Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-15 00:00:00

21.12.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 29 червня 1995 року по заповіту її матері, після її смерті, їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,44 га та на розташовані на ній будівлі по [ADDRESS], де вона і народилася. Власником суміжних земельних ділянок став [PERSON] [PERSON] своїми протиправними діями порушив і порушує її конституційне право приватної власності. Встановивши на свій розсуд огорожу між ділянками, він місцями зайняв від 0,7 м до 3 м. її ділянки, розширивши своє подвір'я. Самовільно встановлена огорожа не відповідає її державному акту на право приватної власності, чим порушує її право власності. Також побудував приміщення для утримання різної та у великій кількості худоби і птиці до її житлової зони. Тварини і птиця розміщені і утримуються з порушенням будівельних, санітарних норм і правил. В результаті антисанітарія, до того ж нахил покрівель приміщень для утриманні худоби спрямував так, що вся вода з його подвір'я стікає в її двір. На прохання та зауваження [PERSON] не реагує. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд: зобов'язати відповідача в двох місячний термін поновити знищені ним межові знаки за свій рахунок та перенести незаконно встановлену ним огорожу на свою ділянку чи межу; зобов'язати відповідача негайно припинити створювати їй нестерпні умови проживання через створені ним інфекційні та епідеміологічні загрози внаслідок недотримання ним санітарних норм і правил утримання худоби і птиці, для чого перенести площадки утримання ферми, свинарник та конюшню на відстань згідно санітарних норм - ДБН 360-92, припису Адміністративно-земельної комісії Іванівської сільської ради - Акт 09 липня 2011 року та Акту зведеної комісії Бориспільської РДА від 15.06.2015 року - не ближче 75 м від жилої зони - табл..4.2 ДБН 360-92. В разі не виконання, для запобігання інфекційних та епідеміологічних загроз, утримання худоби і птиці на цій площадці і приміщеннях припинити негайно, а для запобігання стікання води з покрівель на її подвір'я здійснити відповідні технічні заходи. Судові витрати покласти на відповідача. 25.04.2017 року в судовому засіданні представником відповідача подана зустрічна позовна заява до [PERSON], Іванівської сільської ради Бориспільського району Київської області, Виконавчого комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру України, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження надвірною господарською будівлею, шляхом визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на землю. Яку обґрунтовує тим, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а тому має абсолютне право вільно володіти, користуватися і розпоряджатись цим майном на власний розсуд і вчиняти щодо нього чи з ним будь-які дії, які прямо не суперечать закону, право на яке не може бути протиправно обмежено у його здійсненні, у тому числі діями третіх осіб. Оскільки в результаті формування земельної ділянки [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] ( у тому числі розроблення технічної документації із землеустрою) не були враховані приписи абз. 3 п. 3.25 ДБН 360-02, Державний Акт на право власності на землю Серія [NUMBER], виданий 7 червня 1996 року відповідачу, та державна реєстрація цього права власності на землю не відповідає вимогам закону, а також порушує право позивача за зустрічним позовом [PERSON] на вільне користування надвірною господарською будівлею - сараєм, здійснювати за ним догляд і поточний ремонт, а також інших суб'єктивних прав як власника надвірної господарської будівлі. За таких умов, відповідачі за зустрічним позовом своїми діями, які полягають в оформленні та набутті права власності на земельну ділянку з порушенням вимог абз. 3 п. 3.25 ДБН 360-02, порушило право позивача за зустрічним позовом на користування надвірною господарською будівлею. А тому останній має право вимогами усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження надвірною господарською будівлею - сараєм будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, шляхом визнання недійсним Державного акту на право власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 Га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: [NUMBER] яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом [PERSON] 06.06.2017 року позивач за первісним позовом, через свого представника подав уточнену позовну заяву, в якій просив зобов'язати відповідача за первісним позовом поновити знищені ним межові знаки за власний рахунок та перенести незаконно встановлену ним огорожу на свою ділянку чи межу, зобов'язати відповідача за первісним позовом припинити створювати нестерпні умови проживання через створені ним інфекційні та епідеміологічні загрози внаслідок недотримання санітарних норм і правил утримання худоби і птиці: перенести площадки (господарські будівлі та споруди) для утримання худоби (свинарник, конюшню, ферму) на відстань згідно санітарних норм (ДБН 360-92) не ближче 75 м від жилої зони; в господарській будівлі, що розташована на відстані 7 см від межі заборонити утримувати худобу та птицю; влаштувати необхідні інженерно-технічні пристрої для відведення атмосферних опадів з даху будівлі сараю. Судові витрати покласти на відповідача за первісним позовом. В судових засіданнях представники позивача за первісним позовом, уточнений первісний позов підтримали в повному обсязі, обставини, викладені в ньому підтвердили, просили суд вимоги за уточненим первісним позовом задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнали, подали відповідні письмові заперечення, просили її залишити без задоволення. Відповідач та його представник за первісним позовом уточнений первісний позов не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні, зустрічну позовну заяву підтримали, просили її задовольнити, обставини, викладені у зустрічній позовній заяві підтвердили. Представник Іванівської сільської ради Бориспільського району Київської області в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні спору за первісним та зустрічним позовом сільська рада покладається на думку суду. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 02.06.2017 року подав до суду клопотання, в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутність, зустрічну позовну заяву не визнає в повному обсязі, подав відповідні письмові заперечення. Представник третьої особи за первісним позовом Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області 27.04.2017 року подав до суду клопотання, в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи за первісним позовом Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Київській області та представник третьої особи за зустрічною позовною заявою відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру України в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло. В судовому засіданні, яке відбулося 06 червня 2017 року свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] у нього родинні відносини. [PERSON] він знає, як односельчанина. Ворожих стосунків між [PERSON] та [PERSON] не помічав, при ньому вони не сварилися. [PERSON] по спадщині дістався житловий будинок та невеличкий сарай, який знаходився ззаду будинку. До дев'яностого року нових побудов на земельній ділянці [PERSON] не було. Новий сарай з'явився десь після дев'яностого року. З серпня місяця дев'яностого року він в с. Іванків не проживав. Паркан між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] він допомагав будувати після дев'яностого року. Раніше [PERSON] тримав худобу. На даний час йому не відомо, чи [PERSON] тримає худобу. Йому відомо, що [PERSON] зверталася зверненням до [PERSON], щоб він навів лад на своїй земельній ділянці, оскільки на його подвір'ї стоїть сморід. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 30 червня 2017 року пояснив, що він часто бував у володінні [PERSON] На його земельній ділянці сарай знаходиться з права. Будувати сарай він допомагав особисто, робив розбивку та заливав фундамент. Будували сарай кінець вісімдесятих початок дев'яностих років. Паркан між земельними ділянка [PERSON] та [PERSON] був, до межі було один метр. Зараз є інший паркан, він стоїть там де стояв старий паркан. [PERSON] разом з бабусею [PERSON] мешкав в житловому будинку [ADDRESS] Коли померла бабуся, вона йому заповіла житловий будинок та господарські будівлі. Йому не відомо чи [PERSON] тримає тварин на території свого володіння. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 30 червня 2017 року пояснив, що [PERSON] знає з дев'яностих років. [PERSON] знає з вісімдесятих років. З ними він в добрих стосунках. [PERSON] він допомагав будувати сарай, а саме робив розбивку, під фундамент копав траншею. Участі в будівництві стін сараю не приймав. На території володіння [PERSON], за сараєм, є збита з дерев'яних дошок тимчасова споруда. [PERSON] він знав. [PERSON] жила в будинку разом з [PERSON] Будинок був звичайний, сільській, приблизно сім на дев'ять розміром. Після смерті бабусі [PERSON], [PERSON] будинок перебудував. Коли зводили і хто зводив стіни в сараї йому не відомо. Як рівняли фундамент під нуль його не було. Приблизно 40-50см. заливали фундамент в землю. Розмір сараю приблизно п'ять на дев'ять метрів. В1991-1992 роках сарай повністю зведений був. Паркан між земельними ділянками як стояв так і стоїть. Від межі сусідів приблизно метр. В бабусі [PERSON] була собака, а чи були інші тварини йому не відомо. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічне положення закріплено і ст. 373 ЦК України. Статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 78 Земельного кодексу України визначає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Стаття 328 ЦК України визначає порядок набуття права власності на земельну ділянку, зокрема вказаною нормою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки за рішеннями органів виконавчої влади в межах їх повноважень визначених Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Іванківської сільської ради від 29 червня 1995 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,44 га в межах згідно з планом, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га та введення особистого підсобного господарства - 0,19га. Дана земельна ділянка (до часу отримання землі у власність), ще від народження [PERSON] знаходилася у користуванні її сім'єю, а на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим виконкомом Іванківської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області 07 лютого 1986 року, від 30.04.91 р. перейшла їй від спадкодавця [PERSON] у користування та розпорядження. Дана земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва №679 від 20.12.2004 р. про право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], - домоволодіння за цією адресою належить [PERSON] як єдиному власнику. Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Іванківської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області за №157 від 21.09.2004 року. [PERSON] також є власником земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером [NUMBER] призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (категорія земель: землі житлової та громадської забудови), а також земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 0,1865 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовуються в с. Іванків Бориспільського району. Користувачем суміжної земельної ділянки є відповідач за первісним позовом [PERSON] Даний факт не оспорюється сторонами у справі та підтверджується рішенням виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району від 21.04.1998 року №16/9, згідно якого [PERSON] виділено земельну ділянку по [ADDRESS], - площею 0,39 га (0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,14 га для ведення городництва). Згідно ж рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 03.02.2012 року №614-19-IV, [PERSON] указану земельну ділянку передано у власність. Однак, станом на момент розгляду справи в суді, він не отримав державного акту на право приватної власності на землю. Причинами цьому він зазначає накладення меж земельних ділянок з боку [PERSON] 29 червня 1994 року державним нотаріусом Бориспільської нотаріальної контори Київської області, Фартушною Н.К., після смерті [PERSON], [PERSON] як спадкоємцю за заповітом було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2081, на житловий будинок під [ADDRESS] площею 24,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, погріб, криниця, колонка, який належав померлій [PERSON] З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] звів господарські будівлі та споруди, одна з яких впритул прилягає до межі (7 см до межі), а частина іншої - розташовується на її земельній ділянці. Ця обставина перешкоджає їй користуватися її земельною ділянкою, а також створює жахливі умови для проживання, так як вищезазначені господарські споруди побудовані для утримання, вигодовування, розмноження домашньої птиці, худоби, а умови утримання худоби неналежні; створені антисанітарні умови. Схил даху сараю побудований таким чином, що вся вода після атмосферних опадів ллється на її земельну ділянку. Щодо указаного сараю, то, як встановлено судом будівництво сараю під літерою «Н» згідно технічного паспорту за 2017 рік, оформленого на ім'я [PERSON] на земельній ділянці, якою користувався [PERSON] закінчилось на початку 1990 років. Указане підтверджується самим [PERSON] власними поясненнями та поясненнями допитаних в суді заявлених ним свідків. При цьому, згідно показів казаних свідків та [PERSON], межа проходила не менше одного метра від краю сараю. З цього приводу, суд приходить до висновку, що вже на момент будівництва сараю, межа між суміжними земельними ділянками була зміщена. Указане підтверджується кадастровими планами суміжних земельних ділянок, що виготовлено в 2017 році (а.с. 171-175 том 1). Як вбачається з Акту про розгляд заяви гр. [PERSON] від 08.07.2011 року, (встановлено, що на присадибній ділянці гр. [PERSON] розташовано господарський двір де утримуються свині в великій кількості, кури, коні; господарський двір прилягає до домогосподарства [PERSON], чим створюються незручності у вигляді неприємного запаху від компосту, протікання компосту на сусідню територію на відстані 2-3 метрів від будівлі, велика кількість мух та крики тварин, тощо) та Акту від 14 серпня 2015 року про обстеження умов проживання [PERSON] вул. [ADDRESS] та [PERSON] [ADDRESS], (при обстеженні домоволодіння [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці знаходиться господарська будівля, яка межує з господарською будівлею [PERSON] в якій утримується домашні тварини (свині, птиця). Відстань від господарської будівлі гр. [PERSON] до житлового будинку гр. [PERSON] близько 15 метрів. До обстеження домоволодіння [PERSON], комісія допущена не була). [PERSON] на прохання, вимоги [PERSON], висновки комісій, що обстежували умови проживання, утримання худоби не реагує, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом свого порушеного права на безпечне життя та здоров'я. При цьому суд враховує, що у зв'язку з розглядом даної цивільної справи, як встановлено з пояснень представника позивача - чоловіка [PERSON], який також проживає [ADDRESS], відповідачем [PERSON] вжиті заходи щодо приведення умов утримання свійських тварин до відповідних норм. Однак, це пов'язано лише з розглядом справи в суді. Тому суд змушений встановити відповідні зобов'язання задля дотримання ним відповідних санітарних та інших норм у подальшому, з метою повноцінного захисту права власності позивача. Статтею 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно норм ст. 103 Земельного кодексу України вказано, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди ( ч. 1 ст. 50 Конституції України). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримувати санітарного законодавства. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. В силу 104 ЗК України позивач має право вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може привести до шкідливого впливу на здоров'я людей, на повітря, та інше. Відповідно до змісту ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 33 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за № 5 роз'яснив судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57- 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Верховний суд України в Узагальненні судової практики «Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» від 1 липня 2014 року в розділі «Захист права власності. Превентивний спосіб захисту права власності» роз'яснив судам, що відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Такі висновки знаходяться у правовому зв'язку із положенням ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України, ч.3 ст. 152 ЗК України, відповідно до системного правового аналізу яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути спеціальний спосіб захисту, визначений ст. 391 ЦК України як усунення перешкод власником у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, обставини, що були викладені та докази, які їх підтверджують свідчать про те, що позивач за первісним позовом є власником земельних ділянок та житлового будинку, а тому має абсолютне право вільно володіти, користуватися і розпоряджатись цим майном на власний розсуд і вчиняти щодо нього чи з ним будь-які дії, які прямо не суперечать закону, право на яке не може бути протиправно обмежено у його здійсненні, у тому числі діями третіх осіб. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], зареєстрованого Іванківською сільською радою Бориспільського району Київської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 07.06.1996 року за №71, та згідно наявних кадастрових планів земельних ділянок [PERSON] межові знаки земельної ділянки [PERSON] перенесені на земельну ділянку [PERSON], тобто встановлена огорожа, не відповідає межовим знакам, чим порушує право власності [PERSON] Як вбачається з Акту про обстеження умов проживання [PERSON] [ADDRESS] та [PERSON] [ADDRESS] від 14 серпня 2015 року, при обстеженні домоволодіння [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці знаходиться господарська будівля, яка межує з господарською будівлею [PERSON] в якій утримується домашні тварини (свині, птиця), але в якій кількості тварини знаходяться на території володіння [PERSON] не зазначено, також про це не зазначили і свідки. Згідно ст. 107 ЗК України, у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Приписами ст. 41 Конституції України задекларовано основоположний принцип, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. Отже, встановлення відповідачем господарської будівлі біля межі та встановлена самовільна огорожа [PERSON] є протиправною дією, в результаті чого порушуються права [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки, які, звичайно, підлягають захисту. Кім того, як вбачається з кадастрового плану суміжних земельних ділянок сторін, паркан встановлено як на території позивача, так і на території відповідача, поза лінії розмежування. Тому є підстави для усунення цих порушень сторонами спільно та відновлення межі. При цьому судом встановлено, що саме пасивна поведінка представників Іванківської сільської ради, відсутність належної реакції на звернення мешканця села [PERSON] починаючи з 2011 року, призвела до конфлікту, який став предметом спору в суді. Про ці обставини свідчить і позиція сільської ради в судовому засіданні, яка зводилась до вирішення справи на думку суду. Тому, усунення таких виявлених порушень та перешкод в користуванні [PERSON] житловим будинком і земельними ділянками порушень, з урахуванням встановлених судом обставин, на думку суду, в тому числі, - слід здійснити шляхом зобов'язання [PERSON] спільно з [PERSON] та за участю Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області відновити межові знаки, перенести паркан у відповідності до меж земельної ділянки, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] та згідно наявних кадастрових планів земельних ділянок [PERSON] Також, відповідно до п. 4.25 Наказу Держкоммістобудування № 44 від 17.02.1992 року "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92" «Розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських виробничих об'єктів комплексів до меж житлової забудови установлюються згідно з нормативами.», а в п. 4.26 чітко передбачено, що «Малі тваринницькі ферми (фермерські господарства) у селищах міського типу, селах з утриманням великої рогатої худоби або свиней від 10 до 250 голів, овець - до 500 голів, птиці - до 1000 голів слід розміщувати на відокремлених ділянках з дотриманням розмірів санітарно-захисних зон». Як вбачається з указаних вище актів обстеження земельних ділянок, [PERSON] не дотримано ДБН-360-92, тому з урахуванням вимог Державних будівельних норм (ДБН-360-92) необхідно зобов'язання [PERSON] дотримуватися санітарних та будівельних норм при утриманні та вирощуванні домашніх та свійських тварин (худоби, свиней) та домашньої птиці (курей, качок). [PERSON] на прохання, вимоги [PERSON], висновки комісій, що обстежували умови проживання, утримання худоби не реагує, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом свого порушеного права на безпечне життя та здоров'я. При цьому суд враховує, що у зв'язку з розглядом даної цивільної справи, як встановлено з пояснень представника позивача - чоловіка [PERSON], який також проживає [ADDRESS] відповідачем [PERSON] вжиті заходи щодо приведення умов утримання свійських тварин до відповідних норм. Однак, це пов'язано лише з розглядом справи в суді. Тому суд змушений встановити відповідні зобов'язання задля дотримання ним відповідних санітарних та інших норм у подальшому, з метою повноцінного захисту права власності позивача. В будь-якому випадку, при утриманні значної кількості тварин, [PERSON], як і інші громадяни України, зобов'язані дотримуватись правил санітарних, будівельних та пожежних норм. Крім того, судом враховано неможливість здійснити перевірку умов утримання домашньої тварини безпосередньо перед розглядом справи 10.07.2017 року, про що свідчить відповідний Акт комісії. Згідно ж Акту комісійного обстеження, яке мало місце 19.05.2017 року встановлення наявність тварин та птахів на подвір'ї [PERSON], однак обстеження господарського двору та місць утримання тварин і птиці не здійснювалось. В даному випадку, на думку суду, позивачем надано достатньо доказів для висновку, що указані ним нормативи були порушені, що призвело до погіршення умов проживання позивача у власному будинку та створило перешкоди у користуванні нею власною земельною ділянкою. У відповідності до ст. 91 ЗК України власники та користувачі земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. У зв'язку з цим зобов'язати [PERSON] та [PERSON] вжити заходів для відновлення добросусідства згідно вимог ст.ст. 91, 103-109 Земельного Кодексу України, оскільки зважаючи на виниклий конфлікт, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та в порядку ст. 3 ЦПК України встановити додаткові зобов'язання між сторонами з цього приводу. Щодо вимог позивача за первісним позовом про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.3ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать зокрема витрати на правову допомогу. Як роз'яснено в п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» [NUMBER] від 17.10.2014 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] подала суду розрахунок витрат за надану правову допомогу, до яких включені: вивчення матеріалів цивільної справи та зустрічного позову (4 год.), надання консультації (1 год.), виїзд в судове засідання (10 годин включаючи дорогу), складання та подання відгуку (заперечення) на зустрічну позовну заяву [PERSON] (3 год.), складання та подання заяви про витребування доказів (0,5 год.), складання заяви про виклик свідка (0,5 год.), складання заяви про уточнення позовних вимог (1 год.), складання заяви про обґрунтування судових витрат (0,5 год.), складання пояснень по справі (1 год.), складання розрахунку витрат на правову допомогу (1 год.), ознайомлення з судовою практикою (4 год.) всього 26,5 год., розрахунки - фактури, чеки, квитанції до прибуткового касового ордеру, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), розрахунок тарифів на надання правової допомоги та адвокатських послуг (а.с.3-4, 8-13). Також у матеріалах справи є договір про надання правової допомоги з адвокатом Абрамчук М.С. (а.с.141), ордер, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги серії КВ № 307910, договір про надання адвокатських послуг з адвокатським об'єднанням «Ліга справедливості в Києві» №11/05-17 від 11 травня 2017 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4513/10 Вітровчак О.О. Адвокати були присутні в судових засіданнях. Таким чином, на підставі ст. 79, 88 ЦПК України понесені позивачем за первісним позовом документально підтверджені судові витрати та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги, слід стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження надвірною господарською будівлею, шляхом визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на землю, суд зазначає наступне. Стаття 331 ЦК України передбачає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Нормами статті 346 ЦК України, встановлено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З поданих позивачем за зустрічним позовом доказів не вбачається, які ж конкретні частини земельної ділянки та якої площі були зайняті об'єктами нерухомості (в т.ч. господарськими спорудами) на час набуття ним права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 червня 1994 року державним нотаріусом Бориспільської нотаріальної контори Київської області Фартушною Н.К. Суду не надано належних доказів тому, що сарай, який було збудовано в 1989-1990 роках (сарай-гараж «Н» згідно технічного паспорту), був предметом спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач за первісним позовом [PERSON] та свідки в судових засіданнях засвідчили те, що житловий будинок, господарські споруди, якими на сьогодні володіє [PERSON], побудовані ним особисто, а не отримані у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 червня 1994 року державним нотаріусом Бориспільської нотаріальної контори Київської області Фартушною Н.К. Порушення земельних прав [PERSON] відбулося та відбувається з боку [PERSON], однак не було цих порушень з боку його спадкодавця, [PERSON], так як споруди знаходилися на іншій території, не суміжній вкрай із межею з земельною ділянкою відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] (житловий будинок, сарай, погріб, криниця, колонка). [PERSON] отримав у спадок житловий будинок (дерев'яний, критий залізом, розміром жилої площі 24,4 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами 29 червня 1994 року. Станом на момент розгляду справи в суді, згідно технічного паспорту станом на 28.02.2017 року житловий будинок [PERSON] складає 365,5 кв.м загальної площі, з яких 160,8 кв.м. - житлова площа. Представники за первісним позовом стверджували, що предметом спадкування був дерев'яний сарай, збудований разом з будинком, що перейшов у спадок. Згідно заповіту [PERSON] остання заповіла на випадок смерті все своє майно [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.06.1994 року, зазначено сарай, а не сарай-гараж, як в технічному паспорті. З цього приводу, судом ставиться під сумнів здійснення будівництва цього сараю за відповідним дозволом, що останній може бути самочинним будівництвом. Крім того, суду не надано доказів тому, що сарай-гараж згідно технічного паспорту від 2017 року є тим самим сараєм, який перебував у власності [PERSON], та переданий позивачу за зустрічним позовом в порядку спадкування. Таким чином, у суду відсутні належні і достовірні докази того, що указаний сарай-гараж був спадковим майном, що належним чином зареєстровано [PERSON] за її життя. З цього приводу, суд не приймає уваги, як доказ технічний паспорт на домоволодіння [PERSON] 2017 року. Тому суд приходить до висновку, що сарай-гараж не був предметом спадкування після смерті [PERSON] та не є належним чином оформленим об'єктом будівництва, а тому в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували виникнення право власності на указаний об'єкт у [PERSON] та вподальшому перехід останнього до [PERSON] в порядку спадкування. В той же час, судом враховано, що Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] видано 07.06.1998 року, кадастровий номер земельним ділянкам присвоєно в 2001 році, а відновлення межі здійснено 27.12.2013 року, про що свідчить відповідна технічна документація (а.с. 74-88 том 1). З цього приводу, [PERSON] не надано доказів тому, що його права були порушені з моменту видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], в тому числі і з приводу відсутності належного погодження меж суміжних земельних ділянок. Зовнішні межі земельної ділянки вказані та описані у Державному акті на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] від 7 червня 1996 року. Зважаючи на відсутність права власності на об'єкт сарай-гараж у [PERSON], зазначені ним обставини та порушення його прав щодо встановлення межі земельних ділянок впритул до указаного об'єкта, не знайшли свого підтвердження. З цих підстав у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. З урахуванням викладеного вище первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судовий збір за розгляд зустрічних позовних вимог в розмірі 1280 грн. 00 коп. віднести на рахунок [PERSON], який сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial