Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, реальний розподіл будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації, визнання права власності, витребування майна, в якому вказує, що сторони перебувають у шлюбі з 03.10.1992року. До жовтня 2012р. проживали разом, на час розгляду справи шлюбні відносини припинено. Угоди про добровільний поділ майна не досягнуто. За час проживання у шлюбі було придбано: 14.10.2010р. за спільні кошти в сумі 178900грн. - автомобіль «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER], який оформили на відповідача. 26.04.2003р. вони з чоловіком придбали по 1/2 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400кв.м. Хоча на даний час частки співвласників визначені і є ідеальними, однак виникають суперечки з приводу користування майном. Крім того, придбано, квартиру [ADDRESS]. Однак, вважає, що хоча квартира і придбана під час шлюбу, але за кошти, які належать особисто їй, та нерухомість є її особистою власністю. Та багато рухомого майна у вказані будинок та квартиру. У зв'язку з наведеним просила стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Ssang Young Kyron», д/н [NUMBER] в сумі 89450грн., як майна набутого під час шлюбу; визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; провести реальний поділ домоволодіння [ADDRESS], та визначити порядок користування земельною ділянкою; стягнути судові витрати. Після неодноразових уточнень та збільшення позовних вимог, просила: Провести розподіл рухомого майна, виділивши: позивачу - холодильник, газову плиту, м'який куток, шафу-купе, полицю для книжок, стіл комп'ютерний, пральну машину, диван, кухонний куток зі столом, всього на суму 16000,00грн. та визнати право власності на вказане майно; відповідачу - шафу-купе, телевізор, двоспальне ліжко з ортопедичним матрацом, прихожу, кухню, тумбу під телевізор, тумбу для білизни, всього на суму 19600,00грн. та визнати право власності на вказане майно. Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Ssang Young Kyron», д/н [NUMBER], скасувати його державну реєстрацію, визнати право власності на 1/2 частину автомобіля за позивачем, як майна набутого під час шлюбу; витребувати у [PERSON] на користь позивача зазначений автомобіль. Визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та скасувати попередню державну реєстрацію; провести реальний поділ домоволодіння [ADDRESS], та визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно висновку експертизи; стягнути судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності, в якому вказує, що сторони перебувають у шлюбі з 03.10.1992року. На час розгляду справи шлюбні відносини припинено. Угоди про добровільний поділ майна не досягнуто. За час проживання у шлюбі було придбано: 18.06.1996р. квартиру [ADDRESS]. Однак, вважає, що хоча квартира і придбана під час шлюбу, але за кошти, які належать особисто йому, та нерухомість була його особистою власністю, яку 21.01.1999р. продано. 26.04.2003р. вони з дружиною придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400кв.м. Крім того, за спільні кошти, придбано, квартиру [ADDRESS]. 14.10.2010р. за спільні кошти - автомобіль «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER]. Та багато рухомого майна у вказані будинок та квартиру. У зв'язку з наведеним просив здійснити розділ майна подружжя, виділивши [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], з допоміжними спорудами та земельною ділянкою для обслуговування 1/2 частини будинку, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи; на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS], вартість 27250доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 218000грн.;на автомобіль «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER], вартістю 129490грн. Виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на рухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS]: спальний гарнітур, який складається із шафи-купе 3-х дверної, двоспального ліжка і тумби для білизни, тумба під телевізор, кухня ХСПО, телевізор, прихожа, всього на суму 6600грн. Стягнути з [PERSON] 15000доларів, що за курсом становить 120000грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації за 1/2 вартості квартира за адресою [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] 9400грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації виділеного їй на суму 16000грн. рухомого майна, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виділити [PERSON] рухоме майно на суму 16000грн., яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] 13100грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації 1/2 вартості майна, яке знаходиться в квартирі за адресою [ADDRESS]. Виділити [PERSON] рухоме майно на суму 26200грн., яке знаходиться в квартирі за адресою [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] 64745грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації 1/2 автомобіля «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER], вартістю 129490грн. Судовий збір та судові витрати, що пов'язані з розглядом первісного та зустрічного позовів, стягнути порівну з кожної сторони. Після уточнень позовних вимог просив: Здійснити розділ майна подружжя, виділивши [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], з допоміжними спорудами та земельною ділянкою для обслуговування 1/2 частини будинку, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, виділив 45/100 частин домоволодіння вартістю 133999грн. з гаражем літ. «Б»; на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS], вартість 27250доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 218000грн.; на 1/2 частку автомобіля «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER], вартістю 129490грн. Стягнути з [PERSON] 64745грн. на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля «Ssang Young Kyron», д.н.[NUMBER], в сумі 64785,00грн. Виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], з допоміжними спорудами та земельною ділянкою для обслуговування 1/2 частини будинку, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, виділив 55/100 частин домоволодіння вартістю 165138грн. виплативши [PERSON] компенсацію в сумі 15023,00грн.; на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS], вартість 27250доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 218000грн. Стягнути з [PERSON] 17800,00грн.на користь [PERSON] в рахунок компенсації виділеного їй на суму 35600грн. рухомого майна, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виділити [PERSON] рухоме майно на суму 35600,00грн., яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виділити [PERSON] рухоме майно на суму 26200грн., яке знаходиться в квартирі за адресою [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] 13100грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації виділеного їй майна, яке знаходиться в квартирі за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги, підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, які просили задовольнити, щодо зустрічних позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов, підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Ssang Young Kyron», д/н [NUMBER], скасування його державної реєстрації, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля за позивачем, як майна набутого під час шлюбу; витребування у [PERSON] на користь позивача зазначений автомобіль, не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, в іншій частині вимог [PERSON] та щодо зустрічного позову [PERSON] покладався на розсуд суду. В подальшому в судове засідання не з'явився, однак надав заяву відповідно якої просив продовжити розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі з 1992р., відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 03.10.1992р. міським відділом ЗАГС м.Херсона, актовий запис №827. Суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювам особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.1996р., посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної конторою, Скрипка Ю.М. за №2-1210, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], яку відповідно до договору купівлі-продажу від 21.01.1999р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON], продано. Він заперечує факт спільного проживання в цей період з дружиною, однак відповідно до ст.3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з роботою та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.01.2010р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали кожний в рівних частинах у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована в реєстрі за №48, яку, як стверджує [PERSON] він купив [PERSON] (тещі) 19.02.1999р., за власні кошти, а саме від продажу квартири [ADDRESS]. Однак, вказане жодним доказом не підтвердив. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.1997р. [PERSON] належав транспортний засіб марки «Опель Караван», 1987року випуску, синього кольору, який продано, що не оспорюється сторонами. Відповідно до договору дарування від 28.01.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON], [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS], яку 12.04.2011р. продала, що підтверджується договором купівлі-продажу. Відповідно до розписки [PERSON] 24.03.2011р. позичила [PERSON] гроші в сумі 41000 гривень для покупки квартири в м.Одеса для доньки. [PERSON] 26.04.2013р. отримала кошти позичені [PERSON] по розписці в розмірі 41000 гривень від [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на [ADDRESS] виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 24.05.2012р., посвідчено, що об'єкт, який розташований за адресою [ADDRESS], в цілому, дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Об'єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 50,6кв.м., житловою площею 23,8кв.м., відображених у технічному паспорті від 16.02.2013р. Свідоцтво видане на підставі довідки Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» від 08.12.2011р. №08/12/11-11 та зареєстроване в БТІ за №6443 в книзі 809пр-135, що також підтверджується витягом. Відповідно до довідки ОК «Середньофонтанський 19-А» вих.№14/04/11-1 від 14.04.2011р. яка видана [PERSON], він згідно Персонального меморандуму Асоційованого члена кооперативу №1А/638 від 25.03.2011р. перерахував на поточний рахунок Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» кошти у розмірі 305971,00грн. в т.ч. пай, розмір якого складає 304752,00грн. та вступний внесок, розмір якого складає 1219,00грн. станом на 14.04.2011р. оплата здійснена у повному обсязі. Відповідно до посвідчення, яке видане [PERSON] він є асоційованим членом Обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19-А» серія АЧ №620 від 08.04.2011р. Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Також відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Позивачем за первісним позовом, свідками по справі доведено, що оспорювану квартиру придбано виключно за кошти, які належали їй особисто. На підставі ст. 59 СК України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сімї, насамперед дітей, позивач по первинному позову (відповідач по зустрічному позову) прийняла рішення про проживання їх спільної дитини в оспорюваній квартирі. Ствердження позивача по зустрічному позову (відповідач по первинному позову) про істотне збільшення вартості квартири за час шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових витрат, не відповідає дійсності, тому, що позивач по зустрічному позову (відповідач по первинному позову) не надав жодних доказів, за рахунок чого була збільшена вартість квартири. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а вимоги [PERSON], щодо розділу майна подружжя, та виділення ним і визнання за ними права власності по 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS], вартість 27250доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 218000грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.10.2010р. [PERSON] придбав у ІП «АІС-Херсон» автомобіль «Ssang Young Kyron», д/н [NUMBER], загальна вартість складає 178900,00грн., що також підтверджено квитанціями №11704.162.1 від 05.10.2010р., №11035.73.2 від 14.10.2010р., №11035.73.1 від 14.10.2010р., рахунком фактурою від 14.10.2010р., актом від 14.10.2010р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Згідно висновку спеціаліста №1092 від 19.06.2013р. ринкова вартість легкового автомобіля марки «Ssаng Yong Kyron», 2010року випуску, чорного кольору, власником якого є [PERSON], на дату дослідження становить 129490,00грн. Згідно довідки від 14.08.2013р. автомобіль «Ssang Young Kyron», д/н [NUMBER] знято з обліку 18.06.2013р. та згідно довідки від 04.12.2013р., вказаний автомобіль 16.08.2013р. зареєстровано за [PERSON] Відповідно до товарного чеку від 15.05.2012р. придбано гідромасажний бокс ВА030 (матовий), 90*90*215 (з електрикою) за 1999гривень. Відповідно до товарного чеку від 07.10.2012р. придбано меблевий куток «Корадо» за 4200грн. в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до товарного чеку від 30.05.2012р. придбано кухонний куток «Візит» за 1170гривень, кухню «Імпульс», доставка, зборка, навіс, врізка, всього 4800гривень. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.60 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.Відповідно до ст.63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положення ст.65 СК України визначають, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дана норма закону також кореспондується зі ст.369 ЦК України. Відповідно до ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що вищевказаний автомобіль є обєктом спільного майна подружжя, як такий, що був набутий ними під час шлюбу, що не оспорюється сторонами. Згідно норм ст.370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 228 ЦК України визначені правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок. Частина 1 вказаної статті містить перелік обєктів цивільних прав, які можуть бути порушені його вчиненням. Зібраними у справі доказами встановлено, що відповідач по первісному позову,здійснив відчуження вказаного автомобіля, без згоди на те дружини, як особи, яка є співвласником вказаного спільного майна подружжя. Таким чином суд приходить до висновку, що відчуджуючи автомобіль, а саме майно, частина якого належить іншій особі, порушено публічний порядок, який був спрямований на захист гарантованого Конституцією права власності на майно, не маючи права на розпорядження придбаним у шлюбі майном без письмової згоди дружини в силу вимог ст. 369 ЦК України, ч.3 ст.65 СК України і на підставі ст.215 ЦК такий правочин може бути визнано судом недійсним. Крім того це є підставою для застосування положень ст.228 ЦК України і визнання цієї угоди недійсною. Оскільки оспорювана угода, визнається недійсною то позивач по первісному позову має набувати право власності на 1/2 частину спірного майна, що на думку суду є засобом поновлення її порушеного права. Саме тому вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, а також визнання за нею права власності на 1/2 частку в майні, та скасування державної реєстрації є обґрунтованими, як такі, що ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Незважаючи на відсутність оскаржуваного договору в матеріалах справи в результаті ненадання його сторонами, його існування ніким не заперечується та підтверджується посиланням на нього в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. зазначається, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. В даному випадку відповідач [PERSON], з володіння якого позивач по первісному позову просить витребувати автомобіль, є стороною правочину, стосовно якого наявна вимога про визнання його недійсним. Однак дана справа стосується договору, укладеного власником, а тому його відносини з контрагентом за договором мають договірний (зобовязальний) характер, отже спосіб захисту повинен бути також зобовязальним, а не речовим. Саме тому, оскільки майно, повернення якого вимагається, збереглося у набувача за договором, то належним способом захисту порушеного права є предявлення позову про визнання договору недійсним та застосування реституції. У звязку з наведеним позовна вимога в частині витребування з чужого незаконного володіння від [PERSON], не підлягає задоволенню. Згідно з рекомендаціями, наданими судам в п.23 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. В п.25 цієї ж Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON], щодо визнання за ними права власності по 1/2 частину автомобіля підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення з [PERSON] на його користь 1/2 вартості автомобіля, задоволенню не підлягають, оскільки що спірний автомобіль є сумісно нажитим майном подружжя та неподільною річчю, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, а також те, що попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію для сплати, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна у їх спільній частковій власності. Автомобіль не може бути виділений одній з сторін без грошової компенсації, яку сторони сплачувати не згодні. [PERSON] та [PERSON] в порушення приписів ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, не надали суду належних та достовірних доказів які б підтверджували джерело і час придбання частини спірного рухомого майна, його наявність на час припинення спільного ведення господарства, а також його вартість як на час придбання так і на час розгляду справи. Матеріали справи не містять квитанцій чи будь-яких інших доказів на підтвердження придбання зазначеного майна, його вартості на час розгляду справи, а саме: холодильника, газової плити, шафи-купе, полиці для книжок, столу комп'ютерного, пральної машини, дивану, шафи-купе, телевізору, двоспального ліжка з ортопедичним матрацом, прихожої, тумби під телевізор, тумби для білизни, а також вартості матеріалів та ремонтних робіт в квартирі. Крім того, відповідач по первісному позову заперечує щодо наявності майна в тій кількості та вартості, що зазначені. Стосовно вимоги позивача по первісному позову про розподіл рухомого майна, виділивши: позивачу - холодильник, газову плиту, м'який куток, шафу-купе, полицю для книжок, стіл комп'ютерний, пральну машину, диван, кухонний куток зі столом, всього на суму 16000,00грн. та визнати право власності на вказане майно; відповідачу - шафу-купе, телевізор, двоспальне ліжко з ортопедичним матрацом, прихожу, кухню, тумбу під телевізор, тумбу для білизни, всього на суму 19600,00грн. та визнати право власності на вказане майно, суд вважає за необхідне вказані позовні вимоги задовольнити частково, оскільки не надано доказів на підтвердження наявності існування вказаного майна, крім м'якого кутка, кухонного кутка, кухні, а оскільки останнє є сумісно нажитим майном подружжя та неподільною річчю, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, а також те, що попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію для сплати, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна у їх спільній частковій власності. Воно не може бути виділено одній з сторін без грошової компенсації, яку сторони сплачувати не згодні. Зустрічні позовні вимоги про виділення [PERSON] рухомого майна на суму 35600,00грн., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та стягнення з неї 17800,00грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації виділеного та виділення [PERSON] рухоме майно на суму 26200грн., яке знаходиться в квартирі за адресою [ADDRESS] та стягнення з неї 13100грн. на користь [PERSON] в рахунок компенсації виділеного, не підлягають задоволенню, аналогічно вищевикладеному по вимогам щодо рухомого майна. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.04.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали на праві приватної спільної сумісної власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400кв.м., який зареєстровано в БТІ за №502 в книзі 8, що також підтверджується витягом. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2013р. №031/2013 пропонується один варіант розподілу домоволодіння згідно якого: Для ізоляції отриманих внаслідок розподілу за цим варіантом приміщень частин будинку обом співвласникам сумісно необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: демонтувати двірні блоки та закласти пройоми між приміщеннями №1-3/№1-4; №1-3/№1-5; №1-3/№1-6; улаштувати вхід з вулиці у приміщення №1-5 (з тильного фасаду); обладнати пройоми та вставити двірні блоки (раніше демонтовані) між приміщеннями №1-5/№1-6; №1-4/№1-5. Для виконання даного розподілу необхідно розробити проектну документацію передбачену чинними вимогами. Вартість цих робіт згідно складеного експертом кошторису (додаток №1 до даного висновку) становить 6142грн. з урахуванням ПДВ та витратами будівельної організації. Інженерні мережі (комунікації) залишаються в загальному користуванні співвласників. Першому співвласнику з часткою 1/2 надати слідуючи приміщення та споруди: у житловому будинку літ «А» - приміщення 1-1 (коридор) площею 4,5 кв.м , приміщення 1-2 (санвузол) площею 5,1кв.м.; приміщення 1-3 (житлова) площею 17,1кв.м.; загальною площею 26,7кв.м.; прибудова літ. «а» - приміщення І (прибудова) площею 8,4кв.м. Загальна площа 35,1м. Ганок, гараж літ.«Б», №2 ворота, №3 огорожа. Частка, що виділяється першому співвласнику на 5/100 менш ідеально приналежній частки. Другому співвласнику з часткою 1/2 надати слідуючи приміщення та споруди. У житловому будинку літ «А» - приміщення 1-4 (кухня) площею 8,7кв.м. приміщення 1-5 (житлова) площею 16,0кв.м. приміщення 1-6 (житлова) площею 11,3кв.м.; загальною площею 36,0кв.м. Загальна площа 36,0кв.м. Літня кухня літ.«В», сарай літ.«Г» баня літ.«Д», №3 огорожа. Частка, що виділяється другому співвласнику на 5/100 більш ідеально приналежній частки. Компенсація першому співвласнику, якому пропонується до виділу частка на 5/100 менша за ідеально приналежну з боку другого співвласника, складає 15023 грн. У додатку №2, 3 графічно відображено планування житлового будинку розподіленого на дві окремі квартири з виходами на [ADDRESS]. Враховуючи варіант розподілу об'єктів нерухомості та вимоги державних будівельних норм, розробити порядок користування земельною ділянкою в частках по 1/2 з дотриманням вимог ДБН неможливо. На розгляд суду пропонується один варіант порядку користування земельної ділянки площею 402,8м2, розташованої за адресою [ADDRESS] з відступам від ідеальних часток співвласників. За цього варіанту обом співвласникам пропонується до користування земельні ділянки з виходом на [ADDRESS], площа земельної ділянки наданої 1 співвласнику 189,3 кв.м., 2 співвласнику 213,5 кв.м. Опис розділової межі: по фасаду ([ADDRESS]) від правої бокової межі 2,77м.; поворот праворуч 16,55м.; поворот ліворуч 4,2м до зовнішньої стіни житлового будинку літ. А; крізь зовнішню стіну житлового будинку по осі міжкімнатної перегородки між приміщеннями №1-3 та №1-6; поворот ліворуч по осі перегородки між приміщеннями №1-3 та №1-5, 1-4; поворот праворуч по зовнішній стіні житлового будинку до лівій бокової межі земельної ділянки. Графічне відображення варіанту розподілу земельної ділянки наведено у додатку №3, що є невід'ємною частиною даного висновку. Даний варіант розподілу має відступ від вимог ДБН 360-92** п.3.14. Проїзди у внутрішні дворики треба приймати (у світлі) не менше 3,4м. Відповідно до ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.358 ЦК України, кожен співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної ; часткової власності. Відповідно до ст.367 ЦК України - майно, що є у спільній часткою власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст.369 ЦК України - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.86 ЗК України - земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст.88 ЗК України - володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.89 ЗК України - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо проведення реального поділу домоволодіння [ADDRESS], та визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно висновку експертизи, виділив їй 45/100 частин домоволодіння, підлягають задоволенню, а вимоги [PERSON], щодо розділу майна подружжя, та виділення ним і визнання за ними права власності по 1/2 частини домоволодіння по [ADDRESS], з допоміжними спорудами та земельною ділянкою для обслуговування 1/2 частини будинку, тільки йому частину відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, виділив 45/100 частин домоволодіння вартістю 133999грн. з гаражем літ. «Б», задоволенню не підлягають, оскільки враховуючи висновки експертизи, також той факт, що [PERSON], є жінкою і має менше можливостей по переобладнанню, суд вважає, що необхідно провести реальний поділ майна за єдиним наданим варіантом зазначеної експертизи, однак виділивши їй частину домоволодіння з санвузлом, тобто з дотриманням балансу інтересів всіх співвласників. Даний висновок буде відповідати інтересам сторін не порушуючи їх права. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Ціна первісного позову та зустрічного позову складає більшу суму ніж максимальний розмір судового збору, а тому недоплачений судовий збір за подачу зустрічного позову, який задоволено частково, складає 3441грн.-1050грн. дорівнює 2391грн., який підлягає стягненню на користь держави з [PERSON] [PERSON] понесені та документально підтверджені наступні судові витрати: 3441грн. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, що з огляду на час участі представника в судових засіданнях та підготовку процесуальних документів, не перевищує передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави ", які підлягають стягненню з [PERSON] Суд вважає, що судові витрати, пов'язані з проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3494,10грн., не підлягають стягненню, оскільки в квитанції вказана оплата за іншу експертизу, крім того в іншій цивільній справі.

Outcome: partial