Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 липня 2004 року було укладено шлюб між нею та [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжя придбало телевізор «Самсунг» вартістю 6000 грн., пральну машинку «Електролюкс» вартістю 5000 грн., комп`ютер «Самсунг» вартістю 5000 грн., ліжко з ортопедичним матрасом вартістю 6000 грн., стінка - зал вартістю 17000 грн., пилосос «LG» вартістю 1500 грн., стільці - 4 шт. вартістю 1000 грн., кавоварка «Bosch» вартістю 1000 грн., мікрохвильова піч «Zelmer» вартістю 1000 грн., телевізор «Панасонік» вартістю 6000 грн., холодильник «Атлант» вартістю 5000 грн., шафа вартістю 8000 грн., тюль і штори вартістю 4000 грн., люстри 2 шт. вартістю 1000 грн., душова кабіна вартістю 5000 грн., стінка-веранда вартістю 4000 грн., стінка кухня вартістю 6000 грн., водяний насос вартістю 3000 грн., вхідні двері вартістю 3000 грн., праска «Braun» вартістю 1000 грн., загальна вартість придбаного становить 88 500 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.11.2019 року шлюб було розірвано. Разом з тим, зазначає, що за спільні кошти було проведено догоровартісний ремонт житлових приміщень будинку у якому залишився проживати відповідач. Також зазначає, що у будинку відповідача залишилися подаровані особисто позивачу речі, а саме: газова плита «Веко», 2 дитячі ліжка. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач не бажає добровільно поділити спільне майно, а тому просить визнати за нею право власності на телевізор «Самсунг» вартістю 6000 грн., пральну машинку «Електролюкс» вартістю 5000 грн., комп`ютер «Самсунг» вартістю 5000 грн., ліжко з ортопедичним матрацом вартістю 6000 грн., стінка - зал вартістю 17000 грн., пилосос «LG» вартістю 1500 грн., стільці - 4 шт. вартістю 1000 грн., кавоварка «Bosch» вартістю 1000 грн., мікрохвильова піч «Zelmer» вартістю 1000 грн. загальною вартістю 43 500 (сорок три тисячі п`ятсот) грн. та просить витребувати від [PERSON] на її користь належні їй речі, а саме: газову плиту «Веко» та 2 дитячі ліжка, просила стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору з відповідача на її користь. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач по справі відзиву на позов не надав, в судовому засіданні пояснив, що дійсно всі перераховані речі були ними придбані під час шлюбу за їх кошти, а також за допомогою коштів його батьків. Категорично заперечив, що газова плита «Веко» та 2 дитячих ліжка були подаровані позивачці її батьками. Заслухавши пояснення позивача - [PERSON] , відповідача - [PERSON] , кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2004 року, який було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.11.2019 року (а.с.7). Під час шлюбу сторонами було придбано телевізор «Самсунг» вартістю 6000 грн., пральну машинку «Електролюкс» вартістю 5000 грн., комп`ютер «Самсунг» вартістю 5000 грн., ліжко з ортопедичним матрасом вартістю 6000 грн., стінка - зал вартістю 17000 грн., пилосос «LG» вартістю 1500 грн., стільці - 4 шт. вартістю 1000 грн., кавоварка «Bosch» вартістю 1000 грн., мікрохвильова піч «Zelmer» вартістю 1000 грн., телевізор «Панасонік» вартістю 6000 грн., холодильник «Атлант» вартістю 5000 грн., шафа вартістю 8000 грн., тюль і штори вартістю 4000 грн., люстри 2 шт. вартістю 1000 грн., душова кабіна вартістю 5000 грн., стінка-веранда вартістю 4000 грн., стінка кухня вартістю 6000 грн., водяний насос вартістю 3000 грн., вхідні двері вартістю 3000 грн., праска «Braun» вартістю 1000 грн., загальна вартість придбаного становить 88 500 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн. Даний факт стверджується позивачем та не заперечується (визнається) відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Частиною першою ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Не підлягає до задоволення позовна вимога про витребування із [PERSON] на користь позивача належних останній речей, а саме: газової плити «Веко» та 2 дитячих ліжок, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів підстав набуття права власності на це майно, а відповідачем даний факт заперечується. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із стягненням із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України відповідно до задоволеної частини позовних вимог сплаченого позивачем судового збору на користь останнього. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial