Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві про зняття обтяження у вигляді арешту майна. Вимоги позову обґрунтовано наступним. В березні 2004 року вона отримала постанову від 15.03.2004 р. з Державної виконавчої служби Деснянського РУЮ м. Києва серія АЕ 652437 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Цією постановою Державним виконавцем Мала О.Т. було накладено арешт на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить їй на праві власності. Постанова серія АЕ 652437 від 01.03.2004 р. ДВС Деснянського РУЮ м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2335 від 23.09.2002 р., виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з неї, як боржника на користь держави суми в розмірі 899,35грн. Так як стягувачем за даним рішенням суду була Державна податкова інспекція у Деснянському районі м. Києва, нею в 2004 році на рахунок Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва була сплачена сума боргу у розмірі 899.35грн., у зв`язку з чим заборгованість нею була погашена та вважала, що арешт знятий, про що свідчила й відсутність будь-яких виконавчих документів з ДВС Деснянського РУЮ м. Києва на її адресу. Станом на квітень 2019 року квитанції про сплату суми боргу у розмірі 899.35 грн. на рахунок Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва у неї не залишилось, але відповідь Головного управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України від 11.02.2019 р. №13468/ж/26-15-17-03-18 на її лист від 01.02.2019 р. свідчить про відсутність у неї станом на 08.02.2019 року заборгованості по сплаті податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів, адміністрування, сплата яких контролюється ГУДФС у м. Києві. В січні 2019 року Позивач звернулася до п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з проханням оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в чому їй було відмовлено. Державний нотаріус п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дем`янос В.Ф. пояснила, що на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладено арешт відділом Державної виконавчої служби Деснянського району, постанова, АЕ 652437 від 01.03.2004, виконавець Мала О.Т., про що Державним нотаріусом п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дем`янос В.Ф. була їй надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 152208701 від 10.01.2019 р. 30.01.2019 р. Позивач звернулася до відповідача з заявою вх. № 2875 про зняття арешту з майна. На її заяву від 30.01.2019 р. вх. №2875 старшим державним виконавцем Копитко Б.В. була надана відповідь вих. №11732 від 20.02.2019 р., в якій Позивача було повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на час надання відповіді у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] . Додатково повідомили, що згідно даних АСВП у відділі відсутні також завершені виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] , у зв`язку з чим підстави для зняття арешту Деснянською РВДВС м. Києва ГУ ТУЮ у м. Києві відсутні. 17.04.2019 року Позивач повторно звернулася з заявою до відповідача. На її заяву від 17.04.2019р. відповідач надав відповідь №29463 від 15.05.2019 р. в якій жодним чином не повідомив їй інформації на поставлені позивачем питання, натомість відповідач знову наголосив в своєму листі, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на час надання відповіді у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] . Додатково Позивача повідомили, що згідно даних АСВП у відділі відсутні також завершені виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] у зв`язку з чим підстави для зняття арешту Деснянською РВДВС м. Києва ТУ ТУЮ у м. Києві відсутні. 17.04.2019 року Позивач звернулась до відповідача з заявою з метою вирішення питання зняття арешту, який був накладений відповідачем. Позивач зазначає, що відповідачем порушено Закон України «Про виконавче провадження», а саме при відсутності відкритих та завершених виконавчих проваджень щодо стягнення із неї боргу, залишається діючим арешт на 1/3 квартири, що належить Позивачу на праві власності. Посилаючись на викладені обставини, Позивач просить суд: зняти обтяження у вигляді арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить Позивачу на праві власності, з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний запис від 13.10.2004 15:21:49 за №1375957, накладений Постановою відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києва АЕ 652437 від 01.03.2004 року та стягнути з Відповідача судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року прийнято до розгляду справу за вищезазначеною позовною заявою. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до судового засідання не з`явилась, до початку судового засідання подала заву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином про, що свідчать матеріали справи. Будь-яких заяв, клопотань та/або заперечень на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України Відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, неодноразово не з`являється в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2002 року позов Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Києва, на користь держави донарахований прибутковий податок в сумі 899 грн. 35 коп. на р/р 33217800900004, одержувач Деснянська РДА, код ЄДРПОУ 26077891 КЕКД 11010100 УДК у м. Києві, МФО 82100129. Стягнуто з [PERSON] на користь держави держмито в сумі 51 грн. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 26 серпня 2002 року. Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Малої Оксани Григорівни від 01 березня 2004 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» , при примусовому виконані виконавчого листа №2-2335 від 23.09.2002 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь держави суми в розмірі 899,35 грн., накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно листа №26-15-17-03-19 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві «Про надання інформації щодо наявності/відсутності заборгованості», станом на 08.02.2019 року відповідно до інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу у платника податків [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) заборгованість по сплаті податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів, адміністрування та сплата яких контролюється ГУ ДФС у м. Києві не обліковується . Податкова звітність до ДФС не подавалась. 30 січня 2019 року [PERSON] звернулась до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про зняття арешту з майна. Листом від 20 лютого 2019 року №11732 Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у відповідь на заяву [PERSON] від 30.01.2019 року повідомив, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на час надання відповіді у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] . Додатково повідомили, що згідно даних АСВП у відділі відсутні також завершені виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] . На підставі вищевикладеного повідомили, що підстави для знаття арешту з майна відсутні. Додатково повідомили, що відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. 17 квітня 2019 року [PERSON] повторно звернулась до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою по виконавчому провадженню. 13 травня 2019 року №29463 Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у відповідь на заяву [PERSON] від 17.04.2019 року №б/н повідомив, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на час надання відповіді у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] . Додатково повідомили, що згідно даних АСВП у відділі відсутні також завершені виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі [PERSON] . На підставі вищевикладеного повідомили, що підстави для знаття арешту з майна відсутні. Додатково повідомили, що відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - номер інформаційної довідки №152208701 від 10.01.2019 року, вбачається, що 13.10.2004 року реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора на підставі постанови АЕ652437 від 01.03.2004 року Відділу Державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва накладено арешт на 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] , власник [PERSON] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на 2006 рік, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Інформація в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо даного виконавчого провадження відсутня. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», немає законних підстав для зняття арешту з майна. Відповідно до положень ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках неможливості скасування арешту органами ДВС, арешт може бути знято за рішенням суду. В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.ст.319-321ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннямист.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Начальником Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Позивачу у знятті арешту відмовлено. Орган, який наклав арешт, позбавлений можливості скасувати накладений арешт, матеріали виконавчого провадження відсутні. Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що станом на день розгляду справи на виконанні виконавчий лист №2-2335 від 23.09.2002 року виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь держави суми в розмірі 899,35 грн. - не перебуває, є підстави вважати, що на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу у платника податків [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) заборгованість по сплаті податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів, адміністрування та сплата яких контролюється ГУ ДФС у м. Києві не обліковується . Податкова звітність до ДФС не подавалась. Оскільки відпали підстави для арешту нерухомого майна, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Щодо позовних вимог в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний запис №1375957 від 13.10.2004 року про арешт нерухомого майна суд вважає за необхідне відмовити, оскільки виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про арешт нерухомого майна здійснюється посадовою особою відповідного органу під час виконання рішення суду про зняття арешту з майна. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial