Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, та просить винести рішення, яким стягувати із [PERSON], [INFO], на мою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дочкою повноліття тобто до 16.05.2029 року. Свої вимоги мотивує тим, що 16 січня 2009 року відділом РАЦС Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 08, було розірвано шлюб з відповідачем по справі [PERSON] Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], які проживають зі нею та знаходяться на її утриманні. Біляївським районним судом Одеської області рішення про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] було винесено раніше. На теперішній час відповідач добровільно не бажає надавати матеріальної допомоги на утримання та виховання молодшої дочки [PERSON], хоча їй відомо, що він має таку можливість, оскільки працює не офіційно. Позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а тому змушена звернутись до суду з даною заявою. Її коштів недостатньо для забезпечення життєвого рівня сімї та утримування дітей. 26 липня 2016 року від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Обгрунтовує свої вимоги тим, що у своїй заяві позивач вказує на те що, 16 січня 2009 року відділом РАЦС Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 08, було розірвано шлюб з відповідачем по даній справі, проте не вказала на те що, до листопада 2015 року, вона проживали разом з відповідачем, та їхніми неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] та знаходились на повному утриманні і матеріальному забезпеченні відповідача. З листопада 2015 року по даний час позивач разом з дітьми проживає зі своїм коханцем за адресою м. Біляївка вул. Чкалова, 9. Твердження позивача, що відповідач добровільно не бажає надавати матеріальної допомоги на утримання та виховання молодшої дочки [PERSON] є необґрунтованими та виходячи зі змісту положення ст. 60 ЦПК України не доведені належними і допустимими доказами, які б прямо свідчили про не виконання обовязків з утримання неповнолітніх дітей та не надання їм матеріальної допомоги. Адже увесь час, починаючи з дня народження дітей і по теперішній час, не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймаю участь у їх вихованні, догляді за ними, намагаюсь надати їм повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладаю зусилля у вирішенні їх повсякденних питань та проблем. Позивач, обґрунтовуючи у такий спосіб свої вимоги, вкотре намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, за ради свого майнового інтересу завдати шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо не виконання ним своїх обовязків з утримання неповнолітніх дітей. Подібні недостовірні та брехливі відомості вже надавались позивачем під час написання нею заяви до органів поліції та прокуратури, начебто він її побив під час сварки на початку листопада 2015 року, хоча під час словесного конфлікту саме позивач вдарила його ключем для консервації по голові, та втекла злякавшись відповідальності за скоєне, натомість відповідач звернувся до чергової частини, викликав слідчу групу дав пояснення та поїхав до лікарні де йому наклали шви і надали медичну допомогу. За даним фактом відповідач готує заяву до правоохоронних органів з метою притягнення до відповідальності позивача, в тому разі і за спробу фальсифікації справи проти нього. Таким чином, позивач вкотре намагається обґрунтовувати свої вимоги тими обставинами, які не відповідають дійсності, є неправдивими та прикро образливими для нього як батька, оскільки він намагається всіляко надавати допомогу в утриманні своїх неповнолітніх дітей, приймати участь у їх вихованні та навчанні. З початку розгляду даної справи, сторони в залі суду з позивачкою та її представником домовились щодо способу виконання ним обовязку з утримання неповнолітньої дитини, а саме заключенням нотаріального договору про матеріальне утримання дитини, відповідач взяв на себе всі розтрати на складання даного договору, після ознайомлення з яким представник позивача [PERSON], повідомила про те що договір відповідає всім вимогам законодавства та погодилась про те що буде справедливо, якщо батько буде забезпечувати дітей одягом займатись їхнім відпочинком, лікуванням а мати забезпечувати їжею. Проте пізніше позивач разом зі своїм представником повідомили, що їх не влаштовує сума в договорі, на що відповідач погодився переписати договір та витрачати на дитину суму яку вони запропонували, але представник позивача повідомила, що є вимога позивача приймати участь в утриманні дітей виключно в грошовій формі. Натомість такий спосіб утримання неповнолітніх дітей не влаштовував його, оскільки він не мав та не має довіри до позивача, що кошти будуть спрямовані саме на утримання дітей. Оскільки після того як позивач в листопаді 2015 року, таємно зібрала з його помешкання все куплене ним майно, зокрема меблі і побутову техніку та переїхала до свого коханця, діти постійно недоглянуті, коли вони приходять до нього, він не раз звертав увагу, що діти в незашитому одязі і неодноразово з симптомами захворювання, після чого він возив їх до лікаря та купував їм необхідні ліки, також неодноразово на прохання позивача привозив ліки для дітей на місце їхнього проживання. Також повідомляє суду, що під час спільного проживання з позивачем, вони домовлялися що кошти які видаються дітям при народженні, вони покладуть на рахунок позивача, на депозит на навчання дітям, так як всім необхідним він їх забезпечував постійно, проте позивач після нетривалого часу зняла гроші і всупереч їх домовленостям витратила всі кошти на свої розваги та одяг для себе. Тому, відповідач пропонував позивачу, і надалі, як на протязі всього часу, виконувати свої зобов'язання щодо утримання дітей в переважній більшості в натуральній формі, та навіть закріпити все вищевказаним нотаріальним договором матеріального утримання дитини (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку, ін.) Проте, як вже було вище вказано, позивача не влаштовував саме такий спосіб утримання ним дітей, вкотре підтверджуючий той факт, що позивач не діє в інтересах дітей, а виключно в своїх корисних цілях та в бажанні власного збагачення. На даний час відповідач майже повністю зібрав дітей до школи та дитячого садка, купив необхідну форму та канцелярію. Копії квитанцій, чеків та квитків на придбання для дітей необхідних для них речей, додає разом з запереченням на позовну заяву в додатках, хоча розраховуючи на порядність матері, та те що неодноразово купував на базарі вони будуть не всі, та не зможуть у повній мірі показати піклування та забезпечення дітей (а.с.39-42). Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідач, у судовому засіданні просив у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 січня 2009 року відділом РАЦС Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 08, було розірвано шлюб з відповідачем по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого повторно серії І-ЖД № 135676. (а.с 8). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторна серії І-ЖД № 464081, актовий запис № 203 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно серії І-ЖД № 464082, актовий запис № 103. (а.с. 6-7). Згідно довідки № 797 від 01 березня 2016 року Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області, разом з позивачем проживають та знаходяться на її утриманні: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. (а.с. 9). Згідно до наданих відповідачем квитків на заходи культурного значення, можна зробити висновок, що він приймає участь у культурному розвитку дитини. (а.с. 43-45, 72-74). Щодо наданих сторонами у якості доказів накладних та товарних чеків суд не приймає її до уваги, так як вони не оформлені належним чином, що позбавляє можливість встановити їх допустимість. Також щодо наданих суду характеристик позивача з боку Біляївського ЖЕКП та інших громадян (а.с. 75-83), суд не вбачає в них жодної доказової бази щодо предмету позову, тому не вважає за доцільне враховувати їх при вирішенні позову. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду (ч. 3 ст. 181 СК України) аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінімальний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника, або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але аліменти не можуть бути менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як передбачено в ч. 2 ст. 182 СК України. П.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлює за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК (аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» статтею 7 встановлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1399 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років - 1228 гривень. \~ У відповідності до ст. 179 СК України аліменти, отримані на дитину, є власністю того з батьків, на імя якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. \~\~\~\~Тобто аліменти це кошти особливого призначення, а тому їх належить використовувати для забезпечення потреб дитини. Ст.186 СК України передбачає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.\~\~\~\~\~\~ З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачка має право на отримання від відповідача аліментів на утримання дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Що стосується доводів відповідача стосовно того, що він утримує дітей, купуючи їм одяг, іграшки, то потреби дітей не обмежуються тільки придбанням речей для розвитку та життя. Якщо б сторони вели спільне життя, мали б спільний бюджет або знаходили б спільну мову стосовно несення витрат на дітей, тоді б доводи відповідача заслуговували на увагу. В даному випадку батько та мати не можуть домовитись між собою стосовно несення витрат на утримання дітей. Суд розяснює відповідачу, що відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Вважаючи, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей звернулась мати, з урахуванням цільової природи аліментів, враховуючи, що у суду не має достовірних даних з приводу того, що позивачка як мати, звернувшись до суду з вказаним позовом, переслідує особисту корисну мету або іншим чином зловживає своїми правами, суд приходить до висновку, що аліменти на дітей повинен сплачувати батько на користь матері. Таким чином, виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial