Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.04.2020р. по 17.04.2020р., звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. \~ \~ \~ \~В день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість із заробітної плати. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення по день ухвалення судового рішення. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що позовні вимоги визнає частково, вважаючи їх такими, що порушують його права та законні інтереси. Позивач дійсно був прийнятий на роботу до ТОВ «Краснолимасньке» 15.04.2020р. на посаду заступника директора з охорони праці, з обов`язковим проходженням учбового пункту перед допуском до роботи. Проте позивач не відпрацював на підприємстві жодного фактичного дня. Ніякої роботи передбаченої посадовою інструкцією заступника директора з охорони праці позивач на підприємстві не виконував. Вся діяльність позивача на ТОВ «Краснолиманське» звелася до відвідування учбового пункту підприємства протягом трьох днів, після яких він був звільнений за угодою сторін з 17.04.2020 р. Заборгованість перед відповідачем склала 590,47 гривень відповідно до «Положення про оплату праці працівників» ТОВ «Краснолиманське», згідно з п. 9.4 якого «За час проходження інструктажів з охорони праці, оплата праці новоприйнятих працівників здійснюється почасово, із розрахунку тарифної ставки першого розряду загальної групи тарифних ставок». Тобто тарифна ставка Позивача на момент фактичних «так званих трудових відносин» відповідно до наказу від 06.01.2020 р. №23 складала 4 723 грн. в місяць. З урахуванням зазначених обставин, задоволення позовних вимог в повному обсязі буде явно несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Крім того, заборгованість перед позивачем з боку ТОВ «Краснолиманське», виникла з об`єктивних обставин, які не залежали від волі відповідача, та обумовлена наступними факторами. У зв`язку з численними постановами про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 62128434, було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ТОВ «Краснолиманське»», в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Таким чином, приватним виконавцем було накладено арешти на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ТОВ «Краснолиманське», у тому числі і на рахунки, що використовуються товариством для виплати заробітної плати працівникам та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України. Внаслідок таких дій приватного виконавця підприємство повністю втратило можливість користуватися коштами які надходять на його рахунки, через що на підприємстві виникла заборгованість перед контрагентами. Більш того дії приватного виконавця призвели до неможливості вчасно сплачувати заробітну плату працівникам підприємства, яка має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. У даній справі дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. З урахуванням викладеного просив суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. Застосування принципу співмірності при вирішенні трудових спорів спричинене тим, що недобросовісними (недобромисними) можуть бути не тільки роботодавці, але й працівники. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 15 квітня 2020 року (наказ № 106/к від 15.04.2020р.) по 17 квітня 2020 року (наказ № 108/к від 17.04.2020р.), звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.4-13, 47-48). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 792 від 01.09.2021р. сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] на дату складання довідки склала за квітень 2020 року (3 дні учбового пункту) 590,47 грн (а.с.49). Відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Доказів того, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу відповідачем, суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2020 року в сумі 590,47 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - квітень 2020 року в сумі 590,47 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення працював, отже, відповідач зобов`язаний був при звільненні позивача виплатити всі суми, що йому належать, у день звільнення, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 793 від 1 вересня 2021р. середній заробіток [PERSON] на дату звільнення склав 244,50 грн. Середній заробіток розраховано згідно п.9.4 Положення про оплату праці робітників ТОВ «Краснолиманське» (а.с.50). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 18 квітня року по 27 жовтня 2021 року, становить 92 910 грн (244,50 грн х 380 робочі дні), де 244,50 грн середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 380 днів кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: - \~ \~ \~ \~ розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - \~ \~ \~ \~період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - \~ \~ \~ \~ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - \~ \~ \~ \~інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/95 84/15-ц. Таким чином, враховуючи фінансовий стан підприємства, на якому утворилась заборгованість, суд дійшов висновку про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 5\~000 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, а сплачений при зверненні до суду судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеної частини позовних вимог. \~ \~ \~ \~З урахуванням\~вимог закону,\~процент задоволених\~судом позовних\~вимог за\~позовом становить\~ 5,38%,\~з розрахунку 92 910 грн 100%, 5 000 грн х%, х = 5 000 грн х 100% : 92 910 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 49,99 грн пропорційно до розміру задоволених вимог, з розрахунку 5,38% х 929,10 грн : 100%. Враховуючи, що позивачем не був сплачений судовий збір при зверненні до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 929,10 грн (92 910 грн х 1%), зазначена сума підлягає стягненню з нього в дохід держави. Згідно п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial