Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

08.06.2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як кредитор звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 1207 гривень 27 копійок. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 001-14063-151206 від 15.12.2006 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 6118 грн. 35 коп. і зобов'язався повернути кредит в повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 5% річних, плату за ведення кредитної справи (комісію) 2,99 % у місяць шляхом щомісячної сплати у розмірі 260 гривень по 15 число кожного місяця. Посилаючись на те, що відповідачем умови вказаного договору не були виконані належним чином, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором станом на 28.04.2015 року в сумі 1207 гривень 27 копійок., представник позивача просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив проводити судовий розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе, згідно ст.224 ч.1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачем 15.12.006 року був укладений договір про надання кредиту № 001-14063-151206 в національній валюті в сумі в сумі 6118 грн. 35 коп. для придбання майна на строк до 14.02.2008 року з сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 5 % річних, плату за ведення кредитної справи (комісію) 2,99 % у місяць шляхом щомісячної сплати у розмірі у розмірі 260 гривень по 15 число кожного місяця ( а.с. 2 ). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону, договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. В зв'язку з цим, станом на 28.04.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме : - заборгованість за сумою кредиту - 903,59 грн. - заборгованість за відсотками - 4,44 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком ціни позову ( а.с.8 ), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії суд приходить до наступного. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку ціни позову (а.с. 8) позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за ведення кредитної справи, яка складає за період з грудня 2006 року по червень 2010 року - 299,24 грн. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що умовами кредитного договору передбачено стягнення такої комісії.. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії не відповідає умовам кредитного договору та суперечить положенням ч. 4 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial