Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

30.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) Зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути 1/6 частину з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати ухвалення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття; 2) зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнути 1/6 частину з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати ухвалення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 18.02.2013 року з позивача на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач працює поліцейським і аліменти щомісячно відраховуються з його заробітної плати. 08.10.2016 року позивач уклав шлюб з [PERSON] і у нього народилась ще одна дитина [PERSON], [INFO] В травні 2018 року позивач отримав судовий наказ Приазовського районного суду Запорізької області про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вчасно сплачує аліменти на утримання першої дитини, але не має можливості сплачувати аліменти на кожну дитину по ? частині, крім того він ще матеріально допомагає своїм батькам, які є пенсіонерами за віком. Ухвалою судді від 31.05.2018 року позов залишено без руху і надано строк для усунення недоліків, а саме доплати суми судового збору. 04 червня 2018 року позивачем до суду надано квитанцію про сплату судового збору. 05 червня 2018 року судом зроблено запит про зареєстроване місце проживання відповідачів. 06 червня 2018 року судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою судді від 07.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження, і призначено у справі підготовче засідання на 26.07.2018 року (з урахуванням перебування судді у відпустці). Ухвалою суду від 26.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 22.08.2018 року, у звязку з поданням клопотання представником позивача про відкладення розгляду справи через перебування у відпустці. Ухвалою суду від 22.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена для розгляду по суті на13.09.2018 року. Судове засідання 13.09.2018 року не відбулось через перебування судді у щорічній відпустці, і призначено засідання на 05.10.2018 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав, додатково пояснила, що через народження у позивача ще однієї дитини, змінилось його сімейне та матеріальне становище, також у позивача є заборгованості по кредитним зобовязанням, а також він допомагає матеріально своїм батькам. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими і позивачем не надано доказів на їх підтвердження. Відповідно до положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати у випадку стягнення аліментів може становити до 70 %, а позивач за обома виконавчими документами сплачує лише ? частину заробітку, що не перевищує встановлені законом межі. Розмір встановленого законом мінімуму суми аліментів не може бути змінена судом. Також, додатково пояснив, що [PERSON] також має кредитні зобовязання, про що надав документи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи кожного разу повідомлялась належним чином. 20.06.2018 року від неї надійшов відзив на позов, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зміни його сімейного або матеріального стану. Крім того, позивач сплачує аліменти у розмірі 50 % заробітної плати, що не перевищує встановлені Законом України «Про виконавче провадження» межі. Розмір встановленого законом і стягненого мінімуму аліментів 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути зменшений судом до 30 %. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 18.02.2013 року з позивача на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09 листопада 2017 року у позивача народилась ще одна дитина [PERSON], матірю якого є [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 346465 від 14.11.2017 року. Судовим наказом Приазовського районного суду Запорізької області від 16.05.2018 року з позивача стягнено аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з довідкою ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 12.06.2018 року № 469, позивач працює поліцейським, його нарахована заробітна плата з січня 2018 року складає 8120,89 грн., з яких утримуються податок з фізичних осіб 1461,76 грн., військовий збір 121,81 грн. та аліменти в розмірі ? частини заробітку на користь [PERSON], а саме в сумі 1634,33 грн. Відомості про примусове виконання судового наказу від 16.05.2018 року у справі відсутні. Згідно з довідкою Приазовського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді № 219/04 від 17.08.2018 року, відповідач [PERSON] працює на посаді директора Центру і отримує заробітну плату 5855,25 грн. щомісячно, з урахуванням сплачених податків. Як свідчать надані суду документи, і позивач, і відповідач [PERSON] мають невиконані кредитні зобовязання. Також, в судовому засіданні судом досліджені матеріали цивільної справи № 325/672/18 у якій видано судовий наказ 16.05.2018 року, та встановлено, що будь-яких відомостей про наявність у позивача ще однієї дитини матеріали справи не містять. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (Частина друга статті 182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до\~Закону\~України "Про\~Державний бюджет\~України на\~2018\~рік"\~прожитковий\~мінімум для\~дитини віком\~до 6\~років з\~1\~січня 2018\~року становить\~1492\~гривні,\~від 6\~до 18\~років -\~1860\~грн. Як свідчать досліджені судом докази, після стягнення аліментів з позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у позивача зявилась інша сімя і народилась друга дитина [PERSON], [INFO], що на думку суду свідчить про зміну сімейного і матеріального стану, та є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки обовязок сплачувати аліменти на двох дітей сам по собі вказує на зміну матеріального стану, а саме його погіршення. Отже, позивач надав суду належні і допустимі докази зміни свого сімейного і матеріального стану, що у відповідності до ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру вже стягнутих аліментів. Розмір аліментів на другу дитину також підлягає зменшенню, оскільки при стягненні аліментів на другу дитину не було враховано наявність у позивача першої дитини. Проте, враховуючи суму доходів позивача, розмір аліментів, які фактично утримуються з позивача у грошовому еквіваленті, та інтереси дітей, на переконання суду позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме розмір аліментів має бути зменшений до 1/5 частини всіх видів доходів. Попри викладене, суд відхиляє доводи позивача про зміну його матеріального стану через надання допомоги батькам, оскільки на підтвердження таких доводів позивачем не надано належних і достатніх доказів. Суд погоджується з доводами відповідачів про відсутність у суду права змінювати мінімальний розмір аліментів, визначений законом, а тому залишає його у розмірі, визначеному судовими рішеннями. Водночас, суд відхиляє доводи відповідачів про те, що розмір сплачуваних аліментів не перевищує максимальну межу, визначену статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такі доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, з урахуванням доведення позивачем зміни його сімейного і матеріального стану. Крім того, положення Закону України «Про виконавче провадження» не регулюють відносини зміни розміру аліментів. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial