Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

01.12.15 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії -Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], після уточнення якого просить стягнути з [PERSON] користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 35 476,35 дол. США та 232 755,73 гривень, з яких: строковий основний борг по кредиту - 14 842, 30 дол. США, прострочений основний борг по кредиту - 16 397, 41 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2007 року по 01.11.2015 - 4 236, 64 дол. США ; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.02.2009 р. по 01.11.2015 рік - 5 840,00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.11.2012 01.11.2015 - 180 592,65 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.11.2012 по 01.11.2015 -31 406,17 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.1 1.2012 р. по 01.11. 2015 р- 14916, 91 грн.; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором № 1686-н від 05.07.2007 року в сумі 35 476,35 дол. США, та 232 755,73 грн. з яких: строковий основний борг по кредиту - 14 842, 30 дол. США,прострочений основний борг по кредиту - 16 397, 41 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2007 по 01.11.2015 - 4 236 , 64 дол. США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.02.2009 по 01.11.2015 рік - 5 840.00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.11.2012 по 01.11.2015 - 180 592,65 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.11.2012 по 01.11.2015 - 31406.17 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.11.2012 р. по 01.11.2015 р. - 14 916.91 грн.. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори, 14 грудня 2004 року за реєстровим №6-1420, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 14.12.2004 року за номером 357769 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, стягнути в рівних частинах з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі - 15 679,58 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 05.07.2007 року було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №1686-н, відповідно до якої банк надав останньому кредит у сумі 53000,00 дол. США на умовах сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних з кінцевим строком повернення 05.07.2017 року. Банк виконав умови передбачені кредитним договором, надавши позичальнику кредит сумою 53000,00 дол. США, позичальник же в свою чергу не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання з повернення позичених коштів, у зв'язку з чим у позичальника перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором яка станом на 01.11.2015 рік має розмір 35476,35 дол США та 232755,73 гривень. В якості забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] 05.07.2007 року укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 804, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м. Неналежне виконання зобов'язань з поверненню кредитних коштів стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, однак в матеріалах справи містяться заперечення проти позову в яких зазначено вимогу відповідача щодо відмову у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 05.07.2007 року було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №1686-н, відповідно до якої банк надав останньому кредит у сумі 53000,00 дол. США на умовах сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних з кінцевим строком повернення 05.07.2017 року. Відповідно до положень кредитного договору Позичальник - [PERSON] зобов`язався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредит у встановлений кредитним договором строк. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк виконав умови передбачені кредитним договором, надавши позичальнику кредит сумою 53000,00 дол. США, позичальник же в свою чергу не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання з повернення позичених коштів, у зв'язку з чим у позичальника перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором яка станом на 01.11.2015 рік має розмір 35476,35 дол США та 232755,73 гривень з яких строковий основний борг по кредиту - 14 842, 30 дол. США, прострочений основний борг по кредиту - 16 397, 41 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2007 року по 01.11.2015 - 4 236, 64 дол. США ; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.02.2009 р. по 01.11.2015 рік - 5 840,00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01.11.2012 01.11.2015 - 180 592,65 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.11.2012 по 01.11.2015 -31 406,17 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.1 1.2012 р. по 01.11. 2015 р- 14916, 91 грн. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.ст. 525, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виконання зобов`язань у встановлений строк - це один з елементів належного виконання зобов`язань. В якості забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] 05.07.2007 року укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 804, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно п. 1.1 Іпотечного договору від 05.07.2007 року, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Як роз'яснено у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу», у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Пунктом 4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Звернення позивача до суду з дійсним позовом свідчить про невиконання боргових зобов'язань з боку позичальника перед банком, з чого слідує, що вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Судом досліджено висновок ТОВ «Компанія «Парус» за №02638 від 29.11.2017 року відповідно до якого ринкова вартість об'єкту оцінювання - жилої двокімнатної квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], визначена станом на 28.11.2017 року за замовленням ПАТ «Ощадбанк» складає 1049527 гривень без врахування НДС. Суд критично ставиться до наданих пояснень представника відповідача [PERSON], що містяться в запереченнях проти позову від 06.03.2018 року, пояснення представника відповідача щодо не надання до матеріалів справи видаткового ордеру або платіжного доручення, які б свідчили про наявність кредитних зобов'язань та встановили б дійсний розмір заборгованості, а також відсутність доказів щодо часткового погашення кредитної заборгованості є підставою для відмови у позові, оскільки вони спростовуються наданими у судових засіданнях поясненнями учасників справи, а також на ухвалу суду про витребування доказів, позивачем надано до суду заяви на видачу готівки [PERSON] датована 02.08.2007 року на суму 14000 дол. США, заяви на видачу готівки [PERSON] датована 05.07.2007 року на суму 3000 дол. США та заяви на видачу готівки [PERSON] датована 25.07.2007 року на суму 36000дол. США. Також суд враховує той факт, що наявність кредитних зобов'язань відповідачами не оспорювалась. При задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд бере до уваги той факт 07.07.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві. Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою прийняття вищезазначеного Закону, як зазначалося у пояснювальній записці,є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Таким чином, виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Чинність вказаного Закону України на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону. Застосування цього Закону до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, можливе, з урахуванням вимог ст.217 ЦПК України, шляхом надання відстрочки виконання рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 15679,58 гривень (а.с. 4), в рівних частках з кожного з відповідачів, а саме по 7839,79 гривень, оскільки відповідачем [PERSON] не надано суд жодного доказу щодо наявності в неї пільг на звільнення від сплати судовог збору. З урахуванням вимог Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року та ст.217 ЦПК України суд вважає можливим відстрочити виконання рішення, крім рішення в частині стягнення судових витрат, на час дії Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» На підставі викладеного та

Outcome: partial