Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

13.10.2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» до [PERSON] , [PERSON] , в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача суму в якості страхового відшкодування у розмірі 75 152,17 грн. в солідарному порядку; а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог в солідарному порядку. В обґрунтування вимог посилається на те, що 26.12.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПП «Транс Логістик» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.123304. предметом якого є страхування автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18.04.2018 року на 205 км. + 5 м. а/д Одеса-Мелітополь-Новоазовськ трапилась ДТП за участю застрахованого автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] та автомобіля «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить [PERSON] . Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2018 року за № 490/3569/18 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 23.04.2018 року до позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку страхового відшкодування до нього та виходячи з рахунку-фактури СТО № ОК-000003276 від 07.06.2018 року, складеного ТОВ «Аванті Груп» здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 123 417,70 грн. Позивач звернувся до страхової компанії відповідачів із заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме: в розмірі 48 265,53 грн. На теперішній час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, а саме: 75 152,17 грн. На адресу відповідачів позивачем було направлено претензії щодо виплати суми (різниці) страхового відшкодування, проте вимоги були проігноровані та жодних дій щодо врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідачів здійснено не було. При досудовому врегулюванні [PERSON] , у відповідь на заявлену претензію відшкодування шкоди, своїм листом від 04.10.2019 року повідомив, що автомобіль «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , перебуває у власності [PERSON] , і на момент ДТП [PERSON] перебував з ним у трудових відносинах. Оскільки у позивача відсутні докази перебування обох відповідачів у трудових відносинах, позивач змушений заявляти позовні вимоги до відповідачів в солідарному порядку, передбаченому ст. 543 ЦК України. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Сувертак І.В. від 02.11.2020 року цивільну справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд Центральному районному суду м. Миколаєва. 22.12.2020 року матеріали справи надійшли до Центрального районного суду м. Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 28.12.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. 11.01.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , де він просить суд відмовити повністю в позовних вимогах щодо стягнення з нього страхового відшкодування в розмірі 75 152,17 грн. У відзиві зазначає, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була зареєстрована у АТ «СК «ВУСО» із лімітом відповідальності 100 000,00 грн. після настання страхового випадку, позивач звернувся до зазначеної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, та отримав страхове відшкодування в сумі 48 265,53 грн. Як зазначено в довідці, було розраховано коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 69,4%. Поряд з цим, пошкоджений МАН 2013 року випуску, тобто на час ДТП йому було більше 5 років, і як результат АТ «СК «ВУСО» законно розрахував суму страхового відшкодування із коефіцієнтом фізичного зносу в розмірі 69,4%. Крім того, позивачем на свій ризик, за великі кошти, було відремонтовано ТЗ на гарантійному СТО, замінивши всі пошкоджені деталі на нові, чим було покращено стан ТЗ. Отже, після ДТП та після відновлювального ремонту ПП «Транс Логістик» отримав новенький ТЗ. Відповідач [PERSON] вважає, що не повинен платити за те, що позивач виконав укладені ж ним умови договору та покращив стан ТЗ МАН, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Розмір франшизи в 1 000,00 грн. просив стягнути з відповідача [PERSON] , оскільки саме він є власником ТЗ «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та поліс із страховою компанією АТ «СК «ВУСО» укладав також він. 18.01.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , де він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначає, що в якості доказів того, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ним - [PERSON] , позивач посилається лише на пояснення самого [PERSON] . Стверджує, що на момент ДТП трудові відносини між ним та [PERSON] не існували та вважає позовні вимоги до нього не обґрунтованими. В даному випадку, він - [PERSON] , хоча і є власником автомобіля«ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , але передав цей транспортний засіб та реєстраційний документ на нього іншій особі - [PERSON] , який мав при собі посвідчення водія відповідної категорії. Відтак, саме [PERSON] повинен відшкодовувати шкоду, яка була завдана ним під час володіння транспортним засобом відповідача [PERSON] 20.01.2021 року до канцелярії суду надійшли від відповідача [PERSON] пояснення на відповідь на відзив, де він зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності підстав для стягнення з [PERSON] суми відшкодування в розмірі 75 152,17 грн., а позивач на свій ризик, сплатив надмірні кошти за ремонт пошкодженого траспортного засобу. 27.01.2021 року до канцелярії суду надійшла від представника позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відповідь на відзив, в якій зазначено, що відзив на позов є необгрунтованим з посиланням при цьому на приписи ст.ст.. 993, 1166, 1188, 1190 та 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.29 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18.04.2018 року о 13:01 на 205 кілометрі 5 метрі автомобільної дороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля "ГАЗ 3302 ВНГ" державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача 2 - [PERSON] . При цьому, автомобіль "MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] належить Приватному підприємству "Транс Логістик" та був застрахований відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № АМ.123304 від 26.12.2017 року, укладеного між позивачем - ПАТ "Страхова компанія ПЗУ Україна" та Приватним підприємством "Транс Логістик". Автомобіль "ГАЗ 3302 ВНГ" державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить відповідачу 1 - [PERSON] та на вказаний транспортний засіб було офорлено поліс ОЦВ АМ1850155 в ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО". Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.06.2018 року за №490/3569/18 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. 20.04.2018 року страхувальник транспортного засобу автомобіля MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджено копією заяви. В Акті огляду транспортного засобу №196026 від 25.04.2018 року, було зафіксовано пошкодження автомобіля MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] , які були отримані внаслідок ДТП. Згідно Рахунку-фактури №ОК-000003276 від 07.06.2018 року, Страхового акту №UA2018041800037/L01/01 від 11.06.2018 та Розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2018041800037/L01/01 від 11.06.2018 загальний розмір страхового відшкодування складає 123417,70 грн. Згідно з платіжним дорученням №17369 від 14.06.2018 року позивач перерахував на рахунок ПП "Транс Логістик" кошти в сумі 123417,70 грн. страхового відшкодування згідно договору № АМ.123304 від 26.12.2017 року, за автомобіль MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, ПрАТ СК "ВУСО" переахувало ПАТ "Страхова компанія ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 69,4% та франшизи, на загальну суму 49265,53 грн. В подальшому позивач неодноразово звертався з претензіями до відповідача 2 про виплату непогашеної суми завданого збитку у розмірі 75152,17 грн. В свою чергу, відповідач 2, 04.10.2019 року, у відповіді на претензію позивача вказав, що вимоги про виплату непогашеної суми завданого збитку у розмірі 75152,17 грн. безпідставні, оскільки в претензії відсутні докази щодо оцінки відновлювального ремонту, сума виплати в розмірі 48265,53 грн є достатньою, а автомобіль «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , перебуває у власності іншої особи і на момент ДТП [PERSON] перебував з цим власником у трудових відносинах. Щодо права позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» на звернення з даним позовом, суд зазначає, що статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до вимог частини 4 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13. Щодо аргументів відповідача 2, про сплату страховиком - ПАТ "СК ВУСО" страхового відшкодування лише в розмірі 48265,53 грн, при встановленому договором ліміті 100000,00 грн., суд зазначає таке: Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо данного питання, яка полягає в тому, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, незалежно від встановленого договором ліміту, в даному випадку - 100000,00 грн., страховик за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності - ПрАТ СК "ВУСО", правомірно переахувало ПАТ "Страхова компанія ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 69,4% та франшизи, на загальну суму 49265,53 грн. Щодо особи, відповідальної за завдані збитки суд зазначає таке. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено самим відповідачем 1 - [PERSON] , він є власником транспортного засобу «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] та добровільно надав відповідачу 2 - [PERSON] , ключі та технічний паспорт від даного транспортного засобу, що повністю узгоджується з приписами п.2.2 "Правил дорожнього руху", згідно з якими власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Суд вважає, що вказані дії відповідача 1 - [PERSON] , щодо передачі ключів від транспортного засобу «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] відповідачу 2 - [PERSON] , не мають наслідком зміну володільця транспортного засобу, а лише свідчать про реалізацію ним своїх прав як власника, на вільне розпоряджання власним майном. Суд не бере до уваги аргументи Відповідача 2 про існування між ним та Відповідачем 1 трудових відносин та покладення, саме в зв`язку з цим, обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на Відповідача 1, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази на підтвердження цого, які б відповідали вимогам 76-80 ЦПК України. При цьому, відповідальність особи зазначеної в частині 2 статті 1187, якою є відповідач 1 - [PERSON] , не настає у конкретних випадках, вичерпний перелік яких наведено в частинах 3-5 статті 1187 ЦК України, це - неправомірне заволодіня транспортним засобом, іншою собою або коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У разі, коли неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Представник Відповідача 1 - [PERSON] , в відзиві на позовну заяву від 18.01.2021 року підтвердив, що з боку відповідача 2 - [PERSON] не було неправомірного заволодіня транспортним засобом «ГАЗ 3302 ВНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Також Відповідачем 1 - [PERSON] не надано доказів існування непереборної сили або умислу потерпілого на завдання шкоди транспортному засобу - автомобілю MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] . Таким чином, суд вважає, що хоча безпосередня шкода автомобілю "MAN", державний реєстраційний номер [NUMBER] , була завдана саме відповідачем 2 - [PERSON] , який управляв автомобілем "ГАЗ 3302 ВНГ", державний реєстраційний номер [NUMBER] , та визнаний судом винним у вчиненні ДТП, але з урахуванням приписів ст.ст.. 1166, 1187, 1188 ЦК України, має відшкодовуватися Відповідачем 1 - [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial