Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

07 вересня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» звернулось з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Крім того, 07.092015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» звернулось з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08.09.2015 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у складі головуючого судді Чайкіною О.В. вказані позови Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» об`єднано в одне провадження. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Пономаренко Ю.В. зазначила, що 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0309/0808/88-541, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 15 000,00 доларів США, з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 22.08.2008 року по 21.08.2023 року. Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного Договору поруки № 0309/0808/88-541-Р-1 від 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором №0309/0808/88-541 від 22.08.2008 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Позичальника зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та Позичальник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором від 22.08.2008 року [PERSON] за іпотечним договором № 0309/0808/88-541-Z-1 передала у іпотеку нерухоме майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] . 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником ВАТ «Сведбанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . За вказаним кредитним договором позичальник свої зобов`язання не виконує, станом на 28 липня 2015 року має заборгованість за кредитом на суму 284213,55 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 268 809,88 грн.; сума заборгованості за відсотками - 15403,66 грн. Тому представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 284213,55 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки. 12 вересня 2017 року, у зв`язку з припиненням повноважень судді Чайкіної О.В., справу було передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу, відповідно до якого, утворено новий склад суду у складі головуючого судді Ступак С.В. 13.09.2017 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відтак, розгляд справи продовжено за нормами ЦПК в редакції від 15.12.2017 року. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява представника позивача ПАТ «Дельта Банк» про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач за першим позовом - [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, до початку судового засідання представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. В заяві зазначив, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити. Від представника Відповідача [PERSON] - адвоката Андріяшевської М.С. подано заперечення на позовну заяву. Відповідач за другим позовом - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи без її участі до суду не подавала. Представник третьої особи за першим позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлялись належними чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких підтримали позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» у поновному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим конвертом разом з рекомендованими повідомленнями повернутим до суду без вручення, про причини поважності неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 статті 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні матеріали справи, доводи позивача, викладені в позовних заявах, заперечення відповідача, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №0309/0808/88-541, відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору, Банк зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, на строк з 22 серпня 2008 року по 21 серпня 2018 року та на умовах, передбачених у вказаному Договорі, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання. Згідно п. 1.3 кредитного договору № 0309/0808/88-541, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. (Том 1, а.с.6-10, 68-70) 22 серпня 2008 року між ВАТ «Сведобанк» та [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник), укладено Договір поруки №0309/0808/88-541-Р-1, згідно п.1 вказаного договору Поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з Кредитним договором №0309/0808/88-541 від 22.08.2008 року, у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, строком до 21 серпня 2018 року, з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання. Відповідно до п.2 вказаного Договору Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за вкидання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п.4 Договору поруки № 0309/0808/88-541 від 22.08.2008 року, у разі не виконання Позичальником умов Основного зобов`язання в строк, Поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення Позичальником коштів, наданих в межах Основного зобов`язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою Банку протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання Поручителем надісланої Банком письмової заяви про невиконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачених Основним зобов`язанням, надісланою Банком за адресою, зазначеною у реквізитах Поручителя в цьому Договорі. (Том 1, а.с.24) 22 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), було укладено іпотечний договір № 0309/0808/88-541- Z-1, відповідно до п. 1 вказаного договору цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 0309/0808/88-541 від 22 серпня 2008 року. Відповідно до п. 2 на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві приватної особистої власності майно: двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .( Том 1, а.с. 86-88). 03 червня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] були укладені Договори про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 0309/0808/88-541 від 22 серпня 2008 року. (Том 1, а.с.13-20) 21 січня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] були укладені Договори про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 0309/0808/88-541 від 22 серпня 2008 року, відповідно до п. 3.1 вказаного договору сторони домовились, внести зміни до п. 1.1 Кредитного договору та встановити строк користування Кредитом по 21 серпня 2023 року включно. (Том 1, а.с.21) Крім того, 21 січня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки №0309/0808/88-541-Р-1 від 22.08.2008 року, відповідно до п.1 вказаного договору Поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з Кредитним договором №0309/0808/88-541 від 22.08.2008 року, у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, строком до 21 серпня 2023 року, з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання. (Том 1, а.с.25) Банк свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, унаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (Том 1, а.с. 99-117). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за Кредитним договором №0309/0808/88-541 від 22.08.2008 року. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що Відповідачем [PERSON] умови Кредитного договору належним чином виконані не були, у зв`язку з чим станом на 28.07.2015 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 284 213,55 грн., яка складається з: 268 809,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 403,66 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до наданої банком Довідки від 28 липня 2015 року заборгованість по Кредитному договору №0309/0808/88-541 від 22 серпня 2008 року становить 284 213,55 грн., яка складається з: 268 809,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 403,66 грн. - заборгованість по відсоткам. (Том 1, а.с.29) Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з реєстру рекомендованих поштових відправлень за вих. №31.4-08/9764/15 від 27.08.2015 р. на адресу [PERSON] направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка до цього часу виконана не була. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як вбачається з реєстру рекомендованих поштових відправлень за вих. №31.4-08/9763/15 від 27.08.2015 року на адресу [PERSON] направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка до цього часу виконана не була. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якій одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.554 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором від 22 серпня 2008 року №0309/0808/88-541 станом на 28.07.2015 року складає 284213,55 грн., яка складається з: 268809,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15403,66 грн. - заборгованість по відсоткам. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги АТ «Дельта Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», суд зазначає, що Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з пунктом 12 укладеного між сторонами Іпотечного договору від 22 серпня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання. Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12 Іпотечного договору, сторони договору домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Сторони вказаного договору дійшли згоди, що правовою підставою реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене у договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за невиконання основного зобов`язання. Отже, сторони, підписавши Іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до вказаної статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом, необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічний висновок зазначено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи № 760/14438/15-ц. З огляду на встановлені у справі обставини та відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», не підлягає задоволенню, оскільки спірний іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності, викладене в підпункті 12.3.1 пункту 12 іпотечного договору, що є виключно позасудовим способом урегулювання спору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов АТ «Дельта Банк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду. Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1 % ціни позову, що становить 2842 грн. на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: partial