Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

ФОП [PERSON] 23 листопада 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, штрафних санкцій та моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії. Позивач, збільшивши розмір позовних вимог в редакції від 01 червня 2016 року, в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір оренди будівельних риштувань, відповідно до умов якого позивач передав у платне користування відповідачу будівельні риштування строком на 61 календарний день з 01 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року, вартість будівельних риштувань складає 0,8 грн./день за 1 кв.м. Вартість оренди устаткування за 1 календарний день з урахуванням площі 86,4 кв.м. становить 69,12 грн. Розмір орендної плати за 61 календарний день складає 4216,32 грн. Таким чином, заборгованість по сплаті орендної плати за період з 01 жовтня 2014 року по 30 березня 2016 року за 547 днів становить 37808,84 грн. Крім того, за умовами договору у випадку неповернення будівельних риштувань орендатор сплачує штраф у розмірі 0,1 % від вартості орендованого майна за кожний день прострочення після закінчення строку дії договору. Відповідно до акту приймання-передачі вартість переданого майна становить 20965 грн., тобто розмір штрафу за кожний день прострочення зобовязання 20,97 грн., а загальний розмір штрафних санкцій 7402 грн. Позивач вважає, що через виникнення ризику неповернення належного йому майна або часткового повернення, або повернення в неналежному (зіпсованому) вигляді, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 19043 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь основну суму заборгованості за договором оренди від 01 жовтня 2014 року в розмірі 37808,84 грн.; стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції за договором оренди в розмірі 7402 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 19043 грн.; зобовязати відповідача повернути позивачу належні йому на праві приватної власності будівельні риштування, які було передано на підставі акту приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) здійснює, зокрема, послуги з надання в оренду будівельних машин, устаткування (а.с. 7, 8). 01 жовтня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди № 01/10, згідно умов якого позивач передав у платне користування відповідачу будівельні риштування строком на 61 календарний день з 01 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року (а.с. 5-6). Згідно п. 2.1. Договору вартість будівельних риштувань складає 0,8 грн./день за 1 кв.м. Вартість оренди устаткування за 1 календарний день з урахуванням площі 86,4 кв.м. становить 69,12 грн. (86,4 кв.м. х 0,8 = 69,12 грн.) (а.с. 5). Відповідно до п. 5.2. Договору у випадку неповернення будівельних риштувань орендатор сплачує штраф у розмірі 0,1 % від вартості орендованого майна за кожний день прострочення після закінчення строку дії договору (а.с. 6). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. На підставі ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за користування будівельними риштуваннями за період з 01 жовтня 2014 року по 30 березня 2016 року в розмірі 37808,84 грн.: 547 (кількість днів) х 69,12 грн. (орендна плата за 1 календарний день) = 37808,84 грн.). Відповідно до акту приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року вартість переданого майна становить 20965 грн. (а.с. 6 оберт), тобто розмір штрафу згідно п. 5.2. Договору за кожний день прострочення зобовязання становить 20,97 грн., а загальний розмір штрафних санкцій за період з 02 грудня 2014 року по 19 листопада 2015 року складає 7402 грн.: 353 (кількість днів) х 20,97 (розмір штрафу за 1 день прострочення) = 7402 грн. (а.с. 15). В той же час діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася в переживаннях, внутрішньому дискомфорті та порушенні душевного спокою через ризик неповернення належного йому майна або часткового повернення, або повернення в неналежному (зіпсованому) вигляді. Суд вважає, що моральна шкода, оцінена позивачем у 19043 грн. необґрунтовано завищена. Моральна шкода у розмірі 1000 грн. реально відображає ступінь і глибину моральних страждань позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, суд зауважує, що позивачем, в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України, не зазначено перелік обладнання згідно акту приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року, яке він просить зобовязати відповідача повернути, а, отже, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1872,63 грн. (а.с. 2, 3). На підставі викладеного,

Outcome: partial