Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Під час розгляду справи відповідач змінила прізвище на «[PERSON]». Свій позов обґрунтовує тим, що 29 серпня 1998 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. В період шлюбу, 4 листопада 2011 року за договором купівлі-продажу ними була придбана квартира [ADDRESS]. Квартира була придбана за 50000 грн. Незважаючи на те, що квартира [ADDRESS] була придбана в шлюбі з відповідачем, вважає, що квартира є його особистою власністю виходячи з наступного. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за ним було визнано право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу в порядку спадкування є особистою приватною власністю чоловіка. Таким чином квартира [ADDRESS] була його особистою приватною власністю. З метою покращення житлових умов, 4 листопада 2011 року за договором купівлі-продажу він продав квартиру [ADDRESS] за 62800 грн., та одночасно придбав квартиру [ADDRESS]. Кошти, які він отримав від продажу квартири [ADDRESS] були витрачені на придбання спірної квартири [ADDRESS]. Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Просив суд визнати квартиру [ADDRESS] його особистою приватною власністю, визнати за ним право на квартиру [ADDRESS] та стягнути на його користь судові витрати. Відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину майна. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що 29 серпня 1998 року вона зареєструвала шлюб з позивачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Драбове - Барятинської сільської ради Драбівського району Черкаської області №14-16 від 21 грудня 2004 року, відповідачу для потреб сім'ї безкоштовно передано земельну ділянку, площею 0,41 га., для ведення особистого селянського господарства та виданий державний акт на право власності на землю ЯА №472067, яка розташована по [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці вони з позивачем за спільні кошти збудували садибу, яка складається з житлового будинку та надвірних споруд. Садиба була зареєстрована на позивача та йому були видані правовстановлюючі документи. 25 березня 2009 року, садиба, яка є сумісною власністю подружжя була подарована позивачем його матері - [PERSON] Відповідно до ст. 65 СК України, дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою, але згоди на відчуження спільної садиби вона не надавала. Крім того, за час перебування в шлюбі, ними було придбане спільне майно: морозильну камеру «Беко», вартістю 2000 грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700 грн., праску «Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн., соковижималку «Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник, вартістю 1300 грн., комп'ютер, вартістю 6000 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн., електрошвейну машину «Дженон», вартістю 2600 грн., диван, вартістю 2900 грн., стіл комп'ютерний, вартістю, 600 грн., стіл кухонний та чотири табуретки, вартістю 450 грн. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], яку він 4 листопада 2011 року продав. Використовуючи кошти, отримані за продаж вказаної квартири, а також спільні кошти, вони придбали чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Придбана квартира більша, за квартиру, яка належала на праві особистої власності позивачу як по вартості так і по площі. Крім того, вони за сумісні кошти зробили капітальний ремонт квартири. Просила суд визнати договір дарування садиби [ADDRESS], укладений 25 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, визнати садибу [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину садиби [ADDRESS], визнати за нею право власності на праску «Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн., соковижималку «Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник, вартістю 1300 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн., електрошвейну машину «Дженон», вартістю 2600 грн., стіл кухонний та чотири табуретки, вартістю 450 грн., визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач збільшила позовні вимоги, просила суд визнати договір дарування садиби [ADDRESS], укладений 25 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, визнати садибу [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину садиби [ADDRESS], визнати за нею право власності на праску «Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн., соковижималку «Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник, вартістю 1300 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн., електрошвейну машину «Дженон», вартістю 2600 грн., стіл кухонний та чотири табуретки, вартістю 450 грн., визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати автомобілі «Кіа Ріо» та «Шевролет Лачеті» спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вартості автомобіля «Кіа Ріо» в сумі 38300 грн., визнати за нею право власності на ? частину вартості автомобіля «Шевролет Лачеті» в сумі 40130 грн. Збільшені позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час шлюбу з позивачем, ними, за спільні кошти було придбано автомобіль «Кіа Ріо». Вказаний автомобіль був зареєстрований в МРЕО 11 липня 2007 року. 5 жовтня 2010 року позивач, таємно від неї зняв з обліку автомобіль та без її згоди здійснив відчуження. Ринкова вартість автомобіля «Кіа Ріо» складає 76600 грн., а тому на її користь з позивача необхідно стягнути компенсацію ? частину вартості автомобіля в сумі 38300 грн. Крім того під час шлюбу, за сумісні кошти, таємно від неї, позивач 3 березня 2010 року придбав автомобіль «Шевролет Лачеті», який 6 липня 2012 року без її відома та згоди відчужив на користь іншої особи. Кошти від реалізації автомобіля їй не віддав та на потреби сім'ї не витратив. Ринкова вартість автомобіля «Шевролет Лачеті» складає 80260 грн., а тому на її користь з позивача необхідно стягнути компенсацію ? частину вартості автомобіля в сумі 40130 грн. Про те, що позивач купував та відчужував вказані автомобілі вона дізналася в 2012 році. [PERSON], який діє в своїх інтересах та відповідно довіреності в інтересах [PERSON] свій позов до [PERSON] підтримав, проти задоволення зустрічного позову до нього та [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину майна заперечував. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] до неї про визнання майна особистою приватною власністю заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину майна підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружилися 29 серпня 1998 року. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за [PERSON] визнане право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки квартира [ADDRESS] набута [PERSON] в порядку спадкування, вона є його особистою приватною власністю. 4 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 договору, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS], зобов'язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Відповідно до п.3 договору, квартира що відчужується, належить [PERSON] на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року та зареєстрованого в КП «ЧООБТІ»: книга 3, номер запису 127. Відповідно до п.5 договору, продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 62800 грн. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні квартири; за їх розсудом визначена у цьому договорі вартість саме цієї квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості. Вказаний договір підписано сторонами, та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 4 листопада 2011 року, реєстр № 2576. 4 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 договору, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS], зобов'язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Відповідно до п.5 договору, продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 50000 грн. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні квартири; за їх розсудом визначена у цьому договорі вартість саме цієї квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості. Відповідно до п.6 договору, придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця - [PERSON], викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 4 листопада 2011 року, за № 2580, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. Вказаний договір підписано сторонами, та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 4 листопада 2011 року, реєстр № 2581. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], набувачем вказаної квартири є [PERSON], а [PERSON] лише надавав письмову згоду на придбання вказаної квартири. Те, що квартира [ADDRESS] є власністю відповідача підтверджується й витягом про державну реєстрацію прав. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що під час шлюбу з відповідачкою він набув право власності на квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з цим суд вважає, що [PERSON] не набув право власності на квартиру [ADDRESS], а лише надавав згоду на придбання вказаної квартири а тому його посилання на те, що вказане майно набуте ним за час шлюбу за його кошти (п.3 ч.1 ст. 57 СК України) є помилковим. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], а тому за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається з квитанції від 5 липня 2012 року, позивачем за подачу позовної заяви до суду сплачено 500 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 250 грн. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Судом встановлено, що під час шлюбу сторони придбали рухомі речі, які складаються із предметів побутової техніки, меблів та інших речей а саме: морозильну камеру «Беко», вартістю 2000 грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700 грн., праску «Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн., соковижималку «Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник, вартістю 1300 грн., комп'ютер, вартістю 6000 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн., електрошвейну машину «Дженон», вартістю 2600 грн., диван, вартістю 2900 грн., стіл комп'ютерний, вартістю, 600 грн., стіл кухонний та чотири табуретки, вартістю 450 грн. Вирішуючи питання про те, які саме речі слід виділити позивачці, а які відповідачу, суд враховує їх призначення, ступінь необхідності кожному із подружжя, а також те, що позивач погодився на варіант поділу майна, запропонований відповідачко. У зв'язку з цим суд вважає, що [PERSON] із спільного майна подружжя слід виділити слідуюче майно: праску «Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн., соковижималку «Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник, вартістю 1300 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн., електрошвейну машину «Дженон», вартістю 2600 грн., стіл кухонний та чотири табуретки, вартістю 450 грн. [PERSON] із спільного майна подружжя слід виділити слідуюче майно: морозильну камеру «Беко», вартістю 2000 грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700 грн., комп'ютер, вартістю 6000 грн., диван, вартістю 2900 грн., стіл комп'ютерний, вартістю, 600 грн. Крім того, як вбачається з рішення виконавчого комітету Драбове-Барятинської сільської ради Драбівського району Черкаської області №69 від 16 червня 1995 року [PERSON] було наділено земельною ділянкою розміром 0,40 га., з них 0,25 га для обслуговування жилого будинку. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2009 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Як вбачається з договору дарування будинку від 25 березня 2009 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Черкаського відділу РЕР від 21 листопада 2012 року, автомобіль «Кіа Ріо» д.н.з. [NUMBER] зареєстрований 11 липня 2007 року та знятий з обліку 5 жовтня 2010 року. Автомобіль «Шевролет Лачеті», д.н.з. [NUMBER], зареєстрований 3 березня 2010 року та знятий з обліку 6 липня 2012 року. Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідачем в судовому засіданні не надано доказів того, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладався без її згоди, у зв'язку з чим він може бути визнаний судом недійсним. Не надано відповідачем й доказі того, що позивач без її відома, таємно, здійснив відчуження автомобілів «Кіа Ріо» д.н.з. [NUMBER] та «Шевролет Лачеті», д.н.з. [NUMBER] У зав'язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом про визнання договору дарування садиби [ADDRESS], укладеного 25 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, визнання садиби [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з позивача на користь відповідача компенсацію ? частину вартості автомобілів в «Кіа Ріо» д.н.з. [NUMBER] та «Шевролет Лачеті», д.н.з. [NUMBER]. Не може бути задоволена вимога відповідача про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав, відповідач вже є власником квартири [ADDRESS]. Крім того, при визнанні за позивачем право власності на ? частини квартири [ADDRESS], інша ? частина квартири залишається в володінні користуванні та розпорядженні відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України на користь відповідача з позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог за зустрічним позовом у сумі 250 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 57, 65,69,70 СК України,

Outcome: partial