Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] просить надати їй дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України, а саме до Російської Федерації, без дозволу (згоди) і супроводу батька [PERSON] на період з 25.07.2017 року по 06.05.2027 року. На обгрунтування вимог представник позивача за довіреністю [PERSON] зазначив, що внаслідок відсутності згоди батька дитина позбавлення можливості відвідати родичів, які мешкають в Російській Федерації. Вимога позивача про оформлення нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини, направлена відповідачу рекомендованим листом, залишена без відповіді. Як стало відомо за місцем реєстрації [PERSON] не проживає і дійсне місце його перебування нікому не відоме. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, судова повістка направлена за місцем реєстрації повернута з відміткою про вручення матері (а.с.21). Отже, з огляду на положення статей 74,76 ЦПК України, вважається, що [PERSON] повідомлений належним чином. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши представлені докази приходить до такого висновку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом установлено, що шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду, а місце проживання сина [PERSON], [INFO], визначено з матір"ю (а.с.7,8). На даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, місце його перебування не відоме, що перешкоджає отриманню дозволу на виїзд дитини. Проте, на переконання суду, відсутність дозволу батька, місце перебування якого невідоме, не повинна бути перепоною для розвитку дитини, зокрема, шляхом пізнання світу, спілкування з родичами тощо. Отже, вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України підлягають задоволенню. Разом з тим, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що судом може бути ухвалене рішення лише на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, тому як надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили би батька дитини можливості брати участь у його вихованні та спілкування з ним. За таких обставин, суд вважає необхідним зазначити в рішенні суду конкретний термін виїзду дитини за межі України без згоди батька (на час літніх канікул з 01.07.2017 р. по 31.08.2017 р.), державу до якої дозволяється виїзд - Російська Федерація, а також разовість виїзду за судовим рішенням.

Outcome: partial