Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

11 березня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обгрунтувала тим, що 6 липня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, який вони розірвали 19 січня 2005 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 24 жовтня 2009 року вона уклала повторний шлюб з [PERSON], тому змінила прізвище. До початку офіційного розлучення вона і відповідач вже приймали спроби мешкати окремо і в той час донька, під час тимчасово розлучення, мешкала з нею за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Під час розірвання шлюбу, вони домовилися з відповідачем, що донька залишиться проживати разом з ним, але по цьому факту спір між ними в судовому порядку не розглядався. Таке рішення було прийняте нею, оскільки шляхом залякування та шантажу відповідач заставив її піти на такий крок, погрожуючи, що покінчить життя самогубством і з цією метою зробить авіакатастрофу або повіситься чи стрибне з багатоповерхового будинку, а тому вона не хотіла бути «винною», в смерті батька дитини. В листопаді 2005 року вона тимчасово виїхала з України на заробітки до міста Митищі, Московської області Російської Федерації, а потім до м. Москви, де офіційно працевлаштувалась на роботу та почала добровільно надавати відповідачу матеріальну допомогу на утримання доньки і намагалася приймати участь у її вихованні. Однак, поведінка відповідача, якого більше цікавила помста їй за розірвання шлюбу, а не інтереси дитини, всіляко перешкоджає їй у зустрічах з донькою, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач, з урахуванням останніх уточнень, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути їй перешкоди для вільного спілкування з донькою - [PERSON] та для участі у її вихованні, визначивши такі способи її участі у спілкуванні та вихованні дитини, як систематичне побачення з донькою у першу та третю суботу і неділю місяця та в день народження доньки з 12.00 до 20 години за місцем навчання доньки або за її та доньки місцем проживання, перебування і в день її побачення з донькою, вона має право забирати її з дому або школи особисто, та спільного відпочинку : в першу половину осінніх, зимових, весняних літніх канікул дитина проводить з нею за місцем її проживання, перебування, в установленому законом порядку та в місцях туристичного відпочинку під час її відпуски, при наявності туристичної путівки, та при цьому зобов'язати відповідача надавати їй всі необхідні дозволи для реалізації спільного її та доньки відпочинку та необмеженого особистого спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір'ю та донькою, зобов'язати відповідача за два дні до дня її зустрічі з донькою, надати їй точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це її особисто на наступний день з дня настання таких обставин, а також визнати відмову [PERSON] у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO] - неправомірною (безпідставною) та дозволити з дня ухвалення судом першої інстанції рішення виїзд дитини на відпочинок в період літніх шкільних канікул в червні та липні 2014 року за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька - [PERSON] (а.с.40-45). 30 квітня 2014 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи було залучено Орган опіки і піклування Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області, оскільки дитина фактично проживає та навчається в даному регіоні за адресою [ADDRESS] та зобов'язано вказаний орган надати висновок щодо розв'язання спору, як це передбачено ч. 4 ст. 19 СК України (а.с.105). Також за клопотанням відповідача, судове засідання проводилося в режими відео - конференцзв'язку, про що судом, в порядку ст. 158-1 ЦПК України було винесено відповідну ухвалу (а.с.106). Позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю, надавши суду аналогічні пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у письмових заперечення, а також наголошуючи на тому, що за весь період часу позивач сама уникала спілкування з дитиною, остання також не бажає спілкуватися з матір'ю, а він їй в цьому ніколи не заважав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні надала акт обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] - [PERSON] за місцем її реєстрації у [ADDRESS], де зареєстрована позивач та донька [PERSON] (а.с.133). Представник третьої особи - Орган опіки і піклування Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області вважала за можливе визначити способом участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], побачення з дитиною, встановивши дні та час спілкування з нею у відповідності до їх складеного висновку (а.с. 128-131). Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 6 липня 2002 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який було між ними розірвано 19 січня 2005 року (а.с. 8-9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10) 24 жовтня 2009 року позивач повторно уклала шлюб з [PERSON], тому змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 17). В судовому засіданні було встановлено, що до початку офіційного розлучення з відповідачем, позивач та відповідач неодноразово приймали спроби мешкати окремо і під час тимчасового розлучення, донька мешкала з позивачкою за місцем її реєстрації в кв. [ADDRESS]. Ці обставини узгоджуються і довідкою КВЖРЕП, згідно якої позивач та її донька проживали та зареєстровані по цей час у кв. [ADDRESS] (а.с.11). Після розлучення, позивач у листопаді 2005 року тимчасово виїхала з України на заробітки до міста Митищі Московської області Російської Федерації, а потім до м. Москви, де офіційно працевлаштувалась на роботу, про що свідчить копія довідки ТОВ «Горизонт» та довідка про її доходи (а.с.48). За час свого перебування у м. Москва позивач почала добровільно надавати відповідачу матеріальну допомогу на утримання доньки і намагалася приймати участь у її вихованні, що підтверджується касовими квитанціями про придбання для доньки «ноутбука» та іншого обладнання, необхідного для його роботи, виписками з банківського карткового рахунку її чоловіка про грошові переводи в Україну на ім'я відповідача та його матері [PERSON] (а.с.18, 80-82). Вказані докази спростовують доводи відповідача про те, що позивачка не надавала допомоги на утримання дитини, а надана ним копія заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з позивачки від 05.12.2009 року не може свідчити про ухилення останньої від сплати аліментів, а констатує лише факт вирішення спору в заочному порядку в частині визначення розміру аліментів, які батько зажадав отримувати від матері дитини на утримання їх спільної доньки. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] проживає разом зі своєю донькою, [PERSON] та співмешканкою, [PERSON] та її неповнолітньою донькою, [PERSON] за адресою провулок [ADDRESS]. Дівчата мають окрему кімнату, яка облаштована двома спальними місцями, робочою зоною для підготовки завдань, що обладнана персональним комп'ютером. [PERSON] забезпечена сезонним одягом, взуттям, постільною білизною. Стосунки у родині злагоджені. Дитина навчається в КЗ ХОР «Високопільська спеціалізована школа інтернат «Обдарованість». Батько забирає доньку на вихідні дні, у святкові дні та на канікули. Матеріально забезпечує утримання [PERSON] та активно займається її розвитком та вихованням. Малолітня [PERSON] в бесіді, яка проводилася під час обстеження умов проживання, повідомила, що з матір'ю спілкується за допомогою соціальної мережі. Мати періодично телефонує. Батько не чинить перешкод у спілкуванні, проте дитина не бажає бачитись з матір'ю, про що вказано у відповіді КЗ ХОР «Високопільська спеціалізована школа інтернат «Обдарованість», де проводилася бесіда з дитиною за участю психолога та соціального педагога. Ці обставини підтверджуються висновком Органу опіки і піклування Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області від 23 травня 2014 року № 348/01-32 (а.с.128-131). З акту обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] - [PERSON] за місцем її реєстрації у [ADDRESS], де зареєстрована позивач та донька [PERSON], вбачається, що за вказаною адресою створені всі умови для проживання дитини (а.с.133). Згідно ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи з обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Досліджуючи це питання та не погоджуючись з доводами відповідача про небажання дитини спілкуватися з матір'ю, суд виходив з того, що саме по собі не бажання дитини спілкуватися з матір'ю, висловлене у певний проміжок часу, не є перешкодою для встановлення відповідного способу участі матері у виховані дитини за умови, що жоден із встановлених судом способів не повинен вчинюватися всупереч думки та бажанню дитини [PERSON], [INFO], яка може, з врахуванням свого віку та ставлення матері до неї, змінити свою думку. Крім того, саме особисті амбіції відповідача з приводу виховання дитини, який заперечував в судовому засіданні проти визначеного у висновку органу опіки та піклування способу участі матері у вихованні дитини, свідчать не про що інше, як ігнорування своїми обов'язками батька, який несе відповідальність за створення умов для дитини, необхідних для всебічного її розвитку та що найгірше, ігнорування інтересами дитини на її право на достатній життєвий рівень для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як це передбачено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». За змістом ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні та у вихованні дитини, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд в першу чергу виходив з інтересів дитини, враховуючи її вік. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. N 789-XII) та ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З аналізу вказаної статті випливає, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи відповідача в частині того, що позивач сама не бажає спілкуватися з дитиною, належними доказами в розумінні ст. 57-60 ЦПК України такі обставини не були підтверджені, а навпаки спростовуються нестерпним бажанням матері бачитися з дитиною та спілкуватися з нею, на що вона має гарантоване Конституцією України право на спілкування та виховання своєї дитини. Під час розгляду справи, було встановлено, що саме виниклі між позивачем та відповідачем неприязні стосунки викликали даний спір, що ніяким чином не повинно відображатися на інтересах дитини. Додатковим підтвердженням є те, що такі неприязні стосунки були зафіксовані співробітниками Самарського РВ ДМУ ГУ МВС в Дніпропетровській області, про що свідчить копія листа про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.11.2008 року (а.с.21). Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, - малолітня дитина не повинна (крім тих випадків, коли є виключні обставини) бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, аналізуючи приведені вище норми права та з метою саме захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення способу участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у спосіб визначений у висновку Органу опіки і піклування Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області від 23 травня 2014 року № 348/01-32. Натомість суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання відмови [PERSON] у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO] - неправомірною (безпідставною) та дозволити з дня ухвалення судом першої інстанції рішення виїзд дитини на відпочинок в період літніх шкільних канікул в червні та липні 2014 року за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька - [PERSON]. Приходячи до такого висновку, суд враховує те, що надання згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон оформлюється окремо складеною у нотаріальному порядку заявою батька або матері дитини, що є виключно суб'єктивним правом кожного з них на надання такої згоди, при цьому з врахуванням думки та інтересів самої дитини. З огляду на те, що для встановлення між матір'ю дитини та самою неповнолітньою [PERSON] належних взаємодовірчих стосунків та налагодження психологічно - морального ставлення один до одного під час визначеного судом способу участі матері у вихованні дитини, суд вважає за недоцільне та передчасне вирішення питання щодо надання згоди на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснивши позивачам та відповідачу, їх права та обов'язки, попереджуючи про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, як того вимагає п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial