Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

04.08.2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 22.08.2015 року у Відділі РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1240; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з відповідною індексацією в разі законодавчого підняття рівня прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] повноліття; 3) стягнути з відповідача на свою користь аліменти на власне утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 22.08.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, не ведуть спільне господарство. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини та особисте утримання дружини не надає. Також позивач просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". 04.08.2020 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 26.11.2020 року ухвалою суду сторонам у справі призначено строк на примирення терміном 2 місяці, наступне судове засідання призначено 28.01.2021 року. 28.01.2021 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 28.01.2021 року відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення коштів на особисте утримання позивача визнав. Вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини визнав у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 22.08.2015 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1240. Від спільного проживання подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 15.2-03/6055 від 23.07.2020 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Вжиті судом заходи щодо примирення сторін шляхом надання строку на примирення, не дали з цього приводу позитивного результату. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний мінімальний розмір аліментів (не менше 50% прожиткового мінімуму) визначений чинним Законом, а тому цей розмір враховується державним виконавцем незалежно від встановлення рішенням суду мінімального розміру аліментів (не менше 30% прожиткового мінімуму). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту вказаної норми вбачається, що позивач може отримувати аліменти на утримання дитини у розмірі одного прожиткового мінімуму за умови доведеності ним тієї обставини, що платник аліментів спроможний надавати матеріальну допомогу в такому розмірі. За змістом частин 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач у своєму позові просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у частці від доходу, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак в обґрунтування заявленого розміру не надала відповідних доказів на підтвердження даної вимоги. Враховуючи вищевикладене, наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власну дитину, а також відсутність домовленості між сторонами (батьками) про утримання сина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття. Суд звертає увагу позивача, що порядок стягнення аліментів врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ст. 71 Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Отже, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, суд не вирішує питання про індексацію розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову (04.08.2020) і до досягнення дитиною трьох років. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з наведеним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. сплаченого нею судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial