Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що з 30 серпня 2001 року по 09 листопада 2015 року працював у Кочерезькому навчально-виховному комплексі : загальноосвітній школі І-ІІ ступенів дошкільному навчальному закладі Путивльської районної ради Сумської області (далі - Кочерезький НВК) на посаді вчителя географії. При звільненні відповідач повний розрахунок з ним не провів, оскільки не оплатив час вимушеного простою викликаного призупиненням діяльності Кочерезького НВК з 01 вересня 2015 по 09 листопада 2015 року відповідно до чинного законодавства. Уточнивши вимоги заявою від 15 березня 2016 року (а.с. 62), просив стягнути з відповідача на його користь 5457 грн. 77 коп. заробітної плати за час простою, 13042 грн. 94 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2756 грн. відшкодування моральної шкоди В судовому засіданні позивач та його представник ці вимоги підтримали. Представник відповідача позов не визнав, посилався на те, що у зв'язку з відсутністю фінансування та достатньої кількості учнів відділом освіти було призупинено діяльність школи ІІ ступеня Кочерезького НВК з 01 вересня 2015 року. Про майбутне скорочення штату всіх було повідомлено за два місяці. [PERSON] пропонувалась робота в інших навчальних закладах, але він відмовився. Оскільки школа ІІ ступеня не працювала, тарифікація позивача не здійснювалась, табель обліку робочого часу на нього не вівся. [PERSON] викладацької чи іншої педагогічної діяльності як вчитель не здійснював, тому підстави для виплати йому заробітної плати оплати відсутні. Представник третьої особи заперечував проти позову з аналогічних підстав. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з копії трудової книжки, наказу відділу освіти Путивльської РДА від 30 серпня 2001 року № 328, з 01 вересня 2001 року позивач прийнятий на роботу вчителем географії загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня с. Кочерги, яка в подальшому перейменована в Кочерезький НВК (а.с. 38, 68). Наказом начальника відділу освіти Путивльської РДА від 09 листопада 2015 року № 444-к/тр у зв'язку зі скороченням штату позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні виплачено вихідну допомогу, індексації заробітної плати (а.с. 40, 60). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Зі змісту наказу начальника відділу освіти Путивльської РДА від 31 серпня 2015 року № 174-ОД видно, що у звязку з відсутністю фінансового забезпечення було тимчасово призупинено діяльність школи ІІ ступеня Кочерезького НВК з 01 вересня 2015 року, з переведенням учнів цієї школи до іншого закладу (а.с. 58). Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Беручи до уваги те, що незабезпечення позивача роботою через відсутність фінансового забезпечення та необхідної кількості учнів, не пов'язане з його поведінкою, суд розглядає таке призупинення діяльності школи ІІ ступеня Кочерезького НВК як простій не з вини працівника та визначає його період з 01 вересня 2015 року по 09 листопада 2015 року, тобто по день звільнення позивача. Як вбачається з розрахунково-платіжної відомості за 2015 рік (а.с. 60) та підтвердила свідок [PERSON], бухгалтер відділу освіти, позивачеві була нарахована та виплачена заробітна плата за перші 7 днів вересня 2015 року виходячи з тарифної ставки вчителя (11 розряд) - 1698 грн., встановленої до 01 вересня 2015 року, з виплатою 20 % надбавки за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 г. № 78 та 1 % за престижність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 г. № 373, а інші дні вересня, жовтня і листопада місяця 2015 року, не оплачувались. У листі Міністерства соціальної політики України від 04 жовтня 2013 року № 179/06/186-13 «Щодо випадків простою» розяснено, що на час простою не з вини працівника оформляються акт простою (фіксуються причини, що зумовили припинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу, в яких може бути зазначено, зокрема, що в період простою працівники звільняються від виконання трудових (посадових) обов'язків. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Відповідно до статті 142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Правилами внутрішнього трудового розпорядку визначаються права та обов'язки працівників і адміністрації, визначається час початку і закінчення роботи, зобов'язання адміністрації організувати облік явки на роботі і залишення роботи тощо Питання необхідності присутності або відсутності на роботі працівників у разі простою може бути вирішено у Правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Пунктами 20-21 Типових правил внутрішнього розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України, затверджених наказом Міністра освіти України від 20 грудня 1993 року N 455 (із змінами) власник або уповноважений ним орган (керівник) закладу освіти зобов'язаний визначити педагогічним працівникам робочі місця, своєчасно доводити до відома розклад занять, забезпечувати їх необхідними засобами роботи. Для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього розпорядку або графіками змінності, які затверджує керівник закладу освіти за погодженням з профспілковим комітетом закладу з додержання тривалості робочого тижня. Час початку і закінчення роботи і обідньої перерви встановлюється для працівників Правилами внутрішнього розпорядку конкретного закладу освіти. Правилами внутрішнього трудового розпорядку Кочерезького НВК (а.с. 123-125) режим робочого часу педагогічних працівників не визначений, а в наказі про призупинення діяльності школи ІІ ступеня, час такого простою, необхідність явки працівників на роботу в цей період - не обумовлені, що суперечить згаданим вище положенням та загальному принципу правової визначеності. Враховуючи специфіку регулювання робочого часу та трудової функції педагогічних працівників, які можуть здійснювати не лише викладацьку (навчальну), а й іншу педагогічну діяльність, суд вважає, що при прийнятті рішення про призупинення діяльності навчального закладу роботодавцем та уповноваженим ним органом не виконано обовязку щодо визначення часу простою, необхідності присутності вчителів на роботі (за відсутності учнів школи ІІ ступеня) на період простою (який тривав понад два місяці та мав щоденний характер) та за відсутності наданих відповідачем доказів (актів, табелів обліку робочого часу або іншого) відсутності позивача на роботі в період простою, приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про відсутність підстав для оплати цьому працівникові часу простою. Відповідно до п. 77 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року N 102 із змінами (далі - Інструкція), у випадку, коли в окремі дні (місяці) заняття не проводяться з незалежних від учителя (викладача) причин (сільгоспроботи, епідемії, несприятливі метеорологічні умови тощо), його оплата здійснюється з розрахунку заробітної плати, встановленої при тарифікації, за умови, що вчитель (викладач) виконує іншу організаційно-педагогічну роботу. При відсутності такої роботи час простою оплачується в порядку і розмірах, визначених Кодексом законів про працю України. Статтею 113 КЗпП України визначено, що час простою не з вини працiвника оплачується з розрахунку не нижче вiд двох третин тарифної ставки встановленого працiвниковi розряду (окладу) (колективним договором може бути визначено вищий розмiр). Пунктом 5.14 колективного договору Кочерезького НВК передбачено, що простой не з вини працівника оплачується в розмірі 100 % (а.с. 126-137 ). Вбачається з картки нарахування заробітної плати (а.с. 139) та не оспорювалось особами, які брали участь у справі те, що позивач мав тарифну ставку 11 розряду, а з 01.09.2015 року його тарифікація не здійснювалась в звязку з призупинення діяльності школи II cтупеня Кочерезького НВК. Враховуючи положення ст. 25 Закону України «Про загальну середню освіту» про те, що педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку, за час вимушеного простою з 01 вересня 2015 по 09 листопада 2015 року, виходячи з п. 68 Інструкції та тарифної ставки, визначеної з 1 вересня 2015 року (1994 грн.) постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, підлягає стягненню на користь позивача : вересень (1994 х (19,5 : 18) = 2160,17 грн. + 2160,17 х 20 % + 2160,17 х 1 %) = 2613,8 грн. за вирахуванням 712,86 грн. (які були нараховані й виплачені йому за 7 днів вересня) ; жовтень (1994 х (19,5:18) = 2160,17 грн. + 2160,17 х 20 % + 2160,17 х 1% ) = 2613,8 грн.; листопад ( 1994 грн. х (6:21) х (19,5:18) + 624,52 грн. х 20 % + 624,52 грн. х 1 %) = 5270 грн. 41 коп. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові від 2 липня 2014 року (справа № 6-76цс14) Верховний Суд України дійшов правового висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі -Порядок). У випадку вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (аб. 3, 4 п. 2 Порядку). Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період (п. 5 Порядку). Положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. З наданої суду розрахунково-платіжної відомості за 2015 рік вбачається, що за останні робочі місяці (травень -червень 2015 року), в яких позивач пропрацював відповідно 18 і 17 днів, йому була нарахована заробітна плата : травень в сумі 2815, 89 грн., в т.ч.: зарплата вчителя - 1817,83 грн., вислуга років (20%) - 363, 57 грн., індексація - 616,31 грн. та надбавка (1%) - 18,18 грн.; червень в сумі 3056,61 грн., в т.ч. : зарплата вчителя - 1545,16 грн., вислуга років (20%) - 309,03 грн., індексація - 742,31 грн. та надбавка (1 %) - 15,45 грн., а також 444,66 грн. відпускних (а.с. 60). Вбачається з картки нарахування заробітної плати (а.с. 139) та не оспорювалось особами, які брали участь у справі те, що позивач мав 11 розряд, а з 01.09.2015 року його тарифікація не здійснювалась та педагогічне навантаження не встановлювалось в звязку з призупиненням діяльності школи II ступеня Кочерезького НВК. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (із змінами) тарифна ставка (оклад) за посадою позивача - вчитель (11 розряд) збільшувались та складала : з вересня 2015 року - 1994 грн., з грудня 2015 року і по день вирішення справи - 2193 грн. Тому заробітна плата у розрахунковому періоді в силу абз. 1 п. 10 Порядку має бути відкоригована на коефіцієнт підвищення тарифної ставки у вересні 2015 року (1994 : 1678) = 1,19 та грудні 2015 року (2193 : 1994) = 1,1. Відкоригована заробітна плата позивача за травень-червень 2015 року складає 2815,89 грн. + 3056,61 грн. - 444,66 грн. (оплати щорічної відпуски згідно абз. 2 п. 4 Порядку) х 1,19 х 1,1 = 7105 грн. 04 коп., а середньоденна заробітна плата 203 грн. (7105,04 грн. : (18 р. дн. + 17 р. дн.). Оскільки в день звільнення позивач був на роботі, де ознайомився під підпис з наказом про звільнення, враховуючи положення ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та норму тривалості робочого часу при 5-денному робочому тижні середній заробіток за час затримки розрахунку з наступного дня після його звільнення, тобто з 10 листопада 2015 року по дату ухвалення судового рішення (28 березня 2015 року) складає 203 грн. х 97 (15+23+19+21+19) днів = 19691 грн., але підлягає стягненню в сумі 13042 грн. 94 коп., тобто у межах вимог, заявлених позивачем (ст. 11 ЦПК). Суд також вважає, що встановлене порушення відповідачем трудових прав позивача у вигляді невиплати заробітної плати, безумовно призвело до погіршення нормальних життєвих зв'язків цього працівника та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим завдано йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь на підставі ст. 237-1 КЗпП України. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тому з урахуванням усіх обставин та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у сумі 500 грн. Оскільки в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в частині майнових вимог, які задоволено на 99 % (5457,77 грн. + 13042,94 грн.) : (5270,41 грн. + 13042,94 грн.), а немайнову вимогу - на 18 % (2756 грн. : 500 грн.), тому до стягнення з відповідача на користь держави належить 545,69 грн. (551,20 грн. х 99 %) та на користь позивача 99,22 грн. (551,20 грн. х 18 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial