Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

05.08.2016 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду внаслідок ДТП від 29.04.2015 року в розмірі 113 007,06 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., судові витрати, за проведення висновку щодо вартості матеріального збитку 1500 грн., за надання юридичної допомоги згідно квитанції. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 29.04.2015 року о 07 год. 55 хв., відповідач, керуючи автомобілем «ДЕУ Ланос» р.н. [NUMBER], рухаючись на автодорозі Київ-Харків-Довжанський, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», чим грубо порушила вимоги п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Рено Логан» р.н. [NUMBER] під керуванням позивача, власником котрого він є. В результаті ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження та механічні пошкодження його автомобілю. За вказаним фактом 17.12.2015 року стосовно відповідача старшим інспектором УПД ГУНП в Харківській області майором поліції Цибулько М.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.01.2016 року відповідач була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. В період часу з 29.04.2015 року по 07.05.2015 року у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КЗОЗ «ХМЛШНМД ім. проф. Мещанінова», та під час лікування поніс значні витрати на придбання лікарських засобів у розмірі 907 грн. 95 коп. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №28/06-16 від 28.06.2016 року, вартість матеріального збитку завданого автомобілю позивача становить 161 099,11 грн. Таким чином, загальна сума спричиненої позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТП складає 162007,06 грн. ПАТ «ХМСК» позивачу була відшкодована вартість завданих матеріальних збитків внаслідок ДТП в розмірі 49 000 грн. На теперішній час з урахуванням відшкодованої суми позивачу завдана матеріальна шкода складає 113 007,06 грн. Окрім, завданої матеріальної шкоди, позивачу також була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях, в переживаннях та нервуванні через те, що позивач залишився без автомобіля та був позбавлений можливості надавати допомогу своїй старенькій бабусі у віці 88 році, тяжко хворій людині, яка потребує стороннього догляду, позивач був позбавлений можливості надавати допомогу дітям в пересуванні до навчального закладу. З втратою транспортного засобу у позивача порушились нормальні стосунки з оточуючими, змінився на некомфортний стан самопочуття, а також психологічний стан в родині, який триває на протязі більше року. Розмір завданої моральної шкоди внаслідок ДТП позивач оцінює у 25 000 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, та просив відмовити в його задоволенні, оскільки в наданому позивачем до суду висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу не враховано зношеність пошкодженого майна, щодо заподіяння шкоди здоров'ю позивача, то в даному випадку відшкодовувати повинна третя особа. Оскільки відповідач був застрахований перед третіми особами у випадку завдання шкоди їхньому здоров'ю, та позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди, а тому враховуючи викладене, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження тих обставин, які є підставою його позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, в яких просить розглядати дану справу без участі представника ПАТ «ХМСК», та зазначив, що 20.04.2016 року страховиком було складено страховий акт та сплачено позивачеві ліміт страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, а саме 49000 грн. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: -чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; -чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; -які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; -яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивач є власником автомобілю RENAULT LOGAN д.н. [NUMBER]. (а.с. 3). 29.04.2015 року о 07 год. 55 хв., [PERSON] керувала автомобілем Деу Ланос д.н. [NUMBER] на автодорозі Київ-Харків-Довжанський, та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «надати дорогу», внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Рено д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим була заподіяна матеріальна шкода. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.01.2016 року, яка набула чинності 09.02.2016 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 5). В результаті даної ДТП, позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 161 099,11 грн. відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №28/06-16 від 28.06.2016 року. При чому згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 152 930,33 грн. Також внаслідок вказаної ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження, та він знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми з 29.04.2015 року по 07.05.2015 року, та позивачем були витрачені кошти на своє лікування в розмірі 907 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. ПАТ «ХМСК» виплатило страхове відшкодування позивачеві в розмірі 49 000 грн. (за вирахуванням франшизи) відповідно до полісу № АЕ №2509935 від 24.03.2015 року укладеного між відповідачем та третьою особою. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36,37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Даний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тому посилання представника відповідача в судовому засіданні щодо покладення обов'язку по здійсненню виплат страхового відшкодування виключно на страхову компанію, є помилковим, та таким, що суперечить нормам діючого законодавства. Але, суд враховує посилання представника відповідача в судовому засіданні, що в наданому позивачем висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу не враховано зношеність пошкодженого майна (а.с. 15), а тому суд виходить з того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 152930,33 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача з вирахуванням страхового відшкодування в розмірі 49 000грн. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий до суду висновок оцінювача, у відповідності до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом. На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства сторонами не надано належних та допустимих доказів, які б спростували висновки суду та змінили обставини справи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 25 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, страховій компанії, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Крім того, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.04.2015 року по 07.05.2015 року. Тому, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартості проведення висновку щодо вартості матеріального збитку в розмірі 1500 грн., то в силу приписів ст. 57-59 ЦПК України, позивачем не додано належних та допустимих коштів, що за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку №28/06-16 від 28.06.2016 року позивачем були сплачені кошти саме в розмірі 1500 грн., а тому в задоволенні даної вимоги суд відмовляє. Що стосується витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавав [PERSON], якій позивач сплатив 1000 грн. за надання консультації та складання позовної заяви. Але, в судовому засіданні приймав участь адвокат [PERSON] Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Проте, долучена до матеріалів справи копія квитанції не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн. Також, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи фахівця в галузі права у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає за доцільне задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 104 838 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 103 930,33 грн.- відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП, 907 грн. 95 коп.- понесені витрати на придбання ліків, та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial