Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

08 квітня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок №29090000000113 в AT «УкрСиббанк», м.Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], [INFO].н., і/н:[NUMBER]) та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] [INFO]н., і/н:[NUMBER]) в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №11388767000 від 29.08.2008р. в розмірі 45142,14 доларів США, з яких: 41514,36 доларів США - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США - заборгованість по процентам, та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 11695,61грн., з яких: 2171,94грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523,67грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, 29.08.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем-1 укладено договір про надання споживчого кредиту №11388767000. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 45000 доларів США, а відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29.08.2029р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 522 доларів США, 28-го числа кожного місяці. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки № 226255 від 29.08.2008р. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем-1 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідача-1 та відповідача-2 є солідарною. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER]. Всупереч умов кредитного договору відповідач-1 не здійснює платежів для погашення відсотків по кредиту з травня 2014р., чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Розділом 12 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. 30.12.2014р. відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 26.03.2015р., вимоги банку залишені без задоволення. Таким чином, станом на 26.03.2015р. заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 1060876грн.36коп, з яких: 41514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 975620грн.63коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 85255грн.73коп. - заборгованість по процентам та заборгованість відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.03.2015р. складає 11695грн.61коп., з яких: 2171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів. 28 липня 2015 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - [PERSON] про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати поруку, за договором №226255 укладеним 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] такою, що припинена, розірвати договір кредиту №11388767000, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], визнати недійсним договір поруки укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], визнати недійсним договір кредиту №11388767000 укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимоги особисто до відповідача-2 за первісним позовом позивач обґрунтовує укладеним між позивачем та відповідачем-2 (за первісним позовом) договором поруки №226255 від 29.08.2008р. та укладеним між позивачем та відповідачем-1 (за первісним позовом) договором про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.2008р. Вважає, що зазначений договір поруки має бути визнаний таким, що припинив дію, а договір про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.2008р. повинен бути розірваним. Строк виконання основного зобов'язання, невиконаного позичальником за договором кредиту, як вказує Банк - 28.05.2014р., проте позивач не повідомляв відповідача-2 про настання таких обставин, не пред'являв жодних вимог чи позовів в обумовлені договором чи законом строки, тобто протягом шести місяців не звертався до відповідача-2 з відповідною вимогою про погашення кредиту. За таких обставин вважає, що на підставі ч.4. ст.559 ЦК України договір поруки від 29.08.2008р. має бути визнаний таким, що припинив свою дію. Відповідач-2 (за первісним позовом) вважає, що договір кредиту має бути розірваним за рішенням суду. т.я. у позовній заяві позивач за первісним позовом вимагає достроково стягнути всю суму кредиту, відсотків, комісій та неустойку. Позивач за первісним позовом не заявляв позовну вимогу про розірвання кредитного договору, проте при достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються і переходять у площину виконання судового рішення. Вимогами діючого законодавства передбачено право відповідача-2 за первісним позовом на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. Під час укладення договору ані позичальник, ані відповідача-2 за первісним позовом, ані кредитор не могли навіть передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости від 4,84грн. за один долар США до 23,50грн., а то і 30грн. до одного долару США. До того ж під час укладення договору позичальник і відповідача-2 за первісним позовом сподівалися на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення Конституції України, в якій вказано, що основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. На виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню стабільності банківської системи, а також, у межах своїх повноважень, - цінової стабільності. Під час укладення договору ані відповідача-2 за первісним позовом, ані позичальник не могли запобігти виникненню світової фінансової кризи за всієї своєї обачності. Фінансова криза є офіційно достовірним фактом, наявність котрого підтверджується існуванням відповідних законодавчих актів. Крім того, виконання договору кредиту порушило б співвідношення майнових інтересів і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Зміна обставин, що відбулася, внесла істотний дисбаланс в договірні відносини між позичальником, поручителем і банком. Відповідача-2 за первісним позовом вважає, що вищевказаний договір поруки має бути визнаний недійсним, як і договір про надання споживчого кредиту № 11388767000 від 29.08.2008 р., оскільки банком порушено вимоги ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1-2.4, 3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору [PERSON] не надавалася, як споживачу, в письмовій формі інформація про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Також відповідача-1 за первісним позовом не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, банком не отримано письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією . Ну і до того всупереч ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що в України наразі взагалі заборонено. Вважає, що і відповідач-2 за первісним позовом , як поручитель за договором кредиту, мав повне право на ознайомлення із ненаданою банком відповідачу-1 за первісним позовом критично важливою інформацією, яка могла серйозним чином вплинути на згоду відповідач-2 за первісним позовом укласти договір поруки. Відповідач-1 за первісним позовом на момент укладення договору не була обізнана щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, також їй не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Отже, відповідач-2 за первісним позовом вважає, за таких обставин існують всі передумови для визнання недійсним зазначеного договору про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.08 р., укладеного між відповідачем-1 та позивачем за первісним позовом. Що ж стосується договору поруки, зауважує наступне. Відповідно чинного законодавства, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. За викладених вище обставин укладений між відповідачем-2 та позивачем за первісним позовом договір поруки також має бути визнаний недійсним. 12 серпня 2015 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - [PERSON] про розірвання кредитного договору, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить розірвати договір кредиту № 11388767000, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], визнати недійсним договір кредиту №11388767000, укладений 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимоги особисто до відповідача-1 позивач за первісним позовом обґрунтовує укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.2008 р. та укладеним між банком та відповідачем-2 (за первісним позовом) договором поруки №226255 від 29.08.2008 року, вважає, що зазначений договір про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.2008р. повинен бути розірваним та вважає, що зазначений договір кредиту має бути розірваним за рішенням суду, т.я. у повній заяві позивач за первісним позовом вимагає достроково стягнути всю суму кредиту, відсотків, комісій та неустойку. Позивач за первісним позовом не заявляв позовну вимогу про розірвання кредитного договору, проте при достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини випинаються і переходять у площину виконання судового рішення. Вимогами діючого законодавства передбачено право на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. Під час укладення договору ані відповідач-1, ані кредитор не могли навіть передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости від 4,84грн. за один долар США до 23,50грн., а то і 30грн. до одного долару США. До того ж під час укладення договору відповідача-1 за первісним позовом сподівалися на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення Конституції України, в якій вказано, що основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. На виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню стабільності банківської системи, а також, у межах своїх повноважень, - цінової стабільності. Під час укладення договору відповідача-1 за первісним позовом не могла запобігти виникненню світової фінансової кризи за всієї своєї обачності. Фінансова криза є офіційно достовірним фактом, наявність котрого підтверджується існуванням відповідних законодавчих актів. Крім того, виконання договору кредиту порушило б співвідношення майнових інтересів і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Зміна обставин, що відбулася, внесла істотний дисбаланс в договірні відносини між позичальником, поручителем і банком. До того ж під час укладення договору кредиту вартість майна, котре було забезпеченням кредиту складала істотно більше її вартості на даний момент, до того ж дана вартість визначалася за згодою обох сторін на момент укладення договору. Необхідно додати, що із суті договору кредиту або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, а від того ці ризики мають бути пропорційно розділені між сторонами договору, отже, вважає, за таких обставин існують всі передумови для розірвання зазначеного договору про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.08 р. укладеного між відповідачем-1 та позивачем за первісним позовом. Однак, не менш є куди більш вагомі підстави для визнання зазначеного договору кредиту недійсним. Відповідач-1 за первісним позовом вважає, що банком порушено вимоги ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1-2.4,3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору відповідачу-1 за первісним позовом не надавалася, як споживачу, в письмовій формі інформація про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Також відповідача-1 за первісним позовом не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, банком не отримано письмового підтвердження відповідача-1 за первісним позовом про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Ну і до того всупереч ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що в України наразі взагалі заборонено Так і в цьому випадку відповідач-1 за первісним позовом на момент укладення договору не була обізнана щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, отже, відповідач-1 за первісним позовом вважає, за таких обставин існують всі передумови для визнання недійсним зазначеного договору про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29.08.2008р., укладеного між відповідачем-1 та позивачем за первісним позовом. Ухвалою суду від 17 серпня 2015 року зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON].) підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити первісний позов, проти задоволення зустрічних позовів заперечувала. Відповідач-1 за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом [PERSON].)) заперечувала проти задоволення первісного позову, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач-2 та представник відповідача-2 за первісним позовом (позивач [PERSON] та представник позивача за зустрічним позовом) заперечували проти задоволення первісного позову, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Щодо вимог позивача за первісним позовом необхідно зазначити таке. 29 серпня 2008р. між АТ «УкрСиббанк», перейменованого на ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем-1 укладено договір про надання споживчого кредиту №11388767000 (а.с.6-13). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 45000 доларів США, а відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 29.08.2029р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 522 доларів США, 28-го числа кожного місяці. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки № 226255 від 29.08.2008р.(а.с.14-15). Відповідно до умов договору поруки відповідач-2 зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем-1 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідача-1 та відповідача-2 є солідарною. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER]. Всупереч умовам кредитного договору відповідач-1 не здійснює платежів для погашення відсотків по кредиту з травня 2014р., чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Розділом 12 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. Згідно з п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредитом, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. 30.12.2014р. відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості (а.с.16,17). Таким чином, станом на 26.03.2015р. заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 1060876грн.36коп, з яких: 41514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 975620грн.63коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2015р. становить 85255грн.73коп. - заборгованість по процентам та заборгованість відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.03.2015р. складає 11695грн.61коп., з яких: 2171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Відповідно до ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України. Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а також, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим, як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно з роз'ясненнями, наданими у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 31.03.2016р. НБУ встановив офіційний курс валюти: 1 долар США - 26грн.21коп. Таким чином 45142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1183175грн.48коп, з яких: 41514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 1088091грн.37коп. - кредитна заборгованість, 3627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016р. становить 95084грн.11коп. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів складає 11695грн.61коп., з яких: 2171грн.94коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 9523грн.67коп. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України). Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Отже, банк, направивши письмову вимогу від 30.12.2014р. про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи із вищевикладеного, позивач звернувся до суду з цим позовом 08.04.2015р. (а.с.2) тобто після припинення строку дії поруки. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості із відповідача-2 ([PERSON].) задоволенню не підлягають. Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» п.12, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання. Таким чином, що стосується стягнення пені, то в цій частині суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи часткове погашення кредитних зобов'язань відповідачем-1, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст.3 ЦК України, з огляду на те, що кредит погашався, загальний розмір неустойки (пені та штрафу), з урахуванням вимог ст.551 ЦК України необхідно зменшити з 11695грн.61 до 1000грн. Стосовно заявленого клопотання відповідача-1 про розстрочку виконання судового рішення, то суд доходить висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідач-1 не надала доказів на підтвердження тяжкого майнового стану, який би давав підстави для розстрочки виконання рішення суду. Згідно із ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. При вирішенні цього клопотання суд бере до уваги те, що розстрочка виконання рішення віддаляє реальний захист порушених прав стягувача, і підстави для цього повинні носити лише виключний характер. Будь-яких обґрунтувань щодо мотивів розстрочення виконання рішення шляхом стягнення суми боргу рівними частками у розмірі 2000грн. щомісяця, та виключних обставин, які зумовили необхідність розстрочення саме у такий спосіб, відповідачем-1 не наведено, а отже, суд підстав для розстрочення рішення не знаходить. Тому вимога про розстрочення боргу є порушенням принципів закріплених у ст.3 ЦК України та вимог ст.217 ЦПК України щодо наявності поважних причин для розстрочки виконання рішення суду. Отже, з урахуванням того, що на виконання ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача-1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Що стосується вимог відповідача-2 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про визнання договору поруки №226255, укладеного 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] таким, що припинений, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За правилами ст.554 ПК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Виходячи із положень ч.4 ст.559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Отже, банк, направивши письмову вимогу від 30.12.2014р. про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 08.04.2015р. (а.с.2) тобто після припинення строку дії поруки, вимога про визнання договору поруки за договором №226255, укладеним 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується вимог відповідачів-1,2 за первісним позовом (позивачів-1,2 за зустрічними позовами) про розірвання договору кредиту № 11388767000, укладеного 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Частиною 6 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Оскільки відповідачами-1, 2 за первісним позовом (позивачами-1,2 за зустрічними позовами) не було виконано вимоги закону щодо належного оформлення заяви про відкликання згоди на отримання споживчого кредиту, а саме: не направлено відповідної заяви кредитодавцю та не повернуто кошти або товар, одержані згідно з договором та за відсутності істотних порушень умов договору, суд доходить висновку, що підстав для розірвання договору споживчого кредиту не встановлено. Таким чином, суд доходить висновку, що вимога про розірвання договору кредиту №11388767000, укладеного 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо вимог відповідачів-1,2 за первісним позовом (позивачів за зустрічними позовами) про визнання недійсним договору поруки, укладеного 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та визнання недійсним договору кредиту №11388767000, укладеного 29.08.2008р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] ([PERSON].) необхідно зазначити наступне. Відповідачі-1,2 за первісним позовом (позивачі-1,2 за зустрічними позовами) вважають, що банком при укладенні вищезазначених правочинів порушено вимоги чинного законодавства та безпосередньо права позивачів, як позичальника та споживача та порушення є значними. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Банком при укладенні спірних договорів дотриманні всі вимоги, встановлені чинним законодавством України. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо відповідача-1 у кредитному договорі та відповідача-2 у договорі поруки. Позивачами-1,2 за зустрічними позовами не доведено, що при укладенні договорів вони не були повідомлені банком про всі істотні умови кредитування. Крім того, протягом тривалого часу відповідач-1 (позивач за зустрічним позовом) сплачувала всі передбачені договором платежі, що нею не оспорювалося та свідчить про те, що позивач була ознайомлена з усіма умовами цих договорів і добровільно погодилася їх виконувати, у зв'язку з чим сплачувала передбачені ними кошти. Подальші послідовні та узгоджені дії позивача, яка отримала кредит ще у квітні 2008 року, а до суду звернулася лише в серпня 2015 року, свідчать про визнання позивачем спірних договорів, як таких, що відповідають вимогам закону та волевиявленню сторін. Згідно з положеннями ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін на кожному аркуші договору і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст.526 ЦК України, згідно з вимогами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Позивач згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідача-1 (позивача за зустрічним позовом) існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте, цим правом вона не скористалась. Отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовилася від отримання кредитних коштів саме у валюті (долари США). Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин на цей момент є дійсним. За таких обставин, суд вважає, що позивачами за зустрічними позовами не було доведено та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорювані правочини слід визнати недійсними. На підставі п.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Також не є підставою для задоволення позовних вимог посилання позивача на коливання курсу долара, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для задоволення позову, а лише валютним ризиком, який позивачі за зустрічними позовами . Договори укладені між відповідачем і позивачем у відповідності до вимог закону, підписані сторонами, тому правові підстави для визнання договорів недійсними відсутні. Крім того, всі суттєві умови, передбачені чинним законодавством при укладені між сторонами договорів були дотримані. Таким чином, суд доходить висновку, що зустрічні позовні вимоги про визнання спірних договорів недійсними задоволенню не підлягають. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial