Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про поділ сумісного майна, та після зміни і доповнення позовних вимог просила визнати за нею право особистої власності на 2/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 63,2 кв.м., залишивши у власності відповідача 1/3 частки квартири; визнати право власності на ? частки гаража по [ADDRESS] за кожним, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частки автомобіля "Opel Frontera", реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, у розмірі 33119 грн., посилаючись на те, що квартира придбана у період шлюбу за договором купівлі-продажу, гараж оформлено на чоловіка на підставі Рішення міжвідомчої комісії Суворовської райадміністрації м.Одеси за №8 від 28.08.2001 року, автомобіль придбаний у період шлюбу, однак під час розгляду справи відповідач здійснив відчуження автомобіля, що належав їм на праві спільної сумісної власності, без її згоди, та самостійно розпорядився коштами. Свої вимоги в частині розміру часток у квартирі позивачка обґрунтовувала тим, що за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS], що належала їй на праві особистої власності, здійснили ремонт спірної квартири, тому її частка має бути збільшена у відповідності до вимог ч.3 ст.357 ЦК України. [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення на його користь вартості ? частки квартири [ADDRESS], обгрунтовуючи вимоги тим, що дружина продала вказану квартиру без його згоди та привласнила кошти. У судовому засіданні представник позивачки та позивачка особисто підтримали заявлені позовні вимоги, вимоги за зустрічним позовом вважали безпідставними, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана за кошти від продажу її особистої власності та являлась особистою власністю [PERSON], додатково вказавши, що кошти від продажу квартири були витрачені на ремонт квартири [ADDRESS]. Додатково представник позивачки у письмових поясненнях по справі звернув увагу суду на пропущення строку позовної давності для звернення з таким позовом [PERSON] Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги за зустрічним позовом, не визнавши повністю вимоги позивачки. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16.11.1991 року по 23.05.2013 року (а.с.9 т.1). У період шлюбу, а саме 28.03.2000 року року подружжя придбало квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,2 кв.м., що була оформлена на ім'я [PERSON], - на підставі договору купівлі-продажу №460/К, зареєстрованого на Одеській Товарній Біржі, право власності на вказану квартиру було зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН за № 346 пр. стор.75 реєстр.209 (а.с.46-49 т.1). Зазначене майно отримано у власність сторонами за час дії Кодексу про шлюб та сім'ю, що й підлягає застосуванню щодо поділу майна подружжя у цій частині. У відповідності до вимог ст.22 КпШСУ встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" N 16 від 12.06.98 року, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Згідно ст.28 КпШСУ визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності до ст.28 КпШСУ, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є квартира [ADDRESS] загальною площею 63,2 кв.м., яка підлягає поділу у рівних частках, оскільки доказів поліпшення стану квартири (для можливості збільшення розміру її частки) за рахунок особистих коштів позивачки до суду не надано, витрачання коштів на ремонт сумісного житла, отриманих від продажу квартири [ADDRESS], що належала, за ствердженням позивачки, на праві її особистої власності, до суду не надано. Вимоги про визнання права власності на ? частки гаража по [ADDRESS] за кожним з подружжя в порядку поділу спільного майна задоволенню не підлягають, оскільки вказаний об'єкт у якості нерухомого майна у встановленому законом порядку не зареєстрований (а.с.291 т.1), Рішення міжвідомчої комісії Суворовської райадміністрації м.Одеси за №8 від 28.08.2001 року не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, а з іншими вимогами щодо вказаного майна позивачка до суду не зверталась. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь вартості ? частки квартири [ADDRESS], задоволенню не підлягають, оскільки вказана квартира була відчужена за договором купівлі-продажу від 07.07.2000 року, посвідченим [PERSON], державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, який позивачем не оспорювався, недійсним не визнавався. З приводу заявлених вимог за первісним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості ? частки автомобіля "Opel Frontera", реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, у розмірі 33119,40 грн., суд виходить з наступного. Вказаний автомобіль був придбаний та зареєстрований на ім'я [PERSON] 08.04.2011 року (а.с.60, 90, 105 т.1), та 02.04.2013 року він здійснив його відчуження іншій особі без згоди [PERSON] (а.с.100, 115 т.1). Такі дії позивача були вчинені після відкриття провадження у даній справі про поділ майна подружжя, оскільки позивачка звернулась до суду з позовом 30.11.2012 року, Ухвала суду про відкриття провадження від 04.03.2013 року (а.с.1-4 т.1). Ринкова вартість зазначеного автомобіля, у відповідності до висновку №542/14 судової автотоварознавчої експертизи, складеної 24.07.2014 року СПД [PERSON], становить 66238,79 грн. (а.с.139, 140 т.1). Спірний автомобіль був придбаний після набрання чинності норм СК України, тому у цій частині підлягають застосуванню саме норми СК України. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, 2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Таким чином, суд вважає, що автомобіль "Opel Frontera", реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, був спільною сумісною власністю сторін, та враховуючи його відчуження [PERSON] під час вирішення даного спору без згоди [PERSON], її вимоги про стягнення компенсації ? частки ринкової вартості автомобіля, що становить 33119,40 грн., підлягають задоволенню. З іншими вимогами сторони не зверталися. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи часткове задоволення вимог позивачки, у відповідності до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню ? частки понесених нею судових витрат, що у відповідності до наданого представником розрахунку, який відповідачем не оспорювався, становить 1679,15 гривень.

Outcome: partial