Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

16 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], вказуючи на те, що вони протягом останніх трьох років не користуються без поважних на те причин будинком [ADDRESS], тому просив визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, та зобов'язати управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність / а. с. 37 /. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позов свого довірителя підтримав, просив його задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими за місцем своєї реєстрації про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилися, причин своєї неявки суду не повідомили / а. с. 32-35; 44-47 /. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], які в силу положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися з невідомих на те причин, суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, приходить до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У судове засідання не з'явився представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], який подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладався виключно на розсуд суду / а. с. 30 - 31 /. Вислухавши думку представника позивача [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є онуками позивача [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 грудня 2012 року, яке 17 грудня того ж року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] являється одноособовим власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] / а. с. 6 - 7 /. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з 2011 року за даною адресою не проживають / а. с. 9 - 10/. Як убачається з акту обстеження вказаного домоволодіння, який складений 20 березня 2013 року власником будинку [PERSON] та односельцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з червня 2011 року за місцем своєї реєстрації не проживають, їхні особисті речі в будинку відсутні / а. с. 11 / Дані обставини також підтверджуються актом від 10 червня 2014 року, який складений комісією в складі депутата Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON] та мешканців с. Пришиб Шишацького району [PERSON], [PERSON] / а. с. 12 /. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем своєї реєстрації протягом останніх трьох років, місце перебування / знаходження / яких їм не відомо, оскільки втратили з ними будь - який зв'язок. Правовідносини щодо користування житловими приміщеннями в будинках / квартирах / приватного житлового фонду регулюються главою 6 Розділу ІІІ ЖК України, ст. 405 та главою 59 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку /квартири/ належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, діти, батьки, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку / квартири / не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням. Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідачі понад останніх трьох років не проживають за місцем своєї реєстрації без поважних на те причин, суд приходить до висновку, що вони втратили право користування будинком [ADDRESS]. Відносно вимоги позивача [PERSON] про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду / про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою /, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її із реєстраційного обліку компетентним органом, а від так ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо лише за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій. Більше того, що суд наперед не може вирішувати питання про, нібито, невизнане, порушене або оспорюване право сторони по справі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial