Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів: на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття, а також на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення [PERSON] трьох років. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що з 12.12.2015 року та по сьогоднішній день вона перебуває в офіційному шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у них [INFO] народилася дитина - [PERSON], який на даний час проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Крім того, вказує, що станом на сьогоднішній день вона припинила з [PERSON] фактичні шлюбні відносини, не веде з ним спільне господарство та перебуває у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що після припинення їхніх стосунків відповідач не приймає участі у вихованні сина, коштів на його утримання не надає. Домовленості про сплату аліментів у добровільному порядку вони з відповідачем не знайшли. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судове засідання, однак просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, про що зазначила в прохальній частині своєї позовної заяви (а.с. 1). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 15% частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, заперечував щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON], вказуючи при цьому, що має на своєму утриманні ще одну неповнолітню дитину, на яку сплачує ? частку від своєї заробітної плати, а тому стягнення з нього 400 грн. на утримання дружини порушуватиме його права. Визнав при цьому, що [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за їхньою спільною дитиною, а фактичні шлюбні відносини з позивачем припинились приблизно з 7 квітня 2016 року. Також підтвердив, що його син [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 12.12.2015 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено відомостями вказаними у позовній заяві та самим відповідачем у судовому засіданні. [INFO] від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, відповідач визнав, що з 7 квітня 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, живуть окремо, при цьому їхня спільна дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що також підтверджується довідкою № 71 від 14.04.2016 року, виданою начальником служби у справах дітей Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] (а.с. 6). Окрім того, із довідки про склад сім'ї позивача № 1537 від 14.04.2016 року, виданої КП «Новодністровський житловик» м. Новодністровськ, Чернівецької області, вбачається, що на час видачі довідки до складу сім`ї [PERSON] входили: двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], її батько [PERSON], мати позивача [PERSON] та брат [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Стаття 180 СК України передбає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно відомостей, вказаних в довідці № 595/02-43 від 14.04.2016 року, виданої в.о. заступником начальника Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області - начальником відділу державної виконавчої служби [PERSON] (а.с. 9), на даний час з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінумуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач працює у філії «Дністровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго» на посаді майстра виробничої дільниці 1 групи, що підтверджується довідкою про доходи від 28.04.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища платника аліментів, а також тих обставин, що участь в утриманні та вихованні дитини беруть обоє батьків, відповідач має на своєму утриманні іншу неповнолітню дитину, на яку вже сплачує ? свого доходу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно підлягають задоволенню лише в частині стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів). За таких обставин, суд вважає визначений вище розмір аліментів на утримання дитини обґрунтованим, справедливим з огляду на матеріальний та фізичний стан платника та таким, що не порушуватиме права дитини і відповідача. Судом встановлено також, що позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що визнано самим відповідачем. Відповідно до положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частини 1-3 ст. 77 СК України визначають, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно із ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84, ч. 3 ст. 86 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону країни від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З урахуванням тих обставин, що позивач не працює, потребує матеріальної допомоги, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, натомість відповідач має стабільний заробіток, а отже, може надавати їй матеріальну допомогу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років підлягають частковому задоволенню із визначенням частки від заробітку [PERSON], яка в сукупності із визначеними раніше розмірами аліментів на неповнолітніх дітей не повинна перевищувати 50 % відрахувань із заробітної плати відповідача, тобто в розмірі 1/30 частки від заробітку (доходу) [PERSON] За таких обставин, суд вважає визначений вище розмір аліментів на утримання позивача обґрунтованим, справедливим з огляду на матеріальний та фізичний стан платника, та таким, що не порушуватиме права сторін по справі та вимоги чинного трудового законодавства. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] в твердій грошовій формі задоволенню не підлягають, оскільки відповідач має стабільний заробіток, а тому розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу). Частина 1 ст. 88 ЦПК України визначає, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] частково, а саме, в частині стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/5, а на утримання позивача - 1/30 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, судовий збір, який підлягає стягненню з [PERSON] становить відповідно 975,62 грн. (1/5:1/4 x 551,2 = 440,96) + 534,66 грн. (69726,92/6/30/400*551,20). Іншу частину судового збору, а саме, 126,78 грн. (551,20*2-975,62) слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 75, 77, 79-80, 84, 86, 180, 182, 183, 191 СК України та

Outcome: partial