Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в міськрайсуд із цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і суду пояснила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2009 року. Подружні відносини між сторонами не склалися і з кінця серпня 2014 року спільне проживання припинили. Вона разом із донькою перейшла проживати до своєї матері за адресою пр-кт Незалежності,18/1. За час спільного подружнього життя придбали автомобіль марки «Опель Віваро», держномер [NUMBER]. Після звернення із цим позовом до суду їй стало відомо, що відповідач продав автомашину без її згоди і відома після припинення спільного сумісного проживання. Коштів від реалізації автомобіля не отримувала. Хоч автомобіль і вважається проданим, але ним користується [PERSON]. Просить стягнути половину вартості автомобіля - 65000 грн., бо на її думку вартість автомашини становить 130000 грн.. Доказів, які б підтверджували, що автомобіль коштує 13000 грн. надати не може. Зустрічний позов не визнає, бо вказаного в позовній заяві відповідачем майна за час шлюбу не придбавали. Просить в задоволенні цього позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що дійсно за час перебування у шлюбі придбали автомобіль марки «Опель Віваро», який був зареєстрований за ним і мав держномер [NUMBER]. Автомашину придбали в січні 2013 р. приблизно за 80000 грн.. 07 жовтня 2014 р., ще за час спільного проживання, за згоди [PERSON], продав автомобіль за 79775 грн. 17 коп., що підтверджується довідкою-рахунком, а коштами поділились. Стверджує, що до 12 жовтня 2014 р. проживали спільно в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги заявлені в зустрічній позовній заяві підтримав і суду пояснив, що за час спільного проживання придбали із [PERSON] телевізор «Самсунг» вартістю 5100 грн.,холодильник «LG» -5700 грн.,пральну машину «Самсунг» -3000 грн., комп'ютер-3200 грн.,шафу-купе-2700 грн.,газову плиту-2400 грн.,кондиціонер «Митсушито»-3400 грн.,кухонні меблі-2800 грн., дві супутникові антени-1200 грн.. Цими речами користується [PERSON], а тому просить стягнути на його користь половину вартості майна на суму 14 750 грн.. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2009 року. За час спільного подружнього життя в січні 2013 р. придбали автомобіль марки «Опель Віваро». Проживали сім'єю і вели спільне господарство до кінця серпня 2014 р., а після припинення спільного сумісного проживання [PERSON] із донькою пішла проживати до своєї матері за адресою пр-кт Незалежності,18/1. Крім показань [PERSON], той факт, що ще до 07 жовтня 2014 р. вона проживала із донькою не з відповідачем, а у своєї матері за вказаною вище адресою підтверджується довідкою №356 від 22.09.2014 року виданою головою квартального комітету №7. В зв'язку з викладеним, суд не приймає пояснення [PERSON], що із позивачем проживали однією сім'єю до 12 жовтня 2014 р. в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України:» Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена». Однак позивач заперечила, що автомобіль був проданий за взаємною згодою, а доказів, які б спростовували це твердження і відповідали б вимогам ч.3 ст.65 СК України, відповідач суду не надав. Також він не надав доказів, що кошти отримані від реалізації автомобіля справді розділені між сторонами. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] самостійно, без згоди та відома [PERSON] реалізував автомобіль марки «Опель Віваро» і кошти використав для своїх потреб. Позивач [PERSON] визначила вартість автомашини в 130000 грн.. Проте, відповідач із цією оцінкою не погодився. Суд не бере до уваги вказану позивачем вартість автомобіля в розмірі 130000 грн., оскільки суду не надано доказів, що це дійсно ринкова вартість автомашини. Разом з тим, відповідачем надана довідка - рахунок від 07 жовтня 2014 р. в якій вказано вартість автомобіля 79775 грн. 17 коп. - ціна за якою цей транспортний засіб проданий. Ця вартість встановлена згідно висновку спеціаліста, а отже суд приймає її як таку, що підтверджує ринкову вартість автомашини. У відповідності до ст.60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, а ст.70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При таких обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості проданого автомобіля в сумі 39887 грн. 58 коп., а також судові витрати в сумі 398 грн. 87 коп. судового збору-пропорційно сумі задоволеного позову. В ч.4 п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено:»Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». В зв'язку з тим, що позивачем не наданий розрахунок витрат на надання правової допомоги в сумі 200 грн. суд відмовляє в стягненні цих витрат. Суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON], оскільки в судовому засіданні ним не надано доказів, що перераховане ним майно придбавалось за час спільного сумісного проживання із [PERSON].

Outcome: partial