Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

06.08.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 12 частину майна набутого під час шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року. Під час шлюбу у 2012 році ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку за адресою [ADDRESS] та на вказаній земельній ділянці розпочато будівництво житлового будинку, яке закінчилося у 2013 році. Крім того, за спільні кошти у 2012 році було придбано автомобіль марки Мітсубісі-Лансер Х, д.н. [NUMBER] темно-сірого кольору. Зазначене майно зареєстровано на відповідача, добровільно поділити його він відмовляється. Крім того, за час шлюбу подружжям спільно було придбано побутову техніку та меблі, а саме: пральна машина «Самсунг», холодильник «Самсунг», телевізор з екраном-плазмою, мікрохвильова піч «Горєніє», диван кутовий розкладний, двоспальне ліжко з матрацом, шафа для одягу, комод, прихожа, обіденний стіл та 4 стільця до нього, які знаходяться у відповідача. Посилаючись на вимоги Сімейного кодексу України, після змін та доповнень позовних вимог просить визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 ринкової вартості транспортного засобу Мітсубісі-Лансер Х, д.н. [NUMBER] темно-сірого кольору, визнати за нею право власності на 1/2 частину пральної машини «Самсунг», холодильника «Самсунг», телевізора з екраном-плазмою, мікрохвильової пічі «Горєніє», дивану кутового розкладного, двоспального ліжка з матрацом, шафи для одягу, комоду, прихожої, обіденного столу та 4 стільця до нього. Просила судові витрати покласти на відповідача. 29.08.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок [ADDRESS] він побудував в 2012 році за гроші в сумі 200000 грн., які він брав особисто в борг у [PERSON], про що є розписка. Крім того, він особисто набув право власності на автомобіль Мітсубісі-Лансер д.н. [NUMBER], зареєстрований 08.01.2013 році за гроші, які отримав в якості позики за розпискою у [PERSON] в сумі 25000 грн. та у [PERSON] в сумі 27000 грн. Просить суд на підставі вимог ст.392 ЦК України визнати будинок та автомобіль, його особистою приватною власністю. Крім того, просить стягнути з відповідачки за зустрічною позовною заявою судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 2300 грн. Ухвалою Голопристанського суду Херсонської області від 29.08.2013 року позовна заява [PERSON], та зустрічна позовна заява [PERSON] об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої змінені та доповнені позовні вимоги підтримала, зустрічну позовну заяву не визнала, пояснила, що разом з відповідачем вони проживали у шлюбі з 2008 року, у 2010 році народилася спільна дитина. 10.09.2013 року Голопристанським районним судом шлюб між ними розірвано. Як подружжя у 2012 році за спільні кошти вони придбали земельну ділянку та розпочали будівництво спірного житлового будинку. Кошти на будівництво мали свої, оскільки працювали та заробляли. Про те, що відповідач взяв в борг у [PERSON] 200000 грн. для будівництва будинку вона не знала, а дізналася про це тільки в судовому засіданні з зустрічної позовної заяви. У кінці 2012 року також придбали автомобіль за спільні кошти подружжя, оскільки був проданий автомобіль, що перебував у власності родини до цього. Погоджується з оцінкою автомобіля, що здійснив експерт, оцінивши автомобіль у 98257,04 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля. Про боргові забов'язання відповідача перед [PERSON] та [PERSON] вона також не знала. Інше майно, меблі та побутову техніку, придбавали спільно з відповідачем за час спільного проживання в шлюбі, але відповідач залишив у себе все майно та не погоджується його розділити, або повернути за нього гроші. При цьому вона не може оцінити це майно та надати докази його наявності, часу придбання. Просила задовольнити її позов та відмовити в задоволені зустрічного. Просила також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, за проведення експертизи та правову допомогу в сумі 3000 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, змінені та доповнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав зазначених в позові, зустрічний позов просив відхилити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечувала проти його задоволення, підтримав зустрічний позов, який просив задовольнити, пояснив, що спірний будинок був побудований ним за гроші, які він взяв особисто в борг у свого дідька [PERSON] в сумі 200000 грн. під розписку 06.06.2012 року до 01.01.2015 року, на даний час борг не повернуто, кредитор вимагає повернення цієї суми боргу достроково. Будинок будувався для родини, для спільного проживання з дружиною та дитиною, але оскільки він має боргові забов'язання перед [PERSON] і має повертати гроші, які використав на будівництво будинку, вважає, що він і є власником цього будинку. Крім того, в грудні 2012 року він взяв в борг у [PERSON], 25000 грн. та у [PERSON] 27000 грн. для придбання автомобіля Мітсубісі-Лансер, про що написав розписки. Гроші за нього також не повернуті і кредитори на даний час вимагають повернення боргів. Вважає, що автомобіль належить йому особисто. Щодо побутової техніки та меблів, які позивачка зазначила в позові пояснив, що це майно не є спільною власністю подружжя, оскільки було придбано як дарунок йому особисто. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, а зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява - відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст..364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст..71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд буре до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року, відповідно до свідоцтва про шлюб та мають дитину [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини (а.с. 6. 7). За час шлюбу 20.03.2012 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,0762 га розташовану по [ADDRESS] кадастровий номер 6522310100:01:003:0829, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №370449 від (а.с.51). На даній земельній ділянці у 2012 році сторони спільно побудували житловий будинок [ADDRESS], відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації датою закінчення будівництва та введення в експлуатацію зазначено грудень 2012 року, вартість будівництва - 200000 грн. (а.с.31-38). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний житловий будинок зареєстрований на відповідача [PERSON] 28.03.2013 року (а.с.28, 29). Крім того, в період шлюбу [PERSON] придбав автомобіль марки Мітсубісі-Лансер Х 1.5і, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.01.2013 року (а.с.25) Відповідно до проведеної на підставі ухвали суду експертної оцінки вартості автомобіля його ринкова вартість визначена експертом та складає 98257,04 грн. (а.с.69-87). Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4ст.65 СК). За змістом ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що 06.06.2012 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 200000 грн., на термін до 01.02.2015 року, що підтверджується розпискою (а.с.44). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно надав [PERSON], своєму племінникові гроші в сумі 200000 грн., які він має повернути йому 01.01.2015 року. [PERSON] пояснював, що гроші йому потрібні для будівництва будинку до цього часу [PERSON], не повернув борг ні повністю, ні частково, але він вже ставить свою вимогу про дострокове повернення боргу. При передачі грошей [PERSON] його дружина [PERSON] не була присутня, чи було їй відомо і чи давала вона свою згоду на те, що її чоловік бере в борг 200000 грн. йому не відомо. 26.12.2012 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 25000 грн., а 28.12.2012 року у [PERSON] - 27000 грн., що підтверджується наданими розписками ( а.с. 26, 27). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що надавали [PERSON] в борг гроші під розписку без визначення дати повернення. Але вони вже вимагали у [PERSON], повернути борг, проте на час розгляду справи в суді борг не повернуто. Крім того, пояснили, що гроші [PERSON] позичав для придбання автомобіля, чи витратив він саме ці гроші на придбання автомобіля їм не відомо, але автомобіль він придбав. При передачі грошей [PERSON] його дружина [PERSON] не була присутня, чи було їй відомо і чи давала вона свою згоду на те, що її чоловік бере в борг гроші їм не відомо. Таким чином, договори позики укладені [PERSON] в період перебування у шлюбі із [PERSON], проте письмова згода дружини на укладення таких договорів, як передбачено ч. 3 ст. 65 СК України, не була отримана. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що спірні будинок та автомобіль буди придбані за кошти, отримані ним за вказаними вище договорами позики, тому вони є його особистою приватною власністю. Проте всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України [PERSON] не довів зазначені обставини. Сама по собі вказівка у договорах позики на те, що [PERSON] позичив кошти на придбання автомобілю та будівництво будинку є тільки доказом укладання договору позики та жодним чином не свідчить про факт витрачання отриманих коштів для придбання конкретно того автомобіля та для будівництва житлового будинку, які є предметом спору. [PERSON] в ході розгляду справи пояснила, що згоду на укладення договорів позики вона не надавала, про їх укладення вона дізналася лише під час розгляду справи і заперечила, що спірний автомобіль був придбаний, а житловий будинок побудований за позичені кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка та спірний житловий будинок [ADDRESS], автомобіль Мітсубісі-Лансер Х 1.5і, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] придбані сторонами як подружжям в період шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Твердження відповідача [PERSON] про те, що спірний будинок та автомобіль придбано ним на запозичені ним гроші, тому належить йому на праві особистої власності не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на вимогах закону. Стосовно позовних вимог [PERSON] про поділ пральної машини «Самсунг», холодильника «Самсунг», телевізора з екраном-плазмою, мікрохвильової пічі «Горєніє», дивана кутового розкладного, двоспального ліжка з матрацом, шафи для одягу, комоду, прихожої, обіденного столу та 4 стільців до нього, як спільного майна подружжя суд вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачу. Оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може встановити факт набуття зазначеної побутової техніки та меблів саме в період шлюбу та доказів про їх вартість, та місце перебування на час розгляду справи суд вважає, дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В силу ст..88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачену нею та підтверджену квитанцією суму судового збору в розмірі 230 грн. та на користь держави недоплачену при подачі позову суму судового збору 1261,28 грн. Крім того суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/2 суми витраченої на проведення експертної оцінки автомобіля, а саме 357, 50 грн. Крім того, суд вважає, що вимоги сторін щодо стягнення судових витрат, понесених ними на правову допомогу, позивачем 3000 грн. та відповідачем 2300 грн., задоволенню не підлягають, оскільки сторони не надали відповідного розрахунку зазначених сум. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial