Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

18 червня 2020 року Акціонерне товариство\~Комерційний Банк\~«Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), яке являється правонаступником Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.10.2015 року станом на 20.05.2020 року у сумі 40628,63 грн., а також судових витрат у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 09.10.2015 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до розміру 15000,00 грн. Окрім того зазначили, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Наголосили на тому, що при укладанні Договору відповідач надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 20.05.2020 року має заборгованість в розмірі 40628,63 грн., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 12531,39 грн., заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України в сумі 4503,52 грн.; заборгованість за пенею в розмірі 21182,83 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 1910,89 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання за вищевказаним правочином, просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді від 24.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.10.2020 року за клопотанням відповідача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» належним чином завірений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 09.10.2015 року з урахуванням наданих [PERSON] пільг у зв`язку з участю у антитерористичній операції та набуттям статусу учасника бойових дій та інформацію про рух коштів по рахунку відкритому за даним кредитним договором. 11 січня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» на виконання вищенаведеної ухвали надали суду виписку за кредитним договором станом на 11.12.2020 року. 26 січня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення розміру позовних вимог, якою вони просили стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договором №б/н від 09.10.2015 року у розмірі 17034,91 грн., яка складається з наступного: 12531,39 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4503,52 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно вимог ст. 625 ЦК України, а також понесені стороною позивача судові витрати. На виконання ухвали про витребування доказів, представником банку було додано до заяви про зменшення позовних вимог розрахунок заборгованості за кредитним договором. 19 лютого 2021 року [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив залишити позов без розгляду в зв`язку з невиконання представником позивача вимог ухвали про витребування доказів. В обґрунтування позиції зазначив, що надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка охоплює період з 26.01.2016 року по 23.10.2020 року, що свідчить про намір банку приховати інформацію за період з 09.10.2015 року по 26.01.2016 року, так як у колонці з відображенням фінансових операцій зазначено нульові показники, що не відповідає дійсності з огляду на те, що фінансові операції ними проводилися з моменту укладення договору. Окремо, наголосив на тому, що на підставі наданих АТ КБ «ПриватБанк» відомостей не можливо здійснити достовірний розрахунок заборгованості, як наслідок, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не підлягають розгляду судом. Додатково зазначив, що в період з 07.11.2015 року по 23.10.2016 року він брав участь у антитерористичній операції, в зв`язку з чим набув статусу учасника бойових дій. За такого, в силу ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їй сімей» за вказаний період банком неправомірно нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції. 25 березня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду відповідь на відзив, якою заперечував проти доводів відповідача. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що наданий ними розрахунок заборгованості є первинним документом за своїм характером, який є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. Випискою по особовому рахунку підтверджено факт користування відповідачем кредитним коштами та часткове погашення заборгованості. Наголосили на тому, що вимоги ухвали суду про витребування доказів були ними виконані в повному обсязі. Початковою датою у виписці є 26.01.2016 року, так як 09.10.2015 року відповідач пройшов ідентифікацію, а 26.01.2016 року відповідач отримав пластикову картку, яка являється ключем до особового рахунку, який також був відкритий 26.01.2016 року. За такого, кредитний ліміт було встановлено саме з цієї дати. Окремо зазначили, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту, тобто після самостійного підтвердження проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматі) або підписанням чеку (розрахунок РОS-термінал торгової точки). Додатково повідомили, що банком здійснювався перерахунок заборгованості відповідача за період з 07.11.2015 року по 23.10.2016 року в зв`язку з набуттям відповідачем статусу військовослужбовця, що відображено у виписці по рахунку, що узгоджується з розрахунком заборгованості за період з 26.01.2016 року по 10.01.2021 року. За такого, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. До судового засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню з огляду на наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією (ч.1 ст.546 ЦК України). Відповідно до змісту ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» підписано з [PERSON] Анкету-заяву, згідно з умовами якої останні отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 26.01.2016 року було збільшено до 15000,00 грн. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Згідно з розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» доданим до уточненої позовної заяви, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 17034,91 грн. і складається з: 12531,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4503,52 грн. заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України. Анкета-заява від 09.10.2015 року, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису [PERSON] . При цьому, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх Постановах, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що він отримав кредитні кошти і користувався ними, проте не повернув. Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача 12531,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Суд критично сприймає посилання відповідача на невиконання представником позивача ухвали суду про витребування доказів, з огляду на те, що ухвала суду від 15.10.2020 року була виконана АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Доводи сторони відповідача, щодо не відображення у виписці по рахунку періоду з 09.10.2015 року по 26.01.2016 року за який ним здійснювалися фінансові операції не підтверджено відповідачем жодними доказами. Відповідно до пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Вищенаведене свідчить про те, що наявна в матеріалах справи виписка за договором №б/н від 11.12.2020 року є належним та допустимим доказом. За такого, відсутні підстави для залишення позову без розгляду. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що банком до нього були застосовані штрафні санкції в порушення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, згідно Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України» [PERSON] в період з 07.11.2015 року по 23.10.2016 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в с. Широкий, Луганської області. Частиною ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Однак, в редакції позову від 26 січня 2021 року відсутні порушення вимог вищенаведеної норми з огляду на те, що проценти нараховані відповідно до статті 625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону № 2011-XII, оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати, стягнення яких погоджено судами двох інстанцій, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), від 23 жовтня 2019 року, №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) та 27 листопада 2019 року, №340/385/17 (провадження № 14-495цс19). Вирішуючи вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Позивач в уточненій позовній заяві просив стягнути на його користь з відповідача 4503,52 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, за період з 01.10.2019 року по 10.01.2021 року, за процентною ставкою 86,4% річних та 60% річних (згідно розрахунку). Однак, Анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов щодо встановлення процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) та від 04 вересня 2019 року (справа №382/1131/18, провадження №61-4057ск19), яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Відтак, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифи ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.10.2015 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді зазначені в розрахунку відсоткові ставки 86,4% та 60% річних. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що сторони узгодили інших розмір процентів за ст. 625 ЦК України, ніж той, що встановлений цією статтею, а саме, 3% річних. Тому, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача процентів нарахованих за ст.625 ЦК України за ставкою 3% річних за період з 01.10.2019 року по 10.01.2021 року (468 дні). Розмір заборгованості за процентами, нарахованими за ст.625 ЦК України, за ставкою 3% річних за період з 01.10.2019 року по 10.01.2021 року, на тіло кредиту 12531,39 грн. становить 704,41 грн. і визначений судом за наступною формулою: % ставка х кількість днів/ на 360 днів у році х тіло кредиту (3% ? 468 / 365 ?12531,39 грн.). Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача 704,41 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України. Підсумовуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме, стягненню з відповідача: 12531,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 704,41 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, а всього 13235,80 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 1639,56 грн. (13235,80 грн. - сума задоволених вимог х100% : 17034,91 грн. = 78%; 78% х сума заявлених вимог\~ 2102,00 грн.: 100% = 1639,56 грн.).

Outcome: partial