Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню від суми несплачених аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 9686,86 грн., три проценти річних за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 649,08 грн., інфляційні втрати за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 11270,21 грн., а всього стягнути 21606,15 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 18 липня 1993 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 30 червня 2010 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано, донька проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2013 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову, тобто з 23 січня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження. Станом на 09 листопада 2015 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 22691 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що на протязі трьох років відповідач жодного разу не здійснив сплату заборгованості з аліментів, що свідчить про злісне ухилення останнього від виконання рішення суду та свого батьківського обов'язку, щодо утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим відповідач має добрий фізичний стан, не є інвалідом або хворим, що дозволяє йому працювати та здійснювати фінансову допомогу своїй неповнолітній дитині. Згідно довідки, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 2013 рік складає 6839,12 грн., станом на 2014 рік - 8448,00 грн., станом на 2015 рік - 7403,88 грн. Загальний розмір заборгованості за період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року складає 22691,00 грн. Позивач та її представник [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи /а.с. 71/, в судове засідання не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /а.с. 71/, в судове засідання не з'явився. У судовому засіданні 14 грудня 2016 року відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з наступних підстав. [PERSON] не платив аліменти за станом здоров'я, тому що в нього погіршився зір та відмовили ноги. Крім того, він зазначає, що коли в нього з'явилася змога сплачувати аліменти, він пішов на почту з метою сплати аліменти, однак на пошті відмовилися від нього отримувати зазначені гроші, через те, що в нього відсутній паспорт. Через деякий час, коли він відновив паспорт, він знову відправився на пошту задля сплати аліментів, однак на цей раз зазначені гроші йому повернулися, через те, що адресат їх не отримував. Сторонам надавався час для укладення мирової угоди, однак примирення не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківського області від 20 березня 2013 року з [PERSON], на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду - 23 січня 2013 року і до моменту повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 02 квітня 2013 року. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист /а.с. 11-12/. Згідно розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Харчишина О.С. заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] відповідно до виконавчого листа №619/366/2013 від 25 квітня 2013 року за період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року становить 22691,00 грн. /а.с. 13/. Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем позивачу добровільно. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов'язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст.184 Сімейного кодексу України індексації підлягає розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі. Проте, аліменти з [PERSON] стягнуті судом у частці від заробітку та з застереженням, що їх розмір не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 649,08 грн. та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 11270,21 грн., то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книга 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобов'язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Слід мати на увазі, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Отже, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов'язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України, тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити. Позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь пені від суми несплачених аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року в розмірі 9686,86 грн., підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 09 листопада 2015 року, однак суд звертає увагу на те, що відповідно до копії виконавчого листа, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 25 квітня 2013 року, аліменти почалися стягуватися з відповідача лише 23 січня 2013 року, а не з 01 січня 2013 року, як просить позивач, крім того позивач зазначає, що період прострочення сплати аліментів має місце по 09 листопада 2015 року, однак надає розрахунок заборгованості лише по 05 листопада 2015 року. Враховуючи викладене, суд бере за прострочення [PERSON] сплати аліментів період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року має розраховуватися наступним чином: 1.23 січня 2013 року по 31 січня 2013 року: 175,87 : 100 х 9 = 15,83 грн., 2.01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року: 605,75 : 100 х 28 = 169,61 грн., 3.01 березня 2013 року по 31 березня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 4.01 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року: 605,75 : 100 х 30 = 181,73 грн., 5.01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 6.01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року: 605,75 : 100 х 30 = 181,73 грн., 7.01 липня 2013 року по 31 липня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 8.01 серпня 2013 року по 31 серпня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 9.01 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року: 605,75 : 100 х 30 = 181,73 грн., 10.01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 11.01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року: 605,75 : 100 х 30 = 181,73 грн., 12.01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року: 605,75 : 100 х 31 = 187,78 грн., 13.01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 14.01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року: 704 : 100 х 28 = 197,12 грн., 15.01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 16.01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року: 704 : 100 х 30 = 211,20 грн., 17.01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 18.01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року: 704 : 100 х 30 = 211,20 грн., 19.01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 20.01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 21.01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року: 704 : 100 х 30 = 211,20 грн., 22.01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 23.01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року: 704 : 100 х 30 = 211,20 грн., 24.01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року: 704 : 100 х 31 = 218,24 грн., 25.01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року: 728,25 : 100 х 31 = 225,76 грн., 26.01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року: 728,25 : 100 х 28 = 203,91 грн., 27.01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року: 728,25 : 100 х 31 = 225,76 грн., 28.01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року: 728,25 : 100 х 30 = 218,48 грн., 29.01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року: 728,25 : 100 х 31 = 225,76 грн., 30.01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року: 728,25 : 100 х 30 = 218,48 грн., 31.01 липня 2015 року по 31 липня 2015 року: 728,25 грн. : 100 х 31 = 225,76 грн., 32.01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року: 728,25 грн. : 100 х 31 = 225,76 грн., 33.01 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року: 728,25 грн. : 100 х 30 = 218,48 грн., 34.01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року: 728,25 грн. : 100 х 31 = 225,76 грн., 35.01 листопада 2015 року по 05 листопада 2015 року: 121,38 грн. : 100 х 5 = 6,07 грн. Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року становить 6828,59 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6828,59 грн. з зазначених вище підстав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial