Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Представник позивача подав до суду позовну заяву, в якій просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору міни від 25 травня 2001 року шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 15, 18 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, pax. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код ЄДРПОУ 19358632) від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, pax. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код ЄДРПОУ 19358632) щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за Кредитним договором № КF 35630 від 12.08.2005 року в розмірі 45397,38 доларів США, що еквівалентно 588075,53 гривень (по курсу НБУ станом на 05.11.2014р, становить: 1$ = 12,953953 грн.); Закріпити за Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном; виселити з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; Стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір в розмірі 3775,80 гривень (з яких 3654,00 гривень за подання позовної заяви та 121,80 гривень за подання заяви про забезпечення позову). В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача покликається на те, що 12 серпня 2005 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. [PERSON] було укладено Кредитний договір № KF35630 з додатками, згідно якого Позивачем було надано Відповідачу кредит в розмірі 63987,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 12.08.2020 року під 13,7 % річних. Однак, Відповідач-1 свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором не виконує та не порушив умови Кредитного договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитним договором. Відповідач-1 своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме заборгував Банку кошти у загальній сумі 45397,38 доларів США , що еквівалентно 588075,53 гривень (по курсу НБУ станом на 05.11.2014р., з яких: 42882,45 дол. США = 555497,24 гривень - заборгованість по кредиту; 2386,54 дол. США = 30915,13 гривень - заборгованість по відсотках. Згідно п. 6.2 та 6.3 Кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу кожен день прострочення виконання. Пеня станом на 05.11.2014 становить 128,39 $ = 1663,16 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № KF 35630 від 12.08.2005 року між Позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 12 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3101, згідно якого Відповідач-2, надав в заставу Позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] на підставі договору міни від 25 травня 2001 року. Згідно п.13 Іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником основногозобов'язання; б) у разі порушення Іпотекодавцями обов'язків (умов) всановленгх іпотечним договором. Згідно п.4 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі,, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суни, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п.14 Договору іпотеки Відповідачу надіслано іпотечне повідомлення - вимогу за вих.. №09-3/21696 від 02.10.2014 року. Згідно п.15 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису та договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно п.18 Іпотечного договору реалізація предмету іпотеки може здійснюватись шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу на підставі рішення суду. Пунктом 20 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку за місцезнаходженням (адресою) нерухомого майна, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття Іпотекодержателем - Позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі) зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом одного календарного місця з дня отримання вимоги. Згідно даного пункту Відповідачу-1, Відповідачу-2 та Відповідачу-3 надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки за вих. № 10-3/21589 від 01.10.2014 року, вих. № 10-3/21590 від 01.10.2014 року, № 10-3/21594 від 01.10.2014 року. Однак дані вимоги залишені без виконання. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказує, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд слухати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. На адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача [PERSON], в яких вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що 3 червня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Основні положення цього Закону стосуються заборони звернення стягнення на предмет іпотеки за споживчими кредитами в іноземній валюті, які були надані громадянам України кредитними установами-резидентами. Відповідно до п. 1 даного Закону: «Протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: зокрема, таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири; 2) не може бути примусово стягнене (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостачі коштів, одержаних від реалізації переоцінки) предмета застави (іпотеки)». Проте, квартира [ADDRESS], яка була передана в іпотеку, є єдиним постійним місцем проживання Відповідача 1 разом із дружиною та дочкою - [PERSON] (1993 р.н.), оскільки іншого нерухомого майна у мене та дружини немає. Таким чином, беручи до уваги наведені норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також, враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] (предмет іпотеки) є постійним та єдиним місцем проживання сім'ї [PERSON], оскільки іншим нерухомим майном вони не володіють, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., тому звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна суперечитиме нормам названого закону. В Законі України № 898-ІV «Про іпотеку» відсутня процедура виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного представник відповідача просить суд у задоволення позовних вимог відмовити. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання згідно ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку із повторною неявкою відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс банк») та [PERSON] уклали кредитний договір № KF 35630 від 12.08.2005 року (а.с. 8-13) згідно з умовами якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 63987,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 12.08.2020 року під 13,7 % річних, що стверджується Кредитним договором № KF 35630 від 12.08.2005 року. Як вбачається із Іпотечного договору від 12.08.2005 року, [PERSON] надала в заставу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] на підставі договору міни від 25 травня 2001 року. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] належним чином не виконав умови договору, що стверджується Розрахунком загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕс Банк» по Кредитному договору № KF 35630 від 12.08.2005 року станом на 05 листопада 2014 року (а.с. 7). Як вбачається із Розрахунку загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕс Банк» по Кредитному договору № KF 35630 від 12.08.2005 року станом на 05 листопада 2014 року сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕс Банк» становить - 45 397,38 доларів США, що станом на момент подачі позовної заяви до суду по курсу НБУ становить 588 075,53 грн. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № KF 35630 від 12.08.2005 року між ПАТ «Електрон банк» (правонаступником якого є ПАТ ВіЕС Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 12 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3101 (а.с. 14-18), що стверджується Іпотечним договором від 12.08.2005 року. Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 33 Закону України „Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 12 Закону України „ Про іпотеку " передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року, протягом дії цього Закону ( втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості ): не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Зазначені обставини щодо наявності іншого майна у відповідачів судом не встановлені, а позивачем надані не були, факт постійного проживання відповідача і його реєстрації за адресою м. Львів, [ADDRESS] стверджується відміткою про реєстрацію у паспорті (а.с. 24), тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed