Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

22.10.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту - Банк) звернулося у суд з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2007 року, яка станом на 31.08.2014 року становила 21066,86 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14617,43 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4570,06 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 400,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 979,37 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, на підтвердження чого [PERSON] підписала заяву разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В результаті невиконання прийнятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту у відповідача станом на 31.08.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 21066,86 грн. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 лютого 2015 року позов задоволено. Суд вирішив: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2007 року в сумі 21066 грн. 86 коп. та судові витрати в загальній сумі 576 грн. 90 коп. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 червня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким визнати договір б/н від 19.12.2007 року нікчемним та повернути в натурі все, що було одержано на виконання цього правочину. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи. Зокрема, зазначає, що на момент коли, вона нібито надала згоду на отримання кредиту, їй було лише 17 років та вона мала неповну цивільну дієздатність. Зважає, що вказаний договір не є кредитним договором як вказав позивач. Справу було розглянуто за її відсутності, вона не мала змоги надати суду свої доводи, заперечення проти позову, тощо. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем наявності між сторонами договірних правовідносин, існування заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, штрафів (фіксованої частини, процентної складової). Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини, характер спірних правовідносин, правові норми, за якими підлягає вирішенню спір проте припустився помилки при їх застосуванні, а також при визначенні обсягу заборгованості. Так, судовим розглядом встановлено, що 19 грудня 2007 року між Банком та [PERSON], [INFO] р.н.), укладено договір №б/н про надання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за його користування на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов укладеного договору, договір складався із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифів Банку. Вказані складові є невід'ємною частиною договору. Своїм підписом в заяві, [PERSON] визнала, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Пунктом 3.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (збільшити, зменшити) кредитний ліміт. Відповідно до заяви позичальника та довідки про умови кредитування позичальнику [PERSON] відкрито картковий рахунок [NUMBER], видана платіжна картка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн. Базова відсоткова ставка по кредиту встановлюється в розмірі 1,9 відсотків на місяць, комісія за несвоєчасне погашення заборгованості становить 1 відсоток від загальної суми заборгованості. Із заяви про видачу кредиту від 19.12.2007 року, яка є невід'ємною частиною договору, вбачається що умовами договору не встановлювався мінімальний обов'язків платіж. На підставі заяви позичальника від 07.10.2009 року з якою вона звернулась після досягнення повноліття, Банк збільшив кредитний ліміт до 2500 грн. та відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» змінено умови договору кредитування. Своїм підписом в заяві від 07.10.2009 року, [PERSON] визнала, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. В подальшому Банк неодноразово збільшував кредитний ліміт по картковому рахунку відповідача, при цьому умови кредитування змінювались. 18 травня 2011 року [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з якої вбачається, що вона згідна с тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згідна Умовами і Правилами про надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Крім того, відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умовами і Правилами про надання банківських послуг, а також ознайомлюватись з їх змінами на офіційному сайті Банку. 30 травня 2011 року відповідачу збільшено кредитний ліміт до 3500 грн. 07.02.2014 року відповідачем до Банку подана анкета-заявка про приєднання у Умовам і Правилам надання банківських послуг у ПриватБанку на підставі якої відповідачу Банком було збільшено кредитний ліміт до 15 000 грн. Особистий підпис [PERSON] проставленого у анкеті-заяві про приєднання у Умовам і Правилам надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.02.2014 року, підтверджує той факт, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та згідна з його умовами. Зобов'язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватись з їх змінами на офіційному сайті Банку. Належним доказами підтверджується, що під час укладання договору [PERSON] в письмовій формі була ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», зобов'язалась самостійно ознайомлюватись із змінами умов кредитування Банком. На підтвердження цього відповідач поставив свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Отже, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Зазначеним спростовуються доводи відповідача проте, що про підвищення процентної ставки Банк її не повідомляв, чим порушив її права. З приводу підвищення процентної ставки до Банку не зверталась. Крім того, відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на момент укладення договору, а саме станом на 19.09.2007 року, їй було 17 років, тому мала неповну цивільну дієздатність. Колегія суддів не погоджується з цими доводами відповідача які спростовуються обставинами по справі, з огляду на таке. Відповідно до ст. 32 ЦК України, неповнолітня особа має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; може самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки або піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згідно ст. 33 ЦК України неповнолітня особа несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки/усиновлювачі або піклувальник. Згідно виписки по особовому рахунку відповідача, остання 04.08.2009 року внесено грошову суму в розмірі 500 грн. на погашення поточної заборгованості. Отже, станом на 31.08.2009 року відповідач повністю розрахувався по договору, в подальшому користувався особистими коштами. Таким чином, зобов'язання по договору від 19.02.2007 року відповідачем були виконані в повному обсязі станом на 31.08.2009 року. В подальшому відповідач неодноразово переукладає договір про надання банківських послуг будучі повнолітньою на інших умовах кредитування. Відповідно до виписки по особовому картковому рахунку, відповідач з грудня 2007 року регулярно користувалась кредитними коштами. Пунктом 5.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановлення мінімального обов'язкового платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 відсотків від суми заборгованості. Внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 серпня 2014 року склав 21066 грн. 86 коп. За наданим позивачем розрахунком заборгованість складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 14 617 грн. 43 коп.; заборгованості за процентами на прострочену заборгованість у розмірі 4 570 грн. 06 коп.: заборгованість за пенею та комісією у розмірі 400 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна ставка) у розмірі 979 грн. 37 коп. В апеляційній скарзі відповідач не спростовує правильність розрахунку та розмір заборгованості, яка утворилась внаслідок невиконання нею договірних зобов'язань. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 599, ч. 1 ст. 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та існування за ним заборгованості, проте не врахував усі обставини справи у їх сукупності та, визначаючи заборгованість по пені та штрафу, не перевірив чи не є це подвійна відповідальність. Так, умовами кредитного договору передбачено застосування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредиту та сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованого Банком штрафу у загальному розмірі 1479 грн. 37 коп. через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені цієї вимоги. Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.02.2007 року у загальному розмірі 19 587 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 49 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 14 617 (чотирнадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 43 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 570 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят) грн. 06 коп.; - заборгованості за пенею та комісією у розмірі у розмірі 400 (чотириста) грн. Таким чином, рішення суду першої інстанції має бути змінено в частині визначення розміру заборгованості за договором кредиту. В частині стягнення судових витрат судове рішення відповідає положенням ст.ст.79, 88, 214 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial