Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

30.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у місті Фастові по вул.Чапаєва відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи службовим автобусом «ПАЗ 3205», рухаючись по вул. Чапаєва в м. Фастові в напрямку с. Дідівщина Фастівського району поблизу домоволодіння [ADDRESS] допустив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину по вулиці, останній від отриманих тілесних ушкоджень помер у автомобілі швидкої допомоги по дорозі в лікарню. Постановою про закриття кримінального провадження від 27.02.2014 року закрите у зв'язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. В результаті вищевказаного, близьким родичам померлого, а саме дружині загиблого - [PERSON] та дітям було завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автобуса «ПАЗ-3502», д.н.з. [NUMBER] застрахована не була. Позивач 24.10.2016 року повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулась із заявою на виплату страхового відшкодування, в які просила сумі страхового відшкодування перерахувати на банківські реквізити уповноваженого представника [PERSON] Позивачем у заяві на виплату страхового відшкодування вказаний наступний розмір належного до виплати страхового відшкодування: відшкодування понесених витрат на поховання - 15630,00 (з урахуванням ліміту відшкодування на 2013 рік - 13746, грн.); відшкодування шкоди утриманцям (неповнолітнім дітям) загиблого - 41292,00 грн. (мінімальний розмір, що належить неповнолітнім дітям у зв'язку із втратою годувальника). Так, відповідачем була здійснена часткова виплата страхового відшкодування у розмірі 13746 грн. - відшкодування понесених витрат на поховання. Проте, оскільки у загиблого на день смерті на утриманні перебували позивач та її двоє малолітніх дітей, розмір відшкодування шкоди пов'язаної із смертю потерпілого складає 70 253,75 грн. Виходячи з викладеного позивач просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди завданої у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 70253,75 грн., а також 4800 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Відповідачем до суду був наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними та вказує, що після звернення представника позивача до МТСБУ з метою отримання регламентної виплати за вказаною вище ДТП, представниками МТСБУ вжито всіх дій, необхідних для встановлення обставин випадку, визначення розміру шкоди і прийняття рішення про регламентну виплату та 12 квітня 2017 року здійснено регламентну виплату в розмірі 13764,00 грн. в якості відшкодування витрат на поховання. Щодо здійснення регламентної виплати з приводу відшкодування, пов'язаного із втратою годувальника зазначив, що дійсно МТСБУ не здійснило такої виплати, але й не відмовляло у здійсненні такої виплати, а не здійснило її лише тому, що позивачем та її представником не було надано до МТСБУ необхідних документів, а саме не надано до МТСБУ банківських реквізитів саме позивача, як опікуна. З приводу розміру матеріальної шкоди зазначив, що регламентна виплата позивачу, як опікуну утриманців померлого, не може бути меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат, а в подальшому, таке відшкодування має відшкодовуватись щомісячними платежами на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України, але не більше ліміту відповідальності МТСБУ. Крім того вказує, що розміру відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою годувальника становить 41292,00 грн., що є мінімумом, який має виплатити МТСБУ утриманцям одного померлого, а визначена позивачем сума 70253,75 грн. є необґрунтованою. Крім того, відповідач не погоджується з вимогами позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказавши що вони є безпідставними та недоведеними. Представник позивач надав суду відповідь на відзив, вказавши, що не надання позивачем відповідачу своїх банківських реквізитів для виплати страхового відшкодування не є підставою для відмови у задоволенні позову, так як позивач просить суд стягнути з МТСБУ суму страхового відшкодування з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей. На довід відповідача про те, що розрахована представником позивача сума до відшкодування в розмірі 70253,75 грн. є безпідставною зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме відповідач має визначати розмір страхового відшкодування, а не потерпіла особа. У заяві на виплату страхового відшкодування потерпіла особа може вказати орієнтовний розмір страхового відшкодування, але ця сума не може бути покладена страховиком в основу при визначенні розміру страхового відшкодування, оскільки страховик визначає розмір страхового відшкодування у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідно до ст. 274 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки сторонами згідно ст. 279 ЦПК України не було подано клопотання про розгляд справи з їх викликом, суд вважає можливим, провести розгляд справи за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2013 року у місті Фастові по вул.Чапаєва відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи службовим автобусом «ПАЗ 3205», рухаючись по вул. Чапаєва в м. Фастові в напрямку с. Дідівщина Фастівського району поблизу домоволодіння [ADDRESS] допустив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину по вулиці. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер у автомобілі швидкої допомоги по дорозі в лікарню. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автобуса «ПАЗ 3502», д.н.з.[NUMBER] застрахована не була. Смерть [PERSON] [INFO] року підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького МРУЮ у Київській області (а.с. 8). За фактом вказаної ДТП було відкрите кримінальне провадження №120113100010000404 від 26.11.2013 року. Згідно постанови від 27.02.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.6-7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 26.10.2002 року (а.с.9). Від подружнього життя мають дітей: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.10.2003 року та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.07.2008 року (а.с.9-10). Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 21 жовтня 2016 року представник [PERSON] направив МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 55056 грн., яка складається з: відшкодування понесених витрат на поховання - 15630 грн. та відшкодування шкоди утриманцям (неповнолітнім дітям) загиблого - 41292 грн. (а.с.11,12). Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 10.04.2017 року № 3624 (справа МТСБУ: 37040), останній повідомив, що відповідно до п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату відшкодування в розмірі 14616 грн. (а.с. 15). Як вбачається з роздруківки, на рахунок представника позивача [PERSON] 12.04.2017 року МТСБУ перерахувало 13 764,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди в частині витрат на поховання (а.с.16). Крім того, листом за № 3.1-05/3624 МТСБУ повідомив представника [PERSON] про те, що не вбачає підстав для здійснення відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою годувальника на розрахунковий рахунок [PERSON], оскільки опікуном малолітніх дітей, які мають право на відшкодування шкоди, пов'язаною із втратою годувальника є [PERSON], а відповідно до цивільного законодавства, дії опікуна щодо призначення третім особам права малолітньої особи на отримання належної їй по закону регламентної виплати потребує погодження органу опіку та піклування, також для захисту прав та інтересів малолітніх дітей, потрібно надати банківські реквізити опікуна [PERSON] (а.с.36). Також МТСБУ надав розрахунок розміру відшкодування, пов'язаною із втратою годувальника потерпілій [PERSON], відповідно до якого розмір можливої регламентної виплати становить 41 292,00 грн. (а.с. 37). Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N 1961-IV), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 14 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Закон N 1961-IV (пункт 36.2 статті 36) зобов'язує страховика (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. За правилами ст. 35 п. 35.1., 35.2. для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача була направлена до страховика заява на виплату страхового відшкодування від 21.10.2016 року, до якої долучені паспорт та ІНН представника та копія довіреності на право отримання відшкодування. Крім того, представником позивача була також направлена до страховика заява про долучення документів від 03.11.2016 року, до якої долучені свідоцтво про смерть, копія постанови про закриття кримінального провадження, копія паспорту та ІНН заявника, копії свідоцтва про народження дітей та про одруження, накладна N 429, товарний чек N 429 на суму 15630 грн. для підтвердження понесення витрат на поховання, свідоцтво ФОП [PERSON] та довіреність на представника. Дослідження копії довіреності від 27.09.2016 року дає змогу встановити, що відповідно повноважень, наданих [PERSON], за цією довіреністю, він вправі був представляти інтереси [PERSON] в страхових компаніях, з правом на отримання страхового відшкодування. Посилання відповідача на ненадання банківських реквізитів саме [PERSON], як опікуна, суд вважає необґрунтованими, оскільки представником позивача надані всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, тому суд дійшов висновку, що відповідач вимагає від позивача надання не передбачених Законом документів задля отримання страхового відшкодування та безпідставно відмовляє у його виплаті з цих підстав. Крім того, посилання відповідача на те, що передача третім особам права малолітньої особи на отримання регламентної виплати потребує погодження органу опіки та піклування, також суд вважає необґрунтованими, оскільки «право на отримання» не є тотожнім «праву на розпорядження». Відповідно до статті 177 Сімейного Кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. При цьому, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: - укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; - видавати письмові зобов'язання від імені дитини; - відмовлятися від майнових прав дитини. Як зазначалось, [PERSON] уповноважила [PERSON] правом на отримання страхового відшкодування, що не є ані відмовою від майнових прав дитини, ані правочином щодо передачі майнових прав дитини, а відноситься до дій, пов'язаних з управлінням майном, належним дитині, що не потребу дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст.27.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього: Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 1200 ЦК України передбачено порядок, умови та розмір відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Зокрема, ч. 1 ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання(догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Як зазначає позивач в позовній заяві, загиблий [PERSON] в момент завдання шкоди не працював, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" мінімальна заробітна плата становила 1147,00 грн. При визначені названих сум, належних до стягнення, суд виходить з мінімального розміру заробітної плати, за вирахуванням частки, що припадає на загиблого (1147 грн. : 4 осіб) - 286,75 грн. - що становить частку на кожну особу, яка має право на утримання. Запропонований відповідачем розрахунок розміру відшкодування, пов'язаною із втратою годувальника потерпілій [PERSON], відповідно до якого розмір можливої регламентної виплати становить 41 292,00 грн., не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки здійснений без дотримання вимог законодавства. Так, відповідачем розмір виплати визначений 41292,00 грн., що є мінімумом, який має виплатити страховик утриманцям одного померлого. При цьому, законодавець не встановлює максимальний розмір відшкодування, пов'язаною із втратою годувальника, а лише у пункті 27.5 статті 27 Закону N 1961-IV вказує, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, тобто виплат в рахунок відшкодування шкоди внаслідок втрати годувальника, в рахунок відшкодування витрат на поховання, не повинен перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно ст. 9.3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілим, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Таким чином, визначення розміру відшкодування на мінімально можливому рівні порушує права осіб, які втратили годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Судом не встановлено, а позивачем не зазначено обставин, які мають істотне значення, на підставі яких сума відшкодування повинна бути виплачена одноразово, тому відшкодування підлягає стягненню щомісячними платежами. Таким чином, виходячи з встановлених обставин та наведених норм цивільного законодавства суд приходить до висновку, що з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], [PERSON], слід стягнути одноразово 41 292,00 грн. (1147,00*36) на відшкодування шкоди дітям до часу ухвалення цього судового рішення, оскільки стягнення відшкодування щомісячними платежами за минулий час не передбачено законом. Зазначене не буде виходом за межі позовних вимог та відповідатиме межам відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого. При цьому, починаючи з дня винесення рішення суду продовжувати здійснювати виплати по 286,75 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними двадцяти трьох років), в межах ліміту розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілому. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, судом критично оцінюються доводи представника відповідача щодо того, що грошові кошти на оплату правової допомоги у розмірі 4800 грн. не були сплачені [PERSON], а також те, що договором про надання юридичних послуг від 27 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «Автопоміч» та [PERSON] передбачено інший порядок оплати наданих послуг, зокрема перерахування страхового відшкодування на рахунок представника позивача та подальше зарахування грошових коштів на користь позивача, що становить різницю між страховим відшкодуванням та вартістю послуг на правову допомогу, а тому судові витрати не підлягають відшкодуванню. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу регламентовано у статтях 137 ЦПК. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Як вбачається з матеріалів справи представником позивача була заявлена вимога про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4800 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] уклала договір про надання юридичних послуг з юридичною особою - ТОВ «Автопоміч», яке здійснює діяльність у сфері права. Виконавцем за цим договором, тобто особою, яка безпосередньо надавала юридичні послуги є ТОВ «Автопоміч». Договір від імені виконавця ТОВ «Автопоміч» підписав представник за довіреністю [PERSON] З розрахунку суми винагороди за надану правову допомогу від 24 жовтня 2017 року (а.с.20) вбачається, що надані ТОВ «Автопоміч» послуги полягали у наданні консультації та правового аналізу наявних у клієнта доказів (1 година), опрацюванні законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формуванні правової позиції по веденню справи, збору необхідних доказів для підтвердження позовних вимог, аналізі судової практики (3 години), написанні, підготовці, копіюванні, зшиванні та надсиланні позовної заяви з додатками (в тому числі копії для інших сторін) у суд (4 години), на що у сукупності адвокатом було витрачено 8 годин роботи. З вказаного розрахунку вартість однієї години роботи складає 600 гривень, що не виходить за межі граничних норм відшкодування витрат на правову допомогу, встановлених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (який був чинний на час надання правової допомоги), є співмірним із складністю справи та виконаних робіт, з часом, витраченим на їх виконання та обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову. Крім цього, з копії рахунку-фактури вбачається, що виконавцем за надання послуг [PERSON] за вказаним договором було саме ТОВ «Автопоміч», а вказаний документ підписані [PERSON] як керівником цієї юридичної особи. В матеріалах справи є профайл адвоката (а.с.22), відповідно до якого [PERSON] на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія [NUMBER] від 24.03.2016 року має право на зайняття адвокатською діяльністю. Факт оплати позивачем послуг надання правової допомоги підтверджується копією квитанції про оплату 07.07.2017 року 4800 грн. за надання правової допомоги, при цьому отримувачем зазначене ТОВ «Автопоміч». Таким чином, правова допомога надавалась на підставі договору, є докази сплати таких витрат, перевірці підлягають обставини того, чи є представник, який надавав правову допомогу позивачу, адвокатом чи фахівцем в галузі права, що підтверджується відомостями про право на зайняття адвокатською діяльністю. На підставі наведеного, понесені відповідачем витрати на правову допомогу є такими, що відповідають підставам, межам та порядку відшкодування судових витрат на правову допомогу, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4800 грн. При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позовні вимоги хоча і задоволені частково, однак фактично не відбулось зменшення суму, присудженої до стягнення з відповідача, а лише встановлений інший порядок такого стягнення, тому відсутні підстави зменшувати суму відшкодування судових витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial