Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

07 вересня 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення з відповідача [PERSON] 49060,11 гривень заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 01 липня 2008 року. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON], кредит, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 49060,11 грн. що складається з наступного: ●5525,86 грн. - заборгованість за кредитом; ●38059,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; ●2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; ●250,00 грн. - штраф (фіксована частина); ●2324,29 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Заочним рішенням Краснолиманського міського суду від 19 вересня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково (а.с. 32-37). Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 43585,82 гривень, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5525,86 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 38059,96 гривень. Та судові витрати у сумі 1421,44 грн. 12.10.2017 року від [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, яку вона обґрунтувала тим, що не знала про час та місце проведення судового засідання, жодних повісток та документів із суду особисто не отримувала. Крім того, зазначає, що в суді не було досліджено суттєві факти, які прямо впливають на обсяг позовних вимог, а суме заочне рішення отримала 03.10.2017 року (а.с. 43-44). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року скасовано заочне рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 61-62). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Суду показав, що [PERSON] був підписаний кредитний договір від 27.06.2008 року за яким їй були надані кредитні картки: 4149.........799 строком дії до 04/2009 року, 4149.........279 строком дії до 06/2012 року, 4149.........872 строком дії до 06/2016 року. Картки отримані відповідачем, по ним проводилися розрахунки. Отсаннє погашення за боргом відповідач зробила у розмірі 520 грн. 08.01.2015 року. Як кредитний ліміт, так і відсотки за користування кредитом на протязі дії договору змінювалися. Про зміну відсотків за користування кредитом відповідач повідомлялася шляхом направлення СМС повідомлень, після чого не припиняла відносини з банком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі суми заборгованості за кредитом. При цьому не спростувала ті обставини, що отримувала СМС повідомлення про зміну відсотків за користування кредитними коштами. Останнє погашення суми боргу зробила 08.01.2015 року в розмірі 520 грн. Вважає, що нарахована банком заборгованість по процентам за користування кредитом є завеликою, проте контрахунок цієї заборгованості суду не надала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с. 20). Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 01 липня 2008 року. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9, 10, 11-16). [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 9). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов"язків Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», у зв"язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 22). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові кредит. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього, станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 49060,11 грн., що згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с.6-8), складається з наступного: ●5525,86 грн. - заборгованість за кредитом; ●38059,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; ●2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; ●250,00 грн. - штраф (фіксована частина); ●2324,29 грн. - штраф (процентна складова). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. Згідно умов укладеного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування, Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5 Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором (а.с.14). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що в разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, обумовлених договором більш ніж 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн., та + 5 % від суми позову (а.с.14 зворот). Відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконала. Отже, у банка виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. [PERSON] був підписаний кредитний договір від 27.06.2008 року за яким їй були надані кредитні картки: 4149.........799 строком дії до 04/2009 року, 4149.........279 строком дії до 06/2012 року, 4149.........872 строком дії до 06/2016 року ( а.с. 112). Відповідач [PERSON] в судовому засдінанні ці обставини не заперечувала. Щодо зміни кредитного ліміту, суд зазначає, що відповідно до п. 3.2., 3.3 Умов та правилами надання банківських послуг банк має право змінювати (зменьшувати збільшувати) кредитний ліміт. За період дії кредитного договору кредитний ліміт змінювався: 07.04.2001 року - збільшений до 350 грн., 16.06.2011 року - 450 грн., 06.08.2011 року - 550 грн., 10.08.2012 року - 5000 грн., 25.10.2013 року - 5700 грн., 15.11.2013 року - 5800 грн., 01.12.2014 року - зменьшено до 446,43 грн., 18.08.2015 року - збільшений до 5530 грн. (а.с.113). Відповідач [PERSON] в судовому засдінанні ці обставини не заперечувала. Відповідно до п. 5.3 Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін, зокрема у виписці по картрахунку. У разі, якщо банк протягом 7 днів не отримає від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~статтею 1056-1 ЦК\~у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Суд враховує, що п. 5.3. Умов передбачено право Банку здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін. [PERSON] було належним чином повідомлено про зміну процентної ставки за використання кредитних коштів шляхом отримання відповідачем СМС повідомлень 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року (а.с.178-179). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні ці обставини також не заперечувала. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, кожна сторона відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 12, ст. 81 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при запереченні на позовні вимоги, зокрема правильність розрахунку процентів. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено дотримання процедури підвищення процентної ставки, підстави для нарахування відповідачу з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік). Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5525,86 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 38059,96 грн. З приводу вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 3.6\~ Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України\~від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Крім того, судом встановлено, що в розрахунку заборгованості в графі «сума комісії та пені», «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)» зазначено розмір заборгованості, яка, зважаючи на спосіб нарахування, відображений у розрахунку, є пенею. Згідно із\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~ на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р м. Лиман (колишнє [PERSON]) Донецької області віднесено до вказаного переліку (підпункт 17 пункту 1). Враховуючи період нарахування пені (з 31.03.2015 по 31.07.2017 року), а також те,що відповідач зареєстрована за адресою: [INFO] ([PERSON]), [ADDRESS] (а.с.17), на підставі вказаного\~Закону\~ вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 250,00 грн. та 2324,29 грн., а також заборгованості за пенею в сумі 2900,00 грн. З урахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача заборгованість в розмірі 43585,82 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5525,86 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитом в розмірі 38059,96 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. ПАТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 17.08.2017 року (а.с. 3). Оскільки позов задоволено частково, вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1421,44 грн. (1600,00х88,84% (43585,82:(49060,11:100)х1%).

Outcome: partial