Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.02.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 14788,51 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу, кредит у сумі, визначеній у договорі. Однак остання, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 03.12.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 56798,18 грн., яка складається з 14788,51 грн. - заборгованість за кредитом; 12939,93 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 29069,74 грн. - заборгованість за пенею. Просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.01.2020 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за територіальною підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Представник позивача надав заяву про розгляд у його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала заяву, в якій зазначила, що 18.02.2015 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що право вимоги у АТ КБ «Приватбанк» виникло саме з дня підписання вказаної угоди, а тому, що строк стягнення неустойки за вказаним договором сплинув. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, надала заяву, в якій висловила свою позицію щодо позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Судом встановлено, що 01.04.2009 р. року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір SAMDN50OTC001902856 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви позичальника /а.с. 8/, в якій вказано, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді та своїм підписом підтверджує факт отримання інформації щодо умов кредитування, а також те, що вказана заява з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Зазначена заява містить підпис відповідача, який свідчить про те, що [PERSON] отримала кредитну картку та ПІН-код до неї /а.с.8/. 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. /а.с.9/ У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів. Згідно вказаної Генеральної угоди відповідач отримала кредит у розмірі 14788,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 740,02 грн. для погашення заборгованості за кредитом /а.с.9/. Таким чином, згідно п. 2.1 Генеральної угоди відповідачка зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 740,02 грн. із 1 по 25 число кожного місяця. Останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 28.02.2017 року. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами Генеральної угоди, підписавши її. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні угоди сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання угоди сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Згідно з п.2.1.1.12.4. Умов та Правил надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці. Згідно п. 2.1.1.12.6. Умов за користування нараховуються відсотки у розмірі встановленими Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів в році. За змістом пункт 2.1.1.2.1. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Строк дії картки вказаний на картці (місяць, рік). Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12 Умов). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушила свої зобов`язання перед банком. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідач [PERSON] до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Що стосується посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором укладеним між сторонами 01.04.2009 року, була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, що сторонами не заперечується. Строк виконання позичальником свого зобов`язання за вказаною угодою - 28.02.2017 року. З позовом до суду банк звернувся 19.12.2019 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, до суду вказана позовна заява надійшла 27.12.2019 року. Тобто, позивач подав позовну заяву в межах строку позовної давності. Тому, твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість, яка утворилася за кредитним договором та станом на 03.12.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 56798,18 грн., яка складається з 14788,51 грн. - заборгованість за кредитом; 12939,93 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 29069,74 грн. - заборгованість за пенею. Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам, суд вважає за необхідне відзначити наступне. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З огляду на те, що в Генеральній угоді про реструктуризацію від 18.02.2015 року, укладеній між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вказана остання дата погашення 28.02.2017 р., тобто визначений договором строк кредитування сплинув, тобто припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 28.02.2017 р. позивач не міг проводити нарахування, правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором за період після 28.02.2017 року відсутні Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, який сторонами не заперечувався, суд доходить висновку, що до сплати слід визначити суму заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 18.02.2015 року по 28.02.2017 року - 5493,93 грн. та яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку. Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення нарахованих позивачем після 28.02.2017 процентів за кредитом не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк», яка складається з: 14788,51 грн. - заборгованість за кредитом; 5493,93 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та підлягає стягненню з останньої. При вирішенні питання щодо стягнення штрафів: 29069,74 грн. - заборгованість за пенею, суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафів була нарахована внаслідок несвоєчасної виплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. Враховуючи, що відповідач зареєстрований та проживає в місті Маріуполі за адресою: [ADDRESS] , стягнення заборгованості за пенею у сумі 29069,74 грн. є неправомірним, тому дані вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками за користування кредитом у сумі 20282,44 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 20282,44 грн. х 100% : 56798,18 грн. ціни позову = 35,71 %, тобто 35,71 % від суми сплаченого судового збору (35,71 % х 1 921,00 грн. : 100 %) складає 685,99 грн.

Outcome: partial