Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів, які були сплачені ним за утримання будинку та прибудинкової території протягом 1998-2015 років в сумі 32988,88 гривень. [PERSON] та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та обґрунтовуючи їх, пояснили, що відповідачі тривалий час не оплачують послуги за утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своїх часток у квартирі [ADDRESS], яка складає 1/5 за кожним, чим порушують норми законодавства в частині своєчасної плати за отримані послуги. Також позивач зазначив, що із 1998 року з відповідачкою [PERSON] не веде спільного господарства, оскільки шлюб 29 квітня 1998 року між сторонами розірвано. Також зазначив, що на даний час значно зросла вартість наданих послуг, у зв»язку із чим він не взмозі самостійно нести витрати по їх оплаті. Враховуючи наведені обставини, просить суд стягнути із [PERSON] за період з 14 січня 2005 року по 01 березня 2015 року відповідно до його частки 13011,01 гривня, із [PERSON] за період з 29 квітня 1998 року по 01 березня 2015 року відповідно до її частки 19977,87 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що ним сплачувались кошти за утримання будинку та прибудинкової території за вказаний період, проте, позивач квитанції про їх оплату зберігає у себе. У позові просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча неодноразово та належним чином повідомлялась про місце та час слухання справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із реєстраційних посвідчень виданих 12 липня 1999 року та 23 серпня 2002 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, а також свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1992 року, [PERSON] належить 3/5 частин у квартирі [ADDRESS], [PERSON], [INFO], та [PERSON] 1/5 у зазначеному житлі, кожному. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ИД №023053, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 29 квітня 1998 року зроблено запис за №273 відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області. Як вбачається із довідки №7-450 від 14 липня 2014 року, виданої ДП «Авторитет Плюс», а також копії будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], який є власником особового рахунку, а також [PERSON] та [PERSON] Відповідно до представлених позивачем копій актів, складених представниками ПП «Східний масив» та ДП «Авторитет плюс» від 09.09.2014 року та 15.09.2014 року, за адресою по вул..Чорновола,17 у квартирі №11 зареєстрований, але не проживає з 01.06.2014 року [PERSON] Згідно представленого позивачем розрахунку, ним за період з 1998 року по березень 2015 року сплачено платежів за спожиті комунальні послуги на загальну суму 32988,88 гривень. Відповідно до ст.ст. 67, 68, 160 ЖК України, власник та повнолітні члени його сім»ї зобов»язані щомісячно вносити плату за надані послуги за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, що передбачено п.5 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.1,4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Згідно із ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Як вбачається із представлених позивачем, на підтвердження свої понесених витрат, квитанцій по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги та послуг зв»язку за період з 2003 року по березень 2015 рік, враховуючи частку відповідачів [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], відповідачам необхідно було б сплатити на утримання зазначеного житла, зокрема: · [PERSON] за період з 14 січня 2005 року, тобто з моменту досягнення ним повноліття, по березень 2015 року коштів на загальну суму 9\~688,06 гривень; · [PERSON] за період з 2003 року по березень 2015 року коштів на загальну суму 10704,34 гривні. При цьому, визначаючи вказану суму коштів, суд враховує, що відповідач [PERSON] з 01 червня 2014 року у спірному житлі не проживає, а тому повинен лише нести витрати по оплаті послуг за утримання житла та прибудинкової території. Також, суд враховує представлені відповідачем [PERSON] квитанції по сплаті ним витрат за комунальні послуги за утримання спірного житла за період із жовтня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 194 грн. Однак, представлені [PERSON] квитанції за квітень-червень 2015 року, та по утриманню іншого житла [ADDRESS], суд не бере до уваги та відкидає їх, оскільки вони не стосуються предмету спору. Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] коштів за понесені ним витрати по утриманню спірного житла за період з 1998 року по 2003 рік не підлягають до задоволення, оскільки такі витрати не підтверджені відповідними документальними доказами. Таким чином суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а тому слід сягнути із [PERSON] на користь позивача 9688,06 гривень, сплачених [PERSON] витрат за спожиті послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а також із [PERSON] 10\~704,34 гривні зазначених витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі наведеного,

Outcome: partial