Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо-простір" (далі по тексту - ТзОВ "Інфо-простір") про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала наступними обставинами. 7 листопада 2013 року у газеті "[INFO]" [NUMBER] за 2013 рік було опубліковано статтю під заголовком "[INFO]". Автор статті підписаний псевдонімом - "[PERSON]". Даний номер газети із статтею також опубліковано на веб-сайті "Ковель. Історія та сучасність". У вказаній статті стверджується, що вона, будучи депутатом Ковельської міської ради, та керівником первинного партійного осередку № 28 Ковельської міської партійної організації ВО "Батьківщина", відібрала у дитини-інваліда землю. Зокрема про це свідчить, на її думку, заголовок "[INFO]", та фрази в статті "...виявляється 23 травня сановита пані [PERSON] отримала в оренду 183 квадратних метри землі.", "[PERSON] заявляють, ніби [PERSON] ним пригрозила…", "Депутатка [PERSON] уже оформила документи, залишилось тільки зібрати підписи членів земельної комісії.", "Але правдиві свідчення представники депутатської комісії чомусь пропускали повз увагу, … Чи не тому, що [PERSON] є членом цієї комісії", "У вересні... Ковельська міська рада знову видала депутатці [PERSON] рішення на оренду 13 квадратних метрів на їхній земельній ділянці. ...Найбільше вражає той факт, що [PERSON], нап'явши значок депутата, розповідає членам комісії, тобто своїм колегам, ніби сусіди забрали собі всю землю..." і т.д. Позивачем стверджується, що розповсюджена у газеті "[INFO]" інформація є недостовірною, її поширення через газету "[INFO]" невизначеному колу осіб мали на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації. Застосувавши обман, автор статті намагається переконати значну кількість громадян з корисливих, меркантильних мотивів її діяльності, зокрема в тому, що вона, будучи депутатом Ковельської міської ради, намагалась будь-яким шляхом відібрати земельну ділянку у дитини-інваліда. Позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Як їй стало відомо, біля вказаного будинку розміщена земельна ділянка розміром 466 кв.м., якою до квітня 2011 року користувалась сім'я [PERSON] відповідно до укладеного договору оренди. 28 квітня 2011 року рішенням Ковельської міської ради від 28.04.2011 року № 9/ 26 [PERSON] поновлено договір оренди землі для ведення городництва терміном на 5 років та зобов'язано у місячний термін укласти договір оренди землі. Оскільки протягом тривалого часу такий договір [PERSON] не був укладений, позивач, відповідно до вимог Земельного кодексу України, звернулась до Ковельської міської ради про надання їй частини даної земельної ділянки у розмірі 183 кв.м. Рішенням Ковельської міської ради від 23.05.2013 року № 38/12 їй надано лише дозвіл на розроблення технічної документації. Проте, в зв'язку із спором, який виник між нею та [PERSON], спірна земельна ділянка в оренду їй не надавалась. Іншим рішенням Ковельської міської ради від 26.09.2013 № 42/10, про яке йдеться мова в публікації, також лише надано дозвіл на розроблення технічної документації. А тому вважає, що відповідачем опублікована недостовірна інформація у ствердній, беззаперечній формі, що їй однозначно надана спірна земельна ділянка. Хоча, відповідно до вимог Земельного кодексу України особа може приступити до використання земельної ділянки лише після укладення договору оренди та його державної реєстрації, в той час як будь-якого рішення про надання їй такої ділянки не існувало. Позивачем стверджується, що її заява про надання в оренду спірної земельної ділянки залишена без задоволення, кадастровий план відхилено. Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13.08.2013 року, визнано протиправним та скасовано рішення Ковельської міської ради від 23.05.2013 року саме про надання дозволу на розроблення технічної документації, а не про надання земельної ділянки, як це висвітлено у статті. Крім цього позивач вказує, що при висвітленні інформації на сторінках газети, автором не враховано той факт, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що знаходиться біля будинку по [ADDRESS] у розмірі 343 кв.м. та 466 кв.м. землі, що знаходиться там же, перебуває у нього в оренді, в той час як інші співвласники будинку через це не мають можливості користуватись землею поряд зі своїм житлом. Редакція газети, не впевнившись у правдивості інформації, опублікувала статтю, яка містить недостовірну інформацію і викривлює громадську думку щодо її людських та ділових якостей, як громадянина, та як депутата, наділяє її негативними, аморальними рисами, при цьому використовуючи неправдиві дані про ніби то порушені права інваліда та використання нею службового становища при вирішенні особистих питань. Крім цього позивач вважає, що з цією ж метою автор, в умисне образливій формі вказує у статті на її непорядність у ході перебування на посаді керівника первинного партійного осередку № 28 Ковельської міської партійної організації "Батьківщина" та обрання у депутати Ковельської міської ради. Цитата: "У жовтні 2010 року [PERSON], яка на той час, згідно публічних даних Державної реєстраційної служби України, була керівником первинного партійного осередку № 28 Ковельської міської партійної організації "Батьківщина", що знаходиться у м. Ковелі по вул. Братуня, 13 ( очевидно цей партосередок "закріплений" за 28-ю виборчою дільницею, а за вказаною адресою проживає сама його лідерка), стала депутатом Ковельської міської ради, пройшовши сюди за партійним списком цієї політ сили, увійшла до постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, містобудування. І щуку кинули у річку?!". Саму інформацію про розміщення партійного осередку № 28 по місцю проживання позивача за інших обставин можна було б вважати за помилку. Проте, в контексті статті читач розуміє, що партосередок створено ніби саме з ініціативи позивача і лише для задоволення її власних інтересів та потреб. Враховуючи, що центр організації політичної партії "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" знаходиться в м. Ковелі по вул. Сухомлинського, позивач вважає, що автор статті умисне, з метою посягання на її честь, гідність та ділову репутацію, надає в статті недостовірну інформацію щодо розміщення даного осередку. А тому позивач вважає, що відомості наведенні та поширенні у статті щодо її моральних, професійних якостей є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає непоправної шкоди її діловій репутації, в тому числі як депутата Ковельської міської ради. Позивачем зазначається, що через неправомірні дії відповідача при опублікуванні вищевказаної статті, яка містить недостовірну інформацію, вона перебуває у пригніченому стані, оскільки без вагомих на те підстав, значна кількість членів громади м. Ковеля, а також інших читачів, після ознайомлення із статтею, вважає її аморальною, непорядною людиною, яка в корисливих цілях використовує своє службове становище. Повне відновлення її репутації, як добропорядного громадянина, громадського діяча є взагалі неможливим. Даний факт приносить їй безперервні моральні страждання. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн. Враховуючи наведене, а також ту обставину, засновником газети "[INFO]" є ТзОВ "Інфо-простір", покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просила суд постановити рішення, яким: 1. Визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права - порочить її гідність, честь та ділову репутацію, інформацію, викладену у статті, опублікованій у газеті "[INFO]" [NUMBER](148) від 7 листопада 2013 року, а саме у заголовку: "[INFO]" (на першій сторінці), у тексті статті: "...виявляється, 23 травня сановита пані [PERSON] отримала в оренду 183 квадратних метри землі." (ст. 3 абз. 8), "Депутатка [PERSON] уже оформила документи, залишилось тільки зібрати підписи членів земельної комісії." (стр. 3 абз. 8), "У вересні... Ковельська міська рада вкотре видала депутатці [PERSON] рішення на оренду 183 квадратних метрів на їхній земельній ділянці..." (стр. 3 абз. 10), "У жовтні 2010 року [PERSON], яка на той час, згідно публічних даних Державної реєстраційної служби України, була керівником первинного партійного осередку № 28 Ковельської міської партійної організації "Батьківщина", що знаходиться у м. Ковелі по вул. Братуня, 13 (очевидно цей партосередок "закріплений" за 28-ю виборчою дільницею, а за вказаною адресою проживає сама його лідерка), стала депутатом Ковельської міської ради" - в частині повідомлення про місце реєстрації партійного осередку та висловленої думки автора з цього приводу (стр. 3 абз. 3), "...обласна рада ініціювала перевірку законності рішення щодо переданої [PERSON] землі... Суд визнав рішення Ковельської влади незаконним і скасував його" (стр. 3 абз. 10); 2. зобов'язати Відповідача спростувати недостовірну інформацію способом, найбільш близьким до способу її поширення, шляхом опублікування статті зі спростуванням в газеті "[INFO]" на першій шпальті із розміщенням її під назвою газети, тим же шрифтом не пізніше, ніж у місячний строк з дня вступу рішення у законну силу. Опублікувати газету із статтею із спростуванням на веб-сайті "Ковель. Історія та сучасність" (http:kovel.in.ua); 3. стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 50000 грн.; 4. стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що вся інформація, викладена в зазначеній статті, не відповідає дійсності, а відтак порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Просила заявлений нею позов задовольнити повністю. Представник відповідача ТзОВ "Інфо-простір" Матвійчук О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. Заперечуючи проти позову вказувала на те, що викладена в статті інформація не зачіпає інтереси позивача, оскільки належить до категорії оціночних суджень, які спростуванню не підлягають, так як позивач, будучи депутатом Ковельської міської ради, є публічною особою. В статті була дійсно надана критична оцінка, однак така оцінка була надана відповідно до задокументованих матеріалів. Висловлення в статті є лише оціночним судженням автора статті та вираженням його суб'єктивної думки, яка ґрунтується на фактичних доказах. Що стосується невірно зазначеної в статті адреси партійного осередку, то це є лише припущення автора, яке жодним чином не порушує прав, свобод та інтересів позивача. Можливість опублікування спростування фактів, викладених в статті, була надана, однак позивач не скористалась цією можливістю. Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди є надумаю та такою, що не відповідає дійсності, оскільки висловлена думка автора є його суб'єктивною думкою та не є брутальною. Позивач не надала жодного доказу заподіяння моральної шкоди та не обґрунтувала її розміру. Просила відмовити в позові повністю за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтею 32 Конституції України, ст.ст. 277, 297, 23 ЦК України гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, захистити свої гідність, честь, ділову репутацію, а також на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст.17 Закону "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 установлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Крім того, у ст. ст. 3 - 5 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що оскільки політичні діячі вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, вони підлягають ретельному громадському контролю та потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони стануть об'єктом громадського контролю та критики, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, в тій мірі, наскільки це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов'язків. Гумористичний та сатиричний жанр, який захищений статтею 10 Конвенції, дозволяє більший ступінь перебільшення та навіть провокації до тієї міри, поки це не вводить громадськість в оману щодо фактів. Відповідно до роз'яснень у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Як визначено у ч. 2 даної статті, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, у сенсі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 8 ЦПК України, є складовою частиною національного законодавства, зокрема у рішеннях цього суду у справах "Грінберг проти Росії", "Лінгенс проти Австрії". Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оцінка факту відрізняється від самого факту тим, що оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації, і тому будь-яким чином неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Проте автор робить ці висновки з певних фактів, доводити які цілком можливо. При цьому Європейський суд з прав людини в справах "Де Хес і Гийзельс проти Бельгії" 1997р., "Фрессоз і Руар проти Франції", "Газета "Україна-Центр" проти України", "Яновський проти Польщі" 1999 р. зауважив на необхідності враховувати особливий характер свободи преси, яка є важливою для концепції демократичного суспільства, зокрема свобода преси дозволяє застосовувати перебільшення та навіть провокування, не може бути обмежень на висловлювання, які становлять громадський інтерес, обмеження свободи преси можуть мати місце лише у відповідності до ч. 2 ст. 10 Конвенції, не може бути обмежень на коментарі та оціночні судження, які мають хоч якусь фактичну основу, жодні санкції не можуть бути накладені на ЗМІ або їх співробітника, які діяли у відповідності до своїх професійних обов'язків та коли у громадськості існує кореспондуюче право на отримання інформації, зокрема щодо суспільних проблем, діяльності крупних підприємців, політиків, державних службовців, тощо. Межі допустимої критики щодо ділової людини, зокрема депутата, є ширшими ніж для пересічного громадянина, адже він набуває ознак публічної особи, про що зазначає Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях "Фресо и Руар проти Франції", "Файед (Fayed) проти Сполученого Королівств", 1994 р. Судом встановлено, що [INFO] у газеті "[INFO]" ([NUMBER] за 2013 рік), засновником якої є відповідач ТзОВ "Інфо-простір", опубліковано статтю під назвою "[INFO]". Автор статті підписаний псевдонімом "[PERSON]". У вказаній статті критикується діяльність позивача [PERSON] /а.с. 7-9/. Даний номер газети із статтею також опубліковано на веб-сайті "Ковель. Історія та сучасність" /а.с. 6/. Встановити власника цього веб-сайту вжитими судом заходами не виявилось можливим /а.с. 75/. Позивач в судовому засіданні визнала та підтвердила, що вона є депутатом Ковельської районної ради від ВО "Батьківщина", керівником первинного партійного осередку № 26 м. Ковеля "ВО "Батьківщина", а відтак - публічною особою. Зазначені обставини також частково підтверджуються довідкою Ковельської міської організації політичної партії "ВО "Батьківщина" № 84 від 29.11.2013 року /а.с. 20/. Позивач здійснює публічну владу на місцевому рівні, а тому, як публічна фігура, повинна бути готовою до гострої критики і пильного нагляду за її життям та діяльністю. Аналіз опублікованої статті свідчить про те, що суть викладеної у ній інформації зводиться до критики позивача як депутата Ковельської міської ради. У ній висвітлено конфлікт, що склався між нею та сім'єю [PERSON] з приводу земельної ділянки по [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила наявність конфлікту між її сім'єю та позивачем, що виник через вказану земельну ділянку, якою її сім'я користується тривалий час. Крім цього свідок підтвердила, що вона дійсно зверталась з відповідним листом до редакції газети "[INFO]", в якому описала суть їх конфлікту. Деякі вислови, викладені в цій статті, є цитатами з її листа, а інша інформація - текст, викладений автором статті. Вказувала на те, що не в повній мірі розуміється на земельному законодавстві, а тому будь-які рішення міської ради, що стосуються спірної земельної ділянки вона сприймає як намагання відібрати в них цю ділянку. Проаналізувавши фактичні обставини справи та зміст статті, суд прийшов до висновку, що в оспорюваній статті автор викладає як фактичні твердження, так і оціночні судження. Зокрема, назва статті "[INFO]" (на першій сторінці), а також висловлювання: "...виявляється, 23 травня сановита пані [PERSON] отримала в оренду 183 квадратних метри землі." (ст. 3 абз. 8), "Депутатка [PERSON] уже оформила документи, залишилось тільки зібрати підписи членів земельної комісії." (стр. 3 абз. 8), "У вересні... Ковельська міська рада вкотре видала депутатці [PERSON] рішення на оренду 183 квадратних метрів на їхній земельній ділянці..." (стр. 3 абз. 10), - відповідають загальному критичному характеру усієї статті, не можуть бути розцінені як негативні, образливі та принизливі, а є лише оціночними судженнями автора статті, які не підлягають спростуванню з підстав, зазначених вище. Крім цього, рішенням Ковельської міської ради № 38/12 від 23.05.2013 року "Про розгляд заяв громадян щодо користування земельною ділянкою по [ADDRESS]", [PERSON] відмовлено в продовженні терміну укладання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки площею 466 кв.м. по [ADDRESS] для ведення городництва та надано позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при передачі її в оренду для городництва площею 183 кв.м. по [ADDRESS] /а.с. 25/. Рішенням Ковельської міської ради № 42/10 від 26.09.2013 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", позивачу повторно надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при передачі її в оренду для городництва площею 183 кв.м. по [ADDRESS] /а.с. 24/. Зазначені рішення дійсно не свідчать про фактичну передачу спірної земельної ділянки позивачу, як остання наголошувала в судовому засіданні. Однак, як вказувала свідок [PERSON], вона сприйняла ці рішення як такі, що позбавляють права її сім'ї користуватись цією земельною ділянкою, власне про що вона й виклала в своєму листі до редакції газети. Зазначене черговий раз підтверджує наявність у вказаних вище оціночних суджень автора статті та вираженням його суб'єктивної думки. Крім оціночних суджень, стаття містить й фактичні твердження, правдивість яких встановлена в судовому засіданні. Зокрема, згідно постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2013 року в справі за адміністративним позовом [PERSON] до Ковельської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON], про визнання протиправним рішення, було вирішено визнати протиправним та скасувати зазначене вище рішення Ковельської міської ради № 38/12 від 23.05.2013 року "Про розгляд заяв громадян щодо користування земельною ділянкою по [ADDRESS]" /а.с. 21-23/. Таким чином твердження автора статті "...обласна рада ініціювала перевірку законності рішення щодо переданої [PERSON] землі... Суд визнав рішення Ковельської влади незаконним і скасував його" (стр. 3 абз. 10) знайшло своє документальне підтвердження. Висловлювання в статті: "У жовтні 2010 року [PERSON], яка на той час, згідно публічних даних Державної реєстраційної служби України, була керівником первинного партійного осередку № 28 Ковельської міської партійної організації "Батьківщина", що знаходиться у м. Ковелі по вул. Братуня, 13 (очевидно цей партосередок "закріплений" за 28-ю виборчою дільницею, а за вказаною адресою проживає сама його лідерка), стала депутатом Ковельської міської ради" - в частині повідомлення про місце реєстрації партійного осередку та висловленої думки автора з цього приводу (стр. 3 абз. 3), на глибоке переконання суду, жодним чином не порушує законних прав, свобод, та інтересів позивача, не порочить її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки допущена помилка в адресі розташування партійного осередку (з посиланням на публічні дані!) не може тягнути за собою таких наслідків, а думка автора з цього приводу є, знову ж таки, суб'єктивним судженням, яке не виражено в брутальній, принизливій чи непристойній формі. На думку суду, стиль викладення даного матеріалу дійсно є доволі нетерпимим до позивача і таким, що може викликати обурення, почуття образи, проте він є критичним, оціночним та суб'єктивним судженням автора, а позивач не довела того, що інформація поширена відповідачем "з явним умислом", а не з метою сформувати думку про висвітлені події та її учасників. В цілому стаття викладена з дотримання вимог ст. 2, 9, 29, 30 Закону України "Про інформацію", ст. 2, 34 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (преси) в Україні", ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, викладена у статті інформація не спрямована на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а використані в ній мовно - стилістичні засоби відповідають загальному критичному тону цілої статті і не можуть бути розцінені як образливі та принизливі. Крім цього, як вбачається з листа головного редактора газети "[INFO]" до [PERSON] від 23.01.2014 року, останній надавалась можливість спростувати на сторінках цієї газети інформацію, викладену в публікації /а.с. 66/. Однак позивач не скористалась своїм правом на спростування інформації, що визнала в судовому засіданні. З огляду на особливу роль преси, яка повинна висвітлювати інформацію та думки з питань, які викликають загальний інтерес, враховуючи фактичні обставини справи, погодитись з доводами позивача про те, що газета принизила її честь, гідність, ділову репутацію не можна, а тому в задоволенні позову в частині захисту честі, гідності та ділової репутації слід відмовити. Згідно вимог ч. 2 ст. 30 ЗУ "Про інформацію", якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Оскільки судом не встановлено, що суб'єктивна думка автора статті висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, та зважаючи на те, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди має похідний характер і пов'язана з встановленням факту порушення немайнових прав особи, суд вважає за необхідне в цій частині позову також відмовити. Відмовляючи в задоволенні позову в цілому, суд, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, залишає за позивачем понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed