Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

11 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09.05.2013 проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. У них народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, її вихованням не займається. [PERSON] працює робітником в ПП «Аграрна компанія 2004» і має стабільні доходи, відтак може сплачувати аліменти на утримання дитини. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.02.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. 18.03.2020 сторони подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі в зв`язку із карантином. Позивач позов підтримала повністю та просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав, що згідний платити аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн. щомісяця. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 14). Сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а на момент розгляду справи сімейні відносини між ними припинено. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. [PERSON] працює начальником цеху по виготовленню ПВХ конструкцій в ПП «Аграрна компанія 2004» і отримує заробітну плату (в лютому 2020 року її розмір становив 6933,09 грн), а також здійснює сплату аліментів, що підтверджується довідкою про доходи від 18.03.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відповідно до вищевказаних вимог законодавства, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, суд виходить з того, що відповідач є працездатним чоловіком, який офіційно працює і має дохід, а тому повинен сплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі, оскільки саме про такий спосіб стягнення заявлено [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, які щомісячно підлягатимуть стягненню слід встановити в розмірі 1500 грн. Доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі 2500 грн. судом не здобуто. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення, однак частковому. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» тобто в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial