Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 18.07.1998 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року подружжя не проживають разом, причиною розпаду сім`ї є те, що вони не знаходять спільної мови щодо співжиття та відношення один до одного. На підставі цього в них часто виникають сварки, які доходять до скандалів. Вважає, що їх сім`я остаточно розпалася та примирення між ними є неможливим. Пославшись на викладене, позивач просить про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, на примирення не згодна, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, проте надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, на примирення не згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1998 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області 18.07.1998 року, актовий запис № 40). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області 01.12.2010 року, актовий запис № 145). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням небажання сторін перебувати в шлюбі, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не заявлено клопотань щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, а тому, після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте під час шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а відтак з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню 50% судового збору, що становить 454,00 грн.

Outcome: approved