Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає поділити майно, набуте ним та [PERSON] , визнавши за ним право власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] , іншу Ѕ частину вказаного будинку залишити у власності [PERSON] . Стягнути на його користь з [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частини легкового автомобіля BMW 645, тип: В4, рік виготовлення 2004, VIN код [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] в сумі 169180,99 грн. та стягнути судові витрати. Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 20.12.2019 (а.с.36) з призначенням справи до судового розгляду. 09.04.2020 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнала частково в частині поділу житлового будинку по [ADDRESS] , позов в частині компенсації Ѕ частини автомобіля не визнала, посилаючись на те, що оцінку автомобіля завищено та надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля BMW 645, тип: В4, рік виготовлення 2004, VIN код [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] складає 244926,06 грн, не погоджуючись на компенсацію позивачу вартості Ѕ частини легкового автомобіля BMW 645, д.н.з. [NUMBER] , в сумі 169180,99 грн, прохає визнати за сторонами ідеальні частки по Ѕ частці автомобіля, залишивши автомобіль у спільній частковій власності. Також прохає стягнути з позивача понесені витрати за оцінку автомобіля в розмірі 2200 грн. 18.08.2020 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Стислий виклад позиції сторін. Вимоги за позовом [PERSON] обґрунтовані тим, що з 28.10.2000 він перебуває в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ними було придбано будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] та автомобіль BMW 645, д.н.з. [NUMBER] . 04.10.2016 шлюб між ними було розірвано. Враховуючи, що вказаний автомобіль перебуває в постійному користуванні відповідача, отже згоден на компенсацію Ѕ частини автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені у ньому. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала щодо поділу будинку, однак не визнала позов в частині компенсації позивачу вартості Ѕ частини легкового автомобіля BMW 645, д.н.з. [NUMBER] , оскільки позивач посилається на те, що вказаний автомобіль перебуває у її володінні, однак вона не заперечує щоб він також ним користувався, вона не чинила йому перешкоди в його володінні та користуванні. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти позову в частині компенсації позивачу Ѕ частини вартості автомобіля заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] [INFO] (а.с.8 ), який було розірвано 04.10.2016 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BMW 645, д.н.з. [NUMBER] 2004 р.в. зареєстрований на ім`я [PERSON] ( а.с.24). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] (а.с.19). Відповідно до висновку експерта №46-19 від 01.07.2019 ринкова вартість домоволодіння розташованого в [ADDRESS] становить 4866760 грн. Відповідно до висновку експерта №99-19 від 05.09.2019 середня ринкова вартість автомобіля BMW 645, д.н.з. [NUMBER] 2004 р.в. станом на 05.09.2019 складає 338361,98 грн. Відповідно до висновку експерта від 04.04.2020 ринкова вартість автомобіля BMW 645, д.н.з. [NUMBER] 2004 р.в. складає 244926,06. Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. N 11). Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] набутий сторонами за час шлюбу, то є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність [PERSON] Ѕ частку будинку, а право власності на іншу Ѕ частку будинку залишити за [PERSON] . Таким чином вимоги позивача в частині визнання за ним право власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] підлягають до задоволення, оскільки вказаний будинок було придбано сторонами у період шлюбу, що не заперечується наданими доказами та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] компенсацію вартості Ѕ частини легкового автомобіля, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12. 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18,від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Суд установив, що спірний транспортний засіб, автомобіль BMW 645, д.н.з. [NUMBER] 2004 р.в., придбаний сторонами під час перебування їх у шлюбі. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно із положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Так сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень надали висновки експертів автотоварознавчого дослідження автомобіля BMW 645, тип: В4, рік виготовлення 2004, VIN код [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до яких вартість вказаного автомобіля є різною. Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Зокрема, суд повинен роз`яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Однак, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи позивачем його представником , відповідачем та його представником не заявлялися, незважаючи на роз`яснення судом такого права. Враховуючи, що сторони на день розгляду справи не погодили вартість спірного автомобіля марки BMW 645, тип: В4, рік виготовлення 2004, VIN код [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] і не погодили порядок його поділу, а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними та не можуть бути визнані незначними, згоди на присудження одній стороні грошової компенсації, відповідно до приписів частини четвертої статті 71 СК України відповідач не давала, то необхідно визнати за кожним з членів подружжя по 1/2 частини у праві власності на зазначений автомобіль без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності, тобто по Ѕ частині за кожним. На підставі викладеного та

Outcome: partial