Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивувала тим, що 11 січня 2020 року о 15 год. 55 хв. відповідач [PERSON] , будучи учасником дорожнього руху по вул. Шевченка в с. Велика Офірна Фастівського району Київської області, керуючи транспортним засобом Hyundai Coupe, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Toyota RAV-4 HYBRID», державний номерний знак [NUMBER] , що належить їй. Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 340 грн. 00 коп.. Позивач зазначає, що у результаті ДТП її транспортний засіб отримав механічні пошкодження, внаслідок чого їй заподіяно матеріальні збитки, які відповідно до висновку експертного дослідження № 16 а від 07 лютого 2020 року складають 291442,30 грн.. В передбаченому Законом порядку вона звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування та за результатами розгляду заяви 30 березня 2020 року їй було виплачено 130000,00 грн.. Оскільки, для відшкодування завданих збитків у повному обсязі ще необхідна сума, що становить 161442,30 грн. (291442,30 грн. 130000,00 грн.), вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь 161442,30 грн. матеріального збитку завданого ушкодженням транспортного засобу, а також 6000,00 грн. витрат за послуги експерта та 2500,00 грн. витрат за послуги евакуатора, що в загальному становить 169942,00 грн.. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 5000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині матеріальної шкоди. Суду пояснив, що дійсно дана ситуація мала місце та виникла з його вини, про що він шкодує. Проти стягнення моральної шкоди заперечував. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником транспортного засобу «Toyota RAV-4 HYBRID», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] виданим 29 листопада 2018 року. 11 січня 2020 року о 15 год. 55 хв. по вул. Шевченка в с. Велика Офірна Фастівського району Київської області, сталася дорожньо-транспортна за участю транспортного засобу марки Hyundai Coupe, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та не вибравши безпечної швидкості руху скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Toyota RAV-4 HYBRID», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] .. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 340 грн. 00 коп.. У відповідності з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Так, на підставі заяви [PERSON] , 07 лютого 2020 року судовим експертом «Петрушенко Вадим Федорович» було складено Висновок експертного дослідження № 16-а про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Toyota RAV-4 HYBRID», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до даного Висновку матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Toyota RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер [NUMBER] складає 291442,30 грн.. За вищевказаний Висновок експертного дослідження № 16а, [PERSON] сплатила ФОП « [PERSON] » 6000,00 грн., що підтверджено Квитанцією до прибуткового касового ордера № 8 від 07 лютого 2020 року та Актом виконаних робіт № 16а від 07 лютого 2020 року. 30 березня 2020 року Моторне транспортне (страхове) бюро України здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування за матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 130000,00 грн., що підтверджено Випискою по особовому рахунку [PERSON] .. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь різницю завданих збитків, а саме 161442,30 грн., та 6000,00 грн. витрат за послуги експерта, 2500,00 грн. за послуги евакуатора, що в загальному складає 169942,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положень ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~22\~ЦК реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: 1)\~шкода,\~завдана одній\~особі з\~вини іншої\~особи,\~відшкодовується винною\~особою; 2)\~за наявності\~вини лише\~особи,\~якій завдано\~шкоди,\~вона їй\~не відшкодовується; 3)\~за наявності\~вини всіх\~осіб,\~діяльністю яких\~було завдано\~шкоди,\~розмір відшкодування\~визначається у\~відповідній частці\~залежно від\~обставин,\~що мають\~істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача завдана їй матеріальна шкода в розмірі 169942,00 грн.. Між тим, щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Так, позивач заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., посилалася на те, що після ДТП з вини відповідача її новий автомобіль був пошкоджений і без ремонту його експлуатація була неможлива, тому вона була змушена швидко усунути відсутність транспортного засобі, відновити роботу свого бізнесу, що потребувало значних зусиль та позапланових витрат на залучення та виконання інших транспортних засобів. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.3.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: п. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; п. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору; п. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окрім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, позивачем всупереч норм чинного законодавства, не зазначено в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, а також не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження її моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків, а тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги. Між тим, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1699 грн. 42 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Outcome: partial