Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

28.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "КредоБанк", в якій позивач просив суд застосувати наслідки нікчемності підпункту 3.1. та пунктів 2.2., 2.7., 9.1.2 договору споживчого кредиту № 7409/2017 від 24 березня 2017 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «КредоБанк» та [PERSON] ; зменшити основну суму кредиту (бази нарахування процентів) на 89 192,84 грн., з якої 49 593,40 грн. сума за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № [NUMBER] в ПАТ «КредоБанк»; 22 255,96 грн. сума за страхування життя Позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № [NUMBER] в ПАТ «КредоБанк»; зарахувати 17 343,48 грн. на погашення тілу кредиту; змінити графік кредитування наступним чином: визначити суму наданого кредиту в розмірі 508 200,00 грн.; встановити порядок щомісячних платежів з повернення основної суми кредиту рівними частками по 6 080,00 грн.; розмір та порядок нарахування процентів залишити без змін; здійснити перерахунок щомісячних платежів погашення кредитної заборгованості з урахуванням внесених змін. В обгрунтування зазначає, що умови Договору зобов`язують Позичальника до укладення договорів з Третіми особами, визначеними Банком, на користь Банку за рахунок кредитних коштів, що фактично збільшує суму кредитування. Такими договорами є договір страхування транспортного засобу на умовах повного КАСКО та договір страхування життя, за якими вигодо набувачем є Банк (п.2.2., п.2.7, п.п.9.1.2. Договору). При цьому, умови кредитування є такими, що фактично зобов`язують Позичальника укласти вказані Договори страхування до моменту видачі кредиту (п.п.9.1.2. Договору), оскільки у разі невиконання вказаних умов Банк вправі відмовити у виплаті Позичальнику кредиту або його частини (п.2.10. Договору). Загальна сума на оплату договорів страхування становить 71 849,36 грн., яка складається з 49 593,40 грн. - суми страхування транспортного засобу та 22 255,96 грн. - суми страхування життя Позичальника (п.2.2. Договору). За умов п.2.7., п. 2.10. Договору розпорядження вказаними коштами доручається Банку, а Позичальник відмовляється від відмови від права на відмову від вказаного доручення. Отже, фактично, сума в розмірі 71 849,36 грн. увійшла до бази нарахування процентів, а Позичальник був позбавлений можливості вільного вибору страховика та розпорядження вказаними коштами. Крім того, за рахунок кредитних коштів Позичальником сплачена комісія за видачу кредиту у розмірі 2,99 % від суми кредиту, тобто 17 343,48 грн. (п.3.1. Договору), яка також увійшла до бази нарахування процентів. За такого, на думку позивача, положення Договору про сплату Позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за обслуговування кредиту (п. 3.1. Договору), а також умови договору про обов`язок Позичальника укладення та оплату договорів страхування не пов`язаних із задоволенням особистих потреб Позичальника п.п.2.2., п.2.7., п.9.1.2.) є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 29.01.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.02.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 23.04.2021 року до канцелярії суду позивач направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «КредоБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №7409/2017 про надання у власність позичальникові грошових коштів в сумі 580 049,36 грн. на строк до 23 березня 2024 року (далі - Договір). Згідно п.2.2. Договору, кредит видається на наступні цілі: - для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель TUCSON, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , укладеного між Позичальником та ТОВ «Богдан авто Миколаїв»; - для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 49 593,40 грн.; - для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 22 255,96 грн. Пунктом 2.3. Договору на позичальника покладений обов`язок погоджувати з Банком використання кредиту на інші, ніж зазначені вище цілі. Пунктом 2.6. Договору встановлені форма, умови та строк видачі кредиту, зокрема, видача кредиту здійснюється в безготівковій формі за умови дотримання Позичальником вимог встановлених цим Договором, строк видачі кредиту визначений як не пізніше 15 робочих днів від дати укладення Позичальником договорів зазначених у п.6.1. цього Договору (п.6.1. про договори забезпечення застави та поруки). В пункті 2.7. Договору зазначено, що Позичальник доручає Банкові здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у Банку транзитний рахунок № [NUMBER] з наступним переказом суми кредиту з цього рахунку за такими реквізитами: - в сумі 508 200,00 грн. - на поточний рахунок ТОВ «Богдан Авто Миколаїв» № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; - в сумі 49 593,40 грн. - за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № [NUMBER] в ПАТ «Кредобанк»; - в сумі 22 255,96 грн. - за страхування життя Позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № [NUMBER] в ПАТ «Кредобанк». За умов п.3.1. Договору, за надання послуг Позичальник сплачує банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку, наступні комісії: комісія за видачу кредиту - одноразова - 2,99 % від суми кредиту, тобто 17 343,48 грн. За змістом п.3.2.-п. 3.4. Договору на період з 24 березня 2017 року по 31 березня 2020 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,99 % річних, починаючи з 01 квітня 2020 року процентна ставка може змінюватися через кожні наступні три місяця за правилами встановленими п.3.5. Договору, а базова ставка збільшується на 3,9 % (Маржа), тобто з 13,99 % до 17,89 % річних. Крім того, п.3.11. Договору встановлює відповідальність Позичальника у вигляді збільшення поточної процентної ставки на 5 % у разі порушення Позичальником умов кредитного Договору в частині укладення та виконання договорів страхування з Третіми особами, визначеними Банком. Пункт 3.12. Договору визначає, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). Згідно п. 3.13. Договору, Позичальник сплачує проценти щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. В п.4.1. Договору міститься посилання на додатки до Договору, які встановлюють порядок та термін повернення кредиту. Додатком 1 до кредитного Договору встановлений графік погашення заборгованості, згідно якого погашення кредитної заборгованості (основна сума та проценти) здійснюється щомісячно рівними платежами у сумі в розмірі 10 933,00 грн. (ануїтетна схема погашення кредиту). Пунктом 2.10. Договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим Договором Банк вправі відмовити у виплаті Позичальнику кредиту або його частини. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання кредитного договору) встановлено, що кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. При цьому, частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання кредитного договору) передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення Договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Положення Договору про сплату Позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за обслуговування кредиту (п. 3.1. Договору), є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цього платежу спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. При наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого, чи інша заінтересована особа, вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палата Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). У пунктах 94, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Згідно з положеннями частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України). Таким чином, позов в частині застосування наслідків нікчемності пункту 3.1. кредитного договору №7409/2017 від 24.03.2017 року є обгрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Щодо вимог про застосування наслідків нікчемності пунктів 2.2., 2.7., 9.1.2. кредитного договору №7409/2017 від 24.03.2017 року, суд зазначає таке. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, згідно з частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів щодо вжиття банком будь-яких дій щодо примушення позичальника до укладення договорів з третіми особами, визначеними банком, на користь банку. Так, згідно п.2.2. Договору, кредит видається на наступні цілі: - для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель TUCSON, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , укладеного між Позичальником та ТОВ «Богдан авто Миколаїв»; - для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 49 593,40 грн.; - для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 22 255,96 грн. В пункті 2.7. позивач сам розпорядився своїми коштами та доручив банку перерахувати на вказані ним рахунки відповідні платежі: - в сумі 508 200,00 грн. - на поточний рахунок ТОВ «Богдан Авто Миколаїв» № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; - в сумі 49 593,40 грн. - за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № [NUMBER] в ПАТ «Кредобанк»; -в сумі 22 255,96 грн. - за страхування життя Позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № [NUMBER] в ПАТ «Кредобанк». Таким чином, банком надано позивачу кредит та перераховано кошти за вказівкою позивача на зазначені ним рахунки та у встановлених ним розмірах. Крім того, судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір, укладений, містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, він підписаний позивачем, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. При цьому, позивачем під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявлялося, будь-яких претензій чи незгоди з окремими пунктами цього договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не зазначав. Отже, з моменту зарахування кредитних коштів у визначеному кредитним договором розмірі на вказані позивачем рахунки банк вважається таким, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Крім того, позивачем взагалі не зазначені підстави нікчемності пункту 9.1.2. Договору, яким лише погоджено порядок здійснення процедури реєстрації транспортного засобу в органах МВС України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Частинами 1 та 2 статті 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. При цьому, судом не встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір №7409/2017 від 24 березня 2017 року (пункти 2.2., 2.7., 9.1.2.) порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а відтак і відсутні підстави для застосування приписів статті 228 ЦК України. За такого, враховуючи недоведеність вимог позивача та встановлену судом правомірність дій відповідача, в задоволені позову в частині застосування наслідків нікчемності пунктів 2.2., 2.7., 9.1.2. кредитного договору №7409/2017 від 24.03.2017 року, слід відмовити. Враховуючи те, що позивач, при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, в такому разі судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), необхідно стягнути у дохід держави.

Outcome: partial