Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в Лохвицький районний суд Полтавської області із позовом до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, [PERSON] , третя особа: нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя батько склав заповіт від 11 лютого 2005 року, яким все своє майно заповів йому. Пізніше, 20 березня 2006 року секретарем Вирішальненської сільської ради посвідчено заповіт, яким усе своє майно нібито батько заповів брату - [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці комунальної власності. Після смерті батька брат [PERSON] звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори та 12.12.2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Він не міг погодитись із тим, що заповіт від 20 березня 2006 року склав саме батько, а тому звернувся до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення службового підроблення посадовими особами Вирішальненської сільської ради офіційного документу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України. При проведенні досудового розслідування на підставі постанови про призначення експертизи Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено висновок експерта від 05.02.2019 року за № 136. Відповідно до даного висновку підпис на оригіналі заповіту за реєстровим № 20 від 20.03.2006 року в графі «Підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Тому позивач просить суд: 1) визнати недійсним заповіт від 20.03.2006 року, посвідчений секретарем Вирішальненської сільської ради, за реєстровим № 20; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. 12.12.2007 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі заповіту від 20.03.2006 року, посвідченого секретарем Вирішальненської сільської ради, за реєстровим № 20; 3) скасувати реєстрацію права власності, проведену державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В., на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 4) витребувати з Першої Лохвицької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . 26.07.2019 року на адресу суду представник відповідача Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та [PERSON]. надали відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вказали, що не погоджуються з доводами позовної заяви, вважають їх незаконними, та необґрунтованими, а позицію позивача такою, що протирічить фактичним обставинам з наступних підстав. Твердження позивача, про те, шо, після смерті батька брат [PERSON] звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори та 12.12.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не відповідають дійсності та спростовуються наступним. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.01.2008 року у справі № 2-70/2008 року позовні вимоги [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району про визнання права власності на нерухоме майно домоволодіння за спадкодавцем та спадкоємцем, задоволено. Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця до спадкової маси не входив житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане домоволодіння виникло у спадкодавця вже після його фізичної смерті на підставі вказаного рішення суду. Матеріали справи та оригінал вказаного рішення Лохвицького районного суду знаходиться в суді, який виніс рішення. На підставі саме цього рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.01.2008 року у справі № 2-70/2008 року, яке вступило в законну силу 04.02.2008 року [PERSON] набув право власності на домоволодіння розташоване в [ADDRESS] , та яке у відповідності до норм законодавства, яке діяло в той час, зареєстровано у виконкомі Вирішальненської сільської ради погосподарський № [NUMBER] ([NUMBER]) від 25.03.2008 року. Також підтвердженням цьому може слугувати Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2008 року відповідно до якого [PERSON] набув право власності на нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] , на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області у справі № 2-70/2008 р. від 25.01.2008 року. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.08.2015 року у справі № 538/1204/15-ц, провадження № 2/538/395/15 у позовних вимогах [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, [PERSON] , про визнання заповіту недійсним який вчинено під впливом тяжкої обставини відмовлено. Наведене судове рішення вказує на ту обставину, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом. Рішення по справі набрало законної сили. Та є обов`язковим до виконання. Звернення позивача до суду з цим позовом не може бути повторно розглянуте. Відповідно до наданої позивачем копії висновку експерта Полтавського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України від 05.02.2019 року № 136, підпис на оригіналі заповіту з реєстром № 23 від 11.02.2005 року в графі «підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис на оригіналі заповіту з реєстром № 20 від 20.03.2006 року в графі «підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, виходячи із інформації, що міститься в копії вищевказаного висновку експерта [PERSON] не підписував жодного із двох заповітів. Але всупереч висновку, що міститься в копії почеркознавчої експертизи, позивач стверджує, що заповіт з реєстром № 23 від 11.02.2005 року, яким покійний батько заповідає все майно [PERSON] є дійсним, і лише заповіт з реєстром № 20 від 20.03.2006 року підписаний не покійним батьком. Зважаючи на те, що висновок почеркознавчої експертизи виконаний експертом Полтавського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України від 15.02.2019 року № 136, вказує на те, що жоден із заповітів не підписаний покійним батьком, вважають, що такий доказ не може свідчити на користь позивача, а навпаки, свідчить про безпідставність його звернення до суду з цим позовом. 08.06.2015 року [PERSON] звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної для отримання інформації по спадковій справі. Тобто, з дня смерті, [INFO] , [PERSON] , позивач [PERSON] вперше звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори лише 08.06.2015 року. Ні в позовній заяві позивача до суду, ні в двох попередніх судових рішеннях, факту подачі позивачем заяви, у строки встановлені ст.1270 ЦК України, про прийняття спадшини не поновлено. Отже, можна дійти висновку, що позивач з якихось, лише йому відомих міркувань, до 08.06.2015 року до нотаріальної контори не звертався та відповідної заяви не подавав. Не вказує на цей факт позивач і в останньому позові. Тому просять суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позову [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, [PERSON] , третя особа: нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. 26.07.2019 року позивач подав уточнену позовну заяву, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що строк для прийняття спрадщини ним пропущено з поважних причин, оскільки тривалий час проводилось досудове розслідування по його заяві щодо вчинення службового підроблення. Для прискорення проведення розслідування ним складено та направлено чисельні скарги та заяви, а так тільки зразу він може довести своє право на спадкування за законом після смерті батька, тому просить суд: 1) визнати недійсним заповіт від 20.03.2006 року, посвідчений секретарем Вирішальненської сільської ради, за реєстровим № 20; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. 12.12.2007 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі заповіту від 20.03.2006 року, посвідченого еекретарем Вирішальненської сільської ради, за реєстровим № 20; 3) скасувати реєстрацію права власності, проведену державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В., на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 4) визначити додатковий строк 3 місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , витребувати з Першої Лохвицької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Представник відповідача Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Сліпухова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Третя особа державний нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Жук Т.П. в судове засідання не з"явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, заслухавши покази свідків, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, прийшов до наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що 30 січня 2007 року складено відповідний актовий запис № 05, зареєстровано Вирішальненською сільською радою Лохвицького району Полтавської області та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ( а.с. 7). 11 лютого 2005 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений і зареєстрований за № 23 Вирішальненською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, на користь свого сина [PERSON] (а.с 131). 20 березня 2006 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений і зареєстрований за № 20 Вирішальненською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, на користь свого сина [PERSON] (а.с. 8). Позивач не погодився із тим, що заповіт від 20 березня 2006 року склав саме батько, а тому звернувся до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення службового підроблення посадовими особами Вирішальненської сільської ради офіційного документу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. При проведенні досудового розслідування на підставі постанови про призначення судової почеркознавчої експертизи Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено висновок експерта від 05.02.2019 року за № 136, відповідно до якого встановлено: 1. Підпис на оригіналі заповіту за реєстром № 23 від 11.02.2005 року в графі «Підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 2. Підпис на оригіналі заповіту за реєстром № 20 від 20.03.2006 року в графі «Підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 9-12). Згідно рішення Лохвицького районного суду від 20.08.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району, [PERSON] про визнання заповіту недійсним, який вчинено під впливом тяжкої обставини відмовлено в повному обсязі (а.с. 73). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2015 року рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.08.2015 року залишено без змін (а.с. 75). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2016 року рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2015 року залишено без змін (а.с.105-106). В судовому засіданні судом було заслухано покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району, [PERSON] про визнання заповіту недійсним, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає добре сім"ю [PERSON], так як багато років працювала у них по господарству, допомагала їм. [PERSON] говорив, що все майно буде [PERSON] , в них вдома постійно бачила [PERSON] . Після операції [PERSON] вів себе звичайно, все розумів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що батько [PERSON] був її двоюрідним братом, весь час поки були живі батьки вони допомагали їм. [PERSON] вона ніколи там не бачила. Чого заповіт [PERSON] змінив не знає. При розмовах він говорив, що Васі побудував будинок, а [PERSON] буде хата. Допомагав батькам постійно [PERSON] , приїжджав кожен тиждень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що давно знає сім"ю [PERSON] , [PERSON] з"являвся але дуже рідко. Всі роботи по господарству проводились [PERSON] . Чого заповіт був переписаний з [PERSON] на [PERSON] не знає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. У відповідності до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Частиною 1 статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Отже, особистий підпис заповідача це однозначна персоніфікація документа і обставина, яка свідчить про волевиявлення на момент його підписання. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як вбачається з Висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 136 від 05.02.2019 року, складення заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки підпис на оригіналі заповіту за реєстром № 23 від 11.02.2005 року в графі «Підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис на оригіналі заповіту за реєстром № 20 від 20.03.2006 року в графі «Підпис», що на першій сторінці, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Встановивши наведені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність добровільного волевиявлення спадкодавця при складанні оспорюваного заповіту, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення, шляхом визнання даного заповіту недійсним. Щодо позовної вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. 12.12.2007 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі заповіту від 20.03.2006 року, посвідченого секретарем Вирішальненської сільської ради, за реєстром № 20, суд зазначає слідуюче. 20 березня 2006 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений і зареєстрований за № 20 Вирішальненською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, на користь свого сина [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернувся син спадкодавця - [PERSON] . Спадкова справа заведена 16.02.2007 року № 41/2007. 12.12.2007 року державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на мотороллер марки Муравей, модель - 2м, грошові заощадження в Лохвицькому відділенні "Ощадбанк" № 3087 та грошові заощадження в Лохвицькому відділенні банку "ПриватБанк" на користь сина спадкодавця - [PERSON] (а.с.46). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Як вбачається з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 41 за 2007р. до майна померлого [INFO] [PERSON] , заповідачем [PERSON] було складено заповіт 20.03.2006 року на ім`я відповідача - [PERSON] , стан заповіту - чинний (а.с.25). У частинах 2 та 3 ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, що втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, однак, була чинною на момент видачі нотаріусом оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, тощо), вживають заходи щодо спадкового майна, видають свідоцтва про право на спадщину. Розділ 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначає, що на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача свідоцтва провадиться у строки, установлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, при переході майна за правом спадкоємства за заповітом до інших учасників цивільних відносин свідоцтво про право на спадщину видається цим особам. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Таким чином, діючим законодавством передбачено порядок оформлення спадкових прав, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] нотаріусом в повній мірі з`ясовано, який із складених [PERSON] заповітів на момент його смерті є чинним. За змістом положень ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд приходить до висновку про безпідставність вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.2007 року, видане на ім`я [PERSON] правомірно, так як останній мав право на спадкування після смерті [PERSON] за заповітом від 20.03.2006 року. Таким чином, судом встановлено та підтверджується державним нотаріусом, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 12.12.2007 року державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. на ім`я [PERSON] було видане за наявності передбачених законом підстав, оскільки дослідивши в судовому засіданні спадкову справу, суд не знайшов жодного порушення при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому в задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. 12.12.2007 року слід відмовити. Щодо позовних вимог щодо скасування реєстрації права власності, проведену державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В., на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та визначення додаткового строку 3 місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що 30 січня 2007 року складено відповідний актовий запис № 05, зареєстровано Вирішальненською сільською радою Лохвицького району Полтавської області та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ( а.с. 7). З пояснення завідувача Першої Лохвицької державної нотаріальної контори від 24.07.2019 року № 1022/01-16, встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернувся син спадкодавця - [PERSON] . Спадкова справа заведена 16.02.2007 року № 41/2007. Заповіт від імені спадкодавця посвідчувався 20.03.2006 року, виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району, за реєстром № 20, на все майно на користь сина - [PERSON] . 12.12.2007 року державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на мотороллер марки Муравей-2м, грошових заощаджень в Лохвицькому відділенні "Ощадбанк" № 3087 та грошових заощаджень в Лохвицькому відділенні банку "ПриватБанк" на користь сина спадкодавця - [PERSON] . Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою [PERSON]. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , так як відсутній правовстановлюючий документ на будинок ( а.с.52, 23-49, 50, 53-56). Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.01.2008 року у справі № 2-70/2008 року позовні вимоги [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Лохвицького району про визнання права власності на нерухоме майно домоволодіння за спадкодавцем і спадкоємцем, задоволено. Під час судового розгляду справи було встановлено, що на момент смерті спадкодавця до спадкової маси не входив житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане домоволодіння виникло у спадкодавця вже після його фізичної смерті на підставі вказаного рішення суду. На підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.01.2008 року у справі № 2-70/2008 року, яке вступило в законну силу 04.02.2008 року [PERSON] набув право власності на домоволодіння розташоване в [ADDRESS] (а.с.20). Також підтвердженням цьому може слугувати Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] , на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області у справі № 2-70/2008 р. від 25.01.2008 року (а.с.103). Відповідно до довідки, яка видана виконкомом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області № 1995 від 04.12.2007 року вбачається, що дійсно [PERSON] з 1928 року і по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в с. Вирішальне, Лохвицького району, Полтавської області. На день смерті в його будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.35). Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Так, оскільки на час відкриття спадщини позивач постійно не проживав разом із батьком, він мав право до 29 липня 2007 року включно подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.24 Пленум Верховного Суду України вбачається, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Згідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі мотиви пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проте поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов`язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою. 08.06.2015 року [PERSON] звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної для отримання інформації по спадковій справі, тобто з дня смерті, [INFO] , [PERSON] , позивач вперше звернувся до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори лише 08.06.2015 року (а.с.73). Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що в нього є заповіт і він автоматично отримає спадщину після померлого батька. Посилання позивача на проведення досудового розслідування по його заяві щодо вчинення службового підроблення у зазначений період, не доводить неможливість його звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін, оскільки позивач міг реалізувати у передбачений законом строк та порядку своє право на вступ у спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса, оскільки достовірно знав про існування заповіту. Отже, позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини без поважних причин, які могли б бути пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення його до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] померлого [INFO] , а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, інших документів, що підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2008 року, [PERSON] набув право власності на нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] , на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області у справі № 2-70/2008 року від 25.01.2008 року, а не як зазначає позивач на підставі реєстрації проведеної державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В. Згідно ч.1 ст. 76 докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, суд встановивши, що позивач не довів обставин, на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог, у задоволенні позову в частині скасування реєстрації права власності, проведену державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Сегет Л.В., на житловий будинок з господарськими будівлями та визначення додаткового строку 3 місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, необхідно відмовити у зв"язку з їх безпідставністю.

Outcome: partial