Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що укладений між нею та [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 вересня 1997 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 332. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON],[INFO]. На даний час шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Вони з відповідачем проживають окремо. За таких обставин подальше сумісне життя та збереження сім'ї з [PERSON] вона вважає неможливим, а тому вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. На примирення з [PERSON] не згодна. В подальшому позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що укладений між нею та [PERSON] та після розірвання шлюбу визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] із нею [PERSON] Також [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 вересня 1997 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 332. На даний час шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Вони з відповідачем проживають окремо. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON],[INFO]. Їх донька проживає із нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] у добровільному грошових коштів на утримання їх доньки не надає, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 650 грн. щомісячно до 22.10.2019 року. Свої вимоги мотивував тим, що 20 березня 2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання дитини. Дійсно, між ним та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Крюківському відділі ДРАЦСу Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними не розірваний, місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] з одним із батьків не визначено ані судом, ані спільної згодою батьків. Разом з тим, їх старший син [PERSON], [INFO], на даний час проживає разом з ним по вул. Локомотивній, 6 в м. Кременчуці. Згідно довідки № 182/17 від 24.03.2017 року [PERSON] є студентом 2 курсу денного відділення Інституту електромеханіки, енергозбереження і систем управління КНУ ім. М. Остроградського (контрактної форми навчання). Відповідно до умов Договору № 215-ЕФ-079 від 23.12.2016 року про підготовку фахівця у КНУ ім. М. Остроградського, вартість навчання сина складає 22 540, 00 грн.. Син [PERSON] перебуває на його повному утриманні, у зв'язку з навчанням самостійного заробітку не має. Щомісячно, окрім витрат на харчування та інші соціальні потреби дитини, він сплачує вартість його навчання в розмірі 779 гривень на місяць. Відповідачка [PERSON] участі у вихованні сина та його утриманні під час навчання не бере. Враховуючи вищевикладене, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. В подальшому [PERSON] збільшив позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 650 грн. щомісячно до 22.10.2019 року, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з ним. Позивачка за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у звязку з його необґрунтованістю, суду пояснила, що вона постійно забезпечувала та і на даний час забезпечує сімю. [PERSON] ніякої активної участі у вихованні дітей не приймав. В шлюбі з відповідачем вона перебувала з 18 років. Сина [PERSON] народила у 17 років. [PERSON] не хотів з нею одружуватися, але для реєстрації дитини необхідно було укласти шлюб. 15.09.2007 року у них народилась дочка [PERSON]. В 2014 році до Італії переїхав їх син [PERSON], оскільки мав намір там навчатися. Вона з [PERSON] також вирішили переїхали на постійне місце проживання до Італії. В серпні 2015 року вона з дочкою [PERSON] поїхала до Італії по туристичній візі, а потім приїхав [PERSON]. проживали вони в орендованій квартирі, яку їм допомагала оплачувати її мати. В лютому 2016 року [PERSON] її побив, після чого вона пішла з сімї та забрала дочку [PERSON]. Через тиждень вона повернулась в сімю. 15.09.2016 року у їх доньки [PERSON] було день народження, святкування його вони перенесли на 18.09.2016 року, оскільки її мати працювала і не могла бути присутньою на день народженні. 18.09.2016 року вони усією сімєю виїхали на природу, щоб відсвяткувати день народження [PERSON]. В звязку з виниклим конфліктом [PERSON] побив її та її матір. В цьому також приймав участь її син [PERSON]. Вони відібрали в неї [PERSON] та розбили їй телефон. [PERSON] викликав поліцію. Поліція забрала [PERSON] у [PERSON] та віддала її їй, оскільки дитина дуже плакала. Поліція запропонувала їй зявитися на наступний день до відділку та зняти побої, однак вона пошкодувала [PERSON] та цього не зробила. [PERSON] і раніше її бив, однак в поліцію вона не зверталась, оскільки його боялась. На наступний день вона зателефонувала [PERSON] та запропонувала йому на протязі двох тижнів звільнити квартиру, або зробити договір найму квартири на нього, оскільки в сімю вона вже більше не повернеться. [PERSON] разом з [PERSON] вирішили повернутися в Україну. Вона дала їм 310 євро на квитки та придбала продукти харчування в дорогу. 08.10.2016 року [PERSON] з [PERSON] повернулися в Україну. З 08 жовтня 2016 року [PERSON] дочки не бачив, матеріально їй не допомагає. Раніше він спілкувався з нею по телефону, однак на даний час вони припинили спілкування. [PERSON] звертався до консульства Італії з проханням повернути її та дочку [PERSON] на територію України. В заяві він вказував що вона веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, а її мати займається продажем наркотичних речовин. З дочкою спілкуватися [PERSON] вона не забороняє. Дочка має свій особистий номер телефону, по якому вона спілкується з [PERSON]. Він має можливість приїжджати до Італії і спілкуватися з нею. Дочка спілкується по телефону зі своїм дідусем та бабусею по батьковій лінії. На даний час у [PERSON] закінчилася дія закордонного паспорту. Вона звернулась в консульство в м. Неаполь, де їй розяснили, що необхідний дозвіл батька на відновлення закордонного паспорту. Вона зателефонувала [PERSON] з проханням надати доручення, щоб зробити закордонний паспорт дитині, однак він відмовив. Вона б привезла б дитину з собою, однак без паспорта дитина не зможе перетнути кордон. Вона має дозвіл на проживання в Італії, винаймає двокімнатну квартиру та має місце роботи строком до 2021 року. Також матеріально їй допомагає її мати. Дочка [PERSON] навчається в школі, а тому повертатися до України на даний час вона не має наміру. Відновлювати нормальні сімейні стосунки з відповідачем вона не бажає. Кошти на утримання сина вона не надає, оскільки утримує молодшу дитину. Відповідач за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивач [PERSON] судовому засіданні зустрічний позов підтримав з підстав, що зазначені в ньому та в задоволенні первісного позову [PERSON] просив відмовити в звязку з його необґрунтованістю, суду пояснив, що 15 травня 2015 року [PERSON] виїхала до Італії з його дочкою по туристичній візі. Він приїхав в Італію 18 серпня 2015 року. Їх старший син поїхав до Італії на навчання у 2014 році. В Італії вони проживали в орендованій квартирі, за яку платила мати [PERSON]. квартира була дуже холодна та в ній були відсутні комунікації. За 11 місяців проживання в Італії він працював лише чотири місці. [PERSON] навчався в інституті. Коли в їхній родині почались сварки із-за відсутності коштів, [PERSON] кинув навчання в інституті і пішов працювати разом з ним до рибної лавки. Вони з сином [PERSON] вирішили повернутися в Україну та забрати з собою [PERSON]. [PERSON] зробила свій вибір, вирішила залишитися проживати в Італії. Він звернувся до поліції, де йому розяснили, що дитина по італійським законам залишиться проживати з матірю, а йому необхідно звернутися до суду для вирішення питання щодо проживання дочки з ним. Йому відомо, що [PERSON] дитиною не займається. Дочка цілими днями сидить в соціальних мережах та не виходить з квартири. [PERSON] за своє життя жодного дня не працювала, постійно займалася дітьми. З 08 жовтня 2016 року вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. З цього часу він проживає із сином в Україні, а дружина проживає з дочкою в Італії. Кошти на утримання дочки він не надає, так як повністю забезпечує сина [PERSON], який навчається та не працює. В свою чергу [PERSON] кошти на утримання сина не надає. Які відносини між дочкою та [PERSON] йому не відомо. На даний момент у нього з дочкою фактично вільного спілкування не має. Під час спілкування із дочкою по телефону остання йому повідомила, що йде займатися танцями. На запитання чого вона не приїхала з мамою, остання повідомила, що мама сказала їй залишатися в Італії. До цього він спілкувався з дитиною останній раз три тижні тому. Дочка йому повідомляє, що має бажання приїхати в Україну, побачити брата [PERSON] та дідуся. Він пише смс повідомлення дочці кожного ранку та вечора, однак вона на них не відповідає. По телефону він спілкується з нею два три рази у місць. В нього є можливість з нею поспілкуватися в суботу, коли [PERSON] і її мати працюють в ресторані. Особисто дочку він бачив в останній раз 08 жовтня 2016 року. [PERSON] до нього не зверталась з приводу необхідності надавати матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON], а він також не звертався до [PERSON] з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON]. Вважає за доцільне визначити місце проживання дочки з ним, оскільки [PERSON] не в змозі утримувати дочку. Проти розірвання шлюбу він заперечує, бажає зберегти сімю, щоб рідні брат та сестра проживали в одній родині. Вважає, що ще не втрачена можливість поновити нормальні сімейні стосунки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, суду пояснив, що на даний час він навчається в Кременчуцькому національному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання, у зв»язку з чим не працює. Матеріально його забезпечує тільки батько, а мати кошти на його утримання не надає. [PERSON] завжди приймав участь у житті та вихованні його та сестри. Вони були завжди забезпечені усім необхідним. Батько працював, а мати займалась їх вихованням, завжди приділяла їм увагу. До переїзду в Італію мати ніколи не працювала. В 2014 році він поїхав в Італію на навчання, а в жовтні 2016 року повернувся в Україну. З лютого 2017 року він навчається на денному факультеті в інституті. В Італії він фактично не навчався, а працював в рибному цеху та офіціантом. Він не звертався до неї з проханням надавати допомогу. З сестрою він спілкується по телефону. Коли вдома мати вона з ним не спілкується, а спілкується лише тоді, коли в неї нема контролю з боку матері та бабусі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради суду пояснив, що у звязку з тим, що малолітня [PERSON] фактично постійно проживає за