Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

28.04.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із заначеним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який на час смерті проживав в с. Теперівка Деражнянського району Хмельницької області, але був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що при житті [PERSON] уклав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також належні йому майнові права та обов`язки на час смерті і, взагалі, все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачці. Позивач своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак отримала відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами а також земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] по причині відсутності документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [INFO] [PERSON] , та складається із житлового будинку по [ADDRESS] літера «А», веранда літера «а», погріб «п/а», ганку, гаражу літера «Б», сараю-літньої кухні літера «Б», сараю літера «б», вбиральні літера «В», огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4. 23.06.2021 позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] літера «А», веранда літера «а», погріб «п/а», ганок, вбиральна літера «В», огорожа № 1, хвіртка № 2, ворота № 3, огорожа № 4 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 74-78). Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Надала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи з уточненими позовними вимогами провести у її відсутність. Судові витрати залишити за нею (а.с. 73). Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився. Надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність. Позов [PERSON] з уточненими позовними вимогами визнає повністю (а.с. 72 ). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на адресу суду листа, відповідно до якого просили розгляд справи проводити без участі представника Літинської селищної ради (а.с. 41). Також просили суд прийняти рішення з врахуванням відзиву (а.с. 71 ). Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що уточнені позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 9) [PERSON] помер [INFO] .У відповідності до свідоцтва про смерть батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про шлюб пояснюється зміна прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відповідності до довідки виконавчого комітету Літинської селищної ради за № 558 від 16.04.2021 [PERSON] , котрий помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований і проживав одиноко по [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно заповіту від 04.09.2020 (а.с. 13) [PERSON] на випадок своє смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що матиме право за законом заповідає [PERSON] , [INFO] . Листом приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу за № 32/01-16 від 08.04.2021 (а.с. 16) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності документів на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку що розташовані за адресою [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про право власності (а.с. 17) будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності та складається з одного будинку. Технічним паспортом (а.с. 18-23) зазначається технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Рішенням Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 136 від 28.12.1999 (а.с. 24) [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , передано земельну ділянку площею 1200 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд по [ADDRESS] . Відповіддю КП «ВООБТІ» за № 2307/1/01.7/20 від 10.09.2020 (а.с. 25) зазначається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано 16.12.1980 в цілому КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу за реєстровим номером №9-942 за [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 30.09.1980 виданого Літинською селищною радою на підставі рішення Літинської селищної ради № 15 від 25.09.1980. Рішенням Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 176 від 21.10.2020 (а.с. 27) змінено адресу житлового будинку, власником якого був нині покійний [PERSON] , з [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) на [ADDRESS] . Також зазначеним рішення рекомендовано спадкоємцям [PERSON] здійснити реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості у відповідності до встановленої адреси. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач у справі). Суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що позивач самостійно змінює норму та цитує її у позовній заяві. Зокрема, у позовній заяві [PERSON] цитує лист ВССУ за № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 відповідно до якого» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення» (а.с. 5). Одночасно в першоджерелі зазначається, що «нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження». Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 73) слід залишити за останньою.

Outcome: approved