Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в Верховинський районний суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 33764,11 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.06.2015 року відповідача було прийнято на роботу у Львівську філію "Орлан-Транс-Груп" на посаду водія. Позивачем у період із 11 вересня по 08 жовтня 2015 року було забезпечено відповідача грошовими коштами (авансом) на службові відрядження в межах України та за кордоном в розмірі 88663,16 грн. шляхом перерахування грошової суми на відповідний рахунок для використання із застосування платіжної картки [NUMBER], користувачем якої був відповідач, що підтверджується копією виписки по карті [NUMBER], виданої ЦФ ПАТ "Кредобанк". Про використання відповідачем грошових коштів (авансу) на службові відрядження складено авансовий звіт №0/П-1020 від 07 жовтня 2015 року на загальну суму 60841,28 грн. Проте, відповідачем не подано звіт про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 27821,88 грн., як передбачено Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон. Крім цього, оскільки відповідачем не повернено суми надміру сплачених коштів у встановлені законодавством терміни, з нього на підставі п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України стягнуто податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5942,23 грн. Дані суми податку перераховано позивачем в дохід держави. Відповідно до наказу Львівської філії ТОВ "Орлан-Транс-Груп" №137-кф від 25.11.2015 року, відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП. Однак, відповідачем на дату подання даної позовної заяви не повернено до каси позивача залишок коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 27821,88 грн. та суму податку на підставі Податкового кодексу в розмірі 5942,23 грн. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав заяву про збільшення позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач крім заборгованості в сумі 33764,11 грн. має перед ТОВ "Орлан-Транс-Груп" борг в сумі 5535,66 грн., внасідок допущених перевитрат палива під час виконання перевезень, а саме : на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом згідно подорожнього листа №791331 від 18.07.2015 року на суму 1422,09 грн., на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом згідно подорожнього листа №529019 від 05.08.2015 року на суму 2284,32 грн. та на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом згідно подорожнього листа №526497 від 11.09.2015 року на суму 1829,25 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання в якому просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивач безпідставно заборонив йому включати у розрахунок витрат кошти в сумі 1014 євро, витрачені під час відрядження на послуги евакуатора у м. Ріксайм (Франція) 29.09.2015 року, оскільки поломка автомобіля сталася не з його вини. Ці кошти позивачем необгрунтовано не внесено у звіт про використання коштів, виданих йому на відрядження, хоча він письмово повідомив про це позивача та представив оригінали всіх підтверджуючих документів. Крім цього, вважає, що позивачем не наведено достатніх підстав для стягнення із нього коштів за перевитрати палива на загальну суму 5535,66 грн. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, заяву представника позивача, дослідивши письмові докази суд встановив наступне. 26.06.2015 року відповідача було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ "Орлан-Транс-Груп" на посаду водія (а.с. 5). Відповідно до наказу Львівської філії ТОВ "Орлан-Транс-Груп" №137-кф від 25.11.2015 року, відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП (а.с.6). Позивачем у період із 11 вересня по 08 жовтня 2015 року було забезпечено відповідача грошовими коштами (авансом) на службові відрядження в межах України та за кордоном в розмірі 88663,16 грн. шляхом перерахування грошової суми на відповідний рахунок для використання із застосування платіжної картки [NUMBER], користувачем якої був відповідач, що підтверджується копією виписки по карті [NUMBER], виданої ЦФ ПАТ "Кредобанк" (а.с. 7-11). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Відповідно до ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до п. 6 ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП ( 322-08 ) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до п.п.11,12 цієї Постанови працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті. Відповідно до вимог п. 11. Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, що затверджена наказом Міністерства фінансів України 13 березня 1998 № 59 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 19 липня 2013 року № 667) відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов'язаний подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат. Про використання [PERSON] грошових коштів (авансу) на службові відрядження позивачем складено авансовий звіт №0/П-1020 від 07 жовтня 2015 року в якому вказано, що відповідач отримавши 88663,16 грн. фактично витратив 60841,28 грн., та не надав відповідних документів про використання 27821,88 грн. Даний звіт [PERSON] не підписано (а.с.12-13). Відповідач в судовому засіданні ствердив, що позивачем у вказаний звіт безпідставно не включено суму витрат у розмірі 1014 євро на ремонтне обслуговування автопоїзда (послуги евакуатора) у м. Ріксайм (Франція) 29.09.2015 року, хоча він представив позивачу оригінали всіх підтверджуючих про це документів. В судове засідання відповідачем представлено копії акту про ремонтне обслуговування евакуатором автопоїзда [NUMBER]/[NUMBER] у м.Ріксайм (Франція) 29.09.2015 року та квитанцій про оплату коштів за це обслуговування в сумі 1014 євро, в тому числі 600 євро готівкою за ремонт автопоїзда [NUMBER]/[NUMBER] та його евакуацію (а.с.54-60). Із виписки по карті [NUMBER], виданої ЦФ ПАТ "Кредобанк" на ім'я [PERSON], яка додана до матеріалів позовної заяви видно, що 29.09.2015 року із рахунку відповідача було знято кошти в сумі 1014 євро, в тому числі 600 євро готівкою (а.с.7-11). Також відповідач в судовому засіданні пояснив, що всі документи щодо оплати 1014 євро за ремонтне обслуговування автопоїзда 29.09.2015 року у м.Ріксайм(Франція) було надіслано ним рекомендованим листом на адресу позивача, що стверджується квитанцією про вручення поштового відправлення від 05.10.2015 року(а.с.64). Крім цього про факт поломки автомобіля біля м.Ріксайм(Франція) та оплату коштів в сумі 1014 євро за послуги евакуатора відповідач повідомляв позивача у письмовій пояснюючій записці від 05.10.2015 року, яка як він ствердив була прийнята у нього головним інженером філії ТОВ "Орлан-Транс-Груп"(а.с.62). Суд вважає, що представлена позивачем копія складено відповідачем розрахунку витрат за перевезення по маршруту Україна-Польща-Німеччина, в якому не вказано витрати в сумі 1014 євро за послуги евакуатора( а.с.78) не спростовує факту оплати цих коштів позивачем під час відрядження у м.Ріксайм(Франція), який підтверджено в судовому засіданні сукупністю досліджених належних і допустимих доказів. При наведених вище обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача залишку коштів виданих на відрядження в сумі 27821 грн. є необгрунтованими, оскільки у звіті про використання коштів, виданих на відрядження від 07.10.2015 року безпідставно не враховано кошти в сумі 1014 євро використані відповідачем під час відрядження у м.Ріксайм (Франція) на ремонтне обслуговування автопоїзда [NUMBER]/[NUMBER] та його евакуаціюю. При цьому позивачем не наведено жоних доказів про те, що поломка автопоїзда, яка потяла за собою витрати на послуги евакуатора сталася з вини відповідача. У зв'язку з наведеним необгрунтованою також є вимога в частині стягнення із відповідача 5942,23 грн. перерахованих позивачем в дохід держави податку з неповернутої суми надмірно сплачених коштів. Також в судовому засіданні встановлено, що під час виконання [PERSON] перевезення на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №791331 від 18.07.2015 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 288 літрів дизельного палива. Відповідачем було придбано 830 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 235 літрів. Згідно з нормою витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 812 літрів палива, відповідно до даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 883 літри. Тобто перевитрата палива по даному перевезенню склала 71 літр дизельного палива на загальну суму 1422,09 грн. (288+830-812-235=71) (а.с. 74,75). Крім того, під час виконання перевезення на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом Україна-Вірменія-Україна згідно подорожнього листа №529019 від 05.08.2015 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 331 літр палива. Відповідачем було придбано 1674 літри дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках складав 375 літрів. Згідно з нормою витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 1509 літрів палива, відповідно до даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 1629 літрів. Отже, перевитрата палива по даному перевезенню склала 120 літрів дизельного палива на загальну суму 2284,32 грн. (331+1674-1509-375=120)(а.с.70,71). Під час виконання [PERSON] перевезення на автопоїзді [NUMBER]/[NUMBER] за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №526497 від 11.09.2015 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 102 літри палива. Відповідачем було придбано 2253 літри дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 206 літрів. Згідно з нормою витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2099 літрів палива, відповідно до даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 2149 літрів. Отже, перевитрата палива по даному перевезенню склала 50 літрів дизельного палива на загальну суму 920,25 грн. (102+2253-2099-206=50). Також [PERSON] порушено норми наказу № 29 від 08.06.2015 року "Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання", де вказано, що при вході з території Німеччини на територію Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 75 літрів (а.с.61,62). При вході на територію України з території Польщі кількість палива в баках автомобіля повинна бути не більше 75 літрів. При заїзді автомобіля на територію Польщі 01.10.2015 року кількість палива становила 277 літрів, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території Німеччини та Польщі на загальну суму 650,96 грн. При заїзді на територію України 02.10.2015 року в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилось 177 літрів дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 258,04 грн. Загалом, збитки, завдані відповідачем при виконанні даного перевезення, склали 1829,25 грн. (920,25+650,96+258,04) (а.с.72,73). Загальна сума збитків, завданих відповідачем позивачу перевитратою палива становить 5535,66 грн. Відповідач, вказавши в судовому засіданні, що позивачем не наведено достатніх підстав для стягнення із нього коштів за перевитрати палива на загальну суму 5535,66 грн. жодних належних доказів на підтвердження цього не надав. Враховуючи вищенаведене, оцінивши досліджені по спрпаві докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме із відповідача на користь позивача слід стягнути 5535,66 грн. збитків, завданих внаслідок допущеної перевитрати палива, а в задоволенні позову в частині стягнення залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 27821,88 грн. та суми податку на підставі Податкового кодексу в розмірі 5942,23 грн. - відмовити. Задовольняючи позов частково, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.1) судові витрати, що становлять 1378,00 грн..

Outcome: partial