Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] 29.10.2020 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №72. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає біля позивача та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначила, що подружні відносини між ними фактично припинені з лютого 2015 року, спільне життя сторін не склалось, оскільки їх відносини вичерпали себе, між сторонами відсутнє почуття взаємної любові, відповідач не цікавився вагітністю позивача, не прийшов забрати позивача з пологового будинку. Позивач вказала, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; судові витрати покласти на рахунок відповідача. Ухвалою суду від 03.11.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати, зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2015 року, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] " (а.с. 27). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вважав, що шлюб має бути розірваний, оскільки вони не проживають однією сім`єю з 28 квітня 2016 року, шлюбні відносини припинили. Пояснив, що в позовній заяві не вірно зазначено деякі обставини, а саме - дату народження спільної дитини, оскільки син [PERSON] народився [INFO] . Життям дитини він цікавиться. Не згоден щодо стягнення з нього на користь позивача всієї суми судових витрат. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за №72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.11.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 7). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.10.2015 виконавчим комітетом Межирічківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 8). Як вбачається з довідки Межирічківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №532/02-24 від 02.09.2020, позивач проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , до складу сім`ї позивача входить син [PERSON] , [INFO] та батьки позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з 28 квітня 2016 року, спору про місце проживання дитини не має. Згідно наданих позивачем заяви та пояснень відповідача збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. Однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів про те, що з відповідачем припинили разом проживати з лютого 2015 року, а тому такі аргументи позивача, як посилання на одну з підстав розірвання шлюбу, є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами, тоді як згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи визнання відповідачем обставин того, що разом не проживають однією сім`єю з 28 квітня 2016 року, а тому суд приходить до висновку про те, що сторони фактично припинили разом проживати саме з цієї дати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінила прізвище при реєстрації шлюбу, в заяві зазначила про залишення зміненого прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" згідно квитанції АТ "Державний ощадний банк України" №54290 від 28.10.2020 (а.с. 5), а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved