Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON],[PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про стягнення в їхню користь по 420747 гривні боргу та 3787 гривень відсотків за весь час прострочення неповернення їхніх коштів. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що в 2013 році вони разом з відповідачем перебували на заробітках в м. Москва Російської Федерації .Всього пропрацювали там 2-3 місяці.Перед відїздом на Україну роботодавець з нами не розрахувався,пообіцяв віддати гроші трохи пізніше будь- кому із них,хто зявиться за розрахунком.Через деякий час в Росією поїхав [PERSON],якому роботодавець передав для нас 100000 російських рублів,що на той час еквівалентно 3141 долару [PERSON] повернення в Україну відповідач відмовився віддати їм гроші. 05 червня 2013 року [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зобовязався повернути гроші протягом місяця. До цього часу відповідач кошти не повернув,на неодноразові нагадування їх повернути не реагує. Вважають,,що відповідач умисно, з корисливих мотивів заволодів їхніми коштами й немає наміру їх повернути. 29.07.2016 року звернулися до Камінь - Каширського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України. 02.08.2016 року отримали відповідь з поліції про те, що у їх випадку мають місце цивільно - правові відносини. Враховуючи вимоги ст. ст. 509,524,526, 527 ЦК України, просять стягнутив їхню користь суму простроченого боргу по 42074 гривень кожному,а також по 3787 гривень кожному нарахованих процентів за весь час прострочення, оскільки на момент виникнення зобов'язання згідно офіційної інформації Центробанку Російської Федерації станом на 05.06.2013 року 100000 рублів еквівалентно 3141 долару США , які винен їм відповідач. На момент звернення до суду,05 вересня 2016 року,офіційний курс гривні до долара США,встановлений Національним Банком України дорівнює 26,79 гривень.Отже 3141 долар США на день звернення до суду становить 84147 гривен,а 3% річних за 3 роки становить 7573,23 грн.. Крім цього, просять не застосовувати наслідки пропуску позовної давності , оскільки відповідач незадовго до 05 липня 2016 року , передав їм свій бетонозмішувач в якості часткового погашення боргу, а решта грошей пообіцяв повернути пізніше. Проте [PERSON] звернувся до поліції із заявою про нібито незаконне привласнення ними його бетонозмішувача, боячись кримінальної відповідальності повернули його, так як не було письмового підтвердження , що цю річ відповідач передав добровільно. Крім того, враховуючи, що протягом усього часу, починаючи з 05 червня 2013 року постійно нагадували відповідачу про борг та обіцяли звернутися до суду, що на думку їх є поважною причиною пропуску строку позовної давності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що неофіційно працював з [PERSON] на заробітках у Москві два з половиною місяці разом із відповідачем, [PERSON] і ще одним громадянином. Роботодавець з ними не розрахувався, але сказав, що віддасть їх зарплату будь-кому із них пізніше, хто з'явиться за розрахунком. [PERSON] цього, у 2013 році дізналися від роботодавця ,що їх зароблені кошти у сумі 100000 російських рублів, як зарплату, останній віддав [PERSON] . Вони постійно відповідача просили, при зустрічі, в телефонному режимі,щоб той віддав цю суму заробітної плати. Він обіцяв віддати і для підтвердження свої постійних обіцянок 05.06.2013 року добровільно написав розписку, що віддасть їм цю суму зарплати. На їх думку, що відповідач зобов'язався віддати їм зарплату,тобто що це є виконанням зобов'язанням. Ствердили, що суд повинен поновити строк звернення до суду, так як відповідач вчинив дію щодо повернення частково зарплати до 05 липня 2016 року, віддав їм бетонозмішувач та віброплиту, які вони повернули у серпні 2016 року, що підтвердив наданим письмовим підтвердженням [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та підтримав всі пояснення , які надав [PERSON]. Додатково пояснив, що працювали у Москві у 2012 році. Позивачі:[PERSON],[PERSON] допитані як свідки та підтримали всі пояснення, які дані ними як стороною по справі . Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являється , не повідомив причину неявки, а тому суд визнає її неповажною і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечили позивачі:[PERSON],[PERSON]. Заслухавши позивачів, допитавших їх як свідків,дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За приписами ст. 57 ч. 1 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Частиною 2 вказаної статті визначено, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін , третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кошти в розмірі 100000 російських рублів, як зарплату позивачів за роботу у м. Москві Російської Федерації , що підтверджено їх показаннями як свідків та вбачається із оригіналу розписки [PERSON] від 05 червня 2013 року, повідомленням Камінь - Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області № 2425 від 02.08.2016 та висновком по повідомленню від гр. [PERSON], [PERSON] від 02.08.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України " Про міжнародне приватне право" до зобов'язань, що виникли внаслідок набуття, збереження майна без достатніх правових підстав, застосовується право держави, у якій такі дії мали місце. Поряд з цим, ч. 2 цієї статті вказаного Закону визначено, що сторони зобов'язання у будь-який час після його виникнення можуть домовитися про застосування до нього права держави суду. За приписами ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава , на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того , чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події ( ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Таким чином, відповідач [PERSON] написавши розписку 05.06.2013 року про отримання 100000 російських рублів як заробітної плати позивачів: [PERSON] і [PERSON] і яку віддасть до 05.07.2013 року, суд вважає,що сторони визнали про застосування до зобов'язання законодавства України та визнання сторонами спору щодо боргу - повернення заробітної плати , тобто ці обставини визнані сторонами і не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. При цьому, досліджуючи боргові розписки чи договори позики , суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа , і залежно від установлених результатів робити правові висновки ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс13). Отже, зі змісту розписки відповідача [PERSON] долученої до позовної заяви слідує ,що отримані кошти є заробітною платою позивачів , тобто відповідач відшкодовує шкоду, як особа, яка зберігала набуте майно у себе за рахунок іншої особи (ч.3 п.4 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. \~Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. \~Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). \~Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). \~Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. \~При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). \~За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, беручи до уваги, що відповідач до 05 липня 2016 року вчинив дії, що свідчать про визнання ним боргу, як заробітної плати в сумі 100000 російських рублів позивачам , так як у рахунок погашення вказаного боргу віддав позивачам бетонозмішувач і віброплиту, що підтверджено оригіналом письмової розписки [PERSON] від 16.08.2016 року, яку надав позивач [PERSON] та підтвердив її [PERSON], показаннями останніх, допитаних як свідків, суд вважає, що відбулося переривання позовної давності . Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає оплаті у гривнях , визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Отже, вирішуючи питання про повернення позивачам заробітної плати , суд вважає, що вона повинно бути виконана відповідачем у гривнях за офіційним курсом російських рублів до гривні станом на 05.09.2016 року, виходячи із розрахунку позивачів позовних вимог на цю дату. Відповідно до даних Національного банку України від 05.09.2016 року, офіційний курс гривні становить за 10 російських рублів - 4, 0434 грн., а тому [PERSON] та [PERSON] зобовязаний повернути [PERSON] по 20217 грн. кожному ( 40434 : 2 = 20217 , виходячи із розрахунку, що 100000 російських рублів становить 40434 гривні станом на 05.09.2016 року, які поділити на двох позивачів). В решті позовних вимог позивачів щодо стягнення з [PERSON] та три проценти річних від простроченої суми боргу за три роки, на користь кожного з позивачів по 3787 гривень ( загальна сума 7573,23 гривні), слід відмовити. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу , на які вони мали право за законом , так як інший розмір процентів ні договором , ні законом не встановлений. Однак, так як неповернута сума боргу є заробітна плата, то передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до заробітної плати , про що є правова позиція , висловлена під час розгляду справи № 6-2759цс 15 від 20.01.2016 року судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь кожного позивача сплачений судовий збір у розмірі 551,20 копійок, так як позовні вимоги задоволені частково \~

Outcome: partial