Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 10 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 серпня 2009 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись те, що шлюбні відносини у них не склалися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, психологічні несумісності, у зв'язку із цим шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено з грудня 2011 року. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на даний час почуття любові та поваги між ними втрачено, шлюб носить формальний характер, суперечить її інтересам, сумісне проживання та ведення господарства припинено, на примирення не згодна. Місце проживання малолітніх дітей просить визнати з нею. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року. Зазначена обставина, що встановлена судом, підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] Вказані обставини, що встановлені судом, підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.6,7). Діти проживають разом із позивачем, що підтверджується довідкою №154 від 09.02.2015, виданою Карапишівською сільською радою (а.с.10). Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, психологічні несумісності, внаслідок чого позивач та відповідач перестали проживати однією сім'єю. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Водночас сторони не надали суду письмового договору про визначення місця проживання дітей. Крім того, згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З огляду на зазначене, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити за необгрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial