Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

01.10.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, в установленому законом порядку, на користь позивача моральну шкоду в розмірі 300000 гривень та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 43000 гривень. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Представник прокуратури Чернігівської просив відмовити в задоволенні позову. Представники відповідачів до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені у встановленому законом порядку, представник Державної казначейської служби України причин неявки суду не повідомив, представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у письмовому клопотанні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а справу розглядати без його участі. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 750/12306/15-к, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що15 квітня 2015 року Чернігівським міським відділом міліції УМВС України в Чернігівській області було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення №12014270010001608 відносно [PERSON] , за ч. 1 ст. 122 КК України. 08 жовтня 2015 року йому було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався в тому, що 15 квітня 2014 року, о 07 год. 40 хв., знаходячись біля магазину «Автонова» в м . Чернігові по [ADDRESS] , в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в тулуб в область ребер справа [PERSON] , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому хрящової частини реберної дуги справа, які відповідно до висновку експерта № 80 від 24 березня 2015 року відносяться до категорії середньої тяжкості ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.06.2017 у справі №750/12306/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдано. Таким чином, кримінальне переслідування позивача тривало 2 роки 7 місяців 10 днів (з 08 жовтня 2015 року по 18 травня 2018 року). Згідно пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у випадку законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховуючи рішення Європейського Суду від 08.06.1976р. у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішення від 02.12.1986р. у справі «Боцано проти Франції», кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Також пунктом 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Відповідно до вимог ст.1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Стаття третя вказаного Закону передбачає відшкодування громадянинові моральної шкоди. За вимогами статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з частинами 1, 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Оскільки розмір мінімальної заробітної плати станом на день подання позову у жовтні 2018 року становить 3 723,00 грн., моральна шкода підлягає стягненню на користь позивача у сумі з такого розрахунку: (31 місяць х 3723 грн = 115413 грн) + (3723 грн / 30 днів х 11 днів = 1364) = 116777 грн. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" № 266 від 01.12.1994, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, встановивши обставини справи та оцінивши в сукупності докази, враховуючи норми ч. 3 ст. 13 Закону України № 266, яка визначає мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць, суд дійшов висновку про розумність, виваженість та справедливість відшкодування моральної шкоди позивачеві у вищевказаній сумі. Доводи відповідачів у відзивах на позов про відсутність обґрунтування позивачем завданої йому моральної шкоди спростовуються як змістом позовної заяви, так і поясненнями представника позивача у ході судового розгляду справи. Інші доводи Державної казначейської служби України не відповідають положенням діючого законодавства України, що випливає зі змісту викладеного вище. Разом з тим, враховуючи положення ст. ст. 76-81 ЦПК України суд не убачає законних підстав для стягнення витрат на правову допомогу адвоката в кримінальній справі у розмірі 43 000 грн., оскільки подані позивачем докази (копії актів виконаних робіт та копії квитанцій) на їх підтвердження не є достатніми, зважаючи на відсутність в матеріалах цивільної справи оригіналів зазначених документів. Згідно з частиною другою ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Серкін К.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.01.2018. Згідно квитанції від 31.01.2019 він сплатив адвокату 5 400 грн за правничу допомогу, проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правничу допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 1 200,00 грн. за 2 год. роботи (складання позовної заяви). Суд зазначає, що обидві сторони у цій справі згідно із Законом України «Про судовий збір», якій набрав чинності з 01.11.2011, звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial