Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

03 квітня 2020 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача пламодяли [PERSON] - адвокат Лантух О.О. з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відносно [PERSON] . Апостолівським СВ РВ УМВС було порушено справу за ч.1 ст. 194, ч. 3 ст. 83 КК України в редакції 1960 року, ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 185 КК України (в ред. 2001 року). Під час досудового та судового слідства позивач на період досудового розслідування була відсторонена від займаної посади медичної сестри. Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2006 року провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] в здійсненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 307, ч. 3 ст. 296 КК України в редакції 2001 року було припинено в зв`язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Посилаючись на статті 56, 62 Конституції України, ст.ст. 15,16, 268, 269, 270, 271, 1167, 1176 ЦК України, положення «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вимоги Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини, рішення Конституційного Суду України та практику Верховного Суду, вказує, що в зв`язку з незаконним, безпідставним, перебуванням під слідством та під час судового розгляду її справи, вона зазнала значних моральних страждань, зумовлених постійним стресом і страхом, а також порушенням її основних прав та свобод, через нелюдське поводження, поводження що принизило її честь та гідність, та честь і гідність її родини. Позивач просить стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку 5\~000\~000 (п`яти мільйонів гривень) моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04 червня 2021 року в задоволенні заяви заступника керівника обласної прокуратури Савенко О. про вступ прокурора у справу на захист інтересів держави в даній цивільній справі відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, вказала що моральна шкода була завдана в тому числі \~незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Пояснила, що була затримана співробітниками міліції в присутності членів своєї родини, в тому числі неповнолітньої дочки, та матері, яка страждала психічними розладами. Після затримання не мала можливості спілкуватись з ними. Вказує що під час досудового розслідування та судового розгляду мало місце нелюдське поводження відносно неї оскільки співробітники міліції та суду, а саме - не відразу відреагували на маткову кровотечу, яка відкрилась в [PERSON] під час судового засідання з розгляду її кримінальної справи, несвоєчасно надану в зв`язку з цим медичну допомогу та медичний огляд, що супроводжувався оголенням позивача, який був проведений лікарем в конвойному автомобілі в одягнутих на неї кайданках, в присутності двох підсудних чоловічої статі, які перебували в цьому автомобілі та які на момент огляду просто відвернулись. Посилається на те, що не була прийнята до слідчого ізолятора за станом здоров`я і будучи госпіталізованою до лікарні медичні процедури з застосуванням наркозу проводились з нею з одягнутими кайданками та в присутності співробітника правоохоронних органів, який відмовився залишити позивача під час вказаних процедур. Вказує, що після проведених медичних процедур знаходилась в палаті прикута кайданками, в такому стані її бачили співробітники лікарні в якій вона працювала та її неповнолітня дочка, яку провели до позивача в палату і яка вмовляла співробітника міліції зняти з матері кайданки, оскільки остання тільки приходить до тями після наркозу. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги та розмір моральної шкоди позивач в судовому засіданні вказувала і на відчуття безпорадності через вказані вище обставини, на той факт, що вдома залишились без засобів до існування дві доньки, одна з яких була студенткою, а інша на той момент була неповнолітньою, також зазначала що вдома залишилась її матір, яку позивач забрала до себе через те, що остання страждала психічними розладами та перебувала на обліку в лікаря-психіатра. Також вказала що під час розгляду її кримінальної справи вимушена була продати всі цінні речі з будинку та укласти угоду з відчуження самого будинку, оскільки не мала іншої можливості утримувати свою родину. Повідомила, що тільки зараз, враховуючи пережите, наважилась звернутись до суду, оскільки співробітники правоохоронних органів, прокуратури та суду, які приймали участь у її справі, вийшли на пенсію або більше не працюють в правоохоронних органах. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав аналогічних викладеним в наданому до суду запереченні, а позовну заяву, зокрема з огляду на те, що позовна заява не містить вимог саме до Державної казначейської служби України, а також на те що у позивача не виникло право на відшкодування шкоди, оскільки не встановлена незаконність дій посадових осіб відповідних правоохоронних органів, в письмових запереченнях по справі та поясненнях представника відповідача було також зазначено, що розмір моральної шкоди не є доведений відповідно до положень ЦПК України та практики ЄСПЛ. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача з 1983 року, тобто з того моменту коли остання прийшла працювати в лікарню. Підтвердила, що знала про відкриту проти [PERSON] кримінальну справу. Вказала що дійсно мав місце факт коли [PERSON] привезли до лікарні співробітники міліції в кайданках з кровотечею, після чого був викликаний лікар гінеколог. Під час медичного огляду позивач була в кайданках, також була постійно присутня жінка - співробітник міліції. Після проведеного оперативного медичного втручання до позивача в палату прийшла її дочка, яка просила співробітника міліції зняти кайданки з її матері. Після цього [PERSON] тривалий час перебувала в лікарні, весь час її охороняли співробітники правоохоронних органів. [PERSON] будучи допитана в судовому засіданні як свідок пояснила, що працювала в Апостолівській лікарні, прийшовши в один з днів на роботу побачила в палаті [PERSON] , яка лежала в палаті під охороною міліції та була прикута до ліжка кайданками. Свідок працювала в лікарні як медична сестра та проводила медичні маніпуляції з позивачем по справі, в тому числі робила уколи, при цьому завжди вимушена була просити зняти кайданки позивачу у співробітника міліції, тільки на час проведення медичних процедур кайданки знімали. Судом встановлено, що наказом від 14.06.2004 року № 178-К позивача було поновлено на посаді медичної сестри кабінету профілактики поліклініки з 14 червня 2004 року на 0,5 ставки згідно з рішенням суду (а.с. 11). Згідно наказу № 239-к від 22.07.2004 року медичну сестру [PERSON] переведено на 1 ставку посади медсестри кабінету профілактики поліклініки з 19 липня 2004 року (а.с. 12). Згідно відповіді на адвокатський запит КП «АЦРЛ «ДОР» від 26 лютого 2020 року № 349, позивач по справі знаходилась на стаціонарному лікуванні в гінекологічному відділенні з 22 жовтня 2002 року по 12 листопада 2002 року. Позивач була госпіталізована з СІЗО ДПІСІ по медичним показникам (а.с. 13). З постанови від 15 червня 2006 року Апостолівського районного суду Дніпропетровської області вбачається що провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 194, ч. 3 ст. 83 КК України в редакції 1960 року, ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 185 КК України (в ред. 2001 року) припинено в зв`язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. (а.с. 14,15). На підставі листа Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за вих. №01-04/33/2020 від 23.03.2020 року встановлено що кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] знищено за закінченням терміну зберігання (а.с. 21). З дослідженої в судовому засіданні медичної карти позивача № 4095, вбачається що медична карта містить акт від жовтня 2002 року складений начальником конвою та черговим лікарем, в.о. заст. СІЗО ДПІСІ, [PERSON] по медичним показникам потребує лікування в спеціалізованому медичному відділенні до повного одужання. Медична карта містить відомості про госпіталізацію позивача 22.10.2002 року о 19-00 до Апостолівської Центральної Районної лікарні . В матеріалах справи (а.с 19) міститься договір дарування житлового будинку від 27.08.2003 року за яким [PERSON] подарувала [PERSON] будинок, розташований в [ADDRESS] . (а.с 19). Згідно довідки від № 1148/01-10, [PERSON] було поставлено діагноз психічні розлади (а.с. 20). Докази надані стороною позивача, а саме свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , не є належними доказами по справі, оскільки не містять інформації щодо предмету спору. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з ч. 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом ч.5 ст. 5 Конвенції кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено\~ст. 56 Конституції України. Згідно з ч.ч.1,2\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно положень викладених у пункті 2 частини першої\~статті 2\~ Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом у разі закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Сам факт перебування позивача під слідством та судом, закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як вбачаєть з дослідженої раніше постанови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області суду від 15.06.2006 року проваження по кримінальній справі відносно [PERSON] закрито в зв`язку відмовою прокурора від обвинувачення через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості такої особи. Таким чином суд приходить до висновку що у позивач має право на відшкодування шкоди державою Україна через закриття кримінального провадження відносно позивача за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19). Суд відхиляє доводи ДКС України про те, що остання не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється ДКС України не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Викладене узгоджується з Постановою ВС від 02 червня 2021 року в справі № 215/3408/18. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Частинами 2, 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Частиною 2\~ст. 1167 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Положеннями\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме\~статті 1176 ЦК України\~та Закону. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається із урахуванням встановлених обставин у кожній справі індивідуально. Принципове значення у таких категоріях справ має те, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої особі внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як визначено законом. \~ \~ \~ \~Обмеження щодо граничного розміру можливого відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом законом не встановлено. Суд зазначає\~зазначити,\~що в\~ході розгляду\~справи знайшло\~своє об`єктивне\~підтвердження те,\~що позивачу\~були спричинені\~глибокі моральні\~страждання,\~в тому\~числі заподіяні\~внаслідок нелюдське\~поводження що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення містяться в п. 14\~Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги надані позивачем та свідками по справі пояснення та покази, зважаючи, що матеріали кримінальної справи відносно [PERSON] зніщенні за закінченням терміну зберігання, що унеможливлює суд зробити обрахунок строку перебування [PERSON] під слідством та судом, в одночас враховуючи доведений факт заподіяння такої шкоди, враховуючи також принцип справедливості, розумності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 500\~000 грн. (п`ятсот тисяч гривень). Питання про судові витрати судом не вирішуються оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ст. 14 З.У. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Outcome: partial