Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

14 вересня 2018 року представник позивача [PERSON]-[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], стягуючи щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття старшою дитиною. В обґрунтування позову представник зазначив, що на підставі судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 30 липня 2018 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 04.06.2018 і до повноліття старшої дитини. Їх спільні діти проживають з відповідачкою, але фактично два чи три дні на тиждень мешкають разом з ним. Батько приймає участь у вихованні та утриманні дітей. По мірі своїх можливостей намагається купувати для дітей речі та іграшки, сплачує за дитячий садок та інше. З відповідачкою у них був відсутній спір щодо утримання дітей, оскільки позивач сам виявляв ініціативу у наданні матеріальної допомоги. Про рішення суду про стягнення аліментів, дізнався лише тоді, коли до нього прийшла постанова про відкриття виконавчого провадження. На сьогоднішній день позивач не працює, 11 червня 2018 року офіційно звільнився з постійного місця роботи. За фахом та спеціальністю не може знайти гідну для себе роботу. Зараз має нерегулярні підробітки. Вважає доцільним змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Позовна заява надійшла до суду 14 вересня 2018 року. На виконання вимог ст. 187 ч. 6 ЦПК України, 17 вересня 20018 року судом направлявся запит до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб, для перевірки зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача. Відповідь на запит судом отримана 26 вересня 2018 року, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу 07 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачці був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, її право на пред'явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідачки про надання їй часу для підготовки відзиву та необхідністю скористатися допомогою фахівця. 28 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка просить суд відмовити у позовних вимогах повністю, посилаючись на те, що позивач не навів у позові жодного належного і допустимого доказу наявності у нього скрутного матеріального становища. Наголошує, що посилання позивача на витрату коштів на додаткові витрати є його обов'язком, а не правом. З попереднього місця роботи позивач звільнився за власним бажанням, і його ствердження про не можливість знайти гідну роботу є не обґрунтованими. Якби він хотів працювати, то не звільнявся би. В мережі Інтернет є вакансії кухаря з дуже доброю оплатою. 29 листопада 2018 року по справі оголошено перерву за клопотанням представника позивача про надання часу підготовки уточненою позовної заяви. 30 січня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. У заяві представник позивача змінив позовні вимоги, а саме стягувати з позивача аліменти на двох неповнолітніх дітей, щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття старшою дитиною. 31 січня 2019 року розгляд справи відкладено у зв'язку з відрядженням судді, відповідно до наказу № 11-в від 28.01.2019. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні також підтримала вимоги саме уточненої позовної заяви, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 30 липня 2018 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 04.06.2018 і до повноліття старшої дитини, копія судового наказу міститься в матеріалах справи. 11 червня 2018 року позивач [PERSON] звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП з посади кухаря ФОП «[PERSON].», що підтверджується наданою трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннямист.182 Сімейного Кодексу України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища, чи зміна сімейного становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За нормами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України, передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ставлячи перед судом питання про зменшення розміру аліментів, а саме з 1/3 частини від усіх доходів відповідача на кожну дитину щомісячно до 1000,00 гривень щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, позивач фактично користується правом передбаченим абз. 2 ч.3ст. 181 СК України щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду. До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.181, 182, 184 СК України. На даний час у позивача відсутній постійний стабільний заробіток, що призвело до зміни матеріального становища. Беручи до уваги вище викладене, на підставі заяви позивача, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей, зі стягнення аліментів в частині від доходу відповідача, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], крім вище викладеного, суд приймає до уваги положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» згідно яких прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, та положення ч. 2 ст. 182 СК України, згідно яких розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( тобто менше 813 - 890 гривень). Таким чином, у разі задоволення позовних вимог позивача та зміні способу стягнення аліментів на утримання дітей з 1/3 частини на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 щомісяця, на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття, сума аліментів буде забезпечувати їх мінімальний гарантований розмір. Суд також враховує те, що утримання неповнолітньої дитини є спільним обов'язком батьків, то необхідно брати до уваги і надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей з боку їх матері, а відтак, можна дійти висновку, що вказана частка від всіх видів заробітку яку пропонує позивач є прийнятною та такою, що повністю задовольнить матеріальні потреби дітей, при цьому, не допустить виникнення дисбалансу інтересів інших осіб, що забезпечить рівність сторін по забезпеченню дітей, не допустить дискримінацію позивача та перекладання на нього усього тягаря матеріального утримання дітей. При цьому, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується позовних вимог в частині зазначення, що розмір аліментів повинен становити не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки судом стягнуто з відповідача фіксований розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1000,00 гривень, що є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним ухвалити рішення про часткове задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи, а також сприятиме захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей. Згідно вимог законодавства, стягнення почати з дня набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів задоволено частково, суд вважає за необхідне у зв'язку із зменшенням розміру аліментів, після набрання рішення законної сили, видати новий виконавчий лист та відкликати без подальшого виконання судовий наказ № 212/3752/18 від 30 липня 2018 року, тобто припинити стягнення за ним.

Outcome: partial