Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до досягнення нею 23-х років. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 18.06.1999 року, відповідач сплачував аліменти на користь позивача до повноліття дитини. На даний час донька проживає з позивачем, навчається на першому курсі денної форми навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені М. Драгоманова. Дочка потребує матеріальної допомоги, позивач не має можливості самостійно утримувати дочку. Дочка хворіє і постійно потребує дороговартісного медичного лікування. Відповідач жодних родинних відносин з дочкою не підтримує, оскільки проживає з іншою сім'єю, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а відтак з посиланням на норми статей 198, 199 Сімейного кодексу України позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення нею 23-х років. В подальшому, в судовому засіданні позивачем подано заяву - пояснення від 10.01.2017р., якою позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягувати з відповідача на утримання повнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23-х років. (а.с. 28-31) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі підтримала та суду пояснила, що на даний час дочка проживає з нею, навчається на першому курсі денної форми навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені М. Драгоманова. Відповідач сплачував аліменти на її користь до повноліття дитини, однак завжди несвоєчасно та тільки за вимогою судового виконавця. Дочка потребує матеріальної допомоги, однак вона не має можливості самостійно утримувати дочку. Дочка постійно хворіє та потребує дороговартісного медичного лікування. Відповідач жодних родинних відносин з дочкою не підтримує, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідач має іншу сім'ю та сина. Який розмір щомісячного доходу відповідача їй не відомо. Вона працює, однак її дохід не дає можливості забезпечувати дитину всім необхідним. Вважає, що позивач може сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дочкою двадцяти трьох років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що від шлюбу з позивачем у них народилася дочка [PERSON]. Дочка навчається, він згоден сплачувати аліменти, однак в меншому розмірі. Він проживає з іншою сім'єю, не працює, інколи займається підробітками за що отримує мінімальні кошти. Крім того, він має на утриманні малолітнього сина, який хворіє та потребує лікування, він змушений доглядати за сином. Враховуючи такі обставини, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 3000 гривень щомісячно. Враховуючи складне матеріальне становище, відсутність стабільного доходу та перебування на утриманні малолітнього сина позивач просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в розмірі 400 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як зазначено вище, позивач у заяві - поясненні від 10.01.2017р., поданій в судовому засіданні, просила стягувати з відповідача на утримання повнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23-х років. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч. 2 ст. 11 ЦПК) В той же час, згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивачу роз'яснювалися її процесуальні права передбачені статтями 27, 31 ЦПК України, а також позивач попереджався про наслідки вчинення або невчинення окремих процесуальних дій (заявлення клопотання про виклик свідків, призначення експертиз, зміни предмету або підстави позову). Зокрема, позивачу роз'яснено його права щодо збільшення та зменшення розміру позовних вимог, щодо можливості зміни предмета або підстави позову - до початку розгляду судом справи по суті. Крім того, в судовому засіданні судом уточнювався зміст вимог та предмет позовних вимог, а саме судом з'ясовувалося у позивача, що саме вимагається позивачем: аліменти на утримання повнолітньої дочки (ст. 198, 199 СК) чи додаткові витрат на утримання дитини пов'язані з її хворобами (ст. 185 СК), при цьому позивач наголошувала, що предметом позовних вимог є стягнення саме аліментів на утримання дитини. Позивачу також роз'яснювалися вимоги статей 10 та 60 ЦПК України щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог зазначених у заяві-поясненні та на підставі доказів доданих до позовної заяви. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.12.1998 року [PERSON] народилася [INFO], її батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON]. (а.с. 3). [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Вона проживає з матір'ю [PERSON], яка є позивачем у даній справі та перебуває на її утриманні, що сторонами не заперечується. Як вбачається з довідки Вінницького державного педагогічного університету імені М. Драгоманова від 04.11.2016 року №17/268 [PERSON] навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті імені М. Драгоманова на першому курсі денної форми навчання за рахунок держбюджету. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. (а.с. 6). Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд враховує ту обставину, що [PERSON] починаючи з [INFO] є повнолітньою особою, навчається на денній формі навчання, стипендії не отримує, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач (мати [PERSON]) працює, однак самостійно утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, не має можливості і потребує допомоги відповідача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. В свою чергу відповідач не працює, має нормальний стан здоров'я, згоден сплачувати аліменти, однак в меншому розмірі. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває в незареєстрованому шлюбі із [PERSON], має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 21.05.2012 року. (а.с. 23). Із довідки ОСББ "Станіславсього-23" від 05.11.2016 року №4 вбачається, що до складу сім'ї відповідача входить син [PERSON], [INFO]. (а.с. 24). З довідки Міської клінічної лікарні №1 від 03.01.2017 року вбачається, що син [PERSON] перебуває на обліку в протитуберкульозному відділенні МКП №1 з 27.04.2016р. (а.с. 25). За змістом статті 199 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Домовленості щодо утримання повнолітньої дитини в судовому засіданні сторони не досягли. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено. що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. З'ясувавши обставини справи щодо наявності у відповідача можливості надавати утримання повнолітній дочці з урахуванням матеріального стану позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання до закінчення навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені М. Драгоманова, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у більшому розмірі ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище. Що стосується періоду з якого необхідно стягувати аліменти суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. До суду з даним позовом позивач звернулася 22 листопада 2016 року, що вбачається з відмітки канцелярії суду на позовній заяві. (а.с. 1). Однак, як зазначено вище предметом позовних вимог є стягнення аліментів на утримання повнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO] та відповідно досягла повноліття [INFO]. При цьому, з позовної заяви, з урахуванням її уточнень, та пояснень позивача в судовому засіданні, вбачається, що з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] - до досягнення нею повноліття. Таким чином, оскільки з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], а повноліття [PERSON] досягла [INFO]., аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] необхідно стягувати саме з [INFO]. Що стосується обґрунтування позивачем позовних вимог наявністю додаткових витрат на дитину пов'язаних з її хворобою, суд зазначає наступне. Як зазначає позивач, нею щомісячно витрачається на харчування дитини 1 900 грн., на ліки - 2 510 грн., на реабілітацію - 1 350 грн., на одяг - 800 грн., на навчання - 255 грн. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а вона не має можливості забезпечувати потреби дочки. В судовому засіданні встановлено наступне. Із виписок з медичних карток стаціонарної хворої [PERSON] від 06.02.2015 року, 01.11.2013 року, рентгенографій, проведених Медичним центром ООО «Макс і К» від 12.11.2010 року, результатів медичного обстеження в Центрі профілактичної медицини «ВінАльфа-Мед» від 26.05.2011 року, 08.07.2013 року, результатів медичного обстеження в Лікувально-діагностичному центрі «Оптика плюс» від 23.10.2015 року, результатів медичного обстеження в Центрі медичної реабілітації та спортивної медицини від 19.11.2010 року вбачається, що дочка [PERSON] з 18.10.2013 року по 01.11.2013 року та з 28.01.2015 року по 06.02.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні. (а.с. 33-41). З рішення №277 від 21.09.2016 року Лікарсько-консультативної комісії Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» вбачається, що [PERSON] встановлено відповідний діагноз та прийнято рішення про те, що вона за станом здоров'я потребує занять з фізкультури у спецгрупі на 2016 - 2017 навчальний рік. (а.с. 7, 33). Як вбачається з матеріалів справи, дочка [PERSON] проходила ряд медичних оглядів в період 2010 - 2015 р.р. Відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі статтею 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, передбачений главою 16 Сімейного кодексу України. Зокрема обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів встановлено ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Разом з тим, правила статті 185 Сімейного кодексу України поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України). Отже, положення статті 185 Сімейного кодексу України на правовідносини між повнолітніми дітьми та батьками не розповсюджуються. В той же час, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України також не застосовуються, оскільки зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Така ж позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року при розгляді справи №6-1296цс15. Що стосується посилання позивача на положення статті 198 Сімейного кодексу України щодо зобов'язання батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, суд зазначає, що жодних доказів того, що дочка [PERSON] є непрацездатною, позивачем не надано. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову і про наявність підстав для задоволення заявлених вимог частково. Відповідно до пункту1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, а тому за правилами частини 3 статті 88 ЦПК України із відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі та

Outcome: partial