Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення та стягнення матеріальної моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 22 грудня 2004 року являється власницею житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні вона проживала разом із своєї дочкою [PERSON] та онуком [PERSON]. 25 квітня 2012 року вона з метою поліпшення житлових умов, уклала усний договір куп віл-продажу вказаного житлового будинку з [PERSON]. На підтвердження угоди, [PERSON] внесла їй завдаток у сумі 10 000 доларів США та пояснила, що решту грошей за договором купівлі-продажу сплатить 12 січня 2013 року. Того ж дня вона передала [PERSON] ключі від будинку та дозволила їй проживати у будинку. Влітку 2012 року, [PERSON] виїхала до Російської Федерації на заробітки. З вказаного часу у будинку, розташованому у [ADDRESS] почала мешкати відповідач [PERSON], яка пояснила що являється родичем [PERSON], та проживає у вказаному будинку з її дозволу. В січні 2013 року, у встановлений договором час, [PERSON] відмовилась від купівлі будинку позивача та заявила вимогу про повернення їй завдатку у сумі 10 000 доларів США, при цьому пояснила, що будинком не користувалась та не вселяла в будинок жодних осіб. Окрім вказаного 9 липня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 95 179 гривень авансу за договором купівлі-продажу, 50 000 гривень моральної шкоди та 1299 гривень 30 копійок судового збору. Рішенням Котовського міськрайонного суду від 06.03.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми авансу ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 95 179 гривень авансу та 1299 гривень 30 копійок. З огляду на вищенаведене позивач просить суд виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 20 000 гривень матеріальної шкоди, пов'язаної з оплатою та наймом житлового приміщення, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 гривень за спричинену моральну шкоду, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за сплачений судовий збір та послуги за надання правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заперечення на позовну заяву, у якій посилалась на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачв, що не з'явилася, у порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, проти чого позивач не заперечував. Вислухавши доводи представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи суд встановив наступне. Згідно технічного паспорту на житловий будинок від 21.02.2005 року, [PERSON] [INFO] являється власницею житлового будинку, розташованого у [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 713593 від 29.05.2009 року, [PERSON] являється власницею житлового будинку, розташованого у [ADDRESS]. Рішенням Котовського міськрайонного суду від 06.03.2014 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ухвалено рішення яким позовні задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 95179 гривень суми авансу та 1299 гривень 30 копійок судових витрат, а всього 96478 (дев'яносто шість тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 30 копійок. В іншій частині позову - відмовлено. Позивач неодноразово зверталася до Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області з приводу незаконних дій відповідача [PERSON], про що свідчить відповідь Начальника Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області від 11.12.2013 року, згідно якого звернення [PERSON] розглянуто та останній було рекомендовано звернутися до суду оскільки виниклі правовідносини носять цивільно-правовий характер. На сьогоднішній день, позивач за її ствердженням має наймати орендоване житло для проживання у ньому її, дочки та онука, за що змушена сплачувати 1000 гривень щомісяця. Також позивач вказує, що незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки вона позбавлена права потрапити у власний будинок та користуватися речами повсякденного вжитку. Позивач оцінила моральну шкоду яка спричинена їй внаслідок незаконних дій [PERSON] у сумі 10 000 гривень. Матеріальну ж шкоду яка була спричинено позивачу, згідно матеріалів справи позивач оцінила у 20 000 гривень. Перераховані вище дії [PERSON] по відношенню до позивача дійсно є підставою для її виселення із належного позивачу житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення оскільки відповідно до положень ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення у жиле приміщення є тільки ордер. Відповідно до ст. 116 ЖК України виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення можливе якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). На сьогоднішній день, позивачка не має можливості на власний розсуд розпорядитися вказаним житловим будинком, що належить їй на праві власності. У добровільному порядку виселитись із належного позивачу будинку відповідач [PERSON] відмовляється, чим порушується зміст її права власності, передбачений ст. 317 Цивільного кодексу України. Тому вимоги позивача щодо виселення [PERSON] з належного позивачу житлового будинку у [ADDRESS] - підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Щодо суми матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачу, згідно матеріалів справи розмір дійсної шкоди складає 421 гривню 90 копійок, згідно акту-попередження від 17.03.2014 року ПАТ «Одесагаз» Котовського УЕГГ та 529 гривень 30 копійок, згідно акту-попередження від 23.04.2014 року ПАТ «Одесагаз» Котовського УЕГГ. Тобто розмір матеріальної шкоди яка була спричинена позивачу становить 921 гривня. Щодо сум, які позивач витрачала для найму орендованого житла, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього допущення. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 921 гривня. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), викладених у п. п. 3, 9 постанови. Враховуючи характер дій відповідача який усвідомлюючи свої дії, заподіяв позивачу моральні страждання, які пов'язані з порушенням нормального перебігу життя пов'язаного з проживанням у орендованому житлі, з урахуванням принципу розумності та справедливості, фізичного та матеріального стану відповідача, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 1 000 гривень, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також суду не було надано жодного доказу щодо витрат позивача на правову допомогу, за виключенням угоди від 10.05.2014 року, але сум які були витрачені позивачем за надання правової допомоги їй адвокатом [PERSON] у вказаній угоді не вказано, тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції про сплату судового збору від 26.03.2014 року, позивачем сплачено удовий збір у сумі 600 гривень, тому вказану сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті у судовому засіданні докази, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial