Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

12.11.2020 представник позивачки звернувся до суду із зазначеним позовом та остаточно уточнивши свої вимоги просить витребувати з чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь власника [PERSON] земельну ділянку (пай) площею 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області; скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (пай) площею 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, номер запису про речове право 23139597 від 31.10.2017; скасувати державну реєстрацію права суборенди на земельну ділянку (пай) площею 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, номер запису про речове право 35051023 від 14.01.2020. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,4483 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, з них: рілля 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042; сіножаті 0,5666 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0043; сіножаті 0,7262 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0044. У зв`язку із закінченням терміну дії попереднього договору [PERSON] , 27.08.2018 звернулася із листом до відповідача ПрАТ «Райз-Максимко» про повернення належної їй земельної ділянки. На запит остання отримала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким 31.10.2017 державним реєстратором Фальченко Ю.Л. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано договір оренди землі, виданий 30.10.2017 строком на 10 років, укладений між Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» та [PERSON] , номер запису про речове право 23139597. Позивач стверджує, що договору оренди земельної ділянки (паю) з ПрАТ «Райз-Максимко» [PERSON] не укладала та не підписувала, однак на даний час позбавлена можливості володіти та розпоряджатися своєю земельною ділянкою через незаконне її зайняття відповідачем ПрАТ «Райз-Максимко», який, до того ж, незаконно зареєстрував за собою строком на 10 років право оренди в Державному реєстрі речових прав на вказану земельну ділянку, чим створив для власниці перешкоди у розпорядженні своїм майном. Не укладаючи з власником землі відповідного договору оренди, з метою ухилення від можливої відповідальності через незаконне захоплення ним чужої земельної ділянки, ПрАТ «Райз-Максимко» 14.01.2020 безпідставно передало належну позивачці земельну ділянку в суборенду ТОВ «Райз Північ». Посилаючись на викладене представник позивачки вважає, що наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні власником належним нерухомим майном, шляхом витребування у відповідачів на користь власниці земельної ділянки (паю), скасування державної реєстрації права оренди та права суборенди за відповідачами, що і стало підставою для звернення до суду. 13.11.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Представник ТОВ «Райз Північ» правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 08.12.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Судом поновлено строк на подачу відзиву на позовну заяву відповідачем ПрАТ «Райз-Максимко», який надійшов до суду 18.12.2020 (а.с. 45-48), згідно якого позовні вимоги відповідачем не визнаються, позовна заява вважається необґрунтованою, безпідставною та передчасною. При цьому представник відповідача посилається на те, що підставою для звернення до суду з цим позовом [PERSON] зазначає не підписання нею особисто Договору оренди землі 330/17, укладеного 30.10.2017, що підтверджується висновком експерта, тобто без її волевиявлення. Проте, на переконання представника відповідача, позивачка приховує від суду той факт та обставини, що відповідно до довіреності, виданої Бакирівською сільською радою Охтирського району Сумської області 11.11.2014, позивачкою було уповноважено громадянку [PERSON] підписувати, зокрема, договори оренди на земельні частки (паї), представляти її інтереси перед всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та фізичними особами, як власника земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бакирівської сільської ради. Тобто, представник відповідача зауважує, що оспорюваний правочин від імені позивачка могла підписати [PERSON] , враховуючи надані останній позивачкою повноваження, що, на переконання представника відповідача, свідчить про наявність волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди землі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Райз-Максимко» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ТОВ «Райз Північ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 4 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4483 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, з них рілля - 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №171653 та кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 9,10). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2020 №221712276 вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37895736 від 02.11.2017 державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційної служби» В`язівської сільської ради Сумської області Фальченка Ю.Л. останнім 31.10.2017 до державного реєстру внесено запис за №23139597 про право оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди землі №330/17, виданого 30.10.2017, сторони договору: орендар - ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», орендодавець - [PERSON] ; на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 50667208 від 16.01.2020 державного реєстратора Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області Магаляс Р.Г. останнім 14.01.2020 до державного реєстру внесено запис за №35051023 про право суборенди земельної ділянки відповідно до договору суборенди земельних ділянок, серія та номер 1/19, виданого 01.01.2019, сторони договору: орендар - ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», суборендар - ТОВ «Райз Північ» (а.с. 11-13). Позивачка у своїх доводах посилається на те, що жодного договору щодо оренди землі не підписувала з ПрАТ «Райз-Максимко», однак, як з`ясувалося, належна їй земельна ділянка знаходиться у користуванні ТОВ «Райз-Північ» на підставі укладеного 14.01.2020 з ПрАТ «Райз-Максимко» договору суборенди земельної ділянки, яка на даний час їй не повернута, що є порушенням її права на користування та розпорядження належною земельною ділянкою. Натомість представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову посилається на довіреність від 11.11.2014, посвідчену секретарем Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області Кас`яненко І.Ю., якою [PERSON] уповноважила [PERSON] підписувати договори оренди на земельні частки (паї), представляти її інтереси перед всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та фізичними особами, як власника земельної ділянки для товарного сільськогосподарствого виробництва, яка розташована на території Бакирівської сільської раи, для вирішення питань, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на дану земельну ділянку, отримання кадастрового номеру, реєстрація договору оренди у відповідних реєстраційних органах, подання необхідних заяв, запитів та інших документів, отримання довідок, в тому числі витягів з Поземельної книги, витягів з ДЗК, сплачувати платежі, подавати від мого імені та отримувати заяви і інші документи, розписуватися, вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані за виконанням цієї довіреності (а.с. 49), вважаючи, що підписання договору оренди землі довіреною особою [PERSON] - [PERSON] свідчить про наявне волевиявлення позивачки на укладення такого договору. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2019 позов [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №330/17 від 30.10.2017 між [PERSON] та ПрАТ «Райз-Максимко» щодо пердачі в оренду земельної ділянки площею 3,1555 га, кадастровий № 5920380400:01:001:0042, строком на 10 років. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37895736 від 02.11.2017, прийняте державним реєстратором Фальченком Ю.Л. про право оренди ПрАТ «Райз-Максимко» на земельну ділянку площею 3,1555 га, строком на 10 років з правом пролонгації, згідно договору оренди земелі №330/17 від 30.10.2017, орендодавець - [PERSON] (номер запису про інше ресове право: 23139597). Постановою Сумського апеляційного суду від 21.09.2020 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2020 року скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», Фальченка Юрія Леонідовича про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 3,1555 га, кадастровий № 5920380400:01:001:0042 від 30 жовтня 2017 року № 330/17 та скасування рішення державного реєстратора № 37895736 від 02 листопада 2017 року про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, відмовлено (а.с. 14-17). Ухвалюючи зазначену постанову апеляційний суд виходив з того, що встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний [PERSON] . У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка, як власниця земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки. Отже ефективним способом захисту порушених прав заявниці у даній справі є пред`явлення негаторного позову. Апеляційним судом зазначено, що відмова у задолвенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивачку права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. У такому випадку власник земльної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи №1264/1265 від 03.12.2019, підпис від імені [PERSON] у розділі «Реквізити сторін» у графі «Орендодавець (підпис)» у договорі оренди землі №330/17 від 30.10.2017, укладеному між ПрАТ «Райз-Максимко» та [PERSON] про оренду земельної ділянки, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042, виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 69-79). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Пред`являючи позов, представник позивачки [PERSON] - адвокат Кутовий Я.А. стверджував, що оспорюваний договір оренди [PERSON] не підписувала, підпис у ньому вчинено іншою особою. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. На підтвердження вказаних обставин щодо неукладення спірного договору належним доказом є зазначений вище висновок експерта, згідно з яким підпис від імені [PERSON] у графі «орендодавець» у договорі оренди землі №330/17 від 30.10.2017 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Стосовно доводів представника відповідача про підписання договору оренди земельної ділянки довіреною особою позивачки суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що стороною відповідача не ставилося питання про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним, суд позбавлений можливості вирішувати таке питання у межах цієї цивільної справи. Враховуючи, що договір оренди вказаної земельної ділянки № 330/17 від 30.10.2017 є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, то наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Отже, відповідачем ПрАТ «Райз-Максимко» прав та обов`язків за спірним договором оренди земельної ділянки не набуто і правовідносини за ним не виникли, а тому зайняття земельної ділянки площею 3,1555 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0042, яка належить [PERSON] фактичним користувачем - ТОВ «Райз-Північ» є неправомірним. При цьому такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Так представник позивачки просить витребувати з чужого незаконного володіння ПрАТ «Райз Максимко» належну [PERSON] земельну ділянку (пай). Відповідно до вимог ст. 388 Цивільного кодексу України власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосуванні відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже суд вважає заявлений представником позивачи спосіб захисту прав останньої ефективним (належним). Разом з тим, позивачем також заявлена вимога про скасування державної реєстрації договору оренди та договору суборенди. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України). Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між [PERSON] та ПрАТ «Райз-Максимко» спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки, на думку позивача, ця земельна ділянка фактично не була передана в оренду за договором оренди, який вона не підписувала, тому він є неукладеним, а державна реєстрація зазначеного правочину порушує її права на користування та розпорядження зазначеною власністю. Вказана вимога свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, тому ця позовна вимога правильно заявлена у порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції. Разом з тим, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020, справа № 145/2047/16-ц та у постанові від 04.09.2018, справа № 915/127/18. Як встановлено 31.03.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» В`язівської сільської ради Фальченком Ю.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37895736 від 02.11.2017 внесено запис про інше речове право (право оренди земельної ділянки) ПрАТ «Райз-Максимко» строком на 10 років з провом пролонгації, номер 23139597. 14.01.2020 державним реєстратором Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області Магаляс Р.Г. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50667208 від 16.01.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право (право суборенди земельної ділянки) ТОВ «Райз-Північ» строком до 02.11.2027, номер 35051023. Згідно ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі суборенди) договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником спірної земельної ділянки №5920380400:01:001:0042 на час подання позову є [PERSON] . Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація права оренди та права суборенди земльної ділянки на підставі неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси власниці на розпорядження своєю власністю - земельною ділянкою, площею 3,1555 га, яка розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди та права суборенди на вищевказану земельну ділянку за відповідачами по справі відповідно, коли договору оренди позивачка фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задовленню у виді усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою шляхом витребування її від фактичного користувача - ТОВ «Райз-Північ» та повернення власниці, у зв`язку з чим підлягають скасуванню записи про право оренди та право суборенди належної [PERSON] земельної ділянки, що, на думку суду, є ефективним способом захисту прав власниці майна та забезпечить реальне відновлення її порушеного права. Враховуючи, що ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2020 позивачці [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, суд, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн в дольовому порядку, по 1261,20 грн з кожного. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial