Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача солідарну 1/3 частку сплачених коштів на утримання кімнати в квартирі [ADDRESS] в розмірі 969,43 грн, а також 3 315,30 грн загальної суми заборгованості на утримання вказаної кімнати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у спільному шлюбі з відповідачем, на сімю із трьох осіб, була набута 1/8 частина квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідач не проживає у вказаній кімнаті, хоча і залишається зареєстрованим у ній. Всі договори по сплаті за комунальні послуги укладені з відповідачем. Вказує, що кімната має площу 9 кв.м, а тому немає можливості провести розподіл особових рахунків та встановити порядок користування квартирою. Зазначає, що відповідач відмовляється приймати участь в утриманні майна та сплаті за житлово-комунальні послуги. На даний час за останні три роки нею сплачено 2 908,30 грн, а також залишається борг за послуги з водопостачання в сумі 3 292,87 грн та за послуги з теплопостачання в сумі 6 653,05 грн. Посилаючись на ст.322 ЦК України вважає, що відповідач, як власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON], яку ухвалою суду від 10.10.2016 року залучено до участі у розгляді справи, в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності . третьої особи на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, при цьому суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними з спільним майном. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на житло від 24 червня 1999 року, позивачу, відповідачу та третій особі ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]В.), в рівних частинах на праві спільної сумісної власності, належить 1/8 частина кімнати в квартирі [ADDRESS] (а.с.4). Кімната приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 14 червня 2000 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.26). Як вбачається із довідки паспортної служби КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 17.08.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Згідно акту від 17.08.2016 року, [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі, але не проживає в ній з 2012 року (а.с.29). З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що у квартирі не встановлені лічильники на воду, тепло та газ. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. В той же час, суду не надано доказів, що відповідач у спірний період звертався до юридичних осіб надавачів житлово-комунальних послуг із відповідними заявами про перерахунок (або не нарахування) вартості житлово-комунальних послуг у звязку з його тимчасовою відсутністю за місцем їх реєстрації. За відсутності такого звернення надавачі житлово-комунальних послуг нараховують їх оплату за кількістю осіб, зареєстрованих у квартирі, а тому [PERSON] повинен нести тягар сплати цих послуг. У судовому засіданні встановлено та підтверджується оригіналами та звіреними з оригіналами квитанціями (а.с.7-9, 17-22, 60-68), що позивачем в період з липня 2013 року по липень 2016 року проведено оплату за комунальні послуги, зокрема: ТОВ фірма «ТехНова» - 404,15 грн, КП «Чернігівводоканал» - 407,38 грн, КП «Новозаводське» - 644,74 грн та ПАТ «Чернігівгаз» - 642,71 грн, що загалом становить 2 098,98 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, не надав до суду доказів, що за вказаний період, з липня 2013 року по липень 2016 року, відповідач [PERSON] сплачував комунальні послуги. Посилання його на те, що дані квитанції не є належним та допустимим доказом, оскільки в них зазначено лише прізвище платника без імені та по батькові, не заслуговують на увагу, оскільки саме у позивачки знаходяться вказані оригінали квитанцій про оплату комунальних послуг, що підтверджує сплату нею послуг за вказаний період. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем сплачувались житлово-комунальні послуги з утримання квартири, яка перебуває у спільній власності з відповідачем та третьою особою, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1/3 частка сплачених комунальних платежів за період з липня 2013 року по липень 2016 року у розмірі 699,66 грн (2 098,98/3), а в решті позову в цій частині слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів про оплату коштів на суму 269,77 грн. Поряд з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на її користь 1/3 частини несплаченого боргу за комунальні послуги у розмірі 3 315,30 грн (9 945,92/3), оскільки за ст. 15 ЦК України судовому захисту, у порядку цивільного судочинства, підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. Враховуючи, що позивачем [PERSON] на час розгляду справи не погашена заборгованість по комунальних послугах у розмірі 9 945,92 грн (а.с.27, 30), ні за себе, ні за [PERSON], а також відсутні докази і про сплату вказаних коштів і третьою особою, а тому позивач не має права вимоги до відповідача. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 90 грн (551,20х699,66/4 284,73), від сплати якого позивач при подачі позову звільнена. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial