Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

ФОП [PERSON]звернулось до суду 30.12.2016р.з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що 22.12.2016 року між нею та ТОВ «Правова допомога» було укладено договір про відступлення права вимоги від 10.04.2013 року згідно письмової розписки від 02.08.2010 року [PERSON] Станом на 26.12.2016 р. [PERSON] свої зобовязання, які виникли в результаті укладання договору переуступки права вимоги, не виконав, за що має нести відповідальність у вигляді стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми заборгованості в межах загального строку позовної давності - за період з 26 грудня 2013 року по 26 грудня 2016 року. За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача на її користь кошти за невиконання грошових зобовязань у сумі 901 606,42 грн. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позовних вимогах наполягала, зазначила що неодноразово збільшувала позовні вимоги, проте просить стягнути з відповідача кошти за невиконання грошових зобовязань за первісними позовними вимогами вказаними в позовній заяві, а саме в розмірі 901\~606,42 грн. Представник відповідача позов не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити повністю з підстав застосування позовної давності та що до суду звернувся неналежний позивач. Претставник третьої особи ТОВ «Правова допомога» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники третіх осіб: ТОВ «НВК «ЗЕМБУД-СЕРВІС», ТОВ «Хлібна нива», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року у справі №2320/606/2012 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Хлібна нива» борг в розмірі 832 519,26 грн., проценти за користування коштами в розмірі 107 533,80грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5 203,25 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10.04.2013 року ТОВ «Хлібна нива» уклало з ТОВ «Правова допомога» договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Хлібна нива» стало кредитором за письмовою розпискою від 02.08.2010 року [PERSON] та отримало, в тому числі право замінити на себе особу стягувана у виконавчому провадженню щодо виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2012 року. В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про визнання вказаного вище договору недійсним. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2016 року, залишеним без змін Апеляційним судом Черкаської області 02.08.2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. 22 .12.2016 року ТОВ «Правова допомога» уклала договір про відступлення права вимоги з фізичною особою - підприємцем [PERSON] 22.12.2016 року [PERSON], як боржнику, направлено вимогу про необхідність сплатити 901 606, 42 грн. за невиконання зобовязання у вигляді стягнення трьох відсотків річних 75 063,59 грн. та інфляційного збільшення суми заборгованості за період з 22 грудня 2013 року по 22 грудня 2016 року, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги від 22.12.2016 року. Відповідно до розрахунку процентів №1 за період з 26 грудня 2013 року по 26 грудня 2016 року розмір трьох відсотків річних складає 75 063,59 грн. та розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції №2 за період з 26 грудня 2013 року по 26 грудня 2016 року інфляційне збільшення суми боргу складає 826542,83 грн. Станом на 26.12.2016 р. [PERSON] свої зобовязання, які виникли в результаті укладання договору переуступки права вимоги перед кредитором ФОП [PERSON] не виконав. Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за та несвоєчасною сплатою належних платежів, позивач просить застосувати до відповідача відповідальність у вигляді стягнення трьох відсотків річних 75 063,59 грн. та інфляційного збільшення суми заборгованості 826 542,83 грн. в межах загального строку позовної давності - за період з 26 грудня 2013 року по 26 грудня 2016 року, що підтверджується розрахунком процентів №1 та розрахунком суми боргу з урахуванням індексу інфляції №2. За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача кошти за невиконання грошових зобовязань у сумі 901 606,42 грн. Ч. 1\~ст.1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). Правовий аналіз норм статей\~525,\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої\~ст. 625 ЦК України. Приписи\~ст. 625 ЦК України\~про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Щодо посилань представника відповідача про закінчення строку позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої\~ст.625 ЦК, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст.259 ЦК). Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року по справі № 3-1522гс16. Таким чином, на вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~поширюється загальний строк позовної давності, визначений\~ст. 257 ЦК України, який позивачем [PERSON] пропущений не був, оскільки до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] належних їй коштів звернулась 30.12.2016 року, в межах трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача\~трьох відсотків річних 5 063,59 грн. та інфляційного збільшення суми заборгованості в межах загального строку позовної давності 826 542,83 грн. на загальну суму 901\~606,42 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 6890грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved