Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з 12 серпня 2005 року до 21 листопада 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (Шістсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 02 березня 2017 року і до повноліття дітей. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 05 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 9600 (Девять тисяч шістсот) грн. Крім того, у серпні 2017 року вона понесла додаткові витрати на дітей в сумі 4500 (Чотири тисячі пятсот) грн., щоб зібрати дітей до школи. Вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати половину додаткових витрат на дітей, що становить 2250 (Дві тисячі двісті пятдесят) грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 9600 (Девять тисяч шістсот) грн. заборгованості по аліментах на утримання дітей, 2880 (Дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. пені за прострочення сплати аліментів та 2250 (Дві тисячі двісті пятдесят) грн. додаткових витрат на утримання дітей. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах в сумі 9600 грн., пеню за прострочення сплати аліментів відповідно до довідки Здолбунівського районного відділу ДВС № 14723 від 13.11.2017р. та 2250 грн. додаткових витрат на утримання дітей. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що після розлучення з позивачем до травня 2017 року старша донька [PERSON] постійно проживала з ним і перебувала на його утриманні. У червні 2017 року він виїхав за межі України на заробітки, однак, за роботу йому не заплатили. По цей час він офіційно не працевлаштований, а тому не має можливості сплачувати аліменти. Просить у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Здолбунівського районного суду від 21 листопада 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (Шістсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 02 березня 2017 року і до повноліття дітей. Внаслідок ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, станом на 01 листопада 2017 року утворилась заборгованість в сумі 9600 (Девять тисяч шістсот) грн., що стверджується довідкою №14723, виданою 13.11.2017р. Здолбунівським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Враховуючи те, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей знаходиться на виконанні у Здолбунівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно з ч.1 ст.18, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. У відповідності до ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Частиною 4 ст.194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому\~статтею 199\~цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Таким чином, заборгованість за аліментами в сумі 9600 грн. повинна стягуватись у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Будь-яких доказів того, що відповідач не мав можливості сплачувати аліменти у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, а також, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суду не надано. Також, як вбачається з пояснень відповідача [PERSON] він є здоровим і працездатним. Таким чином, відповідач без поважних причин ухиляється від покладеного на нього статтею 180 Сімейного кодексу України обовязку утримувати неповнолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач, як батько, зобовязаний забезпечити достатній для дітей фізичний, духовний та соціальний розвиток, однак, без поважних причин ухиляється від грошового зобовязання, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів та утворенні заборгованості по аліментах. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів судом не встановлено. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Заборгованість зі сплати аліментів утворилась з 02 березня 2017 року і на момент ухвалення судом рішення [PERSON] не виплачена. За березень 2017 року (1200грн.*1%*30днів)=360грн. За квітень 2017 року (1200грн.*1%*30днів)=360грн. За травень 2017 року (1200грн.*1%*31днів)=372грн. За червень 2017 року (1200грн.*1%*30днів)=360грн. За липень 2017 року (1200грн.*1%*31днів)=372грн. За серпень 2017 року (1200грн.*1%*31днів)=372грн. За вересень 2017 року (1200грн.*1%*30днів)=360грн. За жовтень 2017 року (1200грн.*1%*31днів)=372грн. Всього: 2928 (Дві тисячі девятсот двадцять вісім) грн. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейний кодекс виходить з принципу рівності прав та обовязків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей.\~\~Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи наведені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.\~\~Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані\~\~витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивачем доведено розмір додаткових витрат на дітей в сумі 3631 (Три тисячі шістсот тридцять одна) грн. Виходячи з принципу рівності прав та обовязків батьків, позов у цій частині підлягає до часткового задоволення на суму 1815 (Одна тисяча вісімсот п'ятнадцять) грн. 50 коп. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial