Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

28 січня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернувся позивач до відповідачів з позовною заявою, в якій просить: усунеути йому [PERSON] , 1989 року народження перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: будинок [ADDRESS] ; Зобов`язати Соловйовську сільську раду Ясинуватьского району, Донецької області зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: будинок [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог, вказав, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про права на спадщину. Ще за життя батьків, мати позивача зареєструвала відповідачів. Фактично відповідачі до будинку не вселялися, речі не перевозили. З моменту реєстрації та до звернення з позовом (понадо 10 років) за вказаною адресою не проживають, витрат по утриманню будинку не несуть. В зв`язку з чим, позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які враховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Також реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоду у володінні, користуванні та розпорядженні будинкому. Ухвалою суду відкрито провадження у справі і визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.31). В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. У судове засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви, в яких на позові наполягають і просять суд розглянути справи у їх відсутність, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідач Соловйовська сільська рада Ясинуватського району Донецької області, повідомлений належним чином, однак до суду представник відповідача не з`явився, причини неявки суду невідомі. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків, виходячі з наступного. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва на спадщину за законом від 06 серпня 2009 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5-6). Актом перевірки фактичного проживання від 14 січня 2019 року, виданого секретарем Соловйовської сільської ради, підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак не мешкають з моменту реєстрації (а.с.8). У довідці № 61-62 від 18 лютого 2019 року, виданою виконавчим комітетом Соловйовської сільської ради вказано, що [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.35). Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948р) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950), встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з вимогою усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї власника будинку, тому вони втратили право користуватися житловим приміщенням у цьому будинку. У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод в користування власністю є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Водночас, вимога позивача щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку на думку суду задоволенню не підлягає з таких підстав. Зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім`ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону (у редакції Закону від 5 липня 2012 року N 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року.

Outcome: partial