Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

29 квітня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі - відповідач) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якоївідкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 6,03 гектарів, яка розташована на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I - МК № 033570. За життя, 08 серпня 2005 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу за реєстровим № 648, яким заповіла належну їй земельну ділянку [PERSON] . У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що на момент складання [PERSON] заповіту від 08 серпня 2005 року, прізвище позивача було [PERSON] , при цьому, 08 березня 2008 року позивач уклала шлюб із [PERSON] та змінила дівоче прізвище на [PERSON] . Також позивач [PERSON] вказує на те, що після смерті спадкодавця [PERSON] , вона фактично прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця, оскільки з травня 2005 року до часу відкриття спадщини проживала із спадкодавцем; здійснювала за нею догляд. При цьому, постановою приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не подано заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини протягом шести місяців і вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Оскільки у позивача відсутня можливість вирішення спору у позасудовому порядку, він просить встановити факт прийняття ним спадщини, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 6,03 гектарів, розташована на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва та визнати за ним право власності на вказану вище земельну ділянку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та просили задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, при цьому 26.08.2020 відповідач подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його представника. Раніше у заяві, яка подана до суду 03.06.2020, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі і також просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши в судовому засіданні позивача [PERSON] , допитану як свідка, в порядку ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та її представника [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 08 серпня 2005 року [PERSON] заповіла [PERSON] , яка змінила дівоче прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON] під час укладення 08 березня 2008 року шлюбу із [PERSON] , земельну ділянку розміром 6,03 гектарів, розташовану на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою Світланою Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі за № 648 (а.с. 10 -12). [INFO] [PERSON] померла у віці 74 років у с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області (а.с. 9). Позивач [PERSON] - є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а. с. 09 - 12). У матеріалах справи міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю, відповідно до якого земельна ділянка площею 6,03 гектари, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, надана [PERSON] на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Улянівської сільської Ради народних депутатів від 31 січня 2001 року № 13.Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю виданий [PERSON] 22 лютого 2001 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1456(а. с. 7). Постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1353-VIII "Про перейменування деяких населених пунктів" перейменовані деякі населені пункти та райони, у Миколаївській області село Улянівка Миколаївського району на село Михайлівка. Як слідує з Інформаційної довідки Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60377146 від 30 травня 2020 року, після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не відкривалася. Отже, інших спадкоємців, які б мали намір звернутися до нотаріального округу з питанням оформлення свого спадкового права після смерті [PERSON] , крім позивача [PERSON] немає (а. с. 38-39). При цьому, 16 березня 2017 року приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіонова Світлана Анатоліївна винесла постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] протягом шести місяців не подала до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини, вважається такою, що не прийняла спадщину (а. с. 8). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України визначено порядок спадкування за законом та за заповітом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на вказану вище земельну ділянку, площею 6,03 га, після смерті [PERSON] . [PERSON] повинна була прийняти спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання з нею на час смерті або ж шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті спадкодавця (ст. 1268-1270 ЦК України). В той же час, офіційних документів які б підтверджували, що [PERSON] була зареєстрована з [PERSON] на час її смерті немає. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Також, у ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено які справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитана як свідок, в порядку ст. 234 ЦПК України, та свідок [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] постійно проживала за адресою [ADDRESS] , разом із [PERSON] , яка померла, з 2005 року по день смерті останньої. [PERSON] здійснювала догляд за хворою [PERSON] та здійснила її поховання. Також з довідки Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] місце проживання на час смерті було за адресою: [ADDRESS] з 19.05.2005 по день смерті [INFO] та здійснювала догляд за нею (а.с. 13). Отже, на час своєї смерті [PERSON] проживала постійно з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а відтак [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Встановлення цього факту необхідно для оформлення спадщини позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] . Обставин, що спростовують цей факт в судовому засіданні не виявлено, а встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини. Враховуючи викладене вище, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд дійшов такого. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Крім цього, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що звернення до суду із указаними вимогами є передчасним, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратила можливість оформлення спадкового права у позасудовому порядку, шляхом звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, суд постановив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. З огляду на викладене вище, в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом слід відмовити.

Outcome: partial