Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відділу освіти, культури молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації (далі Відділ освіти Полонської РДА) 1337 грн. 65 коп. невиплаченої індексації заробітної плати, 63945 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за 441 день та витрати по правовій допомозі. На обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона працювала на посаді вчителя Варварівської неповної середньої школи Полонського району Хмельницької області з 28.10.2010 року. 07.09.2015 року у звязку реорганізацією навчального закладу її було звільнено з роботи з підстави передбаченої ч.1 ст.40 КЗпП України. В січні 2017 року їй стало відомо, що при звільненні не було для неї виплачено заробітну плату, яка складалася з індексації за січень, лютий, березень, квітень та вересень 2015 року в розмірі 1317 грн. 65 коп. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила стягнути з Відділу освіти Полонської РДА зазначені суми коштів. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Представник Відділу освіти Полонської РДА позов не визнала та пояснила, що виплата індексації позивачам не була проведена у звязку з відсутністю бюджетних коштів. Також зазначила, що на даний час Варварівська ЗОШ передана до відання відділу освіти, молоді та спорту Полонської міської ради обєднаної територіальної громади. Представник відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради позов не визнала зіславшись на те, що даний відділ було створено 13 січня 2016 року, а спір щодо невиплати заборгованості по заробітній платі виник до його утворення. Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У справі встановлено, що [PERSON] з 21.08.2010 прийнята на посаду вчителя у Варварівську ЗОШ І-ІІ ступенів. 01 вересня 2015 року Варварівська ЗОШ І-ІІ ступенів реорганізована в Варварівське НВК ЗОШ І ступеню. 07 вересня 2015 року у звязку з реорганізацією навчального закладу позивачку було звільнено з роботи з підстави передбаченої ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак розрахунок при її звільненні було проведено не в повному обсязі, зокрема, не нарахована та не виплачена індексація заробітної плати за січень 214,37 грн., лютий 258,22 грн., березень 303,28 грн., квітень 384,89 грн., вересень 156,58 грн., а всього 1317,65 грн. Наведені обставини підтверджуються даними акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю складеного головним державним інспектором Семенець А.П. № 22-13/374, та не заперечуються сторонами. Вирішуючи питання законності позовних вимог суд виходить із такого. Відповідно до ст.ст.94, 95 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці»\~у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка зокрема включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Згідно статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»\~індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 Кодексу. Отже, на підставі наведених норм позивачка має право на стягнення на свою користь не нарахованої та невиплаченої при звільненні з роботи індексації заробітної плати за вказаний вище період та розмірах. За положеннями ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, приймаючи до уваги, що в день звільнення та після цього для [PERSON] не була в повному обсязі проведена виплата належних для неї при звільненні сум, зокрема індексації заробітної плати, а відтак вона має право на стягнення з належного відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок). Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Як вбачається із матеріалів справи, останні два місяці роботи позивачки перед місяцем звільнення є липень, серпень 2015 року. У ці місяці [PERSON] в серпні працювала 1 день, за що їй нарахована заробітна плата в сумі 153 грн. 61 коп. (за виключенням оплати за відпустку 2849,28 грн., яка не враховується при обчисленні середнього заробітку відповідно до положень п.4 Порядку), що є середньоденним заробітком. Таким чином, за 441 робочих дні затримки розрахунку позивачці належить до виплати 67742,01 грн. (153,61 х 441). Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 р. у справі № 6-113цс16, суд вправі зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, за таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу. Крім цього, також необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.\~ Середня заробітна плата [PERSON] становить 3072,20 грн. (153,61 грн. середньоденний заробіток х на 20 середня кількість робочих днів у період з січня по квітень і серпень 2015 року), а середня місячна недоплачена сума індексації у згаданий період складає 263,53 грн., що в процентному відношенні становить 8,6 %. Враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру заробітку позивачки суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин для [PERSON] розмір відшкодування заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, з урахуванням принципів справедливості та співмірності на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку 5499,27 грн. (8,6% від заявленої позовної вимоги 63945 грн.). Оскільки, фінансове забезпечення Варварівської школи, де працювала позивачка на час її звільнення здійснювалось Відділом освіти Полонської РДА, з вини якого мала місце затримка розрахунку, тому саме з цього відповідача належить здійснити стягнення заборгованої [PERSON] індексації заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку, витрати на правову допомогу, а також на користь держави згідно до положень ст.88 ЦПК України слід стягнути судовий збір. Доводи представників відповідачівпро неможливість виплати індексації у звязку з відсутністю бюджетних коштів не позбавляє роботодавця його відповідальності за порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, а тому судом до уваги не приймаються.

Outcome: partial