Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

У червні 2020 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, який у подальшому, 03.07.2020 уточнила, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , 2016 р.н. у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн., щомісячно починаючи з дати подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування малолітнього [PERSON] , 2016 р.н. у розмірі 11841 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 04.10.2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 року розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення фактичних шлюбних відносин, син проживає разом з нею. Позивачка зазначила, що дитина перебуває здебільшого на її утриманні, оскільки відповідач нерегулярно та у різному обсязі надає грошову допомогу на утримання сина. Син, [PERSON] потребує постійного догляду та лікування. Відповідно до медичного діагнозу, він має затримку мовленнєвого розвитку, у зв`язку з чим відвідує спеціалізовану дитячу групу КЗ «Харківська спеціальна школа №2» Харківської обласної ради, потребує постійного догляду, проходження спеціальних терапій, відвідування логопеда, спеціального вартісного лікування, зокрема, прийому препаратів. Все вищевказане сформовує додаткові витрати на лікування дитини. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 21.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 16.09.2020 у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 22.10.2020 відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зокрема висловив свої заперечення щодо позову. Стосовно розміру аліментів, а саме 10 000 грн щомісячно, які [PERSON] вважає достатніми для утримання їх малолітнього сина, він заперечує. Зазначив, що на даний час він не має змоги платити такий розмір аліментів у зв`язку з тим, що не отримує відповідних доходів, вважає його завищеним та пропонує позивачці сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно. Стосовно додаткових витрат, а саме послуг отриманих від ФОП [PERSON] , він вважає що це не є медичними процедурами, а просто центром розвитку дитини, [PERSON] отримала ці послуги на свій розсуд, тому він вважає, що не зобов`язаний їх сплачувати. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 18.12.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 17.11.2020 представником позивачки було подано відповідь на заперечення відповідача, де зазначила, що відповідач взмозі сплачувати аліменти, так як отримує дохід від адвокатської діяльності та не надав жодних доказів свого скрутного матеріального становища, зокрема довідки про доходи. Щодо витрат на реабілітацію малолітнього сина зазначає, що ФОП [PERSON] , здійснює підприємницьку діяльність у сфері охорони здоров`я, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наказом МОЗ про ліцензування медичної практики. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 18.12.2020 внесено виправлення в ухвалу суду від 23.10.2020. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 18.12.2020 [PERSON] відмовлено у прийнятті зустрічного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2014 року сторони зареєстрували шлюб, який 31.01.2020 року згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова розірвано. Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Вищевказане не заперечувалось сторонами та підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. У відповідності до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом вірогідно встановлено, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та змозі сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., про що він сам зазначає у запереченнях. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вивчивши заперечення та відповідь на заперечення, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Так, судом встановлено, малолітній [PERSON] перебуває на «Д» обліку лікар-невролога дитячого з приводу затримки мовного розвитку. Відвідує спеціалізовану дитячу групу КЗ «Харківська спеціальна школа №2» Харківської обласної ради (довідка КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР від 19.06.20 №438) Станом на 03.07.2020 позивач понесла додаткові витрати на лікування сина, а саме: витрати на придбання ліків за направленням для сина у розмірі 4482 грн., та витрати за відвідування Центра «Томатіс Україна», яке необхідно дитині, у розмірі 7350 грн. та 11850 грн., що підтверджується чеками, наявними в матеріалах справи. Загальна сума витрат складає 23682 грн. Таким чином, судом встановлено, що дитина потребує постійного догляду та спеціального лікування, зокрема, прийому препаратів. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням підтверджених позивачем додаткових витрат на дитину у зв`язку із потребами на лікування та розвитку у зв`язку з поставленим діагнозом, суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткові витрати понесені на лікування дитини в розмірі 11841 грн., що складає 50 % від понесеної суми витрат. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів та додаткових витрат, суд, згідно ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог) Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 185 СК України, та

Outcome: partial