Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15.09.2015 року помер їх батько [PERSON] [INFO], який за життя зловживав алкольними напоями, лікувався в Київському обласному наркологічному диспансері в смт.Глеваха , а саме з 13.10.2004 р. по 20.12.2004 р., з 29.11.2006 р. по 27.01.2007 р. та з 12.12.2007 р. по 28.12.2007 р.. Перед смертю батько сильно хворів, перебував на лікуванні в Кагарлицькій ЦРЛ з діагнозом цироз печінки. 14.09.2015 року батько позивачів уклав заповіт, яким заповів все своє майно відповідачу - рідному брату. Так як за життя батько зловживав спиртним, мав неврівноважену психіку, страждав на психічний розлад , перед смертю хворів на цироз печінки, то вважають що його волевиявлення на момент складання заповіту 14.09.2015 року не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, поскільки він за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій, їх наслідків та не міг керувати ними. А тому просять визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] від 14.09.2015 року недійсним. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали. ПОзивачі пояснили, що кінці серпня 2015 року їм повідомили, що батько знаходиться в лікарні в тяжкому стані з діагнозом цироз печінки. Коли вони приїхали через декілька днів до лікарні, то побачили батька який був у тяжкому стані, живіт, ноги в набряках, погано рухався, позивачів впізнав, але називав іншими іменами. Біля [PERSON] були відповідач та його сестра [PERSON] 16.09.2015 року вони приїхали на похорони батька, де були всі родичі, які їм розповіли, що батько після лікарні лежав дома в своїх хаті, був в тяжкому стані, не міг вживати їжу, його постійно нудило. Відповідач та його представник проти позову заперечили і суду пояснили, що до моменту смерті [PERSON] вживав спиртне,лікувався, але після розлучення і від"зду колишньої дружини з с.Горохове, спирне вжива рідко, розумів свої дії . Відповідач разом з сестрою доглядали його в лікарні, а після смерті займались похованням. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивачів [PERSON], [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/6 будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 3 га. 14 вересня 2015 року [PERSON] уклав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохівської сільської ради [PERSON] , яким все своє майно заповів брату [PERSON]. З аналізу ксерокопії даного заповіту вбачається, що особисто заповідачем написано "Заповіт мною прочитаний уголос" та підпис. 20 листопада 2015 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Руденко А.В. заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] за заявою [PERSON]. 26.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] також звернулись до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Руденка А.В. з заявами про прийняття спадщини. Дане встановлено на підставі копій свідоцтв про народження, свідоцтва про смерть, спадкової справи №46/2015, заповіту. Батьки позивачів ([PERSON] та [PERSON] одружилися в 1989 році та проживали в [ADDRESS] Розлучилися батьки в 2003 році, до 2008 року проживали у вказаному будинку. [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у Київському обласному наркологічному диспансері в смт Глеваха, а саме: з 13.10.2004 р. по 20.12.2004 р., з 29.11.2006 р. по 27.01.2007 р. та з 12.12.2007 р. по 28.12.2007 р. з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», що стверджується довідкою КЗ Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об"єднання" №2213 від 16.12.2015 року, медичними картами стаціонарного хворого. Як вбачається з медичної документації, [PERSON] на обліку в лікаря-психіатра за місцем проживання не знаходився. Згідно довідки №229 від 03.03.2017р., [PERSON] знаходився на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Кагарлицької ЦРЛ з 2004р. по 2012 р., діагноз «Синдром залежності від алкоголю (хронічний алкоголізм ІГст.)» З медичної документації вбачається, що [PERSON] у 2004, 2006 та 2007рр. лікувався з приводу діагнозу «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни алкоголю неускладнений». 17.12.2007р. оглядався терапевтом під час знаходження в стаціонарі, йому виставлявся діагноз «Алкогольна кардіопатія, алкогольна гепатопатія, алкогольна нефропатія, алкогольна панкреопатія. Гіпертонічна хвороба II А ст., недостатність аортального клапану, ішемічна хвороба серця, міокардіосклероз, гіпертрофія лівого шлуночку серця, судинна недостатність І ст. Хронічнии бронхіт». Згідно з амбулаторною карткою з наркологічного кабінету поліклініки Кагарлицької ЦРЛ, [PERSON] останній раз відвідував лікаря-нарколога 12.08.2008р., у подальшому за допомогою до лікаря-нарколога не звертався. З оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого №4018 з Кагарлицької ЦРЛ, [PERSON] знаходився в терапевтичному відділенні даного медичного закладу з 27.08.2015р. по 11.09.2015р. з діагнозом «Цироз печінки, портальна гіпертензія, розширення вен стравоходу. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, судинна недостатність II Б ст.». 10.09.2015 р. оглядався невропатологом, який виставив діагноз «Судинна полінейропатія верхніх та нижніх кінцівок»; будь-яких порушень з боку психічної сфери в [PERSON] не описувалося. Був виписаний з незначним поліпшенням. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №275 від 03.05.2017 року [PERSON], який помер [INFO]., під час складання заповіту 14.09.2015р. виявляв ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності(МКХ-10: F 10.20), і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює секретарем Горохівської сільської ради, і згідно розпорядження сільського голови від 26.12.2011 року та 25.11.2015 року на неї покладено обов"язки по вчиненню нотаріальних дій у виконкомі Горохівської сільської ради. 14.09.2015 року до неї в сільську раду прийшов сам [PERSON] і попросив посвідчити заповіт. Згідно заповіту він заповів все своє майно брату [PERSON], поскільки він його доглядав та надава допомогу в лікуванні. Особисто [PERSON] повідомив, що на дітей заповіт складати не хоче. [PERSON] неодноразово звертався до неї відносно посвідчення заповіту . Ніякого сумніву щодо психічного стану [PERSON] у неї не виникло при посвідченні заповіту. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] - сестри померлого, пояснили суду, що [PERSON] не зловживав спиртними напоями, був в нормальному психічному стані , розумів свої дії, проживав сам в будинку, вони до нього постійно приходили, допомогали по господарству, так як він утримував підсобне господарство - курей, гусей. Лікувався від алкогольноїзалежності під час проживання з дружиною, коли з нею розлучився , то спиртним не зловживав і не лікувався. Діти до нього близько 7 років не приїздили, не допомогали. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] -сусіди померлого [PERSON] , характеризують [PERSON] як психічно здорову людину. За характером завжди стояв на своєму, не піддавався впливу оточуючих, протягом життя вживав алкоголь, навіть лікувався, але останні 1,5- 2 місяці до смерті зовсім не вживав алкоголь. [PERSON], усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, психічних розладів у нього не було. Свідок [PERSON], який працює фельдшером с.Горохове, пояснив суду, що спостерігав за [PERSON] з березня 2015р. до дня смерті, характеризує останнього. як психічно здорову людину, хворів цирозом печінки. Суд не може покласти в основу рішення покази свідків [PERSON] та [PERSON] - позивачів по справі, [PERSON] - брата позивачів, [PERSON] - колишньої дружина [PERSON] та матір позивачів, які характеризують [PERSON] як людину, яка систематично зловживала алкоголем. Під час сумісного проживання з 1989 по 2008рр. він бив дружину та дітей, тричі лікувався з приводу алкогольної залежності, за характером був несамостійним, сам ніколи не вирішував ніяких питань; в останні роки погано бачив, почав втрачати пам'ять, поскільки вони дані за період по 2008 рік, і дані поясненні СВІДКІВ не узгоджуються 3 наявною медичною документацією про відсутність у [PERSON] будь-яких суттєвих порушень з боку психічної сфери та протирічать показам свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спідкувались з померлим до дня смерті. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд за позовом заінтересованої особи визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При розгляді даної справи за позовом про визнання недійсним заповіту на підставі ст.225 ЦК України, ч.2 ст.1257 ЦК України, суд у відповідності до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчиненого правочину. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, на які посилається позивач) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Сам по собі факт зловживання громадянином спиртними напоями не може бути підставою для визнання заповіту недійсним на підставі ст.255 ЦК України. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, враховуючи те, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними, суд дійшов висновку про відмову в позові у звязку з недоведеністю позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed