Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород - Дністровського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] третя особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, Білгород - Дністровський РВ ГУ ДМС України в Одеській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, розірваному в 2001 році, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON],[INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю. На даний час позивачка має можливість виїхати за кордон, де її неповнолітня дочка навчається у професійно - технічному училищі для дівчаток м. Ізмір, Туречинна, однак відповідач не дає згоди на виготовлення проїзних документів та на виїзд доньки, не мотивуючи причини відмови. Відсутність згоди батька дитини на виїзд доньки за кордон порушує право дитини вільно залишати територію України. В зв'язку з цим змушена звернутися до суду з позовом в якому просить суд надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документа неповнолітньої доньки без згоди батька та надати неповнолітній доньці дозвіл на виїзд за межі України без дозволу та супроводу батька у супроводі матері. Позивачка у судове засідання не з'явилася про час, місце та дату судового засідання була сповіщена належним чином, однак надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справу без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного перегляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд прийняти рішення з урахуванням матеріалів справи та інтересів дитини. Представник Білгород - Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, однак на адресу суду надійшла його заява про розгляд справи без його участі, зауважень та заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], яке було зареєстровано у відділі державної реєстрації громадянського стану Білгород - Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 24.04.2001 року зроблено запис за № 94. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], яке було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород - Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 20.05.1997 року зроблено відповідний запис за № 205. Судом встановлено, що позивачка перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER], яке було видано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції 18.07.2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було надано посвідку на проживання у Турецькій Республіці, серії [NUMBER], з метою навчання. [PERSON] є учнем професійно - технічного ліцею для дівчаток Каршияка Сузан Деврік у напрямку вчення на зв'язки з громад кістю та послуги з організації/ зв'язки з громадськістю, про що свідчить довідка учня від 09.06.2014 року, яка перекладена з турецької мови та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 2191. Як вбачається з довідки № 02/15-29-4900/2299 від 15.08.2014 року виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, 12.08.2014 року розглядалося питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон [PERSON] без згоди батька. Було вислухано думку матері та самої [PERSON], однак у зв'язку з неявкою батька [PERSON] на засідання комісії служба у справах дітей не має можливості надати висновок на згоду на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, чим порушує права та інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний із моральний розвиток. Відповідно до ч. І, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. З ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України "оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій - рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки за межі України на навчання ґрунтується на законі, відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та матеріальний розвиток. Відповідач, який не мотивовано відмовляє у згоді на виїзд сина за кордон діє в такий спосіб в супереч інтересам дитини та з порушенням прав неповнолітнього, фактично обмежує встановлене законом право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, хоча відповідно до ст. 33 Конституції України, держава гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. До того ж конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. Право на свободу пересування, в тому числі і неповнолітніх, передбачено ст. 313 ЦК України. Задовольняючи вимоги, суд спрямовує своє рішення на захист інтересів дитини, враховує, що зміст інтересу дитини змінюється з її віком, значною мірою визначається її особистими потребами розвитку. Нехтування ними, здійснення права без урахування таких інтересів може тягнути за собою психологічне травмування дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивачки про негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів залишити без задоволення, оскільки вимога не передбачена ст. 367 ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] третя особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, Білгород - Дністровський РВ ГУ ДМС України в Одеській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька підлягає частковому задоволенню. За згодою позивача ухвалюється рішення при заочному розгляді відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Outcome: partial