Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 7812.72грн. матеріальної шкоди завданої пошкодженням ТЗ, витрати за проведення авто товарознавчої експертизи в сумі 500грн., моральну шкоду 10000грн., стягнення судового збору в сумі 243.60 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме 2000грн. матеріальної шкоди завданої пошкодженням ТЗ, вважаючи що визначена сума експертизи є завищеною, та 500грн. за експертизу, в решті просив в задоволенні позову відмовити за недоведеністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.09.2014 р. о 10.40год. по вул.Дністровській в м.Івано-Франківську [PERSON] везучи попереду себе вантажний візок перетинав проїздну частину дороги поза межами пішохідного переходу, виходячи з-за транспортних засобів, що стояли, не впевнився у відсутності транспортних засобів що наближаються. В результаті чого візок зіткнувся з ТЗ позивача - марки Тойота, д.н.з.[NUMBER], внаслідок якого спричинено пошкодження авто. Даний факт порушення Правила дорожнього руху відповідачем встановлено постановою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2014р. (а.с.7). Представник відповідача звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказу вини відповідача, однак,дані доводи спростовані матеріалами справи (а.с.6-8). Частина 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до висновку №283 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 13.09.2014 року [PERSON], вартість відновлювального ремонту складає суму 7812.72 грн. (а.с.9-21), що не спростовано доказами завданої ТЗ меншої суми, визнаної відповідачем - 2000грн. За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. За вимогами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Що стосується позовних вимог про стягнення 500грн. за послуги експертизи, то дані вимоги є обґрунтованими, згідно підтвердженої квитанції (а.с.36). Крім матеріальної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 10 000грн., то суд з таким твердженням погодитись не може, виходячи з наступного. За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не надано жодного доказу факту заподіяння страждань через наміри продажу автомобіля, переживання через втрату товарного вигляду та підрив його ділової репутації, як і обґрунтування визначеного ним розміру моральної шкоди. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ст.ст. 22,23, 1166,1167 ЦК України,

Outcome: partial