Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

16.01.2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якого зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2020 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25.06.2020 року їх шлюбу було розірвано. В даному шлюбі в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає зі позивачем в с. Скобелка Горохівського (Луцького) району. Спору щодо визначення місця проживання дитини не має. Позивач зазначає, що відповідач припинила надання матеріальної допомоги на сім`ю та утримання дитини, а оскільки на наданий час він ніде не працює, займається підсобним господарством, коштів на утримання дитини не достатньо. Позивач вказує, що протипоказань до роботи відповідач не має, є фізично здоровою, відомості щодо розміру її доходу, наявність рухомого, нерухомого майна позивачу не відомі. Іншої сім`ї та дітей у відповідача не має. Враховуючи викладене, просить суд стягувати з [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на його користь для утримання дитини [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов чи будь яких клопотань та заяв від неї на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України наявні всі умови для ухвалення у даній справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 2018 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25 червня 2020 року шлюб було розірвано (а.с.7-11). Відповідно до свідоцтва про народження від 07.11.2018 року виданого Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 07 листопада 2018 року народилася [PERSON] (а.с.17). З довідки виконавчого комітету Горохівської міської ради від 12 січня 2021 року за №29 про склад сім`ї та проживання за адресою [ADDRESS] встановлено, що дочка [PERSON] [INFO] проживає разом із позивачем [PERSON] (а.с.12). Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача, якою підтверджується відсутність офіційного працевлаштування позивача (.с.13, 14). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: із 1 січня 2021 року - 1921 грн., із 1 липня 2021 року - 2013 грн., із 1 грудня 2021 року - 2100 грн. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході розгляду справи по суті, судом не встановлено обставин, зміни сімейного та майнового стану відповідача, або ж погіршення її здоров`я, що унеможливлює сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Доказів іншого відповідачем суду надано не було. Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів того що матеріальне становище та дохід відповідача є достатнім для сплати аліментів заявленому позивачем розмірі. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходжу до висновку про часткове задоволення позову, та необхідність стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі, що становить 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернувся 16.01.2021 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на його користь. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial