Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

10.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . На даний час у спірному житловому будинку зареєстровано 5 осіб:, він, його дружина [PERSON] , його сини: [PERSON] , [PERSON] , та колишній співмешканець його матері [PERSON] , що підтверджується довідкою виданою квартальним комітетом № 27. З 2015 року відповідач не мешкає в зазначеному житловому будинку та не сплачує комунальні послуги, не бере участь в утриманні будинку в цілому. Однак, для вчинення певних правочинів, щодо житлового будинку для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб, а так як відповідач [PERSON] не проживає разом з ним та не допомагає вести господарство, а його реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє [PERSON] розпоряджатися житловим будинком на власний розсуд та заначено обмежує законні права позивача. Позивача надав до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча були належним чином повідомлен про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа відділ Державної реєстраційної служби Синельниківської міської ради у судове засідання не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх присутності, не надали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії Витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 04 квітня 2007 року, жилий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до довідки виданою квартальним комітетом № 27 від 09.01.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: Позивач [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , 1988 р.н., його сини: [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., та колишній співмешканець його матері [PERSON] , [INFO] , який на протязі трьох років за вказаною вище адресою не проживає (а.с.10). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] але з 2015 року по теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає його фактичне місце проживання не відоме, але позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Окрім того, положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. В частині заявленої вимоги про зняття з реєстрації відповідача [PERSON] , суд не вбачає підстав для задоволення, виходячи з того, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, тому дана вимога є передчасною. Також відповідно до ст.7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідачів, створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, вимога про зняття з реєстрації задоволенню не підлягає, з підстав, зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial