Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий\~\~ будинок\~\~ з\~\~ господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті, спадкова справа заведена в Носівській районній державній нотаріальній конторі. [INFO] померла [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадщину він прийняв. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав [PERSON] та [PERSON] як членам колишнього колгоспного двору на праві спільної сумісної власності. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 22 червня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 2021 року. У судове засідання позивач не з`явився, але до початку судового засідання направив до суду заяву, у якій указав, що він підтримує свої позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності за наявними у справі письмовими доказами. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 43). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд розглядає справу за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ встановлено,\~\~ що\~\~ житловий\~\~ будинок\~ [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/2016 від 01 березня 2021 року (а. с. 18). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42) та копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а. с. 31-37). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 10). Отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. До майна померлого [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 349/2006, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 39-40). Згідно\~\~ з\~\~ копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 349/2006, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримала свідоцтва про право на спадщину\~\~ за\~\~\~ законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 31-37). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/2 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену колишнього колгоспного двору стала належати його дружині [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27 липня 2016 року секретарем виконавчого комітету Володьководівицької сільської ради Макаренко О.О., яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, вона заповідала [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 11) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 58). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської\~\~\~ області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 98/2019 (а. с. 52-55). Згідно з копією спадкової справи позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] став належати позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 289/02-31 від 23 березня 2021 року (а. с. 17). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали\~\~\~ справи\~\~\~\~ підтверджують,\~\~\~ що\~\~\~ на\~\~\~ будинок\~\~\~ [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 14-16). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 27 квітня 2021 року становить 80000 грн. (а. с. 19). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved