Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

27.04.2012 р. Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №9 та видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. У зв'язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. У цьому шлюбі народилася дитина: син - [PERSON], [INFO], про що 01.04.2014 року Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим складено відповідний актовий запис за №28 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Місцем народження дитини є Україна, Автономна Республіка Крим, Симферопольський район, смт. Молодіжне, що є тимчасово окупованою територією України. 10.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою в порядку ст. 257-1 ЦПК України про встановлення факту народження своєї дитини - [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що єдиним наявним документом, що підтверджує факт народження дитини на території непідконтрольній державній владі України (тимчасово окуповані території визначено Законом України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», де згідно зі ст. 1 цього Закону датою початку окупації Автономної республіки Крим є 20.02.2014 р.) є Свідоцтво про народження від 01 квітня 2014 року серії [NUMBER] що видане органами реєстрації, що знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Відповідно до закону України від 15.04. 2014 № 1207- VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визначено, що на території смт. Молодіжне Сімферопольського району Автономної республіки Крим, де народилась дитина, діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів (установ) державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється. Отримати документи, що підтверджують факт народження за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію факту народження дитини та отримати відповідне свідоцтво про народження не є можливим. У Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки отримане нею свідоцтво про народження дитини не визнається дійсним. Відповідно до ст. 13 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Встановлення факту народження в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства. Посилаючись на ці обставини заявник просила суд встановити факт народження дитини [PERSON] в смт. Молодіжне Сімферопольського району Автономної республіки Крим [INFO] року, від батьків: батька - [PERSON], [INFO] року народження, громадянина України, матері - [PERSON], [INFO], громадянки України, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про народження. Під час судового розгляду справи по суті заявник свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені в заяві, і просила заяву задовольнити повністю, судові витрати покласти на неї, представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 27.04.2012 р. Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, 27.04.2012 року укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], місце реєстрації шлюбу: Україна, Запорізька область, Веселівський район, село Єлізаветівка, про що зроблено відповідний актовий запис за №9. У зв'язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 02.11.2004 р. Сімферопольським РВ ГУМВС України в Криму, [PERSON], [INFO], є громадянином України, місце проживання: [ADDRESS] Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 11.05.2012 р. Веселівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, [PERSON], [INFO], також є громадянкою України, місце проживання: [ADDRESS] Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 01.04.2014 р. Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, дитина - [PERSON], народився [INFO] року, місцем народження є Україна, Автономна Республіка Крим, Симферопольський район, смт. Молодіжне, та його батьками є: батько - [PERSON], [INFO], громадянин України; мати - [PERSON], [INFO], громадянка України. Згідно пояснень заявника [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки отримане нею свідоцтво про народження дитини не визнається дійсним, але у наданні письмової відмови у здійсненні реєстрації народження дитини їй було відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Цивільного кодексу України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" N 1207-VII від 15.04.2014 року (з наступними змінами), державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження її дитини у порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Судом встановлено, що батьки дитини є громадянами України. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Даючи оцінку допустимості Свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 01.04.2014 р. Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, як доказу факту народження дитини [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Частиною другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Отже, з огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник та її дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що наддасть можливість отримати громадянами України свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved