Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 03 листопада 2017 року у виконавчому комітеті Бережницької сільської ради Жидачіаського району Львівської області, актовий запис № 12, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] та спільну дитину - [PERSON], [INFO] року народження, проживати разом із нею. Також просила стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 03 листопада 2017 року між нею і відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] року народження. Спільне життя із відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Подружні відносини між ними припинилися, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше його збереження є неможливим. На даний час дитина проживає з нею, перебуває на повному її утриманні. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, вихованням дочки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Оскільки між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, позивач змушена звернутись до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Відповідач[PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті суду. Оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 03 листопада 2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Бережницької сільської ради Жидачіаського району Львівської області, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( арк. справи 4). [INFO] року народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії (арк. справи 8). Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи, встановлено, що розлад у сім'ї є стійким, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують., а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає із позивачем і суду не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди у проживанні дитини із позивачем, а відтак відсутній спір, а тому в тій частині позовних вимог - слід відмовити. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, принаймні іншого відповідачем не доведено. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Аліменти повинні бути стягнуті у частці заробітку(доходу), тобто у спосіб, обраний позивачкою. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, у ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, про що просить позивач. В частині стягнення вказаного розміру аліментів з врахуванням того, що аліменти не повинні бути меншими, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачу слід відмовити, так як, суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК, що узгоджується із правовою позицією, Верховного Суду у цивільній справі№459/2181/17, постанова від 12.09.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п)1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до п) 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. На підставі п) 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача у звязку із повним задоволенням позовних вимог позивача, слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн., а також на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial