Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюб з 26.10.2013 року по 24.02.2020 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку не надає. Відповідач є працездатною особою, працює неофіційно за кордоном, отримує щомісячно кошти та має можливість утримувати свою доньку, інших осіб на утриманні не має. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, справу розглянути у її відсутність, згодна на заочний розгляд справи (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується оголошеннями розміщеними на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.18, 21), відзив на позов не подавав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, зі згоди позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року по 24 лютого 2020 року (а.с.8). Від сумісного проживання сторони мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 21.08.2014 року (а.с.4). Дитина проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Іванівської селищної ради Херсонської області від 13.05.2020 року №1194 (а.с.5). Позивач [PERSON] працює в Іванівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, її середньомісячна заробітна плата складає 8434,82 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи позивача (а.с.22). Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується інформацією наданою Іванівською селищною радою Херсонської області від 19.05.2020 року №09-07/35 (а.с.11). Судом також встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки не надає. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році установлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі: з 01 липня 2020 року - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Отже, на день ухвалення рішення мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років складає 929,50 грн /1859:2/; для дітей віком від 6 до 18 років складає 1159,00 грн /2318 : 2/. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Оскільки малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, її батько є працездатним, за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу дитині, інших аліментних зобов`язань не має, то є підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів в твердій грошовій сумі. На думку суду, розмір аліментів на дитину не повинен суперечити визначеному законодавством (за ч. 2 ст. 182 СК України не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), та враховуючи положення ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», у зв`язку з чим повинен складати в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, який підлягає індексації відповідно до закону. Стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей (ст.141 СК України) та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання останньої з нею. Доводи позивача про те, що відповідач неофіційно працевлаштований за кордоном та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно, - не підтверджені жодними належними та допустимим доказами та судом до уваги не приймаються. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольняються на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, суд вважає можливим стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial