Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки в сумі 34672,00 грн., інфляційних втрат в сумі 24759,49 грн., 3% річних в сумі 4201,30 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Позивачем неодноразово подавалися заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 3252 від 30.01.2015 року; вх. № 5231 від 16.02.2015 року) (а.с. 44-46, 70-74). Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог позивача (вх. № 6105 від 23.02.2015 року) остаточні позовні вимоги викладені наступним чином: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 55218,02 грн. неустойки, 39160,95 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 5107,02 грн. та 20000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 79-80). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.06.2014 року Кіровський районний суд м. Кіровограда розглянувши цивільну справу № 404/3506/14-ц, номер провадження 2/404/1743/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу відповідно до попереднього договору. Рішенням суду вищевказаний позов задоволено в повному обсязі та на його виконання видано виконавчий лист. Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 24 червня 2014 року за виконавчим листом відкрито виконавче провадження. Відповідач неодноразово перешкоджав проведенню виконавчих дій. Оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання, позивач вимушена звернутися до суду про стягнення неустойки за попереднім договором, а також стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні 28.01.2015 року позовні вимоги підтримав. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву вх. № 6105 від 23.02.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та наполягає на їх задоволенню (а.с. 79-80). Відповідач про час і місце розгляду справи, призначеного на 28.01.2015 року, 18.03.2015 року та 16.04.2015 року повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 31-32, 98-99). В судове засідання призначене на 12.02.2015 року позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 59-60). В судовому засіданні 12.02.2015 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову. Також, відповідачем надано до суду письмові заперечення (вх. № 4805 від 12.02.2015 року), в обґрунтування яких зазначено, що договір купівлі-продажу не було укладено тому що позивач не дочекавшись підготовки відповідних документів у встановлений договором строк, придбала собі квартиру через місяць після укладення попереднього договору. Жодних доказів невиконання відповідачем договору до суду не надано, до суду не надано доказів відмови чи ухилення від укладання договору купівлі - продажу. Позивачка звернулася до суду за стягненням з відповідача авансового платежу. Рішенням суду, після уточнення позовних вимог та визнання їх [PERSON], позов задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача кошти в сумі 22000,00 дол. США. При цьому, позивачка відмовилася від стягнення неустойки саме з тієї підстави, що умови попереднього договору не виконала саме вона. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунками позивача, оскільки вони є неправильними та розраховані не на суму авансового платежу, зазначеного в попередньому договорі (а.с. 61-64). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 23.12.2013 року укладено попередній договір з передачею авансових платежів (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1121 (а.с. 19-20). За умовами пункту 1 Договору відповідач зобов'язався продати, а позивач купити житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку [ADDRESS] не пізніше 01.04.2014 року, в цілому вартість нерухомості має становити 492000,00 грн. Відповідно до пункту 3 Договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримав від покупця гроші в сумі 172200,00 грн. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу. При цьому, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року, яке набрало законної сили 17.06.2014 року встановлено, що сума авансу передана в доларах США. На час її передачі, 172200,00 грн. дорівнювало 21000,00 дол. США. В силу частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року, яке набрало законної сили 17.06.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу відповідно до попереднього договору задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 22000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 04.06.2014 року еквівалентно 261140,00 грн. та 2344,19 грн. судового збору (а.с. 11-13). На виконання вищевказаного рішення 19.06.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист (а.с. 14) та державним виконавцем вчинено відповідні виконавчі дії (а.с. 15, 17-18, 68). Проте, рішення суду не виконане, а стягнута сума авансу позивачу не повернута. Разом з тим, за умовами пункту 5 Договору, у разі, якщо продавець буде відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу в визначений у пункті 2 Попереднього договору (чи додатково погоджений шляхом внесення змін до Попереднього договору) термін та на вищезазначених (чи додатково погоджених) умовах, він зобов'язується повернути покупцеві отриманий від нього аванс, а також сплатити неустойку у розмірі 10 відсотків від суми авансу, переданого за цим Попереднім договором. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Позивач заявив до стягнення з відповідача 55218,02 грн. неустойки за Договором, з розрахунку, що станом на 12.02.2015 року офіційний курс національної валюти по співвідношенню до іноземної: за 100 долар США становить 2509,9142 грн. (інформація Управління національного банку України в Кіровоградській області № 13-014/622 від 18.02.2015 року, а.с. 81). Враховуючи викладені норми та неналежне виконання умов попереднього договору відповідачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 55218,02 грн. (в межах заявлених позовних вимог). Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 39160,95 грн. та 3% річних в сумі 5107,02 грн. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Статтею 625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, про що зазначено в статті 11 Цивільного кодексу України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Зважаючи на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача вже була стягнута уся сума авансу, на нього не може бути покладена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати 3% річних від простроченої суми основного боргу за період після ухвалення такого рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 39160,95 грн. та 3% річних в сумі 5107,02 грн. задоволенню не підлягають. Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити наступне. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до частин 1, 4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 Цивільного кодексу України). Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав щодо наявності такої шкоди, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях, а належних доказів спричинення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не доведено суду. Крім того, можливістю відшкодування моральної шкоди за положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України є відповідальністю у спірних позадоговірних (деліктних) правовідносин, проте предметом спору є зобов'язання, що виникають на підставі Попереднього договору. Зі змісту Попереднього договору від 23.12.2013 року, укладеного між сторонами вбачається, що можливість відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням умов договору не передбачено, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. задоволенню не підлягають. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial