Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою, з урахуванням подальшого збільшення вимог в ході розгляду справи, просила зобовязати ФОП [PERSON] безоплатно усунути недоліки дивану «Версаль» 190х200 на пружинному блоці; стягнути з ФОП [PERSON] моральну шкоду у розмірі 44500 гривень та неустойку за прострочення виконання зобовязання у розмірі 44500 гривень. Також позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати повязані із поданням позову. Зазначила, що 10.09.2014 року вона замовила ортопедичний диван «Версаль» 190х200 на пружинному блоці для свого сина в магазині «Мебель 7я», 18.09.2014 року сплатила та придбала диван вартість якого становила 6494 гривень, постачальником зазначався ФОП [PERSON]. 07.10.2014 року диван «Версаль» було доставлено за її адресою та видано відповідний паспорт на нього. З метою покупки була змушена оформити кредит в ПАТ «Платинум Банк» на суму 7330 гривень 15 копійок, укладений 18.09.2014 року на строк до 15.03.2016 року. Однак, одразу після встановлення дивану, [PERSON] було виявлено дефекти, які виявлялись в пошкодженнях підлокітників та скрипу каркасу. У звязку з цим було викликано працівників магазину, котрі замінили каркас на новий. Встановлюючи новий каркас робочі пошкодили царгу, це було помічено нею та зроблено зауваження, на що робочі відповіли, що на місці відремонтувати не мають можливості і позивачеві потрібно звернутись з цим питанням безпосередньо до магазину «Мебель 7я». Неодноразово звертаючись до керівництва магазина, жодних відповідей по теперішній час не отримала. У звязку з чим була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Також позивач зверталась 23.10.2015 року з письмовим зверненням, здійснювала телефонні виклики, але жодного реагування не відбулось. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: на звернення [PERSON] щодо виявлених дефектів було направлено працівників, котрі усунули недоліки шляхом заміни механізму дивану, а щодо пошкодження працівниками магазину царги та невідповідності нового каркасу позивачем було надіслане електронне звернення 20.10.2015 року, на що були сумлінно дотримані всі обовязки щодо гарантійного обслуговування, а саме 22.10.2015 року для огляду та усунення недоліків був направлений співробітник ФОП [PERSON], що підтверджується звітом про результати виїзду на виклик. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбала ортопедичний диван «Версаль» 190х200 на пружинному блоці за ціною 6494 гривень, що підтверджується рахунком за №ДР1409004 (а.с.10). Відповідно до гарантійних умов на а.с.78 термін гарантії виробу становить 36 місяців з дня придбання товару. Свідок [PERSON] пояснив, що в січні 2015 року виїхав на виклик щодо поломки дивану, приїхав, замінили механізм, не отримавши більше жодних претензій поїхали. На виклик приїхав разом з двома грузчиками, розібравши диван вони замінили механізм і зібрали його назад. На другий виклик приїхав самостійно, оглянувши диван побачив пошкоджені бильця, позивач не допустила до дивану, щоб усунути пошкодження, вийшовши за двір заповнив документи та віддав їх ФОП [PERSON], зазначивши в акті, що клієнт відмовився від роботи. Позивач цей акт не підписала. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] взагалі не повідомив [PERSON] про наслідки виїзду [PERSON] Пунктами 3, 4 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, щоборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. За таких обставин суд, виходить до висновку про необхідність зобовязати ФОП [PERSON] безоплатного усунути недоліки товару. Згідно ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Звернення щодо усунення недоліків товару було надіслано 20.10.2015 року у вигляді електронного листа та 23.10.2015 року письмове звернення, таким чином сума неустойки становить 10844 гривень 98 копійок за 167 днів прострочення (167 днів х 64,94 гривень (1% вартості товару). Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 7000 гривень неустойки за час затримки усунення недоліків. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Ураховуючи те, що у спорах про захист прав споживачів моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у тих випадках, коли така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням або смертю, правових підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди немає. Щодо пояснень представника відповідача про те, що був здійснений виїзд на виклик позивача щодо усунень пошкоджень, що підтверджується звітом про результати виїзду до клієнта по претензії (а.с.77), суд виходить з того, що звіт складений та оформлений неналежним чином. Підпис позивачки на ньому відсутній. Сама позивачка пояснила, що [PERSON] зайшов до квартири, подивився на диван та пішов, нічого не пояснивши. Враховуючи відсутність підпису [PERSON] на акті, ФОП [PERSON] був зобовязаний повідомити її про наслідки виїзду, тим паче що зі змісту акту випливає відмова в задоволенні її претензій. При цьому ФОП [PERSON] ніяким чином це не зробив, ані в 14-денний термін, ані пізніше. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); у зв'язку з недоліками проданого товару. Беручи до уваги, що позивач звернулась з електронним листом щодо усунення недоліків товару 20.10.2015 року, суд доходить до висновку, що розмір спливу строків позовної давності, що не заперечує і відповідач. Крім того, підстави звернення та заявлені ушкодження 20.10.2015 року є новими, і позивач вперше звернулась до ФОП [PERSON] з цього приводу. На підставі наведеного,

Outcome: partial