Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк» (далі по тексту - відповідач), третя особа: Приватне підприємство «Мінераліз» (далі по тексту - третя особа), у якому просив суд визнати припиненою поруки [PERSON] за договором поруки №49/17-П від 02 квітня 2018 року, що укладений між АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2017 між АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ПП «Мінераліз» було укладено договір № 49/17 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком. 02.04.2018 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 49/17-П, за умовами якого позивач поручився перед кредитором за виконання третьою особою зобов`язань за Договором № 49/17 від 23.08.2017 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком та додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 року, додаткових угод (договорів) до нього, що будуть укладені в майбутньому протягом строку його дії. Поручитель зобов`язався нести перед банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання (порушення) останнім зобов`язань за кредитним договором. На думку позивача, його порука має бути визнаною судом припиненою з 12.10.2018 року. Так, 12.03.2018 року був наданий овердрафт, а відповідно до умов кредитного договору, він має бути повернутим повністю станом на 12.04.2018 року (протягом 30 календарних днів) (п. 1.3). За обставин, що заборгованість за виконанням основного зобов`язання виникла 12.04.2018 року, крайнім строком звернення до суду з позовною заявою до поручителя є 12.10.2018 року (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за Договором № 49/17 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком від 23 серпня 2017 року лише 19.11.2018 року. У додатках до своєї позовної заяви банк надав копію повідомлення-вимоги, яка начебто направлялася [PERSON] . Однак, позивачем не було отримано від банку повідомлення-вимоги про виконання умов Договору поруки № 49/17-П від 02.04.2018 року, а текст вимоги не відповідає змісту вимоги, яка має направлятися поручителю, так як банк вимагає повернення заборгованості лише від позичальника. Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що у зв`язку з неналежним виконанням третьою особою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 21 листопада 2018 року відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до позивача про стягнення заборгованості, як до поручителя, котрий несе солідарну відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року по справі № 755/17770/18 позов відповідача до позивача задоволено. Вказаним рішенням встановлена відсутність з боку відповідача порушення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи визначу кредитним договором та договором поруки дату виконання зобов`язання 22.08.2018 року, та беручи до уваги, що договором поруки не визначено строку її припинення, останнім днем пред`явлення вимоги до поручителя з метою захисту порушеного права, враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, є дата 22.02.2019 року. АТ «Комерційний Індустріальний Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , як поручителя ПП «Мінереліз», 21.11.2018 року, тобто в межах визначеного законом шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, ч. 4 ст. 559 ЦК України змінено законом від 03.07.2018 року. Таким чином, просив суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, пояснень на позовну заяву не подано. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді від 21.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Комерційного Індустріального банку», третя особа: Приватне підприємство «Мінераліз» про визнання поруки припиненою. 14.01.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 15.01.2020 року у порядку спрощеного позовного провадження призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 10.03.2020 року в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання, а також долучено до матеріалів справи пояснення позивача та копію судового рішення, наданого представником відповідача. Ухвалою суду від 10.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2020 року до матеріалів справи долучено копію постанови Верховного суду, що надана представником відповідача. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.08.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ПП «Мінераліз» укладено Договір № 49/17 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого ПП «Мінераліз» встановлено максимальний ліміт авансового овердрафту у розмірі 5 000 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування овердрафтом у розмірі 22 % річних та строком користування коштами до 22.08.2018 року (а.с. 13-26). Згідно п. 1.3 Кредитного договору, максимальний період безперервного користування овердрафтом позичальника, в межах до кінцевого терміну повернення овердрафту, з закінченням якого повинна бути погашена вся заборгованість за овердрафтом, не повинен перевищувати 30 календарних днів. Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого виникла та безперервно існувала заборгованість позичальника за овердрафтом. Датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом вважається день до закінчення якого на поточному рахунку зафіксована відсутність заборгованості позичальника з овердрафтом (виникнення нульового або кредитового сальдо за цим же поточним рахунком позичальника). П. 2.1.1. Кредитного договору визначено, що у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням виконання позичальником його зобов`язань за цим договором є порука фізичної особи [PERSON] . Додатковими угодами до кредитного договору, а саме: додатковою угодою № 1 від 29.03.2018 року, № 2 від 16.04.2018 року, № 3 від 11.05.2018 року, № 4 від 11.06.2018 року, № 5 від 11.07.2018 року, № 6 від 31 липня 2018 року, вносились зміни до кредитного договору, відповідно яких серед іншого змінювався графік зниження ліміту овердрафту, максимальний ліміт авансового овердрафту був збільшений та встановлений у розмірі 9 000 000,00 грн. (т. 1 а.с. 27-41). 02 квітня 2018 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 49/17-П (далі - Договір поруки), за умовами якого останній зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником ПП «Мінераліз» зобов`язань за Договором № 49/17 від 23.08.2017 р. про надання авансового овердрафту за поточним рахунком, додаткової угоди № 1 від 29.03.2018 р., додаткових угод (договорів) до нього, що будуть укладені в майбутньому, згідно з яким позичальнику надається кредит на умовах авансового овердрафту в розмірі 9 000 000,00 грн. на термін до 22 серпня 2018 року зі сплатою процентів в розмірі 22 % річних з погашенням згідно умов кредитного договору та всіх додаткових угод (договорів) до нього (а.с. 42-45). 11 травня 2018 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до договору поруки № 49/17-П від 02.04.2018 року, яким внесено зміни до п. 1.1. договору поруки (а.с. 46-47). 11 червня 2018 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до договору поруки № 49/17-П від 02.04.2018 року, яким внесено зміни до п. 1.1. договору поруки (а.с. 48-49). 11 липня 2018 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 3 до договору поруки № 49/17-П від 02.04.2018 року, яким внесено зміни до п. 1.1. договору поруки (а.с. 50-51). 31 липня 2018 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 4 до договору поруки № 49/17-П від 02.04.2018 року, яким внесено зміни до п. 1.1. договору поруки (а.с. 52-53). Відповідно до умов п. 1.1. Договору поруки та укладених до нього додаткових угод, [PERSON] зобов`язався в разі невиконання ПП «Мінераліз» взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 49/17 від 23.08.2017 року, виконати в повному обсязі кредитні зобов`язання та погасити наявну заборгованість та відсотки у строк до 22.08.2018 року включно. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). У подальшому, банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року у справі №755/17770/18 позов Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» до [PERSON] , третя особа Приватне підприємство «Мінераліз» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» заборгованість за договором № 49/17 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком від 23.08.2017 р. у розмірі 1 812 279 грн. 90 коп. та судовий збір в сумі 27 184 грн. 20 коп. (а.с. 130-134). Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року в частині стягнення заборгованості скасовано. Ухвалено в цій частині по справі нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» до [PERSON] , третя особа Приватне підприємство «Мінераліз» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» заборгованість за договором №49/17 про надання авансового овердрафту за поточним рахунком від 23.08.2017 року в розмірі 1 708 520, 24 грн. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року залишено без змін (а.с. 184-186). Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року, в нескасованій його частині, та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як встановлено у ході розгляду справи №755/17770/18, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, відкривши ПП «Мінераліз» поточний рахунок № [NUMBER] з авансуванням овердрафту в межах ліміту, передбаченим договором, що підтверджуються випискою по рахунку за період з 23.08.2017 р. по 13.09.2018 р. У зв`язку із невиконанням позичальником ПП «Мінераліз» своїх зобов`язань за кредитним договором, 11.09.2018 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» на адресу [PERSON] , як поручителя, направляло повідомлення-вимогу про негайне погашення заборгованості станом на 11.09.2018 року у розмірі 1 727 111,99 грн., яка була проігнорована, заборгованість не погашена. АТ «Комерційний Індустріальний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , як поручителя ПП «Мінереліз», 21.11.2018 року, тобто в межах визначеного законом шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ПП «Мінераліз», який також обумовлений договором поруки. Умовами п. 1.1. договору поруки № 49/17-П та укладених до нього додаткових угод, [PERSON] зобов`язався в разі невиконання ПП «Мінераліз» взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 49/17 від 23.08.2017 року, виконати в повному обсязі кредитні зобов`язання та погасити наявну заборгованість та відсотки у строк до 22.08.2018 року включно. Банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] 21.11.2018 року, тобто в межах шестимісячного строку після закінчення строку дії основного зобов`язання. За нормою частини першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Приписами статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за договором, яку позичальник був зобов`язаний згідно з умовами договору повернути до 22 серпня 2018 року, має обчислюватися з моменту настання строку погашення такого зобов`язання. Як вбачається із судових рішень у справі №755/17770/18, питання припинення поруки [PERSON] розглядалося та надано з цього приводу відповідну правову оцінку. Крім того, варто зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 3 липня 2018 року частину четверту статті 559 Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання". Як вбачається із п. 1 та п. 2 прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" № 2478-VIII було опубліковано 03.11.2018 та введено у дію з 04.02.2019. Так, правовідносини між сторонами виникли до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 3 липня 2018 року. Як зазначалось вище, умовами п. 1.1. договору поруки № 49/17-П та укладених до нього додаткових угод, [PERSON] зобов`язався в разі невиконання ПП «Мінераліз» взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 49/17 від 23.08.2017 року, виконати в повному обсязі кредитні зобов`язання та погасити наявну заборгованість та відсотки у строк до 22.08.2018 року включно. Шестимісячний строк після закінчення строку дії основного зобов`язання мав би закінчитися 22.02.2019 року. Оскільки правовідносини між сторонами продовжили існувати і після введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 3 липня 2018 року, його норми підлягають застосуванню у даній справі. Враховуючи, що ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» звернувся у судовому порядку з позовом до [PERSON] 21.11.2018 року, тобто в межах трирічного строку після закінчення строку дії основного зобов`язання, підстави визнавати поруку позивача припиненою відсутні. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що законні підстави, які б слугували припиненню поруки [PERSON] відсутні, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed