Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

02.02.2016 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогами: - визнати предметом іпотеки, за договором іпотеки №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року, земельну ділянку загальною площею 0,0828 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Управлінням Держкомзему у м. Харків на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.02.2009 року №270927.09.2007, зареєстрованого 28.07.2009 року в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №310967100248, шляхом реєстрації до записів про обтяження земельної ділянки загальною площею 0,0828 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та реєстрацію обтяжень згідно договору №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року; - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., за реєстром № 1782, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно з витягу з Державного реєстру правочинів №3760362, виданого 29.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., номер правочину 1995762; земельну ділянку загальною площею 0,0828 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Управлінням Держкомзему у м. Харків на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.02.2009 року №270927.09.2007, зареєстрованого 28.07.2009 року в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №310967100248, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь - якій особі - покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця; - в забезпечення предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL700/804/2007 від 29.03.2007 року, відповідно до якого, банк надав [PERSON] кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 176800,00 доларів США строком до 26.03.2032 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року, за умовами якого предметом іпотеки є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також зазначили, що 29.02.2012 року Київським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за кредитним договором №МL700/804/2007 від 29.03.2007 року, в розмірі 1419161,88 грн. У зв'язку з невиконанням в добровільному порядку відповідачем основного зобов'язання, просили суд задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30.03.2015 року (а.с.49) не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву (а.с. 82), в якій просив суд розглядати справу без його участі, на підставі наявних доказів та матеріалів, та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ЗАТ «ОТП Банк» (в подальшому назва була змінена на ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL700/804/2007 від 29.03.2007 року, який складається з двох частин, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 176800,00 доларів США строком до 26.03.2032 року, зі сплатою процентів у порядку та в розмірах, визначених у частині №1 (п. 3) кредитного договору. (а.с.10-20). Пунктом 2 частини №1 кредитного договору було передбачено, що кредит надається на придбання нерухомого майна, а саме домоволодіння з надвірними будівлями, що складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 36,6 кв.м., льоха літ. Г, сараю літ. Ж, насіву літ. 3, огорожей №№3,4,8, тр. колодця №5, житлового будинку літ. Б-2, загальною площею 154,2 кв.м., жилою площею 88,9 кв.м., літньої кухні літ. Л, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.5). (а.с. 10-11). Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів згідно умов кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.02.2012 року солідарно з [PERSON] та [PERSON]В на користь ТОВ «ОТП Факторинг» була стягнута заборгованість за кредитним договором №МL700/804/2007 від 29.03.2007 року, яка станом на 11.08.2009 року становила 1419161,88 грн., і складалась: заборгованість за кредитом у розмірі 165013,29 доларів США, заборгованість за відсотками за період з 29.12.2008 року по 10.08.2009 року у розмірі 12829,37 доларів США, заборгованість за пенею за період з 26.12.2008 року по 28.04.2009 року у розмірі 47995,68 грн. Стягнення за офіційним курсом НБУ станом на 06.08.2009 року, 1 долар США= 7,683 грн. (а.с. 42-43). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розглядаючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо визнання земельної ділянки, загальною площею 0,0828 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], предметом іпотеки, суд приходить до наступного. Пунктом 3.2.1 договору іпотеки №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року, передбачено, що в строк до 29.12.2007 року [PERSON] був зобов'язаний оформити у власність земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] та надати ЗАТ «ОТП БАНК» нотаріально засвідчені копії державного акту про право власності на цю земельну ділянку, та передати банку її в іпотеку. Судом встановлено, що станом на теперішній час [PERSON] оформив у власність вищезазначену земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Управлінням Держкомзему у м. Харків на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.02.2009 року №270927.09.2007, зареєстрованого 28.07.2009 року в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №310967100248 (а.с.48), однак передача земельної ділянки в іпотеку не була здійснена. Таким чином, [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені п. 3.2.1 договору іпотеки, чим у свою чергу порушив права позивача на отримання в іпотеку земельної ділянки, на якій знаходиться предмет іпотеки, а тому позовні вимоги про визнання вищезазначеної земельної ділянки предметом іпотеки є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року, без оформлення застави, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] надав у іпотеку іпотекодержателю ЗАТ «ОТП Банк» нерухоме майно. (а.с.23-26). Згідно умов договору іпотеки він забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору. Предметом іпотеки за цим договором є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., за реєстром № 1782, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно з витягу з Державного реєстру правочинів №3760362, виданого 29.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., номер правочину 1995762. (а.с.27-34). Крім того, судом було задоволено вимоги позивача про визнання предметом іпотеки земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0828 га. Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Договору іпотеки №PCL-ML-700/804/2007 від 29.03.2007 року за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені Іпотекодавцем…. Вищезазначені положення договору кореспондують з нормами Закону України «Про іпотеку», відповідно до статті 33 якого - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що боржником вимоги кредитного договору не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Умовами ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення або про відмову в їх з задоволенні. Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вищевказаним договором іпотеки сторонами передбачено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до роз'яснень п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Крім того, як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 04.09.2013 року, які є обов'язковими для судів, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення із відповідача на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачу в іпотеку нерухоме майно. Таким чином, з наведених вище правових позицій вбачається можливість одночасної наявності судових рішень про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості за умови, якщо перше з відповідних судових рішень не виконано та заборгованість не сплачена. За таких обставин, оскільки рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №МL700/804/2007 від 29.03.2007 року не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, суд приходить до висновку щодо правомірності вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом із цим, у даному випадку не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо передачі предмету іпотеки в управління іпотекодержателю. Так, згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Наведеною правовою нормою законодавцем визначено можливість передачі в управління предмету іпотеки, яким можуть бути різні види, визначених актами цивільного законодавства, об'єктів нерухомого майна, у тому числі й ті, що можуть бути використані у процесі виробництва продукції, надання підприємницьких послуг та іншого виду комерційної діяльності. Тому, законодавець і передбачив можливість передачу таких об'єктів нерухомого майна в управління кредитору для збереження їх фізичних властивостей, забезпечення належного господарського використання і отримання продукції, плодів та доходів. Однак, у даному разі предметом іпотеки за договором іпотеки є будинок, який є житлом відповідача і членів його сім'ї, а тому до моменту його відчуження в рахунок погашення кредитного боргу, передача його в управління кредитору, з метою її комерційного використання буде порушувати житлові права її мешканців. Крім того, за своєю природою, житловий будинок є місцем проживання фізичних осіб, а не безпосереднім засобом отримання продукції, плодів та доходів. Так, відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених Законом. Викладене є підставою для відмови у цій частині позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378,00 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 509, 526, 551, 589, 590, 623-625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial