Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

23 серпня 2016 року\~ [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить\~ визнати незаконним та скасувати розпорядження Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 86 к від 27 липня 2016 року «про звільнення [PERSON] з 27 липня 2016 року у зв`язку з\~ вступом на військову службу у Збройних Силах України відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України»; поновити його на роботі на посаді головного спеціаліста (з питань мобілізаційної роботи) апарату Роменської районної державної адміністрації з 27 липня 2016 року, із збереженням за ним місця роботи на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію; стягнути з Роменської районної державної адміністрації Сумської області на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги мотивував\~ тим, що 26 квітня 2016 року на підставі розпорядження Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 49 к його було призначено на посаду головного спеціаліста (з питань мобілізаційної роботи) апарату Роменської районної державної адміністрації. Відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.07.2016 року №635 з ним майором [PERSON] як з офіцером запасу, укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Згідно розпорядження військового комісара [INFO] від 21 липня 2016 року № 6300 та припису військового комісара Роменського ОМВК від 21 липня 2016 року № 3/2062 його було призначено на посаду начальнику відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Недригайлівського РВК. Відповідно до витягу з наказу військового комісара [INFO] від 25 липня 2016 року № 103 та довідки № 3/2086 від 26 липня 2016 року, виданої Роменським ОМВК, з ним укладено контракт саме до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. 27 липня 2016 року розпорядженням Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 86 к його було звільнено з посади головного спеціаліста (з питань мобілізаційної роботи) апарату Роменської районної державної адміністрації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України», з формулюванням у зв`язку з вступом на військову службу у Збройних Силах України». Він вважає, що розпорядження про його звільнення було прийняте з грубим порушенням вимог чинного законодавства про працю, а саме: ст. 119 КЗпП України, ст. ст. 23, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так як правових підстав для його звільнення не було, а відповідач не бажає поновити його на роботі добровільно, тому він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача Роменської районної державної адміністрації Сумської області Суходольська О.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши, що [PERSON] був прийнятий на службу у збройні сили України по контракту, а не по мобілізації. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи,\~дослідивши повно, всебічно та об`єктивно наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 квітня 2016 року на підставі розпорядження Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 49 к\~ [PERSON] було призначено на посаду головного спеціаліста (з питань мобілізаційної роботи) апарату Роменської районної державної адміністрації (а. с. 10). Відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 липня 2016 року №635 з позивачем майором [PERSON] , як з офіцером запасу, укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Згідно розпорядження військового комісара [INFO] від 21 липня 2016 року № 6300 та припису військового комісара Роменського ОМВК від 21 липня 2016 року № 3/2062 [PERSON] було призначено на посаду начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Недригайлівського РВК (а. с.43 ). Відповідно до витягу з наказу військового комісара [INFO] від 25 липня 2016 року № 103 та довідкою № 3/2086 від 26 липня 2016 року, виданої Роменським ОМВК, з [PERSON] укладено контракт до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а. с. 12-13). Відповідно до копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, який діє з 25.07.2016 року, з [PERSON] укладено\~ контракт на проходження військової служби строком - до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.44-45). 27 липня 2016 року розпорядженням Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 86 к від 27 липня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади головного спеціаліста (з питань мобілізаційної роботи) апарату Роменської районної державної адміністрації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України», з формулюванням у зв`язку з вступом на військову службу у Збройних Силах України» (а. с. 11), про що зроблено запис в трудовій книжці (а. с. 8). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) № 04-30/77 від 16.09.2016 року середньоденна заробітна плата\~ [PERSON] складає 157,15 гривень (а. с.42 ). Звертаючись до суду з даним позовом,\~позивач посилається на те, що за ним, як за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом у час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, повинно бути збережене місце роботи і середній заробіток до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Частиною 6 статтею 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Згідно зі ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Згідно відповіді Відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 12 травня 2016 року № 716//352 на лист Державної служби України з питань праці «щодо надання роз» ясень стосовно наявності в Україні ситуації, що загрожує національної безпеці та прав працівників, які прийняті на військову службу за контрактом у 2015 2016 роках, на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку» вбачається, що з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 17 березня 2014 року і по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду. Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню в частині скасування розпорядження Голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 86 к від 27 липня 2016 року та поновлення [PERSON] на роботі з 28.07.2016 року, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимога про зазначення періоду, на який за [PERSON] зберігається робоче місце задоволенню не підлягає, як така, що не передбачена ст.119 КЗпП України та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Станом на 16 вересня 2016 року час вимушеного прогулу складає 36 робочих днів, таким чином на користь позивача підлягають стягненню 5657 грн. 40 коп. (157 грн. 15 коп. (середньоденний дохід) х 36 днів). На підставі викладеного,

Outcome: partial