Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2018 року і до повноліття дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що в листопаді 2013 року, вона вступила у фактично шлюбні відношення з [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відношення припинилися 31 березня 2018 року. Від фактично шлюбних відносин вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею. Відповідач з дати припинення фактично шлюбних відносин з 31 березня 2018 року не бере участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити. Вважає, що батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), на неповнолітню дитину оскільки є приватним підприємцем і здійснює свою підприємницьку діяльність у ювелірному салоні «Сіам» на посаді ювеліра та має постійний дохід. Враховуючи вищевикладене, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові суду пояснила, що з відповідачем вона не проживає з березня 2018 року та з цього часу дитина проживає разом із нею. Відповідач інколи забирає дитину із дитячого садка, інколи сплачує кошти за дитячий садок та інколи придбає продукти харчування. Будь якої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Вона працює та отримує заробітну плату у розмірі 5000 6000 грн. на місяць і інших доходів не має. Відповідач також працює, має високі доходи та наскільки їй відомо, інших осіб на утриманні не має, тобто має змогу надавати допомогу на утримання їх спільної дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №254743, яке видане повторно Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 23.02.2017 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00017940915, сформованого 20 квітня 2017 року. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб та розмір платежів за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 21.06.2018 за вих.№19150/41, малолітня [PERSON] проживає з матірю позивачкою по справі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку не звільнений, договір про сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання належної та регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки є порушенням обов'язку [PERSON] піклуватися про свою дитину. Статтею 182\~СК України встановлено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, виходячи з інтересів дитини, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, зважаючи на встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та встановлений законом обовязок обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 (п»ятидесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON], до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial