Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати інформацію, поширену в підзаголовку «[INFO]» статті під назвою «[INFO]», що оприлюднена на шостій і сьомій шпальтах дванадцятого номеру друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» від [INFO], «…Особисто з мене вимагала 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме моєму будівництву. Те ж саме говорив і сусід [PERSON] [PERSON] , наголошуючи, що поки я їй не заплачу, то будувати тут не зможу. Я відмовився, оскільки мав на руках всі необхідні для початку роботи документи. Тепер вже розумію - дарма. Напевно, простіше було б заплатити. Також знаю, що окрім мого будівництва, вона зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі…», недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність, ділову репутацію; зобов`язати відповідачів за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію у такий самий спосіб, як вона й була поширена, з опублікуванням на шостій та сьомій шпальтах видання спростування наступного змісту: «[INFO] на шостій та сьомій шпальтах дванадцятого номеру друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» редакцією друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» було поширено недостовірну інформацію про те, що [PERSON] особисто вимагала в [PERSON] 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме його будівництву, а також про те, що це ж саме говорив і сусід [PERSON] [PERSON] , наголошуючи на тому, що поки [PERSON] їй не заплатить, то будувати тут не зможу. Також недостовірною є поширена інформація про те, що окрім будівництва [PERSON] , [PERSON] зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі.» та офіційно вибачитися у строк не пізніше двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з [PERSON] на її користь 50000 грн моральної шкоди та 1921 грн судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що на шостій і сьомій шпальтах дванадцятого номеру друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» від [INFO] розміщено статтю «[INFO]», автором якого зазначено «Західний аргумент», яку, виходячи з тесту статті, було підготовлено зі слів відповідача [PERSON] та його захисника [PERSON]. У підзаголовку цієї статті під назвою «[INFO]» відповідач звинуватив її у вимаганні грошових коштів безпосередньо у нього, а також у інших підприємців Рівненщини. З метою перевірки викладених [PERSON] у статті обставин вона 28 березня 2019 року звернулася із заявою до Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні порушення та інші події за № 11903. Як вбачається з інформації Рівненського відділу поліції від 10 квітня 2019 року, «в ході проведення перевірки та вивчення зібраних матеріалів встановлено, що за даним фактом відсутня подія злочину, оскільки опитування свідків показало, що Вами не вчинялося ніяких дій, спрямованих на вимагання/отримання неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення дій корисливого характеру». Таким чином, викладена у статті інформація є неправдивою і не відповідає дійсності, ображає її честь, гідність і завдає шкоди її діловій репутації як фізичної особи, громадянина України, громадського активіста і депутата Рівненської міської ради. Вважає, що недостовірна інформація, яка принижує її честь, гідність, ділову репутацію, має бути спростована у спосіб, аналогічний поширенню недостовірної інформації шляхом публікації спростування в найближчому випуску номера газети «Рівне Вечірнє» та наполягає на офіційному вибаченні. Поширена відповідачем недостовірна інформація завдає їй моральної шкоди, яка полягає в душевних та моральних стражданнях, приниженнях перед громадськістю міста. Враховуючи той факт, що вона є публічною особою, від моменту поширення ганебної статті вимушена докладати зусиль для виправдання, відновлення довіри громадян, колег, для нової організації життєвого процесу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2020 року справа № 569/16413/19 розподілена судді Бучко Т.М. Ухвалою від 29 вересня 2020 року суд прийняв справу до свого провадження та призначив повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою від 30 листопада 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 18 січня 2021 року суд визнав обов`язковою явку в судове засідання представника відповідача Редакції друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє». В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та, допитана як свідок, показала, що проживає в районі залізничного вокзалу м.Рівне. [PERSON] розпочав незаконне будівництво в цьому районі. З метою недопущення незаконної забудови мешканці будинків створили ініціативну групу, головою якої обрано її. За активну протидію будівництву їй двічі погрожували, облили кислотою. Відповідач у статті звинуватив її у вчиненні злочину. Вона не вимагала у [PERSON] ніяких коштів, як і у власників яток. Як громадський діяч вона є відомою у місті особою, не раз обиралася депутатом міської ради, занесена на дошку пошани. Стаття, в якій міститься неправдива інформація, підірвала її авторитет і стан здоров`я. Стаття вийшла напередодні виборів народних депутатів до Верховної Ради, куди вона також балотувалася. Однак, вибори вона програла, тому що в результаті поширення недостовірної інформації у багатьох людей виникли сумніви в її репутації, люди почали підозрювати її у хабарництві, багато хто і на вибори не пішов із-за цього. Після виходу статті погіршився стан її здоров`я, перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні, приймає безліч ліків, страждає безсонням. Представник позивача додатково пояснила, що джерелом недостовірної інформації щодо позивача є відповідач [PERSON] , оскільки стаття містить його пряму мову. Саме на відповідача покладається обов`язок довести, що розповсюджена ним інформація є достовірною. Відповідач Редакція друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» зобов`язаний спростувати недостовірну інформацію як засіб масової інформації, в якому вона була розміщена. Посилання на «Західний аргумент» здійснено некоректно, без зазначення сайту та форми власності юридичної особи. Позивач зверталася в правоохоронні органи із заявою з метою перевірки чи відповідають дійсності обставини, які викладені [PERSON] . Заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні порушення та інші події і перевірялася в порядку звернення громадян. Поширенням недостовірної інформації позивачу завдано моральної шкоди, оскільки її безпідставно звинуватили у вчиненні злочину. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] та редакція газети «Рівне Вечірнє» не перебували в жодних правовідносинах. Відповідач заперечує факт спілкування з кореспондентом газети «Рівне Вечірнє». Стаття містить посилання на пряму мову [PERSON] , однак «Рівне Вечірнє» він таких коментарів не давав. Публікація відбулася внаслідок передруку статті з засобу масової інформації «Західний аргумент», але його не залучено до участі у справі як співвідповідача чи третю особу. Позивач не виконала обов`язку встановити особу, яка поширила недостовірну інформацію. Перевірити інформацію повинен кореспондент, який її збирає. Доказів того, що інформацію поширив [PERSON] , не надано. Відповідач не замовляв статтю в «Рівне Вечірнє» і не міг вплинути на її зміст. «Західному аргументу» він також інтерв`ю не давав. Автора статті не встановлено. Оскільки позивача звинуватили у вчиненні злочину, для відновлення своєї честі їй необхідно було скористатися ст.303, 304 КПК України та оскаржити відмову у внесенні відомостей в ЄРДР про завідомо неправдиве повідомлення про злочин. В межах кримінального процесу [PERSON] був би допитаний належним чином. Дії щодо вимагання грошей мають ознаки злочину, а тому доказом відсутності події злочину може бути лише постанова про закриття кримінального провадження, а не лист начальника відділу поліції. Факт невнесення відомостей до ЄРДР відповідно до ст.214 КПК України є підставою для оскарження дій дізнавача чи слідчого. Позивач не оскаржувала відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, а тому лист Рівненського відділу поліції є неналежним доказом відсутності події злочину. Причетність [PERSON] до завдання позивачу моральної шкоди не доведена, оскільки відсутній факт поширення недостовірної інформації саме ним. Просить в позові відмовити. Представник відповідача Редакції друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» позов не визнав та пояснив, що спірна стаття в [NUMBER] номері газети «Рівне Вечірнє» від [INFO] є передруком із сайту «Західний аргумент». Редакція газети не несе відповідальності за зміст цієї статті, бо жодного стосунку до її створення не має. Нормами законодавства про друковані засоби масової інформації не врегульовано форми посилання на інший засіб масової інформації як автора статті. Свідок [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS] та є сусідкою позивача. [PERSON] вирішив збудувати під вікнами їх будинків торгове приміщення. Мешканці району почали виступати проти цього будівництва, організовували страйки на чолі з [PERSON] . Особисто ходила з нею в різні інстанції з вимогою про заборону будівництва. [PERSON] приїздив на місце будівництва та погрожував. Пізніше [PERSON] облили кислотою, вона лікувалася довгий час. Позивач балотувалася в депутати і в цей час вийшла стаття про те, що вона вимагає гроші за припинення страйків. В місті почали ходити чутки, що позивач бере хабарі за свою діяльність. Багато людей засумнівалися у своєму виборі позивача як депутата. Вона не віриться у викладені в статті факти, але на вибори не пішла. Після виходу статті позивач була у пригніченому стані, скаржилася на головні болі, підвищений тиск. Свідок [PERSON] показав, що проживає за адресою [ADDRESS] і саме в нього під вікнами було розпочате незаконне будівництво. Це обурило мешканців будинків, тому створили ініціативну групу, лідером якої була [PERSON] . Викладена в статті інформація про вимагання позивачем коштів у [PERSON] є наклепом, який негативно вплинув на стан здоров`я позивача. Він особисто ходив у аптеку за ліками для позивача після публікації. Він ніяких інтерв`ю не давав і з [PERSON] не спілкувався. Свідок [PERSON] показала, що історія з незаконним будівництвом створила негативний клімат в мікрорайоні Залізничний. Супротив будівництва постали мешканці мікрорайону. Був вчинений замах на позивача, її матір, яку облили кислотою. На вокзалі стоять кіоски, які торгують спиртними напоями. Матір неодноразово вказувала на їх неправомірні дії, намагалася навести якийсь лад. Всі мешканці мікрорайону добре знають хто ці ятки там поставив і хто їх контролює. Ніяких грошей ні від [PERSON] , ні від власників яток матір не вимагала. Після виходу публікації стан здоров`я матері погіршився, перестала спати, їй стало тривожно на душі, була знервована, приймала заспокійливі препарати. В 2018 році проходила лікування від гіпертонії, але загострилася хвороба саме після виходу статті. Стаття мала негативний вплив на авторитет матері, яка на той час була депутатом міської ради. Люди стали висловлювати підозри, які не мали під собою жодного підґрунтя. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що в [NUMBER] номері друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» від [INFO] опублікована стаття «[INFO]». В підзаголовку «[INFO]» розміщена інформація такого змісту: «У багатьох рівнян ще свіжий у пам`яті скандальний випадок із тодішнім кандидатом у депутати міської ради від ВО «Свобода» [PERSON] . Її у 2025 році облили кислотою. Постраждала пов`язує цей випадок зі своєю принциповою позицією проти будівництва на вулиці Небесної сотні, де вона проживає. Жінка припускає, що замовником цього замаху міг бути саме [PERSON] , який тоді починав там будівництво. У своїх свідченнях правоохоронцям депутат досить стримана, а от у коментарях для ЗМІ пані [PERSON] слів не добирає…. Пан [PERSON] не приховує: пані [PERSON] свого часу справді залила йому чимало сала за комір. Саме через неї було зупинено його будівництво, яке на той час мало усі необхідні дозвільні документи. А справа до цього часу перебуває в суді. Саме з огляду на це, каже співрозмовник, йому не було жодного сенсу чинити якийсь тиск на депутата. Тим більше - організовувати замах. А ще додає: з дитинства спілкується винятково українською мовою. Навіть коли дуже сердиться, на російську не переходить. - Мені дуже шкода, що із нею таке сталося, - каже підприємець. - Хоча вона багатьом не давала жити. Особисто з мене вимагала 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме моєму будівництву. Те ж саме говорив і сусід [PERSON] [PERSON] , наголошуючи, що поки я їй не заплачу, то будувати тут не зможу. Я відмовився, оскільки мав на руках всі необхідні для початку роботи документи. Тепер вже розумію - дарма. Напевно, простіше було б заплатити. Також знаю, що окрім мого будівництва, вона зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі. Виступала проти «Ріверсайду» та ледь не лягала під екскаватор, коли починалося будівництво супермаркету «Вопак». Потім в один момент замовкла… Гадаю, з часом люди почнуть відкрито про це говорити і, можливо, тоді стане зрозуміло, кому було вигідно обливати її кислотою. А ще цікаво, що облили її кислотою саме перед виборами. Не виключено, що саме завдяки цьому випадку нікому особливо не відома пенсіонерка-скандалістка і стала депутатом міськради від ВО «Свобода». Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч.1 ст.201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За нормами ч.3 ст.297 та ч.2 ст.299 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 4 постанови Пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Верховний Суд України роз`яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року відповідачем у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належним відповідачем є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з присилання на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Як вбачається зі змісту спірної статті, викладена в ній інформація отримана в «ексклюзивній розмові» з відповідачем [PERSON] . Стаття містить як розповідь кореспондента, так і цитати висловлювань відповідача. Автором статті зазначено «Західний аргумент». Відповідно до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо, зокрема вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Зі здійсненої в спірній статті вказівки «Західний аргумент» неможливо встановити чи автором публікації є журналіст під умовних ім`ям (псевдонімом) чи інший засіб масової інформації. Відомості про те, що «Західний аргумент» є інтернет-виданням і спірна стаття є передруком з його сайту, були отримані лише в судовому засіданні з пояснень представника відповідача, явку якого суд визнав обов`язковою для з`ясування яким чином готувався матеріал для статті, оскільки відзив на позовну заяву Редакція друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» не подавала. Посилання на сайт інтернет-видання «Західний аргумент» спірна стаття не містить. Належними відповідачами у справі є [PERSON] як джерело інформації, оскільки оспорювана інформація поширена у формі цитування його висловлювань, Редакція друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» як засіб масової інформації, який поширив оспорювань інформацію, та автор «Західний аргумент». Позивачем пред`явлено вимоги про спростування недостовірної інформації до [PERSON] та Редакції друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє», оскільки із зазначеного в статті некоректного посилання на автора статті встановити та залучити його до участі у справі не виявилося можливим. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів не встановлення позивачем автора інформаційного матеріалу. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року якщо позивач заявляє вимоги до одного з належним відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі. Джерелом оспорюваної інформації у статті зазначений відповідач [PERSON] , оскільки інформація викладена у формі цитати, від першої особи, не є довільним переказом його слів журналістом, а тому суд вважає встановленим, що відповідач поширив оспорювань інформацію. Не залучення в такому випадку автора інформаційного матеріалу, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи без його участі. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, що висловлена ним у статті інформація була викладена некоректно, неправдиво чи перекручена, як і доказів того, що ексклюзивна розмова взагалі не відбувалася. Поширена в статті інформація, з огляду на зазначені в ній ім`я, прізвище, місце проживання, стосується позивача. Позивач просить визнати недостовірною розповсюджену інформацію такого змісту: «…Особисто з мене вимагала 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме моєму будівництву. Те ж саме говорив і сусід [PERSON] [PERSON] , наголошуючи, що поки я їй не заплачу, то будувати тут не зможу. Я відмовився, оскільки мав на руках всі необхідні для початку роботи документи. Тепер вже розумію - дарма. Напевно, простіше було б заплатити. Також знаю, що окрім мого будівництва, вона зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі…». Щодо інформації «Те ж саме говорив і сусід [PERSON] [PERSON] , наголошуючи, що поки я їй не заплачу, то будувати тут не зможу», то джерелом її відповідач зазначив іншу особу - [PERSON] . Суд не може взяти до уваги показання свідка [PERSON] , який заперечив факт спілкування з відповідачем, оскільки відповідач не поширював інформацію про спілкування з [PERSON] . Інформація «Я відмовився, оскільки мав на руках всі необхідні для початку роботи документи. Тепер вже розумію - дарма. Напевно, простіше було б заплатити» не стосується позивача, а тому підстави для її спростування відсутні. Інформацією, поширеною щодо позивача, є висловлювання відповідача «Особисто з мене вимагала 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме моєму будівництву. Також знаю, що окрім мого будівництва, вона зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі». Вказані висловлювання містять фактичні дані і не є оціночними судженнями, а твердженнями про особу позивача. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що позивач вимагала у відповідача [PERSON] 1000 доларів за мовчання і не перешкоджання його будівництву чи вимагала гроші у яток, що стоять на залізничному вокзалі, матеріали справи не містять. За положеннями ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В порушення вказаних вимог відповідач не надав суду доказів, що поширена ним щодо позивача інформація відповідає дійсності. Позивач звернулася в Рівненський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області із зверненням за фактом обмовляння [PERSON] у вимаганні неправомірної вигоди, що мало місце під час інтерв`ю в друкованому виданні газети «Рівне Вечірнє» від [INFO]. Зі змісту відповіді на звернення позивача, наданої начальником Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області 10 квітня 2019 року № 10Дп/200/01-2019, вбачається, що в ході проведеної перевірки та вивченням зібраних матеріалів встановлено, що за даним фактом відсутня подія злочину, оскільки опитування свідків показало, що нею не вчинялося ніяких дій, спрямованих на вимагання/отримання неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення дій корисливого характеру. Покликання представника відповідача на необхідність доведення відсутності вини позивача у вчиненні злочину в рамках кримінального процесу суд вважає безпідставними. Щодо позивача жодне кримінальне провадження за фактом вимагання неправомірної вигоди не відкрите і відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним фактом не внесені, що очевидно позбавляє можливості позивача доводити свою невинуватість в межах кримінального провадження. Відмова органу досудового розслідування у внесенні відомостей про завідомо неправдиве повідомлення відповідачем [PERSON] про вчинення злочину в ЄРДР не позбавляє позивача права звернення до суду з позовом про спростування недостовірної інформації, оскільки таке право гарантоване ст.32 Конституції України. Поширена відповідачем [PERSON] недостовірна інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем норм чинного законодавства, принципів моралі, вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як злочин, неетичну поведінку в суспільному та політичному житті, з огляду на наявний на момент поширення інформації статус позивача як депутата міської ради. За таких обставин суд вважає інформацію «Особисто з мене вимагала 1000 доларів за те, що буде мовчати і не перешкоджатиме моєму будівництву. Також знаю, що окрім мого будівництва, вона зі своєю «групою підтримки» вимагала гроші чи не з усіх яток, що стоять на залізничному вокзалі» недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права позивача, оскільки порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Враховуючи положення ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відповідач Редакція друкованого засобу масової інформації «Рівне Вечірнє» звільняється від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Однак, оскільки спростування поширеної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів спростувати інформацію, яка визнана судом недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивача. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Частина перга статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.16, 277 ЦК (п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року). Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідачів офіційно вибачитися у строк не пізніше двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили задоволенню не підлягає. За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодування. Відповідно до п.27 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між поширенням недостовірної інформації та погіршенням стану її здоров`я, необхідністю нової організації життєвого процесу, програшем виборів депутатів до Верховної Ради України. Водночас, суд враховує показання позивача щодо душевних страждань, завданих розповсюдженням недостовірної інформації, приниженні її честі та гідності, які також підтверджені показаннями свідків, як підставу для відшкодування моральної шкоди, що повністю узгоджується з приписами ст.23, 280 ЦК України. Враховуючи, що зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження лише частково, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial