Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

05.09.2018 [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою, яка була уточнена заявою від 14.03.2019, до [PERSON] з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (4,0929 га ріллі та 0,7113 га сіножатей), розташовану на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області та зареєстрованої на ім`я спадкодавця [PERSON] , 1979 року народження, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Зміївською районною державною адміністрацією, 27.09.2004, реєстр №504, а також про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,7004 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовища), розташовану на території Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області та зареєстрованої на ім`я спадкодавця [PERSON] , 1979 року народження, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Зміївською районною державною адміністрацією, 28.09.2004, реєстр №655. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала з 2008 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (4,0929 га ріллі та 0,7113 га сіножатей), розташованої на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області та 0,7004 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовища), розташованої на території Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв їхній син [PERSON] Коли вона звернулася за оформленням спадщини до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, то виявилось, що оформити спадщину після смерті [PERSON] неможливо, оскільки спадкодавець перед смертю не мав зареєстрованого місця проживання, у зв`язку з чим не відоме місце відкриття спадщини в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Враховуючи, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за місцем знаходження її основної частки, і її син [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець першої черги, який є малолітньою особою, вважається, що прийняв спадщину, то за ним має бути визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 4,8042 га (4,0929 га ріллі та 0,7113 га сіножатей), 0,7004 га пасовища. 19.10.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 30.11.2018 за клопотанням відповідача про надання часу для підготовки зустрічної позовної заяви, відкладено підготовче засідання. 30.11.2018 відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , про встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, та про визнання права власності на 1/2 частку спірних земельних ділянок у порядку спадкування за законом. На обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її син [PERSON] , який з грудня 2012 року і до дня своєї смерті проживав з нею за її місцем проживання. Оскільки вона проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то вважається такою. що прийняла спадщину. Однак, коли вона звернулася в порядку консультації до нотаріуса, то виявилось, що оформити спадщину після смерті [PERSON] неможливо, оскільки вона із спадкодавцем не була зареєстрована за однією адресою. 20.12.2018 за клопотанням учасників справи відкладено підготовче засідання. 24.01.2019 за клопотанням позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] відкладено підготовче засідання. 15.03.2019 за клопотанням відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] відкладено підготовче засідання. 22.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2019. Під час судового розгляду позивач (відповідач за зустрічною позовною заявою) [PERSON] частково підтримала заявлені нею позовні вимоги в інтересах малолітнього сина [PERSON] з підстав, викладених у позовній заяві. Водночас, [PERSON] підтвердила доводи зустрічної позовної заяви щодо фактичного проживання спадкодавця [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] Тому не заперечувала проти встановлення факту проживання [PERSON] разом з її сином [PERSON] на час відкриття спадщини, та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку спірних земельних ділянок. Відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) [PERSON] частково визнала позов [PERSON] та наполягала на задоволенні зустрічного позову у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] мешкала разом зі своїм сином [PERSON] до його смерті, за зареєстрованим її місцем проживання, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є: факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] із спадкодавцем; право власності у порядку спадкування за законом на земельні ділянки площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (4,0929 га ріллі та 0,7113 га сіножатей), розташованої на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Зміївською районною державною адміністрацією 27.09.2004, реєстр № 504; та земельної ділянки площею 0,7004 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовища), розташовану на території Зміївської міської ради Харківської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Зміївською районною державною адміністрацією 28.09.2004, реєстр № 655 (а. с. 10, 11, 43, 44). Відомостями Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 22.01.2019 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок станом на 22.01.2019: кадастровий номер [NUMBER] - 110 873 грн 66 коп., кадастровий номер [NUMBER] - 4 228 грн 70 коп. (а. с. 61, 63). Згідно свідоцтв про смерть Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] , виданих 10.01.2014 та 18.02.2016 Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 34 років (а. с. 8, 41). Даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 02.12.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 07.03.1979 Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 42). З паспорта громадянина України Серія [NUMBER] , довідки Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 9340 від 20.12.2017 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 04.01.1998 за адресою: с-ще [ADDRESS] , має склад сім`ї: мати (власник квартири) [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 402/01/16 від 12.04.2018 вбачається, що 17.03.2018 від [PERSON] до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла заява з питання порядку оформлення спадщини, після смерті [INFO] [PERSON] , справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально. Зазначена заява зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції 17.03.2018 № 148/01-16. [PERSON] роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину, видається будь-яким нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством, за умови подачі ними особисто, відомостей (інформації) та оригіналів документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, підтверджуючих: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, факт прийняття спадщини, документів за якими встановлюється особа спадкоємця, доказ родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем, наявність заповіту, наявність, належність, склад спадкового майна та його оцінка, коло осіб (спадкоємців законом), які мають право на спадщину (а. с. 12). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Оскільки наявний спір про право на спадщину, за змістом вимог статей 293, 294 ЦПК України відповідач [PERSON] має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем у порядку позовного провадження. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, дають взаємні права та обов`язки. У відповідністю з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Факт постійного проживання [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] на час його смерті [INFO] підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , а також і не заперечувалося позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] , що є підставою для задоволення зустрічного позову в частині встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. У відповідності з ч. ч. 3-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем за первісною позовною заявою [PERSON] та позивачем за зустрічною позовною заявою [PERSON] надано докази, якими підтверджується, що після померлого [INFO] [PERSON] прийняли спадщину: неповнолітній син [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, та мати [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті, та вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Частки спадкоємців за законом, що прийняли спадщину, є рівними. За таких обставин, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення первісного позову та про задоволення зустрічної позовної заяви у повному обсязі. Оскільки сторони не вимагали відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: partial