межами території України, надати висновок щодо розвязання спору в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] не є можливим, однак просила суд при прийнятті рішення врахувати те, що 08.09.2017 року до органу опіки та піклування звернулась [PERSON] та надала пояснення з приводу даної справи та документи, які були залучені до матеріалів справи. Також за допомогою засобів телекомунікаційного зв»язку в її присутності начальником служби у справах дітей було проведено бесіду з дитиною [PERSON]. Дитина повідомила, що в Італії її все влаштовує і вона хоче проживати з мамою в Італії. Проте вона зазначила, що бажає спілкуватися також і з батьком і приїжджати в Україну коли в нею будуть канікули. Вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, пояснення третьої особи та представника органу опіки та піклування, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 27 вересня 1997 року в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №332, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 КЕ №131521, яке видане повторно 21.05.2015 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №195843, яке видане повторно Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 11.02.2014 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матірю [PERSON] та малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №221730, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 21.05.2015 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матірю [PERSON]. Сторони не підтримують шлюбних відносин з 08 жовтня 2016 року, з цього часу проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами, з вказаного часу [PERSON] фактично постійно проживає із малолітньою [PERSON] в республіці Італія, а [PERSON] проживає із повнолітнім сином [PERSON] у м.Кременчуці Полтавської області. Спільне життя сторін не склалося у звязку із різними поглядами на подружнє життя, відсутністю взаєморозуміння. Судом, на виконання вимог ст..111 СК України, вживались заходи щодо примирення подружжя та надавався строк для примирення, однак подружжя примирення не досягли, нормальні сімейні стосунки не відновили. Позивачка [PERSON] почуття любові і поваги до відповідача [PERSON] втратила і бажання та наміри відновити нормальні сімейні стосунки із [PERSON] у неї відсутні. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON], то шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст..11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ст..14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Ст. 3 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У ст. 9 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст..160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст..161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, сторони по справі з 08.10.2016 року проживають окремо та малолітня дочка сторін проживає із [PERSON] у республіці Італія, а [PERSON] проживає у [INFO]. Відповідно до ст..161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~ від\~20\~листопада 1959\~року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. «Конвенція про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації прав дитини, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Сімейним законодавством визначено, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 10.09.2001 року на праві власності належить 2/3 частини житлового будинку №6 по вул..Локомотивній в м.Кременчуці Полтавської області. Згідно довідки фізичної особи підприємця [PERSON] від 03.05.2017 року №5, [PERSON] працює у ФОП [PERSON] водієм транспортного засобу з 17.01.2017 року по теперішній час. Як вбачається з повідомлення про зміни у трудових відносинах з помічницею по дому №9517242876-10 від 29.08.2017 року, [PERSON] працює з 30.08.2017 року за контрактом, який укладено на невизначений строк, доглядальницею в сімї Лігуорі у м.Салерно Республіка Італія та отримує погодинну заробітну плату в розмір 4,54 Є. [PERSON] має дозвіл на проживання у республіці Італія, який дійсний до 28.01.2018 року. Згідно довідки №3666, виданої Кременчуцьким обласним наркологічним диспансером 04.09.2017 року у [PERSON] ознак психічних розладів, повязаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами не виявлено. Відповідно до довідки, виданої Кременчуцьким обласним психоневрологічним диспансером 30.08.2017 року, [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався. Як вбачається із звіту, складеного 31 травня 2017 року соціальним асистентом Боттільєро Джузеппіна сектору соціальної політики Комуни міста [PERSON] П»ємонте (провінція Салерно), стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO], сім»я [PERSON] на даній території проживає з серпня 2015 року. [PERSON] працює в сімї в м. Салерно як помічниця по господарству, а в суботу в ресторані «Мессіко е нувола» в м.Салерно. Неповнолітня [PERSON] оточена турботою, навчається в третьому класі початкової школи м. Сан Манго П'ємонте і вона дуже добре інтегрувалася в шкільний колектив. Викладачі задоволені успіхами неповнолітньої, яка проявила себе дуже вихованою і старанною. [PERSON] дбає про дитину, а для підтримки є бабуся по материнській лінії, яка допомагає коли мати працює. Дитина спілкується по телефону з батьком. Відповідно до довідки наданої Спортивною асоціацією любителів різних видів спорту «ЛЕ ПЛЕЯДІ» 19.07.2017 року, [PERSON] відвідувала та успішно проходила зимові курси з плавання у муніципальному басейні «Арбостелла» м. Салерно та літній курс у курортній структурі (базі відпочинку) Італійського обєднаного синдикату працівників поліції м. Салерно. Вона призвичаїлась та повністю освоїлась у спортивній групі вказаної асоціації, оскільки вважалася надійним членом команди та дуже перспективною у дисципліні плавання. Вказане підтвердження видане в тому числі і з метою майбутньої співпраці зі спортсменкою. Відповідно до оціночного документу за навчальний рік 2016/2017, виданого Комплексним Інститутом Салерно , [PERSON] навчається в третьому класі початкової державної школи [PERSON] ПЬЄМОНТЕ (провінція Салерно) та за час навчання досягла гарного рівня розуміння та пізнання, що дасть їй можливість суттєво розширити її власні знання в повній мірі. З огляду на навчальні акти та оцінки викладачів курсу, підтверджується що учениця переведена до наступного класу. Як вбачається рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №871 від 21.08.2017 року, у звязку з тим, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає за межами території України, надати висновок органу опіки та піклування щодо розвязання спору в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є неможливим. Однак, як вбачається з пояснень, наданих в судовому засіданні представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за допомогою засобів телекомунікаційного зв»язку було проведено бесіду з дитиною [PERSON], яка повідомила, що її все влаштовує в Італії і вона хоче проживати з мамою в Італії. Проте вона зазначила, що бажає спілкуватися з батьком і приїжджати в Україну коли в неї будуть канікули. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обоє батьків під час спільного проживання добросовісно ставилися до виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дочки, а тому вирішуючи цей спір, суд виходить саме з рівності прав та обов'язків матері та батька і при цьому максимально можливо враховує інтереси дитини. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, а також те, що позивачем [PERSON] в процесі судового розгляду доведено, що виходячи з сукупності матеріальних, морально психологічних, етичних та інших факторів, малолітній [PERSON] буде більш комфортно проживати разом з нею, а відповідач [PERSON], в свою чергу, не довів суду, що він має реальну можливість створити кращі, ніж мати, матеріальні та моральні умови для виховання, розвитку та проживання малолітньої дитини, то суд приходить до висновку, що в найкращих інтересах малолітньої дитини місце проживання останньої необхідно визначити з матірю позивачкою по справі [PERSON], а тому позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволення, а у задоволенні позову [PERSON] в цій частині необхідно відмовити.. Відповідно до ст. 27 ч.1 «Конвенції про права дитини», яка прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ст.3 ч.1 Конвенції, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Ст. 18 ч.1 Конвенції визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України [PERSON] за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON] є порушенням обов'язку [PERSON] піклуватися про свою дочку . Таким чином, виходячи з інтересів дитини, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що [PERSON] суду не надано належних доказів, які свідчили про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини саме у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Відповідно до ст.. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, повнолітній син сторін [PERSON] на даний час проживає із батьком [PERSON], навчається на денній формі навчання в Кременчуцькому національному університеті імені [PERSON] і термін навчання складає з 01.02.2017 року по 30.06.2019 року, що підтверджується довідкою, виданою Кременчуцьким національним університетом імені [PERSON] 24.03.2017 року за вих..№182/17 та перебуває на утриманні батька [PERSON] Таким чином, між сторонами в справі виникли правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України [PERSON] за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст. 188 Сімейного кодексу України від обовязку утримувати сина [PERSON] не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка навчається і потребує в звязку з цим допомоги, є порушенням батьківського обовязку, передбаченого ст. 199 Сімейного Кодексу України. Згідно ст..200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст..182 Цього кодексу. Відповідно до ст..182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, матеріальний стан позивачки, відповідача та дитини, наявність у сторін малолітньої дитини, встановлений Законом прожитковий мінімум для особи відповідного віку, встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню та і з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року та до 30 червня 2019 року, тобто до закінчення навчання. Відповідно до ст..88 ЦПК України, враховуючи, що первісний та зустрічний позови про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, то із [PERSON] та [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір. Оскільки первісний позов підлягає частковому задоволенню, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір.

Outcome: partial