Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позивач посилається на те, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS], який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 18 червня 1990 року виконкомом Гощанської селищної ради народних депутатів. Згідно ч. 1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач [PERSON] не проживає за вказаною вище адресою більше року, а отже у відповідності до ст.72 ЖК УРСР може бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у судовому порядку. З метою отримання субсидії, що розраховується на кількість осіб, які проживають в житловому приміщенні та отримання інших пільг позивач вимушений ставити питання про виселення відповідача з найманого житлового приміщення. Про те, що відповідач у будинку позивача фактично не проживає, засвідчують акти обстеження матеріально-побутових умов проживання, складені комісією Гощанської селищної ради від 29.07.2013р. №02-06/958 та від 29.10.2013р. № 02-06/1404. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS], та зобов'язати Гощанський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Рівненській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: будинок [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Завідувач Гощанського РС УДМС України в Рівненській області надав суду лист, в якому вказав на те, що Гощанський РС не є юридичною особою і не може бути третьою стороною у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинку за адресою: [ADDRESS], який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 18 червня 1990 року виконкомом Гощанської селищної ради народних депутатів. В даному будинку проживав його зять - відповідач по справі [PERSON] - довідка про склад сім'ї від 21.10.2013 року. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, складених комісією Гощанської селищної ради від 29.07.2013р. №02-06/958 та від 29.10.2013р. №02-06/1404, довгий час зять власника будинку - позивача по справі в даному будинку не проживає, відсутній довгий час - більше одного року, що підтвердили і сусіди - [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстрації по вказаній адресі. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не користується даним будинком, в ньому не проживає. Ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial