Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

16.03.2015 позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» і просив стягнути заборгованість по заробітній платі станом на 28.03.2015 включно в сумі 22 546,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн./а.с.2-5, 8/ Протягом розгляду справи представник позивача [PERSON] неодноразово подав заяви, якими збільшував та зменшував розмір позовних вимог /а.с.61, 70, 131/, відповідно в остатнє поданої 04.12.2015 заяви про зменшення розміру вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі станом на 30.11.2014 у розмірі 13 842 грн. 41 коп. та відповідно моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп./а.с.131/ В обґрунтування позовних вимог з урахуванням викладеного в останнє поданій заяві про зменшення розміру вимог від 04.12.2015 /а.с.131/, позивач посилається на наступні обставини. Позивач та відповідач перебуває у трудових відносинах з 28.08.1981. Проте у 2014 році відповідач не сплачував належну до виплати позивачу заробітну плату в повному розмірі. Зокрема, за підрахунком представника позивача, позивачу належала до сплати заробітна плата за період з січня по вересень 2014 року у розмірі 22 197 грн. 16 коп., за один день в жовтні 2014 року - 171 грн. 55 коп. та за один день в листопаді 2014 року - 188 грн. 70 коп., тобто усього сума у розмірі 22 557 грн. 41 коп. Оскільки, згідно даних з карткового рахунку позивачем було отримано 8 715 грн. 00 коп., заборгованість відповідача перед позивачем за період з січня по листопад 2014 року становить 13 842 грн. 41 коп. В судове засідання з розгляду справи позивач та його представник позивача [PERSON] не з'явились, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних в матеріалах справи даних та доказів, також представник подав письмові пояснення до позову, які просив врахувати при розгляді справи./а.с.129/ Представник відповідача Западнюк М.А., Волинець Н.М. /а.с. 145, 152/ в судовому засіданні заперечили проти позову, просили відмовити в задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов та письмовому виступі у судових дебатах./а.с.190-191/ Зокрема, представники послались на те, що за 2015 рік заборгованість перед позивачем відсутня, а дані про нарахування та виплату заробітної плати позивачу за 2013-2014 рік у товариства відсутні. Також представники заперечили допустимість та законність довідки від 03.12.2014 про наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 12 858 грн. 55 коп., оскільки наказами Мінрегіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.08.2014 №214 генерального директора [PERSON] відсторонено від посади та призначено виконуючим обов'язки [PERSON], а від 10.09.2014 №391К/ЩС розірвано з останнім трудовий контракт. Також представники послались на відсутність підстав для подання даного позову до суду відповідно до ч.6 ст.119 ЦПК України, за відсутності ухвали судді про відмову в прийнятті заяви про видачу судового наказу або його скасування судом. Cуд, заслухавши думку представника відповідача, визнав можливим на підставі ст.169 ЦПК України розгляд справи у відсутність позивача та його представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи даних та доказів. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При встановленні обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, суд виходить з положень ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі пояснення представників сторін судом встановлено наступні обставини справи, які визнанні сторонами. Позивач [PERSON] з 28.08.1981 працює у відповідача з 28.08.1981. Згідно даних службової записки за підписом позивача [PERSON] від 08.04.2015 року заробітну плату за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року позивач отримував на зарплатний картковий рахунок «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» у розмірі 10 334 грн. 81 коп., заборгованість по заробітній платі становить 12 858 грн. 55 коп. при цьому, за період з січня по травень 2014 року позивач мав повну зайнятість, з 12.05.2014 по липень 2014 року включно - 3 робочих дні, за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року - 1 робочий день /а.с.175/ Крім того, згідно наказів відповідача від 22.07.2014 №60-к, від 01.09.2014 №68к, від 29.09.2014 №75-к та від 24.10.2014 №79к, які містять підпис позивача про ознайомлення, працівників ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» було переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць відповідно в період з серпня по листопад 2014 року включно./а.с.46, 47, 48, 49/ Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФ України від 23.02.2015 [PERSON] за період з січня по вересень 2014 року включно було нараховано заробітну плату у розмірі усього 22 197 грн. 16 коп., у тому числі за серпень 2014 року у розмірі 188 грн. 70 коп., за вересень 2014 року у розмірі 171 грн. 55 коп., нарахування за період з жовтня по грудень 2014 року зазначено нулі./а.с.7/ Згідно даних ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09.04.2015 сума нарахованої відповідачем ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» позивачу [PERSON] протягом 3 кварталів 2014 року, заробітної плати становить усього у розмірі 22 197 грн. 16 коп., у тому числі сума податку усього у розмірі 3 209 грн. 72 коп., з них виплачено позивачу суму заробітної плати усього у розмірі 10 635 грн. 82 коп. та перераховано до бюджету суму податку усього у розмірі 1537 грн. 94 коп., дані про нарахування та виплату заробітної плати та податку до бюджету за 4 квартал 2014 року відсутні. /а.с.32/ Приймаючи до уваги вищевказані дані, судом встановлено, що за період з січня по вересень 2014 року включно позивачу було нараховано заробітну плату, включаючи суми податку, усього у розмірі 22 197 грн. 16 коп., у тому числі за 1 день серпня 2014 року у розмірі 188 грн. 70 коп., за один день вересня 2014 року - 171 грн. 55 коп., з якої сплачено відповідачу суму заробітної плати усього у розмірі 10 635 грн. 82 коп. та перераховано до бюджету суму податку усього у розмірі 1537 грн. 94 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість по невиплаті позивачу суми заробітної плати, включаючи суми податку, за період з січня 2014 по вересень 2014 року включно становить 10 023 грн. 40 коп. Визначаючи суму невиплаченої заробітної плати за період з жовтня про листопад 2014 року, суд приймає до уваги, що представники відповідача не заперечували тих обставин, що позивач відпрацював в період з жовтня по листопад 2014 року включно за встановленим по підприємству режимом роботи один робочий день протягом місяця, дані, які б спростовували вказані обставини в матеріалах справи відсутні. За вказаних обставин, приймаючи до уваги вищезазначені дані Індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФ України про нарахування позивачу заробітної плати у розмірі 188 грн. 70 коп. за один день роботи протягом серпня 2014 року, що за 20 робочих днів в серпні 2014 року становить 3 774 грн. 00 коп., та у розмірі 171 грн. 55 коп. за один день роботи протягом вересня 2014 року, що за 22 робочих дні в вересні 2014 року також становить 3774 грн. 00 коп., суд приходить до висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, включаючи суми податку, за один день роботи протягом жовтня 2014 року, враховуючи 23 робочих дні в жовтні 2014 року, - у розмірі 164, 08 грн. та. за один день роботи протягом листопада 2014 року, враховуючи 20 робочих днів в листопаді 2014 року, - у розмірі 171 грн. 55 коп. /а.с.7/ Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати, включаючи суми податків, за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно становить усього 10 359 грн. 03 коп. При цьому, суд не приймає довідки про наявну заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.12.2014 /а.с.6/, оскільки позивач відповідно до поданої в останнє заяви про зменшення розміру вимог від 04.12.2015 /а.с.131/, на даний документ в обґрунтування розміру заборгованості не посилався. Не приймає суд як необґрунтований розрахунок представником позивача заборгованості на підставі даних виписки по картковому рахунку від 02.04.2015 /а.с.33-35/, оскільки такі дані не є достатнім доказом, не спростовуються визнаних позивачем в службовій записці обставин про отримання за зарплатну картку заробітної плати у розмірі 10 334,81 грн./а.с.175/, а також належних даних в матеріалах справи про виплачену заробітну плату та здійсненні з позивачем розрахунки та виплати, про що викладено вище. В результаті протиправних дій відповідача, на підставі ст. 237-1 КЗпП України позивачем ставиться питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що полягає у позбавленні її можливості вести звичайний спосіб життя, що вимагає від неї захисту свого порушеного права в правоохоронних органах, відчуття моральних страждань, обурення через відверте нехтування відповідачем конституційними правами позивача, порушення відповідачем умов оплати праці вносить дискомфорт і труднощі в життя позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, протягом розгляду справи встановлено порушення відповідачем прав позивача, що полягають у тривалій невиплаті відповідачем позивачу частини заробітної плати за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно, яке триває до цього часу і призвело до його моральних страждань, втрати життєвих зв'язків позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь Позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі - 1000 грн., оскільки заявлений Позивачем розмір є значно завищеним і не підтверджується належними та достатніми доказами. Таким чином, позов відлягає частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених майнових і немайнових вимог, усього у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial