Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

13.11.2017 року позивач звернувся до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Як на підставу позову позивач посилається на те, що 15.07.2017 року о 00.45 годин на Широківському шосе в місті Кривому Розі з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем ВАЗ-2105, державний реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Під час ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 12.10.2017 року на відповідача накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП. Розмір завданої позивачу протиправними діями відповідача матеріальної шкоди становить 50328,50 грн. У зв'язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження позивач поніс витрати у розмірі 2000 грн. Також позивачем сплачено 820 грн за транспортування пошкодженого автомобіля евакуатором. Внаслідок пошкодження автомобіля позивачу завдано моральної шкоди, що виражається у сильних душевних переживаннях та моральних стражданнях, нервовому стресі. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 20000 грн. Просить стягнути з відповідача завдану матеріальну у розмірі 50328,50 грн, моральну шкоду в розмірі 20000 грн, витрати, пов'язані з транспортуванням пошкодженого автомобіля евакуатором, у розмірі 820 грн, а також судові витрати: судовий збір у розмірі 703,29 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 17.11.2017 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 09.01.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.32/ Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 31.01.2018 року залучено до участі в справі як третю особу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» /а.с.56/. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду /а.с.71/. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 цього Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що ДТП сталася з вини відповідача, що встановлено постановою про накладення на відповідача адміністративного стягнення. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортний засіб позивача. Автомобіль до цього часу стоїть пошкоджений. Внаслідок ситуації, що склалася, позивач зазнав моральних страждань, дуже переживав. Зазначив, що позивач вправі звернутися з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, як до страховика, так і до особи, яка завдала шкоди. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. 30.01.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача. Зазначив, що полісом № АК/2931049 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» застрахована його цивільно-правова відповідальність. Після ДТП він надав позивачу реквізити страхової компанії. Посилається на те, що завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язання ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Крім того, зазначив, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Позивачем не надано доказів здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Також вважає, що розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути, є завищеним та непідтвердженим. Зазначає, що позивачем на підтвердження транспортування автомобіля не надано акт виконаних робіт, а надано лише копію квитанції. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що договір про надання правової допомоги не підписаний адвокатом, не надано розрахунку витрат, акту виконаних робіт. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, підтримав позицію, викладену у відзиві відповідача. Суду пояснив, що матеріальна шкода позивачем не обґрунтована. Зазначив, що квитанція про транспортування автомобіля сумнівна. Моральна шкода не підтверджена, не обґрунтований розмір моральної шкоди. Також не підтверджено належними доказами розмір витрат на правничу допомогу. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Зазначили, що позивач до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про ДТП та із заявою про страхове відшкодування не звертався, пошкоджений транспортний засіб представнику страховика для огляду не надавав /а.с.111/. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] є власником автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.11/. 08.04.2017 року між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON]. укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 09.04.2017 року до 08.04.2018 року, оформлений полісом АК/2931049 /а.с.40,48/. Відповідно до постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2017 року [PERSON]. притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. згідно з постановою [PERSON]. 15.07.2017 року о 00 годині 45 хвилин в м. Кривий Ріг, Інгулецький район, Широківське шосе, Автошлях Р-74, е/о №37, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2105 днз [NUMBER], не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у темну пору добу та в умовах недостатньої видимості швидкість руху не була такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможній виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Opel Vectra [NUMBER], власник якого [PERSON] Таким чином, [PERSON]. порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки. Постанова набрала законної сили 24.10.2017 року /а.с.9-10/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пошкодження транспортних засобів також встановлено інспектором патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення /а.с.12/. 15.07.2017 року позивачем сплачено 820 грн за транспортування транспортного засобу, реєстраційний номер якого - [NUMBER] /а.с.25/. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д44/08/17 від 31.08.2017 року сума матеріальної шкоди, спричиненої з матеріальної точки зору власнику автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер [NUMBER], становить 50328,50 грн /а.с.13-23/. За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 2000 грн /а.с.24/. 06.11.2017 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов'язався бути представником позивача під час розгляду справи за позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а позивач зобов'язався оплатити зазначені послуги. Вартість наданих послуг - 8000 грн /а.с.28/, яка сплачена позивачем 06.11.2017 року /а.с.28/. 05.12.2017 року відповідач звернувся до третьої особи з проханням повідомити, чи звертався до страхової компанії позивач щодо виплати компенсації за страховим полісом № АК/2931049 /а.с.50-51,52-53/. Листом від 18.01.2018 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомило відповідача про відсутність такого звернення /а.с.62/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із обов'язку відшкодування матеріальної шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренду тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Аналогічний правовий висновок також викладений в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц. Таким чином, відповідач повинен відповідати за шкоду, завдану майну позивача. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача та його представника про те, що позивач повинен був звернутися до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, як таке, що не ґрунтується на вимогах закону. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд виходить із фактичних даних, що містяться в експертному дослідженні. При цьому суд критично відноситься до твердження відповідача, викладеному у відзиві, щодо того, що позивачем не надано доказів на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з огляду на таке. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. А також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Судом встановлено, що ринкова (дійсна) вартість автомобіля позивача становить 50328,50 грн (п. 1.3 дослідження), а вартість відновлювального ремонту становить 182775,08 грн (п. 1.5 дослідження), що більше, ніж втричі перевищує ринкову вартість автомобіля. Відповідно до п. 8.2 Методики вартість матеріальної шкоди визначається такою, що прирівнюється ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження за наявності однієї з нижченаведених умов: а) якщо, незважаючи на принципи зносу та найефективніше використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не є менше його ринкової вартості. На підставі зазначеного пункту Методики експертом визначена сума матеріальної шкоди у розмірі ринкової вартості автомобіля. Таким чином, суд вважає, що автомобіль фактично знищений, оскільки відновлювати пошкоджений автомобіль економічно недоцільно, а тому стягненню з відповідача підлягають сума матеріальної шкоди, встановлена висновком експерта, у розмір ринкової вартості автомобіля - 50328,50 грн, витрати на транспортування транспортного засобу в розмірі 820 грн. Зазначені суми матеріальної шкоди підтверджені належними та допустимими доказами, пред'явленими для огляду оригіналами висновку експертного дослідження та квитанції про оплату вартості послуги транспортування. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд дійшов таких висновків. Підставою відповідальності за завдану моральну шкоду згідно зі ст.1167 ЦК України є наявність вини особи, яка вчинила протиправну поведінку стосовно осіб, яким завдано моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що розмір моральної шкоди повинен бути обґрунтований відповідними документами, свідченнями свідків, іншими можливими засобами. Під час розгляду справи про відшкодування моральної шкоди при ДТП, суд повинен встановити, які саме моральні страждання були заподіяні потерпілому, які існують докази тощо. Тому суд,

Outcome: partial