overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Що [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує наступним. 30.10.2003 р. зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Від спільного проживання народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO], які перебувають на вихованні та утриманні батька. В сім»ї виникали часті сварки і скандали. Дружина не поважала позивача як чоловіка, не рахувалася з його думкою, не займалася вихованням дітей, а також зраджувала подружню вірність. Така поведінка відповідачки призвела до втрати почуття любові і поваги. На даний час шлюбні стосунки між ними припинені і існують тільки формально. Тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить шлюб розірвати, а дітей залишити на його вихованні. Відповідачка подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони одружилися 30.10.2003 року /а.с. 3/. Від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] (а.с.4-5). Причиною розлучення є те, дружина не поважала позивача як чоловіка, не рахувалася з його думкою не займалася вихованням дітей, а також зраджувала подружню вірність. Така поведінка відповідачки призвела до втрати почуття любові і поваги. Сторони припинили подружні відносини, миритися не бажають, шлюб носить формальний характер, тому зберігати його є недоцільним. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та їхніх неповнолітніх дітей, що дає підставу у відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України постановити рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст. 104, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

що [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою. Свої вимоги мотивує наступним. Після смерті батька, [PERSON], державний нотаріус Калуської міської державної нотаріальної контори Локатир М.В. видала заявнику Свідоцтво про право на спадщину за законом Серії [NUMBER] на ? житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] Свідоцтво зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 06.08.2002 року за Р №1618. Однак при видачі зазначеного свідоцтва було допущено помилку, а саме по-батькові спадкоємця вказано «[PERSON], а фактично в паспорті заявника по-батькові зазначено «[PERSON]». В даний час [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на другу половину будинковолодіння після смерті матері, [PERSON], де по-батькові заявника зазначено «[PERSON]», що відповідає паспорту. При реєстрації речових прав на нерухоме майно і була виявлена допущена помилка. [PERSON] заяву підтримав, просить її задоволити, справу розгляунти у його відсутності, про що подав відповідну заяву. Заінтересована особа подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви, справу просить розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява обгрунтована та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПУ України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно свідоцтва про народження заявника в графі батько записаний [PERSON] а в свідоцтві про народження брата заявника, батько зазначений «[PERSON]», при цьому свідоцтво виписано на російській мові. /а.с.8-9/. У воєнному білеті та свідоцтві про восьмирічну освіту [PERSON] зазначений по-батькові «[PERSON]» /а.с.13-14/. Однак з копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера вбачається, що заявник - [PERSON] /а.с.15-16/. Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено те, що Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААІ №732757, видане 07.06.1997р. Калуською державною нотаріальною конторою за Р №2-Д-321 на ім»я [PERSON] /а.с.4/ належить заявнику - [PERSON], 1954 року народження. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

що [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що 08.05.2000 року він придбав гараж, який розташований в м. Калуші по вул.. Хіміків, А-11, про що був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № Д-421. На даний час мав намір зареєструвати договір у реєстраційній службі, однак побачив розбіжності по-батькові, де у всіх документах він зазначений «Мар»янович» , а у договорі купівлі-продажу від 08.05.2000 року - «Марянович». Через дані розбіжності не зможе зареєструвати договір,а тому змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу й просить заяву задоволити. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заяву. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився , хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно із п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 08.05.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу гаражу АВК № 753679, посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № Д-421 ( а.с.6). При цьому, в матеріалах справи містяться копії документів, в яких по-батькові заявника зазначено «Мар»янович» зокрема: свідоцтво про народження V -УР № 1288799 від 27 січня 1966 року паспорт громадянина України СЕ 730649, виданий Калуським РВ УДМС в Івано-Франківській області 31 липня 2015 року, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера 29-08/13147 від 04.08.1998 року (а.с.4-5). При таких обставинах, суд вважає, що заява підлягає до задоволення , оскільки дослідженими в сукупності доказами підтверджується, що Договір купівлі-продажу гаражу від 08.05.2000 року, АВК № 753679, посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № Д-421, був укладений [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Що [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що на початку березня 2016 року він звернувся до УПФ України в м. Калуш та Калуському районі для оформлення пенсії, проте йому було відмовлено в прийнятті документів у зв`язку з тим, що в його трудовій книжці допущено помилку. Зокрема, на сторінці 1 трудової книжки серії БТ-II №1644789 вказано прізвище, ім`я та по-батькові як „Лаврись Василий Григорьевич, однак відповідно до його паспортних даних на сторінці 1 паспорту серії СС 381251 його прізвище, ім`я, по-батькові українською мовою звучить як „Лаврись Василь Григорович, а на сторінці 2 його паспорту дані зазначено російською мовою як „Лаврысь Василий Григорьевич. Таким чином, при заповненні трудової книжки (російською мовою) допущено помилку в букві прізвища „Лаврись, а саме неправильно зазначено „Лаврись замість „Лаврысь. Через дані розбіжності не може оформити пенсію,а тому змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документу й просить заяву задоволити. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала . Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення даної заяви. Суд, заслухавши представника заявника , дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно із п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що на сторінці 1 трудової книжки серії БТ-II №1644789 вказано прізвище, ім`я та по-батькові російською мовою як „Лаврись Василий Григорьевич, однак відповідно до його паспортних даних, а саме паспорту серії СС 381251 на сторінці 2 його прізвище, ім`я, по-батькові російською мовою звучить як „Лаврысь Василий Григорьевич. (а.с. 6,7) При цьому, в матеріалах справи містяться копії документів, в яких прізвище заявника українською мовою зазначено «Лаврись», зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про народження, паспорт громадянина України (а.с 3-6) та копія військового квитка №4914829, де прізвище заявника російською мовою звучить як „Лаврысь (а.с. 8). При таких обставинах, суд вважає, що заява підлягає до задоволення , оскільки дослідженими в сукупності доказами підтверджується, що трудова книжка заповнена на першій сторінці російською мовою „Лаврись Василий Григорьевич належить [PERSON], [INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

що [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло, посилаючись на те, що 20.11.1996 року йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому в свідоцтві його прізвище та ім'я помилково зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вказує на те, що наявність у правовстановлюючому документі зазначеної помилки позбавляє його можливості повноцінно користуватися належною йому квартирою та розпоряджатися такою на власний розсуд. Оскільки виправлення, допущених при оформленні правовстановлюючого документу, помилок органом приватизації, є неможливим через припинення ним своєї діяльності, просить дане питання вирішити в судовому порядку шляхом задоволення вказаного позову. [PERSON] вказану заяву просить задовольнити та справу розглянути у його відсутності, про що надав відповідну заяву. Начальник реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції Кметь В.Л. в судове засідання надав заяву, згідно якої проти встановлення факту належності правовстановлюючого документу не заперечує та просить справу розглянути у відсутності представника реєстраційної служби. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Як убачається з доводів заяви та матеріалів справи, в свідоцтві про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], виданому 20.11.1996 року Житлово-комунальним об'єднанням, прізвище та ім'я заявника [PERSON] вказано як «[PERSON]», що не відповідає даним його свідоцтва про народження та паспорта, згідно яких останній є «[PERSON]». За наявності допущеної помилки в прізвищі та імені заявника в даному свідоцтві, останній не має змоги повноцінно користуватися належною йому квартирою та розпоряджатися такою на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, а також те, що встановлення даного факту не пов'язане з спором про право цивільне і ці вимоги ґрунтуються на вимогах п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, у відповідності до якого в судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, суд вважає, що підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість наведених заявником фактів та досліджених доказів відсутні, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-14 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі рішення Калуського міськрайонного суду про визнання права власності в порядку спадкування за дідом від 27.03.2012 року. З 2010 року відповідач був формально зареєстрований в даному житловому будинку. Проте він ніколи не проживав за місцем реєстрації, не вів там господарства, його особисті речі за вказаною адресою відсутні. Він також не бере участі в утриманні будинку. [PERSON] відсутній в житловому приміщенні, в якому зареєстрований вже понад 2 роки. Внаслідок своєї тривалої відсутності відповідач втратив право користуватися житловою площею та будує своє життя в іншому місці. Тому [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житлом. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся через оголошення у пресі у відповідності до ст.ст.74-76 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивачки, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Згідно копії свідоцтва про шлюб /а.с.9/, позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Із витягу про реєстрацію права власності /а.с.8/ та рішення Калуського міськрайонного суду №908/1568/2012 від 27.03.2012 року /а.с.11-12/ вбачається, що [PERSON] ([PERSON]) є власником житлового будинку в [ADDRESS]. Відповідно до довідки №1065 від 27.11.2014 р., виданої виконкомом Сівко-Войнилівської сільської ради, відповідач зареєстрований в [ADDRESS], однак з 2010 року там не проживає. /а.с.4/. Про те, що в господарстві [PERSON] відповідач [PERSON] не проживає з 2010 р. по даний час підтверджується актами від 01.03.2014р., 10.06.2014р. та 27.11.2014 р. /а.с.5-7/ та поясненнями в судовому свідків [PERSON] та [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд не знайшов поважних причин не проживання відповідача по місцю своєї реєстрації. Тому приходить до висновку, що [PERSON] без поважних на це причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним сина - [PERSON], [INFO], та призначення опікуна, посилаючись на те, що останній, маючи важку психічну хворобу з дитинства, визнаний інвалідом ІІ групи. [PERSON] нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує постійного стороннього догляду. Визнання сина недієздатним потрібно їй для оформлення над ним опіки. В судовому засіданні заявниця доводи заяви підтримала, представник управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради м. Нетішин Хмельницької області Риштун І.А. вважала, що заява підлягає задоволенню, оскільки наявні матеріали справи вказують на недієздатність [PERSON], також не заперечувала щодо призначення його опікуна - [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради м. Нетішин Хмельницької області, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як убачається з дослідженої судом медичної карти амбулаторного хворого, даних довідки МСЕ від 17.03.2011 року, [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню - помірна розумова відсталість. Встановлена потреба останнього в опіці і проведеною судом амбулаторною судово-психіатричною експертизою від 26.05.2014 року, так як [PERSON], який виявляє помірну розумову відсталість, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З матеріалів справи слідує, що заявниця [PERSON], яка після розірвання шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на дівоче, опікується своїм сином і може бути призначена опікуном над ним, обставин, які перешкоджали б призначенню заявника опікуном, суд не вбачає. Таким чином, на підставі зібраних та перевірених доказів, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання [PERSON] недієздатним та відповідно до вимог ст.ст. 60, 63 ЦК України призначення заявниці його опікуном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною дочку - [PERSON], [INFO], та призначення опікуна, посилаючись на те, що остання хворіє на легку розумову відсталість з поведінковими розладами, що обумовлена органічним ураження центральної нервової системи, 05.07.2011 року дочці встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства безстроково. [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, порушені навики самообслуговування, тому потребує постійного стороннього догляду. Визнання дочки недієздатною потрібно їй для оформлення над нею опіки. В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала, представник заінтересованої особи управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради вважала, що заява підлягає задоволенню, оскільки наявні матеріали справи вказують на недієздатність [PERSON], також не заперечувала щодо призначення їй опікуна - [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається з наявної в матеріалах довідки МСЕК ДЗ «СМСЧ №4» від 05.07.2011 року, [PERSON], [INFO], встановлено другу групу інвалідності з дитинства. Згідно акту судово-психіатричного експерта № 160 від 03.04.2014 року [PERSON] виявляє легку розумову відсталість (виражена дебільність з поведінковими розладами), внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої опіки. З матеріалів справи слідує, що заявниця [PERSON] є матір'ю [PERSON], опікується своєю дочкою і може бути призначена опікуном над нею, обставин, які перешкоджали б призначенню заявника опікуном, суд не вбачає. Таким чином, на підставі зібраних та перевірених доказів, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання [PERSON] недієздатною та, відповідно до вимог ст.ст. 60, 63 ЦК України, призначення заявниці її опікуном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною матері - [PERSON], [INFO], та призначення опікуна, посилаючись на те, що остання внаслідок хронічного психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, 10.11.2014 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, порушені навики самообслуговування, тому потребує постійного стороннього догляду. Визнання матері недієздатною потрібно їй для оформлення над нею опіки. В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала та просила її задоволити. Представник заінтересованої особи управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради вважала, що заява підлягає задоволенню, оскільки наявні матеріали справи вказують на недієздатність [PERSON], також не заперечувала щодо призначення їй опікуна - [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається з наявної в матеріалах довідки МСЕК ДЗ від 05.08.2014 року, [PERSON], [INFO], встановлено другу групу інвалідності загального захворювання. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 108 від 23.02.2015 року [PERSON] виявляє шизофренію (параноїдну форму), безперервний перебіг із стабільним вираженим дефектом, внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої опіки. З матеріалів справи слідує, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON], опікується своєю матір'ю і може бути призначена опікуном над нею, обставин, які перешкоджали б призначенню заявника опікуном, суд не вбачає. Таким чином, на підставі зібраних та перевірених доказів, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання [PERSON] недієздатною та, відповідно до вимог ст.ст. 60, 63 ЦК України, призначення заявниці її опікуном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свої вимоги мотивує наступним. В 1996 році заявниця почала проживати з [PERSON] разом у квартирі заявниці в [ADDRESS] як подружжя. Вели спільне господарство, були пов»язані спільним побутом. Так як вони з чоловіком були віруючими людьми то у 1998 році взяли церковний шлюб. [INFO] чоловік [PERSON] - [PERSON] помер. Після звернення заявниці до нотаріальної контори з метою отримання спадщини , а саме земельної ділянки, розміром 393 м.кв. та автомобіля, які вони зі спадкодавцем придбали за час спільного проживання, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують факт перебування фактичних шлюбних відносин. Та було рекомендовано звернутися в суд. Зацікавлена особа по справі [PERSON] являється рідним сином спадкодавця. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просять встановити факт проживання однією сім»єю заявниці та померлого [PERSON] без реєстрації шлюбу протягом 1996-2014 років. [PERSON] та його представник в судовому засіданні не заперечили проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає що заява обгрунтована та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється рідною сестрою померлого [PERSON] та підтвердила факт проживання [PERSON] з її братом як подружжя. Про те, що [PERSON] проживала з померлим [PERSON] як подружжя свідчить церковне свідоцтво про їхнє вінчання від 31.12.1998 року /а.с.8/. Перевіркою матеріально-побутових умов і сімейних обставин /а.с.9/ встановлено, що заявниця дійсно проживала зі своїм громадянським чоловіком [PERSON] з 1996 року і до дня його смерті [INFO] /а.с.13/ по [ADDRESS]. Після смерті громадянського чоловіка, [PERSON] здійснила його поховання /а.с.14-15/. В судовому засіданні встановлено що факт проживання однією сім»єю необхідний для отримання свідоцтва про право на спадщину /а.с.16/. Таким чином суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні здобуто докази, які стверджують про те, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу протягом 1996-2014 років. На підставі ст.3 СК України,

Outcome: approved