Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також за минулий період. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1993 року по березень 2015 року вона без реєстрації шлюбу проживала однією сімєю з відповідачем і за вказаний період у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що з березня 2015 року вони з [PERSON] припинили сімейні стосунки, почали проживати окремо і з того часу відповідач не приймає участі у вихованні спільних дітей, коштів на їх утримання не надає. При цьому, вона неодноразово намагалась вирішити питання щодо утримання дітей обома батьками та поділу майна, набутого під час спільного проживання, на що відповідач обіцяв переоформити право власності на свої частки у спільному нерухомому майні на дітей, але протягом 2015-2017 років обіцянки не виконав, а в 2017 році повідомив, що все нерухоме майно набуте ними за час спільного проживання вважає своєю власністю. Разом з тим, в провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває цивільна справа про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сім усною власністю та його поділ. Крім того, вказує, що [PERSON] є власником 16 земельних ділянок в с. Охотин Луцького району та приміщення колишнього магазину в м. Луцьку по вул. Стрілецькій, 41, а також є співзасновником і кінцевим бенефіціаром ряду юридичних фірм, окремі з яких він очолює як директор. У звязку з чим, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період часу з липня 2015 року по квітень 2018 року на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмір 340000 грн. А також, просила стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по 30000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково стосовно сплати аліментів по 2000 грн. в місяць, в решті просила відмовити із підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ №133979 від 21.05.2004 року (а.с. 11). Крім цього, у період спільного проживання без реєстрації шлюбу, у них народилась [PERSON], яка є повнолітньою і навчається (а.с. ). Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ст. 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, всупереч вищенаведеному\~позивач та\~її представник\~не надали\~суду будь-яких\~доказів того,\~що вона\~вживала заходів\~щодо одержання\~аліментів з\~відповідача,\~але не\~могла їх\~одержати у\~зв'язку\~з ухиленням\~останнього від\~їх сплати.\~Її твердження\~про неодноразові\~звернення до\~відповідача з\~вимогою сплачувати\~аліменти не\~підтверджуються жодними\~належними та\~допустимими доказами,\~атому, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Разом з тим, підлягають до часткового задоволення позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд у відповідності до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача та відповідача, який є працездатним, відсутність інших утриманців та стан здоровя дітей. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліменти у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд зважає на наявність джерел доходів у відповідача, який є керівником і засновником кількох юридичних осіб, однак, зважаючи, що відомості про заробітну плату та інші доходи представлені лише по двох підприємствах, а по інших відсутні, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 10000,00 грн. щомісячно. Водночас, при визначенні розміру аліментів, суд враховує інформацію з Державної фіскальної служби України про отримані доходи юридичних осіб, кінцевим бенефіціаром яких є [PERSON] і які за останні три роки зазначено більше 1 млн. грн., а також наявність дороговартісних транспортних засобів та нерухомого майна. Отже, враховуючи, що відповідач свій обовязок по утриманню дитини належним чином не виконує, неповнолітня дочка проживає з матірю та перебуває на її утриманні, то суд, зважаючи в сукупності на на отримані доходи та наявне майно, приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 10000 грн. щомісяця. При цьому, суд критично відноситься до пояснень представника відповідача про неможливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі, так як заробіток останнього не дозволяє цього робити, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, зазначеними вище, а також довідкою ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про перерахування [PERSON] протягом 2015-2017 р.р. на імя позивача грошових коштів у значній сумі (біля 10000 грн.). Наведене також свідчить про можливість відповідача сплачувати кошти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності і також зважаючи на визначений законодавством мінімальних прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці у вказаному судом розмірі і до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору. В решті позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial