Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та просить суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON], про купівлю 33/100 часток житлового будинку літ. А, загальною площею 7,7 кв.м, житловою площею 7,7 кв.м. у складі; 2-1 житлова кімната, сарай літ. Б, хвіртка літ. 5, що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, яка належала [PERSON] на підставі Договору дарування від 07.07.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий № 2-849, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 13.06.1989 року, інвентаризаційна справа №4473 та Договору користування від 23.12.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий номер 2-1618, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 11.01.1990року, інвентаризаційна справа №4473; - визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи -[NUMBER], право власності на 33/100 часток житлового будинку літ. А, загальною площею 7,7 кв.м, житловою площею 7,7 кв.м. у складі; 2-1 житлова кімната, сарай літ. Б, калитка літ. 5, що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, яка належала [PERSON] на підставі Договору дарування від 07.07.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий № 2-849, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 13.06.1989 року, інвентаризаційна справа №4473 та Договору користування від 23.12.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий номер 2-1618, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 11.01.1990року, інвентаризаційна справа №4473. При цьому [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 30.10. 2015 року він, як покупець, в простій письмовій формі уклав договір купівлі продажу із [PERSON] (продавець) від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON]. Згідно з договором [PERSON] купив 33/100 часток житлового будинку літ. «А» загальною площею 7,7 кв.м, житловою площею 7,7 кв.м. у складі: 2-1 житлова кімната, сарай літ. «Б», хвіртка літ. 5, що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, що належали [PERSON] на підставі Договору дарування від 07.07.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий № 2-849, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 13.06.1989 року, інвентаризаційна справа № 4473 та Договору користування від 23.12.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий номер 2-1618, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 11.01.1990 року, інвентаризаційна справа № 4473. Але, при реєстрації названих вище правовстановлюючих документів Білгород-Дністровське МБТІ зареєструвала вказане майно на імя Завертайленко, у звязку із чим нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу було неможливим без звернення до суду. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 04.02.2016 року по справі № 495/8350/15-ц та ухвалою від 26.02.2016 року задоволена заява [PERSON] та встановлено факт того, що «Заверталенко Анатолій Леонтійович» та «Завертайленко Анатолій Леонтійович» це одна й та ж сама особа. Так, покупець позивач, та представник продавця [PERSON], домовилися про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, покупець сплатив продавцю повну вартість обєкту нерухомості в розмірі 23000,00 грн. На підтвердження правочину представник продавця видав розписку. Згідно Звіту про незалежну оцінку майна від 13.03.2017 року, що виконана TOB «СУПРА ЛЕКСІС» (Сертифікат субєкта оціночної діяльності виданий ФДМУ № 720/16 від 26.09.2016 р.) вартість житлового будинку, загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, становить 68000,00 грн. Вартість 33/100 часток, що належить [PERSON], становить 22 172 грн. Після укладання договору купівлі-продажу відповідач ухиляється здійснити його нотаріальне посвідчення, не відповів на письмові заяви [PERSON] від 15.12.2016 року та від 02.02.2017 року, що в свою чергу унеможливлює оформлення останнім права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, надали на адресу суду заяви згідно з якими, позовні вимоги [PERSON] повністю визнають та не заперечують проти їх задоволення, судове засідання просять провести за їх відсутністю. У відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2015 року між позивачем та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], в письмовій формі був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з п. 1.1 якого відповідач [PERSON] продав, а позивач придбав 33/100 часток житлового будинку літ. «А» загальною площею 7,7 кв.м, житловою площею 7,7 кв.м. у складі: 2-1 житлова кімната, сарай літ. «Б», хвіртка літ. 5, що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, що належать продавцю ([PERSON]Л.) на підставі Договору дарування від 07.07.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий № 2-849, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 13.06.1989 року, інвентаризаційна справа № 4473. На підставі Договору користування від 23.12.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий номер 2-1618, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 11.01.1990 року, інвентаризаційна справа № 4473, ці 33/100 часток житлового будинку літ. «А» складаються з: 2-1 житлова кімната, житловою площею 7,7 кв.м. , сараю літ. Б, хвіртки літ. 5. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 272, станом на 29.04.2003р що виданий [PERSON] на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» відсутня споруда № 5 хвіртка. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 521239, від 12.05.2003р, реєстраційний № 1005686, запис № 3154 в книзі 23, виданого [PERSON], йому на праві приватної власності належать 33/100 часток житлового будинку на підставі Договору дарування № 2-849 від 07.07.1989 року, посвідченого держнотконторою, Договору 2-1618 від 23.12.1989 року, посвідченого держнотконторою, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м.; сараю літ. «Б»; вбиральні літ. «Є» та споруд №№ 1, 2, 6, 7. Отже, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 521239 від 12.05.2003 р., реєстраційний № 1005686, запис № 3154 в книзі 23, відсутній обєкт споруда № 5 хвіртка. Відповідно до статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Варто зазначити, що 23.12.1989 року між власниками будинку № 272 по вул. Ізмаїльській в м. Білгород-Дністровському був укладений Договір користування, який за своїм правовим змістом є договором поділу співвласниками майна в натурі у відповідності до часток кожного. Даний Договір був посвідчений старшим державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2-1618, зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ в реєстрову книгу під № 23-3154 від 11.01.1990 року, інвентаризаційна справа № 4473. Цей договір було вчинено у відповідності до ст. 118 ЦК УРСР, згідно з якою якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Сторони по справі повністю виконали умови договору купівлі-продажу 33/100 часток житлового будинку від 30.10.2015 року, але нотаріально не посвідчили його, хоча закон передбачає обов'язкове нотаріальне посвідчення такого договору, оскільки в правовстановлюючих документах продавця була допущена помилка в його прізвищі, замість «Заверталенко» помилково вказано «Завертайленко». Ця обставина перешкоджала позивачу реалізовувати в повній мірі право власності в частині розпорядження майном, яке передбачене ч.1 ст.319 ЦК України та нотаріально посвідчити договір. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 04.02.2016 року по справі № 495/8350/15-ц та ухвалою від 26.02.2016 року задоволена заява [PERSON] та встановлено факт того, що «Заверталенко Анатолій Леонтійович» та «Завертайленко Анатолій Леонтійович» це одна й та ж сама особа. Згідно з ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Після усунення розбіжностей в прізвищі продавця позивач неодноразово звертався до [PERSON] та [PERSON], як письмово так і усно, з проханням звернутися усім разом до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу від 30.10.2015 року. Проте, відповідачі свідомо ухиляються від нотаріального посвідчення договору, ігнорують звертання позивача та посилаються на брак вільного часу для звернення до нотаріуса. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договорів не вимагається. Таким чином, суд має визнати зазначений договір дійсним. Стаття 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст.16 ЦК України суд захищає цивільні права та інтереси особи способом, встановленим законом. Тому суд вважає за можливим захистити права позивача та визнати договір купівлі-продажу дійсним. Крім того, поданими до суду заявами відповідачі, в тому числі попередній власник спірного майна [PERSON], визнали вимоги позовної заяви [PERSON], які не порушують права та інтереси інших осіб, що у відповідності до ст.. 174 ЦПК України, є підставою для їх задоволення. Однак, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки належним чином не підтвердилось включення до складу спірного майна хвіртки літ. 5 . Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Outcome: partial