Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Казенного підприємства "Державний гастрольно-концертний центр України" (надалі - відповідач), у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 35 896,80 грн., середній заробіток за період з 29 квітня 2014 року у розмірі 61 446 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 35 896,80 грн., середній заробіток за період з 29 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 69 088,56 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 11 травня 2012 року по 30 квітня 2013 року включно працювала на посаді заступника директора з організаційних питань Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України». Наказом № 6/1-к від 29 квітня 2014 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення із позивачем не було проведено розрахунок, у зв'язку з чим наразі відповідач не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату у розмірі 35 896,80 грн. На підставі викладеного позивач звернувся з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував частково та просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні та вбачається з трудової книжки [PERSON], наказом №23-к від 11 травня 2012 року, позивач був прийнятий на посаду заступника директора з організаційних питань Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України». На підставі наказу № 6/1-к від 29 квітня 2014 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Як вбачається із Довідки № 80 від 09 жовтня 2014 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] у відповідача перед звільненням складає 35 896,80 грн. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, і це не заперечувалось представником відповідача, зазначені грошові кошти відповідачем не були виплачені. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити [PERSON] фактично нараховану заробітну плату в сумі 35 896,80 грн. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. У відповідності до Довідки про середню заробітну плату, що видана [PERSON], позивачеві нарахована заробітна плата за лютий 2014 року у розмірі 8 085 грн., а за березень 2014 року - 4 043 грн. Кількість робочих днів у лютому та березні становить 40 днів. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає: (8 085 грн. + 4 043 грн.) / 40 дн. = 303,02 грн. Кількість робочих днів у період з 30 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року дорівнює 228 днів, а тому загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки становить: 303,02 грн. * 228 дн. = 69 088,56 грн. Таким чином, відповідачем повинен виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 69 088,56 грн. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 рок відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] опинилась у нестабільному фінансовому становищі, що завдало останній тяжкої моральної шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем не надано до суду доказів на обґрунтування таких тверджень, а відтак, суд приходить до висновку про недоведеність такої позовної вимоги. З огляду на зазначене, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial