Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

19 січня 2016 року позивач, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позов, про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 2004 році працюючи у відповідача в шахті «Південна» по професії - кріпильником, 11.06.2004 року виконуючи наряд по заміні канатів клітьової підйомної споруди, падаючим шматком корозійного металу, його було травмовано, отримав травму правої руки (відповідно до [PERSON] про нещасний випадок на виробництві № 14 та [PERSON] розслідування нещасного випадку, його вина відсутня в нещасному випадку). В пункті 9 [PERSON] встановлено діагноз: забито - розірвана рана правої кісті та нижньої третини правого надпліччя з ушкодженням сухо жилій розгинання 1 пальця. В зв'язку з травмою він знаходився на стаціонарному лікування в травматологічному відділенні, в наступному була проведена операція, ревізія рани правого передпліччя, сухожильний шов разгибального пальця, права кість та передпліччя фіксована гіпсовою шиною, на рани були накладені шви. В момент нещасного випадку, весь реабілітаційний період і на теперішній час, хоча вже минуло багато років, він переносить моральні страждання, непокоїть фізичний дискомфорт при незначних навіть фізичних навантаженнях, відчуваю постійний дискомфорт при піднятті правої руки, непокоять болі при зміні погоди та тривалих рухах. Він сумлінно та добросовісно всю свою трудову діяльність пропрацював на підприємстві - відповідача в шахтах «Південна» та «Ювілейна» в період з 17.05.1989 року по професії - газоелектрозварником, підземним кріпильником, 11.12.2015 року - звільнений в зв'язку з виходом на пенсію. Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 25.11.2014 року (№ 1942) позивачу було встановлено два професійні захворювання за діагнозом: - радикулопатія шийна, попереково - крижова, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами, з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів та колінних суглобів; - хронічний (пиловий) бронхіт першого ступеню. Відповідач ПАТ «Євраз [PERSON]» не притримувався та не виконував вказані норми, ігноруючи свої законодавчі обов'язки, що й призвело до ушкодження його здоров'я. Вказані факти - про перевищення гранично -допустимих норм на моєму робочому місці - є [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений від 20.10.2015 року, в пункті 17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань явилась, саме робота в умовах перевищення гранично -допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, оскільки підпадав на своєму робочому місці під вплив підвищених параметрів фізичного навантаження та запиленості. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні 140 при допустимих до 100 разів за зміну, маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну - 40 кг при нормі 30 кг; робоча поза, знаходження у нахиленому положенні 33,7% при допустимих до 25%; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в м/г з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 6.0 мг/м3 при гранично допустимій до 2.0. Більш того, умовою відповідальності за заподіяння моральної шкоди є протиправність поведінки - невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов'язків протиправність виступає у формі дії та бездіяльності. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - не вчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Відповідно довідки обласної МСЕК № 6 (серія 12 ААА № 014905) при первинному огляді від 15.12.2015 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, первинно - 45% по радикулопатії та 10% по хронічному бронхіту, повторно - 5% по трудовому каліцтву (2004 р.), в зв'язку з негативними фізіологічними змінами в організмі встановлено 3 групу інвалідності. Наступний переогляд 01.11.2016 року. Противопоказана - важка праця, переохолоджуватись, пил. Він щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання, оскільки втратив значний відсоток працездатності, на теперішній час позивача непокоїть тупий, ниючий біль в грудному та попореково - крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, що посилюється при фізичному навантаженні, відчуваю обмеження рухів в попереку, ниючий біль в ліктьових і плечових суглобах, оніміння в руках. В зв'язку з болями в попереку він не має змоги ходити, сидіти відчуваю гострі болі в тазовому відділі. Він швидко втомлюєтеся, весь час почуваюсь хворою людиною, перестав отримувати задоволення від життя. Відчуваю дискомфорт та неповноцінність серед оточуючих. Щоденно почуваю себе неповноцінним чоловіком, а для нього це неймовірні нервові потрясіння та переживання, фізично він виснажений, втратив радість від життя, оскільки фізичні хронічні болі, призводять до щоденних нервових переживань. Додаткових моральних страждань та переживань спричиняє той факт, що по висновку лікарів йому для підтримання свого стану здоров'я рекомендовано: нагляд лікарів за місцем проживання (терапевта, невропатолога), прийом медикаментів (протизапальних препаратів), оздоровлення в санаторії -профілакторії в теплу пору року, санаторне - курортне лікування (пульмоногогічного та неврологічного профілів). Із вказаного вбачається, що для підтримання свого стану здоров'я позивач вимушений постійно лікуватися, бути не вдома, що також спричиняє моральні страждання. При таких обставинах в мене змінився рівень життєвої діяльності, мені необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. Вина Відповідача в заподіянні шкоди та законодавство, яке зобов'язує Відповідача створити небезпечні та нешкідливі умови праці. У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначив обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначала, що в звязку з отриманими двома професійними захворюваннями, втратою працездатності, її довіритель зазнає щоденно фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути відшкодування моральної шкоди з Відповідача на користь [PERSON] в розмірі 243\~000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» - [PERSON] позов не визнала. Зазначала, що Позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Нещасний випадок стався в 2004 році, в тому повинен відповідати фонд соціального страхування. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON] ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. [PERSON] встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], вказано роботу на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз [PERSON]») в період з 17.05.1989 по 11.12.2015 роках за професіями в підземних умовах, звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку, що стався 11 червня 2004 року та акту №14 нещасний випадок на виробництві від 11.06.2004 року, комісією підтверджено нещасний випадок на виробництві, що стався за участю відповідача [PERSON] та встановленні винні особи у нещасному випадку на виробництві, що відмінні від позивача [PERSON] Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складений 20.10.2015 року, комісією з представників керівництва ПАТ «Євраз [PERSON]», Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 [PERSON] вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійні захворювання, саме робота на підприємстві Відповідача в умовах перевищення гранично допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту…встановлено причину отримання професійних захворювань Позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично допустимих показників фізичного перевантаження. В пункті 19 зазначено, що конкретних винних осіб встановити не можливо, які допустили порушення законодавства про охорону праці, в звязку з тривалою роботою більше 25 років 11 місяців в ВАТ «Суха Балка», ПАТ «Євраз [PERSON]». Висновком медико соціально експертною комісією серія 12 ААА № 014905 [PERSON] 15.12.2015 року встановлено 60% відсотків втрати працездатності, первинно 45% - радикуліт, 10% - хронічний бронхіт, наступний переогляд 01.11.2016 року. Потреба у медичній та соціальній допомозі: Забезпечення лікарськими засобами, санаторне курортне лікування. Відповідно до довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією, серія 10 АГГ №034323 від 15.12.2015 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності та заборонена важка праця, довга хода, переохолодження та праця в умовах виробничого пилу. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з двома професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Євраз [PERSON]» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «Євраз [PERSON]» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники вібрації та фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Євраз [PERSON]» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного [PERSON] №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Євраз [PERSON]» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 20.10.2015 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 60%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «Євраз [PERSON]» Позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «Євраз [PERSON]» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28.02.2014 року) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 60 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, тривалість роботи Позивачем на підприємстві у Відповідача, що становить 25 років 11 місяців, стан його здоров'я, отримання професійних захворювань, значний відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 35000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. [PERSON] ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial