Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

01 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої нею за житлово-комунальну послугу-газ по особистому рахунку [NUMBER] ; зобов`язати відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої нею у період з 01.11.2018 року по дату розгляду справи по суті з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії по особистому рахунку [NUMBER] ; стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на її користь моральну шкоду у розмірі 3311,00 грн. внаслідок порушень прав споживача. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Так, вона,[PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , в якому вона мешкає, використовує газ для опалення, має прибор обліку газу. Газ використовується виключно для опалення дому, підігріву гарячої води для власних побутових потреб, приготування їжі. Вказане домоволодіння використовується для проживання в ньому та не використовується у підприємницькій (господарській) діяльності. Здійснює оплату за газ, тож є споживачем комунальної послуги з постачання газу для населення. Послуги з постачання газу надає та здійснює Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут». Позивач вважає, що її права як споживача житлово-комунальних послуг із постачання газу порушені відповідачем, оскільки у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року ціна (тариф) на ці послуги була значно завищена за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої і також завищеної ціни на природний газ. Внаслідок цього у вказаний вище період вона вимушена була сплачувати необгрунтовано збільшену вартість за послуги за газ, а відповідач, в свою чергу, отримав необгрунтовану економічну вигоду. Постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період). Підпунктом 2 пункту 13 Положення було передбачено, що на період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 року №583, а саме: для індивідуального опалення або комплексно (Індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): за обсяг, використаний до 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно) - 3,6 гривні за 1 куб.метр; за обсяг, використаний понад 200 куб.метрів природного газу на місяць (включно) - 7,188 гривні за 1 куб, метр. Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України. 27.04.2016 року Кабінетом Міністрів України КМУ було прийнято Постанову №315,якою було внесені суттєві та чисельні зміни до Положення, затвердженого Постановою КМУ №758. Так, зміни в тому числі, але не виключно, передбачали, що з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб.метр. У період з 31.03.2017 року по 19.10.2018 року Кабінетом Міністрів України не приймалися інші рішення (постанови) про затвердження іншої ціни на природний газ для побутових споживачів, ніж та, що була передбачена Постановою КМУ №315 від 27.04.2016 року. Таким чином, в період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року природний газ поставлявся за ціною 6,879 гривень за 1 куб.метр. Позивач зазначає, що за вказаний період часу нею сукупно було спожито 6 333 куб.метрів природного газу. Внаслідок необгрунтованого нарахування за газ позивача постійно позбавляли субсидії, вимагали погасити заборгованість, які створював відповідач через необгрунтований тариф. Неможливість отримання субсидії через вимагання коштів за необгрунтованими тарифами спричиняло їй та спричиняє в теперішній час моральні страждання. Адже вона є пенсіонеркою, та управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації не приймає заяву на отримання субсидії поки вона не надасть документи про погашення заборгованості за газ та субсидію не надає. Відповідач, створюючи заборгованість, погрожує відключенням газопостачального обладнання та припинення газопостачання про що склав акт №000126 від 11.09.2019 року у разі не погашення заборгованості за вищезазначений період. Внаслідок прийняття КМУ Постанови №315 від 27.04.2016 року ціна на газ суттєво збільшилась, тобто в 2,68 разів. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року в справі №826/9665/16 за позовами Громадської організації «Тарифна Мобілізація», громадянки України [PERSON] до Кабінету Міністрів України Постанова КМУ №315 від 27.04.2016 року була визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 року. Зазначеним вище судовим рішенням Постанова №315 від 27.04.2016 року визнана протиправною та нечинною повністю,а не лише в частині, що встановлювала граничну роздрібну ціну на газ для населення. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі №826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року залишено без змін. Позивач вважає доведеним належними, допустимими, достатніми доказами той факт, що їй, побутовому індивідуальному споживачу житлово-комунальних послуг із постачання природного газу, вказані послуги в період із 01.05.2016 по 01.11.2018 року, визнаною судовим рішенням, яке набрало законної сили, незаконною та економічно необгрунтованою. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №757/31606/15-ц судом було зроблено висновок про те, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача, їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок. Також позивач вказує, що 11 вересня 2019 року відповідач склав акт №000126 про порушення без її участі, та намагається відключити домоволодіння від газопостачання, незважаючи на заяву про перерахунок за природній газ. 23 вересня 2019 року вона разом з депутатом Південноміської Ради [PERSON] з`явилась на комісію Оператора ГРМ для врегулювання питання з узгодженням спірного питання, але отримала погрози з відключення прибору газопостачання у разі непогашення зазначеної відповідачем заборгованості та залишення її без газу на опалювальний період, що є знущанням та не бажанням підприємства, що має монопольне становище рахуватись з законними правами споживача на перерахунок. Зазначені погрози та залякування на адресу з боку відповідача є особливим видом залежності споживача через його монопольне становище на ринку постачання газу та втручання в права власності на її особисті кошти без узгодження сум заборгованості та навмисне не проведення перерахунку оплати за газ, на яку вона має право за законом.Через це вона має моральні страждання, які виражаються в психічній напрузі, хвилюванні за своє життя, побоювання відключення від газу на період опалювального сезону та відсутність справедливості поведінки відповідача щодо неї, нехтування її правами споживача, створення їй перепон для отримання субсидій через нарахування неузгодженої суми заборгованості. Вважає, що подібні дії чиняться відповідачем з метою схилити її до сплати незаконних тарифів. Ці дії є сутяжнічеством. Тобто такі дії, що отягують що-будь, в даному випадку перерахунок заборгованості, та створюють невигідні для неї обставини з метою домогтися для себе вигод всякими, навіть непорядними, способами. Вона неодноразово зверталась до сусідів, депутата та органів влади щодо допомоги в цьому питанні. Її сон, здоров`я підірвані через душевні хвилювання щодо погроз відповідача про відключення приборів газопостачання за створеним ним боргом. Позивач вважає, що визначаючі розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, логічним є в даному випадку застосування критерій суми або її частини, яка підлягає перерахунку та/або критерій доходу на місяць особи, яка зазнала моральних страждань, в тому числі їх тривалість. Позивач має дохід у вигляді пенсії в розмірі 3311,00 грн. щомісячно. Враховуючі вищенаведені обставини, дії відповідача просить стягнути моральної шкоди за порушення прав споживача в розмірі 3311,00 грн. Також зазначає, що намагалась здійснити досудове врегулювання спору з відповідачем шляхом направлення останньому заяви про здійснення перерахунку сплачених сум за газ 28.08.2019 року. Проте спір не було врегульовано, а на вказану заяву про здійснення перерахунку від відповідача надійшов лист за №61712-ЛВ-15034-0919 від 05.09.2019 року та лист №61705-ЛВ-14978-0919 від 04.09.2019 року, в якому ним зазначено про неможливість здійснення перерахунку з огляду на відсутність передбаченого законодавством механізму такого перерахунку. Відповідачем надіслано на її адресу акт звірки фактичних показників лічильників газу станом на 14.08.2019 року з зазначенням суми заборгованості на дату звірки по особливому рахунку [NUMBER] , за яким сума заборгованості за період з липня 2015 року по 14.08.2019р. зазначена в розмірі 21373,01 грн., що не відповідає дійсній сумі, яка має бути за законом. Позивач вважає, що найбільш дієвим способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості за природний газ, наданих позивачу відповідачем у період із 01.05.2016 по 01.11.2018 року. Позивач вважає, що здійснення виконавцем комунальної послуги перерахунку її вартості за умови, що така вартість у певний період базувалася на незаконній (економічно необгрунтованій, завищеній) собівартості, не суперечить закону. За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом. Одночасно позивачем [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов заборони відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» проводити будь-які дії, пов`язані з припиненням газопостачання у будинок за адресою [ADDRESS] та надавати до Управління соціального захисту населення Харківської державної районної адміністрації інформацію про наявність будь-якої заборгованості за газ по особовому рахунку [NUMBER] до прийняття остаточного рішення за цим позовом. Обгрунтовує заяву тим, що в разі задоволення позову про перерахунок вартості послуг з постачання газу по особливому рахунку 1320186252 за період із 01.05.2016 по 01.11.2018 року, заборгованість суттєво зменшиться, за остаточним підрахунком буде відповідати дійсній сумі за законним тарифом, при виконанні судового рішення буде встановлена фактична відсутність. Крім того, не забезпечення позову в вищезазначений спосіб позбавить мене субсидії на опалювальний сезон 2019-2020рр. та можливість отримувати тепло в домоволодінні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2019 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг за спожитий газ прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2019 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг за спожитий газ відмовлено. 14 листопада 2019 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. ТОВ «Харківгаз Збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно Постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015 року), та з 11.05.2017 року згідно Постанови № 633 від 11.05.2017 року (виданої на постачання природного газу на території України). Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), яким покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області на ТОВ «Харківгаз Збут». До Положення неодноразово вносились зміни та доповнення, якими уточнювався його зміст. Зокрема, відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року №758 (з врахуванням змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2015 р. №872 було визначено, що «з метою забезпечення соціального захисту громадян установити на період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) пільгову граничну роздрібну ціну на природний газ,який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води), в розмірі 3,6 гривні за 1 куб.метр у разі використання до 1200 куб.метрів природного газу (включно) протягом зазначеного періоду». Пунктом 2 Постанови КМУ №872 було також зазначено, що «для цілей надання населенню житлових субсидій на оплату природного газу у період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) обсяг природного газу за пільговою граничною роздрібною ціною на природний газ, який використовується побутовими споживачами для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води), розподіляється помісячно рівними частинами». Тобто, Кабінет Міністрів України, встановив пільгову граничну ціну на визначений обсяг природного газу виключно на період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року включно. Пунктом 13 Положення №758 (в редакції Постанови КМУ №872) було визначено, що «на період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційновані залежо від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. №583, а саме: для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр; для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підгірів води): за обсяг, використаний до 1200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) - 3,6 гривні за 1 куб. метр; за обсяг, використаний понад 1200 куб. метрів природного газу за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) - 7,188 гривні за 1 куб. метр. Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України». Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року №234 до Положення №758 були внесені чергові зміни, якими, зокрема пункт 13 був викладений в наступній редакції: «з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційновані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. №583, а саме: для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підгірів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. мерів, що використані за прріод з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр. Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України». Тобто фактично вищезазначеною Постановою Кабінету Міністрів України, починаючи з 1 квітня 2016 року до окремого рішеннявстановлювалась єдина уніфікована ціна за 1 куб. метр природного газу незалежно від способу його використання - у розмірі 7,188 гривні. Таке «окреме рішення» було прийняте Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року №315, яким вносились чергові зміни до Положення №758, зокрема до п.13, який був викладений в наступній редакції: «з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно)діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр». Тобто Кабінет Міністрів України прийняттям цієї Постанови продовжив практику встановлення єдиної уніфікованої ціни на природний газ для побутових споживачів без диференціації залежно від виду та обсягу його використання. Ціна на природний газ у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр встановлювалась виключно на період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року №867- Положення №758 втратило чинність, а відповідно, втратила чинність, зокрема і Постанова КМУ №315. Тому рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року в справі №826/9665/16 про визнання Постанови КМУ №315 протиправною і нечинною надавалась правова оцінка Постанові Кабінету Міністрів України, яка на час його винесення, вже майже півроку як втратила чинність. Результатом визнання Постанови КМУ №315 нечинною є застосування змісту Положення №758 в редакції, яка діяла до її прийняття - а саме в редакції згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року №234, відповідно до якої з 1 квітня 2016 року встановлювалась єдина уніфікована ціна за 1 куб. метр природного газу незалежно від способу його використання - у розмірі 7,188 гривні. З огляду, що до сьогоднішнього дня, Кабінет Міністрів України не ухвалював будь - яких інших рішень про встановлення ціни на природний газ на період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року та, розуміючи соціальну значимість та чутливість питання визначення цін на природний газ Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», з огляду на визнання протиправною і нечинною Постанови КМУ №315, не ініціював проведення перерахунку вартості спожитого населенням Харківської області у вищезазначений період в сторону збільшення - відповідно до вимог Положення №758 в редакції згідно Постанови КМУ №234 від 30 березня 2016 року. ТОВ «Харківгаз Збут»звернувся до НАК «Нафтогаз України» як постачальника природного газу для задоволення потреб побутових споживачів щодо проведення перерахунку у зв`язку з визнанням протиправною та нечинною постанови КМУ №315. В своєму листі №26-2564-19 від 11.09.2019 року НАК «Нафтогаз України» проінформував, що договори на постачання природного газу на 2016 рік на цей час виконані та припинили свою дію. Також ТОВ «Харківгаз Збут»зазначає, що ціна на газ для побутових споживачів, складається з: ціни газу НАК «Нафтогаз України»; з тарифу на транспортування (розподіл потужності) ПАТ «Укртрансгаз» (Постанова НКРЕКП від 21.12.2018 року № 2001 та Постанова НКРЕКП від 22.04.2019 року № 580), що складає для мешканців м. Харків та Харківської області 157,19 грн. за 1 тис. м куб. без ПДВ, з тарифу на розподіл, що складає: для мешканців м. Харків 269,10 грн. за 1 тис. м куб. без ПДВ (Постанова НКРЕКП від 15.12.2016 року №2310), для мешканців Харківської області 721,10 грн. за 1 тис. м куб. без ПДВ (Постанова НКРЕКП від 15.12.2016 року №2309), з торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (за послуги з постачання природного газу), затвердженої Постановою КМУ від 19.10.2018 року № 867 (із змінами) для таких постачальників на рівні 2,5% від ціни закупівлі природного газу; ПДВ на ціну газу, тариф на транспортування, тариф на розподіл, торговельну надбавку постачальника природного газу в розмірі 20%. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Харківгаз Збут»не має правових підстав для здійснення перерахунку вартості послуг з постачання газу, сплаченою [PERSON] у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року та у період з 01.11.2018 року на дату розгляду справи по суті з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії. 18 грудня 2019 року надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] та заява про забезпечення позову, в обгрунтування якої позивачем зазначені ті саме підстави, що і про поданні заяви про забезпечення позову, поданої до суду одночасно із позовом. У відповіді на відзив позивач зазначає, що зміни, внесені до Постанови КМУ №758 від 01.10.2015 року Постановою №315 від 27.04.2016 року (яка була визнана протиправною та нечинною судами двох інстанцій в межах адміністративної справи №826/9665/16,діяли в період часу з 30.04.2016 року по 01.11.2018 року(тобто 2 роки та шість місяців). Пунктом 2 Постанови КМУ від 01.10.2015 № 758 встановлено, що з метою забезпечення соціального захисту громадян встановити на період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно) пільгову граничну роздрібну ціну на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води), в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр у разі використання до 1200 куб. метрів природного газу (включно) протягом зазначеного періоду. Зазначено, що ця постанова набирає чинності з 1 жовтня 2015 року та діє до 1 квітня 2017 року. Посилання відповідача на п. 13 Положення №758 є недоречним, оскільки йдеться про граничні ціни, а не Тариф або встановлення обґрунтованої Ціни. Пункт 13 Положення №758 має декларативний характер. Встановлення цін на товарний природний газ власного видобутку, роздрібних цін на природний газ, граничні рівні цін на природний газ для суб`єктів, які виробляють теплову енергію відноситься до повноважень НКРЕКП. Законом України «Про Кабінет Міністрів України» не передбачено повноважень КМУ щодо, встановлення вказаних цін; у відповідності до частини першої статті 12 та частини другої статті 12 Закону України «Про піни та ціноутворення» зміна рівня регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідного цього закону здійснюють державне регулювання цін. 26 листопада 2016 року набрав чинності Закон України від 22.09.2016 №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Зазначений Закон був оприлюднений в газеті «Голос України» за № 225 від 25.11.2016. Цей Закон визначає правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, Регулятор), її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Нацкомпослуг) утворена в 2011 року. У серпні 2014 р. НКРЕ та Нацкомпослуг ліквідовано, їх функції були покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з Указом Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор здійснює державне врегулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Таким чином, в період з 01 квітня2016 року НКРЕКП, Регулятор повинен був прийняти заходи щодо встановлення обґрунтованого тарифу, чого не було зроблено. Отже існує провалина визначення обґрунтованого тарифу та встановлювати його на період 31.03.2017 року по 19.10.2018 року, який минув ніхто не буде. Позивач зазначає, що з метою врегулювання цього питання, вона як індивідуальний споживач визнає з 31.03.2017 року по 19.10.2018 року ціну для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): за обсяг, використаний до 200 куб.метрів природного газу на місяць (включно) - 3,6 гривні за 1 куб.метр; за обсяг, використаний понад 200 куб.метрів природного газу на місяць (включно) - 7,188 гривні за 1 куб.метр. Позивач вважає, що вимагання ТОВ «Харківгаз Збут» з неї сплати необгрунтованого тарифу є агресивною підприємницькою практикою, яка фактично містить елементи примусу, докучання, вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. В зв`язку з чим, повідомляє, що нею не укладався договір про надання послуг та вана не підписувала заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем. В заяві-приєднанні стоїть не їїпідпис, а підпис невідомої особи. Про наявність цієї заяви їй стало відомо після отримання судового наказу від 11 листопада 2019 р. у справі № 635/6762/19, провадження №2-ц/635/340/2019, який ухвалою від 29 листопада 2019 року скасовано. Посилання відповідача на відсутність правових підстав є неспроможним, оскільки не відповідає принципу верховенства права, справедливості та створює для неї становище раба по відношенню до необгрунтованої незаконної ціни на газ. 24 січня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , розглянути та вирішити справу за відсутності представника ТОВ «Харківгаз Збут». Ухвалою Харківського районного суду Харкіської області від 16 червня 2020 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг за спожитий газ відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг за спожитий газ до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про слухання справи у відсутність представника ТОВ «Харківгаз Збут», проти позовних вимог заперечують у повному обсязі. 23 червня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так судом встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає ТОВ «Харівгаз Збут». 29.08.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку за спожитий газ у період з 27.04.2016 по 08.07.2019 згідно із рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 по справі № 826/826/16, якою визнано протиправною та нечинною постанову КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 01.10.2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Листом відповідача за №61712-ЛВ-15034-0919 від 05.09.2019 року та №61705-ЛВ-14978-0919 від 04.09.2019 року, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку. При вирішенні позовних вимог суд виходить з того, що взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/2782, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно з п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» затвердження правил постачання природного газу належить до компетенції Регулятора на ринку природного газу, тобто національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу» з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затверджене Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року. Цим Положенням на постачальників природного газу покладено обов`язок постачати природний газ побутовим споживачам за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11-14 цього Положення. Пунктом 13 вказаного Положення визначено граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 грн за 1 метр кубічний; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 метрів кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний. Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України. 27 квітня 2016 року Кабінет Міністрів України Постановою № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758» з 01 травня 2016 року затвердив граничну роздрібну ціну за природний газ для побутового споживача в розмірі 6,879 грн. за 1 метр кубічний. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16 за позовом [PERSON] , Громадської організації «Тарифна мобілізація» до Кабінету Міністрів України за участю третіх осіб: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», [PERSON] , Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, [PERSON] про визнання протиправною (незаконною) постанови Кабінету Міністрів України №315 від 27 квітня 2016 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року Апеляційні скарги Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Кабінету Міністрів України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», [PERSON] залишені без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року залишено без змін. Як висловилася Велика палата Верховного суду в постанові від 16.01.2019 року в іншій цивільній справі № 757/31606/15-ц, помилковими є висновки про те, що оскільки в момент нарахування плати за житлово-комунальні послуги тарифи були чинними, незважаючи на те, що в подальшому їх було скасовано, споживач не має права на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів, тобто зроблено висновок про те, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача, їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині зобов`язаня Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої [PERSON] за житлово-комунальну послугу - газ по особистому рахунку [NUMBER] та зобов`язаня відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої [PERSON] у період з 01.11.2018 року по дату розгляду справи по суті з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії по особистому рахунку [NUMBER] . Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Враховуючи викладені положення ЦК України та роз`яснення Верховного Суду України з цього приводу, суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином розмір завданих їй моральних страждань, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, якої зазнала позивач, а також не встановлено вини відповідача у заподіянні немайнової шкоди [PERSON] . Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial