Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», третьої особи: головного лікаря КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~ [PERSON], про скасування наказу про звільнення,\~ поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в якому просила: - скасувати \~наказ № 6-к КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 27.04.2016 року про її звільнення у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України ; -поновити на посаді лікаря-терапевта КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~; -стягнути з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2016 року до дати ухвалення судового рішення; -стягнути з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 26.05.2015 року наказом № 32 її було звільнено з посади голови Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, лікаря-терапевта цієї ж комісії на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з ліквідацією Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії. Наказ нею був оскаржений до Суворовського районного суду м. Одеси, який 19.02.2016 року ухвалив рішення яким наказ № 32 від 26.05.2015. скасував, зобовязав КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~запропонувати роботу за професією лікаря-терапевта, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Рішення апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині зобовязання запропонувати роботу, в іншій частині рішення залишено без змін. На виконання рішення апеляційної інстанції вона звернулася до КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи»\~ з заявою про надання роботи за посадою лікаря-терапевта, але отримала наказ № 6 к від 27.04.2016 року про звільнення з посади голови комісії, лікаря-терапевта Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення таким, що проведено з порушенням ч.2 ст. 40 , ст. 42, ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, оскільки при ліквідації структурного підрозділу, яким являлася Балтська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія, їй не було запропоновано вакантні посади, які існували на той час в штатному розписі юридичної особи КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», не було враховано її переважне право на залишення на роботі переважно з іншими працівниками, враховуючи її кваліфікацію та продуктивність праці, знаходження на її утримання непрацездатних батьків та чоловіка. Той факт, що такі посади існували але не були їй запропоновані, підтверджується п. п. 3, 4 наказу № 6 к від 27.04.2016 року, а посилання на недовіру колективу, як на підставу її звільнення, у звязку з обвинуваченням у вчинені злочину, є неспроможним з огляду на ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинною у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, включаючи і вимогу про стягнення моральної шкоди, пояснюючи на те, що в результаті повторного незаконного звільнення їй завдано моральних страждань, які виразилися в погіршені психологічного стану, переживаннях, пригніченому стані, втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткових сусиль для організації свого життя. Представник відповідача не визнаючи позов пояснив, що рішення апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року було виконано в повному обсязі, позивачу сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду. Що стосується звільнення [PERSON] за наказом № \~6 к від 27.04.2016 року, вважає що воно відбулося у відповідності до закону, а вільних вакантних посад, які могли бути запропоновані [PERSON] на момент звільнення в установі не існувало. Що стосується вільної вакантної посади голови комісії лікаря-терапевта Обласної МСЕК № 1 то відповідно до п.п. 3.3.2. Положення про КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» головний лікар-головний експерт суміщає обовязки голови Обласної МСЕК № 1, а це означає, що суміщувана посада є в штатному розписі, але не заповнена, тобто залишається вакантною. Аналогічну точку зору він висловив і як представник третьої особи. Заслухавши позивача, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Управління охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації наказом від 18.03.2015 року за № 96 зобовязало головного лікаря КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» вивести з 01.06.2015 року зі складу цієї установи структурний підрозділ Балтську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію. КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» своїм наказом від 26.03.2015 року за № 24 вивело структурний підрозділ Балтську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію зі свого складу з 01.06.2015 року. Вказаний наказ доведено до відома працівників Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії 26.03.2015 року. Як вбачається з копії протоколу № 18 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» , профспілкова організація надала згоду, за присутності позивача, на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 26.05.2015 року за № 32 лікаря-терапевта, голову Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись з вказаним наказом позивач звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про скасування наказу від 26.05.2015 року про її звільнення та зобовязання КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» запропонувати роботу за професією лікар-терапевт, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року позов частково задоволено, наказ від 26.05.2015 року скасовано, ухвалено рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 6783,42 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., крім того суд зобовязав КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» запропонувати позивачу роботу за професією лікар-терапевт. За результатами розгляду справи апеляційною інстанцією було ухвалено рішення від 19.04.2016 року, відповідно до якого рішення першої інстанції в частині зобовязання запропонувати позивачу роботу було скасовано, в іншій частині залишено без змін. Виконуючи вказане рішення КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачу було сплачено компенсацію за час вимушеного прогулу та визначену судом суму моральної шкоди, однак не поновляючи її на роботі вона була повторно звільнена з займаної посади за наказом від 27.04.2016 року № 6-к у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Встановивши фактичні обставини справи суд констатує, що спірні правовідносини між сторонами виникли в процесі скорочення штату працівників, проведеного в результаті виведення структурного підрозділу Балтська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія зі складу юридичної особи КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», вирішуючи які суд виходить з слідуючого. Факт реорганізації юридичної особи КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» в процесі якої було ліквідовано Балтську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію, сторони не оспорюють і це доведено рішенням як Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року так і рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року. На підставі досліджених доказів Суворовський районний суд м. Одеси дійшов висновку про те, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, обумовлені відповідним наказом Одеської обласної державної адміністрації від 18.03.2015 року за № 96. У звязку з викладеним наказом КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 26.03.2015 року за № 24 з 01.06.2015 року зі складу КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» виведено структурний підрозділ Балтська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія. Виданий наказ доведено до відома працівників Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії 26.03.2015 року.. Відповідно до протоколу № 18 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», профспілкова організація дала згоду на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, оскільки працівник не відмовився від переведення на іншу роботу в іншому структурному підрозділі КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», так як станом на час вивільнення була вакантна посада лікаря-терапевта Київська МР МСЕК КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи». Відповідачем було порушено процедура скорочення в частині оформлення відмови від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Апеляційний суд Одеської області в мотивувальній частині ухвали від 19.04.2016 року зазначив, що ефективним способом поновлення прав позивача було б поновлення на роботі, що в свою чергу передбачало обовязок роботодавця надати їй посаду аналогічну раніше займаній з прийняттям необхідних заходів щодо вивільнення такої посади у разі, якщо її займає сумісник, а позивач користується переважним правом залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками. Натомість, позивач не тільки не виконав припис суду апеляційної інстанції, а видав наказ від 27.04.2016 року за № 6 про звільнення [PERSON] з посади голови комісії, лікаря-терапевта Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у звязку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з слідуючим формулюванням: -запропонувати посаду лікаря-терапевта-реабілітолога на підставі абз. 4 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України не видається можливим у звязку з тим, що зазначена норма КЗпП України не передбачає випадки допустимості розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації; -запропонувати роботу за спеціальністю у структурному підрозділі КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» не представляється можливим у зв»язку з недовірою колективу установи з приводу обвинувачення [PERSON] в рамках судового розгляду по кримінальній справі № 493/833/14-к, яка розглядається в Балтському районному суду Одеської області. З огляду на вищевикладені, встановлені судом першої та апеляційної інстанції фактичні обставини справи, спірні правовідносини, що виникли між сторонами та висновки за результатами їх розгляду, які викладені в рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року та рішенні апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 року, суд вважає наказ КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 27.04.2016 року за № 6 про звільнення [PERSON] з посади голови комісії, лікаря-терапевта Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у звязку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України таким, що виданий з порушенням діючого законодавства . Як зазначено ч. 2 ст. ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З положень абз. 4 ч. 1 ст. 43-1 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України витікає переважне право на працевлаштування працівника, який не є сумісником, тобто роботодавець при скороченні штату працівників зобовязаний запропонувати працівнику всі наявні у нього вакансії (у разі їх наявності), а також посаду за якою працює сумісник. У випадку згоди працівника, який звільняється, роботодавець зобовязаний здійснити такий перевід, попередньо звільнивши сумісника без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації\~. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані з звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, крім іншого і те, чи відмовився працівник від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Суворовський районний суд м. Одеси в рішенні від 19.02.2016 року констатував наявність вакантної посади лікаря-терапевта Київська МР МСЕК КУ в штатному розписі КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на момент першого звільнення [PERSON] 26.05.2015 рок. На момент друго взільнення 27.04.2016 року відповідач надав суду довідку від 21.08.2017 року за № 251 про наявність вакантної посади голови комісії лікаря-терапевта Обласної МСЕК № 1, пояснивши при цьому, що вказана посада не може бути запропонована позивачу з огляду на те, що відповідно до п.п. 3.3.2. Положення про КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», затвердженого директором Департаменту охорони здоровя" Одеської обласної державної адміністрації 25.09.2017 року, головний лікар суміщає обов"язки голови Обласної МСЕК № 1. З постанови Верховного Суду України від 27 червня 2012 року № 6-65 цс 12 вбачається, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України. Отже відповідач вдруге звільнив [PERSON] з порушенням вищезгаданим норм трудового законодавства. Посилання відповідача на недовіру колективу при вирішені питання щодо поновлені позивача на роботу у звязку з щодо неї кримінальної справи, взагалі є неспроможним з огляду на умови ст.. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальний акт. Крім того формулювання звільнення як недовіра колективу не може бути підставою для розірвання трудового договору відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. З огляду на викладене, суд вважає цілком правомірними вимоги позивача щодо скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі. Що стосується позовних вимог щодо стягнення компенсації за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2016 року по дату ухвалення рішення та стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. суд виходить з слідуючого. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Судом встановлено, що КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» своїм наказом від 27.04.2016 року за № 6-к звільнила позивача з займаної посади, а відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] № 18 остання була прийняти на роботу 14.11.2016 року до КУ «Балтська центральна районна лікарня», зарахована на посаду завідуючої інфекційним відділенням, з середньоденною заробітною платою в розмірі 209,48 грн. (довідка КУ «Балтська центральна районна лікарня» від 26.09.2017 року.) Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача на посаді завідуючої інфекційним відділенням КУ «Балтська центральна районна лікарня» перевищує середньоденний заробіток в на посаді голови комісії, лікаря-терапевта Балтської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, який визначено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року в розмірі 36,47 грн. , суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.11.2016 року по день ухвалення рішення, з огляду на умови ч. 2 ст.235 КЗпП України безпідставними. Разом з тим підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2016 року по 14.11.2016 року відповідно до слідуючого розрахунку. Враховуючи, що з часу повторного звільнення позивача до моменту прийняття на роботу до КУ «Балтська центральна районна лікарня» пройшло 135 робочих днів (квітень 2016 року - 2 дня, травень 2016 19 днів, червень 2016 року 19 днів, липень 2016 року 22 дня, серпень 2016 року 22 дня, вересень 2016 року 22 жовтень 2016 року - 20 днів, листопад 2016 року 9 днів ), середньоденний заробіток в КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» склав 36,47 грн., то компенсація за час вимушеного прогулу становить 4923,45 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зокрема пунктом 13, зазначено, що відповідно до ст.\~237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно із п.9 вказаної Постанови розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. На підставі\~ ст.. 23 ЦК України\~з урахуванням характеру правопорушення, виходячи з засад розумності і справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на користь позивача в розмірі 3000,00 грн. В силу положень\~ ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1600,00 грн. , оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати як такий, що подав до суду позов про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: partial