Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , з позовом про усунення перешкод у користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2021 замінено прізвище відповідача [PERSON] з неправильного « [PERSON] » на правильне « [PERSON] ». У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву з проханням проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги позивач та його представник підтримують та просять задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на адресу реєстрації місця проживання їй направлено судове повідомлення, однак конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також на офіційною сайті Судової влади України розміщено відповідне оголошення. Проте, відповідач до суду не з`явилась, заяв та клопотань від неї до суду не надходило. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 05.04.2021 року Позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ., який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. за реєстровим номер 363 та здійснено її державну реєстрацію з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 2102460880000, номер запису про право власності № 41333985 /а.с.5,6/. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2021 року, [PERSON] є одноосібним власником квартири за адресою [ADDRESS] /а.с.5,6/ Із матеріалів справи вбачається, та що у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] /а.с.7/. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на придбану квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Як встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає у спірній квартирі, при цьому не є власником спірної квартири, а також родичем чи близькою особою позивача. Право на користування житловим приміщенням відповідачки припинилося з часу відчуження квартири і зміни її власника на позивача, який, як повноправний власник квартири на даний час, не надавав свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідачки у своїй квартирі. У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру, у зв`язку з чим припинення права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою. Таким чином, після відчуження спірної квартири відповідач користується квартирою за адресою [ADDRESS] без відповідної на це правової підстави, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження нерухомим майном. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги те, що реєстрація та проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, у повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні квартирою з боку [PERSON] шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved