Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

30.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. 15.11.2013 року [PERSON] надав уточнений позов, пред'явивши його лише до [PERSON] та залучивши до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Зміївський РС ГУ ДМС у Харківській області. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказував на те, що на підставі та відповідно до умов Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.07.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого нею за реєс. №? 2571, позивач придбав квартиру [ADDRESS]. Своє право власності [PERSON] зареєстрував у КП «Зміївське БТІ» за № 27287352. [PERSON] зазначав, що, гарантуючи захист права власності, закон надає йому право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Аналіз змісту норм діючого законодавства свідчить про те, що за відсутності інших для цього підстав, припинення права власності [PERSON] на квартиру припиняє його право користування цією квартирою, а також право проживання в ній членів його родини та/або інших осіб, що проживали в ній з його дозволу або з його згоди. Однак, в супереч всім вищевикладеним положенням законодавства у квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає стороння позивачу особа, а саме відповідач по справі - [PERSON] Даний факт заважає власнику квартири - [PERSON] вільно користуватися, розпоряджатися квартирою та призводить до багатьох незручностей. У родинних стосунках [PERSON] та [PERSON] не перебувають, права користування квартирою, відповідно до положень ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України, відповідач не має, спільного господарства з позивачем не ведеться, угод про порядок користування даним житловим приміщенням не укладено. Враховуючи, що порушуються права власника квартири [ADDRESS] [PERSON], позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою; усунути позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири та зняття його з реєстраційного обліку; стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON] на задоволенні позову наполягала, посилаючись на обставини, викладені в ньому, вказуючи на те, що [PERSON] втратив будь-яке право на спірну квартиру та порушує права [PERSON] як власника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, вказував на те, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] шахрайським шляхом. Позивач на даний момент відбуває покарання за вчинення злочину щодо шахрайських дій, однак, відповідач не був потерпілим по даній справі. [PERSON] зазначив, що він та члени його родини брали у позивача в кредит грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на лікування батька, укладався нотаріально посвідчений договір, під заставу визначалася квартира [ADDRESS]. Повернення грошових коштів здійснювалося регулярно, однак, майже відразу спірне житло було продано позивачем. Про договір купівлі-продажу квартири [PERSON] дізнався лише влітку 2013 року. З метою оскарження злочинних дій позивача [PERSON] звертався до прокуратури, однак, там йому було повідомлення про відсутність складу злочину в діях [PERSON] та цивільно-правовий характер даних правовідносин. До суду відповідач не звертався. На підставі зазначеного, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] придбав [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2010 року та копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 26.07.2010 року /а.с. 5, 6/. [PERSON] здійснив державну реєстрацію свого права на вказану квартиру та відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.09.2010 року є єдиним власником [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 26.07.2010 року №? 2571 /а.с. 7/. Крім того, право власності [PERSON] на спірну квартиру підтверджується копією Технічного паспорту /а.с. 8-9/. З довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області від 16.10.2013 року вбачається, що за адресою [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] /а.с. 14/. Отже, спірним питанням є реалізація [PERSON] його права приватної власності на квартиру [ADDRESS], усунення перешкод у користуванні нею. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження відповідача [PERSON] щодо шахрайських дій позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відповідач, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надав жодних доказів на підтвердження даного факту, а отже, суд не приймає їх до уваги, оскільки [PERSON] мав право оскаржити незаконні, на його думку, дії [PERSON], однак, до суду він не звертався. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 328 ЦК України перелічено підстави набуття права власності, зокрема, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] добросовісно набув право власності на квартиру [ADDRESS], та є єдиним її власником. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 158 цього ж Кодексу передбачено, що інша особа (не власник та не член його сім'ї) може користуватися жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянину на підставі права приватної власності, лише у разі укладення договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що між сторонами жодного договору не укладалося. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що судом встановлений факт втрати права [PERSON] права на [ADDRESS], а також те, що, оскільки, права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням, тобто після переходу права власності на жиле приміщення усі члени сім'ї колишнього власника цього приміщення підлягають виселенню. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме визнання [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS], необхідність усунення [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з вказаної квартири. Позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], не підлягають задоволенню, оскільки є похідними і застосовуються лише на підставі рішення суду, тобто позивач, після ухвалення даного рішення, має право звернутися до відповідного органу із заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку на підстав рішення суду. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 114,7 грн.

Outcome: partial