Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.01.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого йому було надано в позику 36000,00 грн., які він зобов'язався повернути у строк до 31.01.2016 року, а в разі звільнення з роботи на ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" до закінчення строку договору, зобов'язався повернути отримані кошти в день звільнення. 06.08.2014 року він звільнився, але обов'язку щодо повернення отриманих у позику коштів у повному обсязі не виконав. Загальна сума заборгованості становить 38511,62 грн., яка складається з: 30947,15 грн. - сума боргу за договором позики, 3951,02 грн. - сума нарахованих відсотків, 3613,45 грн. - інфляційні нарахування. Оскільки боржником умови договору не виконані, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість в розмірі 38511,62 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином публікацією в пресі оголошення про виклик до суду, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. За наведених обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 31.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № Ф-1, згідно якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти в сумі 36000,00 грн. для використання в особистих цілях, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 31.01.2016 року. Згідно п. 6.3 договору в разі звільнення позичальника з ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" до закінчення строку, зазначеного в п. 5.1 даного договору (до 31.01.2016 року), він зобов'язується та гарантує провести в день звільнення повернення позики у повному обсязі, якщо інше не обумовлене письмовою домовленістю сторін. Пунктом 7.2 договору передбачено, що при простроченні строків виконання грошових зобов'язань за договором, позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 25 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. На виконання умов договору відповідачу були видані позивачем грошові кошти в сумі 36000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 21.02.2014 року. Як убачається з наказу (розпорядження) керівника ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" № 1609-к від 07.08.2014 року про припинення трудового договору (контракту), відповідача, який працював водієм автотранспортних засобів, було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Однак умови договору позики щодо повернення грошових коштів повернення позики у повному обсязі в день звільнення відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу всієї суми грошових коштів за договором. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики, складає 30947,15 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих відсотків у сумі 3951,02 грн. та інфляційні нарахування в сумі 3613,45 грн., з розрахунком яких суд погоджується, так як внаслідок неповернення частини грошових коштів, отриманих у позику, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за вказаний період. Тому на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України у виді сплати 25 % річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved