року слід визнати недійсним. Тому в подальшому укладені договори цієї ж квартири - договори купівлі-продажу від 23.05.2015року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу від 16.07.2015року укладеного між [PERSON] та [PERSON] слід також визнати недійсними. Необхідно зазначити, що ні один з відповідачів ніколи у спірній и квартирі не проживав, не був зареєстрований, квартиру не оглядав перед нібито купівлею, квартирою не користувався, ключів не мав. Всі зазначені дії відповідачів свідчать про недобросовісність, як продавців так і покупців та кримінальний характер заволодіння чужим майном. На підставі вищевикладеного позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив суд: визнати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] від 10.02.1998 року недійсним; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (рішення про державну реєстрацію № 21526768 від 23.05.2015 року); визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (рішення про державну реєстрацію № 22914056 від 16.07.2015 року); скасувати державну реєстрацію права власності на імя [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; витребувати квартиру [ADDRESS] у [PERSON] та передати позивачу. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за відсутності відповідачів та третіх осіб, які були повідомлені належним чином про час розгляду справи та не зявилися до суду з неповажних причин з метою затягування розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], до судового засідання не зявилася, надала суду письмові пояснення з заявою про розгляд справи за її відсутності. Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], до судового засідання не зявилася, надала суду письмові пояснення з заявою про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] було залучено [PERSON], яка в судове засідання не зявилася, а повідомлені нею причини неявки визнані судом неповажними. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 13 березня 1996 року ВАТ «Дніпропетровський електро-механічний завод» квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 належить на праві приватної власності [PERSON]. Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням № П-54 від 13 березня 1996 року (т. 1, а.с. 15). Право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 було зареєстровано у встановленому законом порядку у БТІ за № 138п-9, про що свідчить посвідчувальний напис на зазначеному свідоцтві (т. 1, зворотний бік а.с. 15). Зазначений факт також підтверджується листом КП «Дніпропетровське МБТІ» № 9156 від 07.08.2015 року, згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 яке зареєстроване за гр. [PERSON] (т. 1, а.с. 22). Згідно технічного паспорту реєстровий № 138п-9, інвентаризаційна справа № С1302 від 29.07.2015 року, виготовленого ФОП [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, зазначена квартира складається з: однієї житлової кімнати площею 19,6 кв.м, кухні 6,2 кв.м, санвузла - 3,2 кв.м, коридору-3,4 кв.м, вбудованої шафи-0,7 кв.м, балкону-0,8 кв.м., загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м. (т. 1, а.с. 35-38). Згідно довідки № 411 від 25.08.2015 року виданої КП «Житлове господарство Красногвардійського району» [PERSON], проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], б. 64, кв. 73 з 17.09.1995 року по день своєї смерті, 18.01.2015 року (т. 1, а.с. 21). За життя, [PERSON] склала заповіт від 05 квітня 2000 року, (серія бланку АВК № 253241), який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстровий № 2-664. Згідно заповіту [PERSON] зробила розпорядження, що на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] т. 1, (а.с. 16). Судом встановлено, що 18 січня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 618925, яке видано 19 січня 2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т. 1, а.с. 24). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а сам, квартир розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З матеріалів спадкової справи № 321/2007 встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 810 від 18 травня 2015 року звернувся [PERSON], в якій зазначив, що померла за життя залишила на його імя заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.04.2000 року, за реєстровим № 2-664 (т. 2, а.с. 10). Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Так, згідно заяви № 811 від 18 травня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON], яка зазначила що померла [PERSON] за життя залишила на її імя заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.04.2000 року, за реєстровим № 2-664, однак вона відмовляється від належної їй спадщини на користь [PERSON] (т. 2, а.с. 14). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що Позивач є таким, що прийняв спадщину у шестимісячний строк встановлений законом. Враховуючи наведені обставини суд зазначає, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON], померлої 18 січня 2015 року, який прийняв спадщину, є позивач по справі, [PERSON]. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимог Закону, 10 серпня 2015 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується заявою № 1322 від 10.08.2015 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 321/2015 (т. 2, а.с. 10). Відповідно до\~ст. 67 Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За приписами\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу наведених правових норм, судом встановлено, що позивач прийняв усю спадщину, що залишилася після смерті його тітки та входила до складу спадкової маси, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з 18 січня 2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк,\~\~а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] За результатами розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 серпня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, після померлої [PERSON], оскільки згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 107252980 від 10.08.2015 року встановлено, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за іншою особою, за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 255 від 16.07.2015 року (т. 2, а.с. 34). З огляду на наведене судом були встановлені наступні обставини справи. Третя особа - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду письмові пояснення та зазначила, що під час посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири від 16.07.2015 року, укладеного між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON], сторони надали їй усі необхідні документи, які містили усі необхідні реквізити. НА підставі наведеного, перевіривши надані сторонами документи, виконавши усі необхідні дії з перевірки нерухомого майна у Державних реєстрах, нотаріус посвідчила зазначений договір (т. 1, а.с. 79). На запит суду, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], було надано засвідчені копії нотаріальної справи на 46 аркушах, щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, яке мало місце 23 травня 2015 року (т. 1, а.с. 80-125). Згідно матеріалів зазначеної нотаріальної справи судом встановлено, що 23 травня 2015 року [PERSON] (надалі Відповідач-1), (від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] від 15.05.2015 року за № 1328) продав, а [PERSON] (надалі Відповідач-2) купив квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 1427 (т. 1, а.с. 80). Підставою оформлення зазначеного договору купівлі-продажу стало наявність у продавця свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 10.02.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 10.02.1998 року за № 9/182-98, зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ» за реєстровим № 147, в книзі: 28п. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав за № 9771475, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 642664912101 (пункт 1.3 Договору від 25.05.2015 року). Як було встановлено в судовому засіданні Відповідач-1 [PERSON] розпорядився нерухомим майном на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.02.1998 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 10.02.1998 року за № 9/182-98 (надалі свідоцтво про право власності від 10.02.1998 року), квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, належить на праві власності [PERSON] (т. 1, а.с. 81). Згідно посвідчувального напису на зворотному боці Свідоцтва про право власності від 10.02.1998 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 було зареєстровано у БТІ за № 28-п-147 (т. 1, зворотний бік а.с. 81). Факт реєстрації права власності у Дніпропетровському МБТІ було підтверджено копією листа № 05/01-16 від 22.04.2015 року, згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 яке зареєстроване за гр. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів за реєстром № 9/182-98, зареєстроване 21.04.98 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 28-п за реєстровим № 147. Зазначений лист було підписано в.о. начальника інформаційно-юридичного відділу КП «ДМБТІ» ДОР [PERSON] (т. 1, а.с. 82). До матеріалів нотаріальної справи долучено звіт про оцінку майна від 19 травня 2015 року, який виготовлений ТОВ «Віконт-Консалтинг», згідно якого вартість квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 становить 94\~996,00 грн. (т. 1, а.с. 83-95). Згідно технічного паспорту долученого до матеріалів нотаріальної справи, квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 складається з: однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м, кухні 6,0 кв.м, туалету - 4,0 кв.м, коридору 5,0 кв.м, не містить відомостей щодо площі ванної, балкону та вбудованої шафи, загальною площею 31,6 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. (т. 1, а.с. 99-103). До матеріалів нотаріальної справи також долучена довідка від 20.05.2015 року, яка видана комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 22, та підписана паспортистом КП, згідно якої, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 64, кв. 73, та більше ніхто за цією адресою не проживає та не зареєстрований (т. 1, а.с. 105). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37963478 від 23.05.2015 року виданого о 12 годині 47 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647907) номер запису про право власності 9771475, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526223 від 23.05.2015 року, 12 година 39 хвилин. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 642664912101 (т. 1, а.с. 120). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37964392 від 23.05.2015 року виданого о 13 годині 08 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647909) номер запису про право власності 9771732, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526768 від 23.05.2015 року, 13 година 04 хвилини. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 642664912101 (т. 1, а.с. 121). З огляду на дослідження матеріалів нотаріальної справи щодо відчуження квартири, яке мало місце 23 травня 2015 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно листа управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3/14-1827 від 01.09.2015 року зазначено, що станом на 31.08.2015 року у відділі відсутня інформація передачі у власність, шляхом приватизації спірної квартири, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 (т. 1, а.с. 41). Згідно заяви [PERSON] від 20.10.2015 року на адресу суду останній повідомив суд, що він зареєстрований за адресою: [INFO]. Квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 ніколи не належала йому на праві приватної власності і ніякого відношення до цієї квартири він не має, як і не має відношення до договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року. Також зазначив, що [PERSON] йому не знайома, ніяких нотаріальних дій він з нею не вчиняв (т. 1, а.с. 190). Згідно довідки № 764 від 25.08.2015 року виданої Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області гр. [PERSON], [INFO], 20.08.2015 року звернувся до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про те, що 07.05.2015 року він загубив паспорт громадянина України на своє імя у місті Дніпропетровську (т. 1, а.с. 191). З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], який 07.05.2015 року втратив паспорт громадянина України на своє імя, не приймав участі та не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року. який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 1427. На запит суду від 27.10.2015 року до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради отримано листа з управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 1/4-2803 від 07.12.2015 року згідно якого зазначено, що станом на 01.12.2015 року у відділі відсутня інформація щодо передачі у власність, шляхом приватизації спірної квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 (т. 2, а.с. 45). На запит суду від 27.10.2015 року до Дніпропетровського МБТІ отримано листа № 12976 від 28.10.2015 року згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 яке зареєстроване за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.03.1996 року виданого ВАТ Дніпропетровський електромеханічний завод, згідно розпорядження № П-54, зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу № 138п за реєстровим № 9 (т. 2, а.с. 5). Крім того у відповіді МБТІ від 28.10.2015 року № 12976 зазначено, що КП «МБТІ» ДОР відповідь за вих. № 05/01-16 від 22.04.2015 року, на підставі якої було оформлено та посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року (т. 1, а.с. 82) не надавалась (т. 2, а.с. 5). З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що договір купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 1427, було оформлено з порушенням передбаченого законодавством порядку, на підставі недостовірних документів, а тому суд приходить до переконання, що у [PERSON], (від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] від 15.05.2015 року за № 1328) були відсутні повноваження на розпорядження нерухомим майном, оскільки воно йому не належить. Пізніше, зазначену квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, 16 липня 2015 року було вдруге відчужено, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року. На запит суду, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було надано засвідчені копії нотаріальної справи на 51 аркуші, щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, яке мало місце 16 липня 2015 року (т. 1, а.с. 132-182). Згідно матеріалів зазначеної нотаріальної справи судом встановлено, що 16 липня 2015 року [PERSON] продав, а [PERSON] (надалі Відповідач-3) купила квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 255 (т. 1, а.с. 80). Підставою оформлення зазначеного договору купівлі-продажу стало наявність у продавця витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37964392 від 23.05.2015 року виданого о 13 годині 08 хвилин (бланк серії ЕЕА № 647910) номер запису про право власності 9771732, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], про реєстрацію за ним права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21526768 від 23.05.2015 року. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 642664912101(а.с. 138) та відповідного договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 23.05.2015 року (т. 1, а.с. 137). До матеріалів нотаріальної справи долучено звіт про оцінку майна від 15 липня 2015 року, який виготовлений ТОВ «Віконт-Консалтинг», згідно якого вартість квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 становить 94\~996,00 грн. (т. 1, а.с. 150-162). Згідно технічного паспорту долученого до матеріалів нотаріальної справи, інвентаризаційна справа № 01320-15, (реєстраційного номера не містить) від 13 травня 2015 року, виготовленого ФОП [PERSON] квартира, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 складається з: однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м, кухні 6,0 кв.м, туалету - 4,0 кв.м, коридору 5,0 кв.м, не містить відомостей щодо площі ванної, балкону та вбудованої шафи, загальною площею 31,6 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. (т. 1, а.с. 166-173). До матеріалів нотаріальної справи також долучена довідка від 16.07.2015 року, яка видана комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 22, та підписана паспортистом КП «ЖГ Красногвардійського» ДМР [PERSON], згідно якої, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], б. 64, кв. 73, та більше ніхто за цією адресою не зареєстрований (т. 1, а.с. 139). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40741896 від 16.07.2015 року виданого о 14 годині 53 хвилин (бланк серії ЕКА № 413482) номер запису про право власності 10436176, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, загальною площею 31,6 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22914056 від 16.07.2015 року. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 642664912101 (т. 1, а.с. 180). З огляду на дослідження матеріалів нотаріальної справи щодо відчуження квартири 16 липня 2015 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно листа директора КП ЖРЕП Красногвардійського району [PERSON] від 19.10.2015 року зазначено, що довідка від 16.07.2015 року на імя [PERSON] не видавалася. В зазначеній довідці штамп та печатка підприємства підроблені, а паспортистка на імя [PERSON] в КП ЖРЕП Красногвардійського району ніколи не працювала (т. 1, а.с. 189). Також судом встановлено, що згідно листа ФОП [PERSON] від 15.10.2015 року зазначено, що [PERSON], інженер з інвентаризації нерухомого майна (серт. Серії АЕ № 002487 рег. № 2370 від 17.07.2013 року) повідомлено, що інвентаризаційної справи за № 01320-15 від 13 травня 2015 року (копії якої містяться в матеріалах справи на аркушах справи, т. 1, № 166-173) не існує, оскільки він особисто ніколи і ніяких дій не проводив по технічній інвентаризації обєкта нерухомого майна за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 та не видавав на цю квартиру технічний паспорт, що свідчить про підробку зазначеного технічного паспорту (т. 1, а.с. 188). За фактом протиправного відчуження квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 Позивач [PERSON] звернувся до Красногвардійського РВ ГУ МВС ДМУ України у Дніпропетровській області з заявою про вчинення злочину. Згідно довідки про прийняття і реєстрацію заяви № 42/2257 від 02.09.2015 року, яка видана Красногвардійським РВ ГУ МВС ДМУ України у Дніпропетровській області зазначена заява прийнята та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040680002257 від 02.09.2015 року за ознаками злочину, передбаченого с. 1 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 25). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що договір купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 255, було оформлено з порушенням передбаченого законодавством порядку, на підставі недостовірних документів. Також суд зазначає, що технічні паспорти, на підставі яких оформлювалися обидва договори купівлі-продажу спірної квартири, містять недостовірні відомості щодо площі квартири, кількості кімнат та їх розташування, а саме: згідно технічного паспорту на квартиру, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи житлова площа дорівнює 19,6 кв.м., загальна площа складає 33,9 кв.м., в той же як згідно технічних паспортів та відомостей внесених до державного реєстру прав на нерухоме майно на підставі обох оспорюваних правочинів загальна площа квартири складає 31,6 кв.м., житлова 16,6 кв.м. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом достовірно встановлено, що право власності на спірну квартиру Відповідачі не набули, на підставі недостовірних відомостей та підроблених документів, без підстав набуття права власності, які передбачені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначений перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких встановлено, що: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Приписами статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] законних прав та підстав для укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки останній не був власником вказаного майна, не мав необхідного обсягу прав та обовязків щодо розпорядження спірною квартирою та взагалі був відсутній при укладенні оспорюваного правочину, а тому договір купівлі-продажу спірної квартири від 23.05.2015 року підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. \~При розгляді даної справи в частині вимог про визнання угоди недійсною суд виходить з того, що дія п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, (відповідно до якої - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), цієї норми поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушуючою основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону державної або приватної власності з корисливою метою. Оскільки суд вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, необхідно також зазначити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети. Таким чином, крім порушення встановленого порядку вчинення громадянами дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав, а саме права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73, мало місце укладення угоди між [PERSON] та [PERSON], та в подальшому з [PERSON], а укладення цих угод було спрямоване на використання всупереч закону приватної власності спадкоємця [PERSON], з корисливою метою, тобто вказана угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, порушує основні принципи існуючого суспільного ладу, його моральні засади. З огляду на те, що у судовому засіданні було встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1998 року, яке було видане на підставі розпорядженням (наказом) від 10.02.1998 року за № 9/182-98, Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська не видавалося та у КП «Дніпропетровське МБТІ» не реєструвалося, суд вважає що позовні вимоги в частині визнання зазначеного свідоцтва недійсним підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання недійсним наступного договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 255, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 23.05.2015 року визнаний судом недійсним, а у судовому засіданні достовірно встановлено, що спірне нерухоме майно було відчужене третій особі, вимога про визнання недійсним наступного договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2015 року, який було вчинено після недійсного правочину, задоволенню не підлягає, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. У такому випадку, майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За положеннями\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень частини першої\~статті 388 ЦК\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суд виходить з того, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій\~статті 388 ЦК. За змістом ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12). Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а тому Позивач як єдиний спадкоємець майна померлої [PERSON], успадкував право на витребування майна з чужого незаконного володіння. З огляду на наведені норми закони та позицію усталеної судової практики, беручи до уваги той факт, що спірна квартира вибула з володіння законного спадкоємця та володільця [PERSON] не з його волі, а іншим протиправним шляхом, суд вважає за необхідне витребувати спірне майно у відповідача [PERSON] та передати його [PERSON] На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із встановленого у судовому засіданні факту вибуття з володіння позивача [PERSON]П належного йому майна не з його волі, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне зазначити, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на імя [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 64, кв. 73 підлягають задоволенню, а запис про державну реєстрацію № 22914056 від 16.07.2015 року скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з Відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3\~588,80 грн. у рівних частках, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.\~12, 203, 2015, 216, 236, 321, 328, 387, 388, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1268-1273, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», та

Outcome: partial