Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

25.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути із відповідача на його користь суму авансу в розмірі 4 000 грн. та 710,78 грн. відсотків за користування грошовими коштами. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 03.02.2017 року він звернувся в магазин «[INFO] на замовлення», який знаходиться по [ADDRESS], у зв'язку із купівлею шафи-купе. За домовленістю, вартість шафи купе становила 8 500 грн. а термін виконання замовлення становив 2 тижні. На вимогу відповідача він сплатив аванс у розмірі 4000 грн., про що було надано відповідну квитанцію до прибуткового касового ордера № 24 від 03.02.2017 року. Шафи-купе він не отримав, гроші не повернуто. Він неодноразово звертався до відповідача, однак останній відмовився повернути гроші. Крім того, посилаючись на ст.ст.536, 1048, 1214 ЦК України просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 18.02.2017 року по 18.10.2017 року, що згідно наданого розрахунку становить 710, 78 грн.. Сторони у судове засідання не з'явилися. 31.01.2018 року представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. За фактичним місцем проживання відповідача ([ADDRESS].) було надіслано копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками та судову повістку на 18.12.2017 року. Окрім цього, відповідачу було надіслано судову повістку на 31.01.2018 року. Рекомендовані листи із вказаними документами повернулися на адресу суду із відміткою "За закінченням терміну зберігання" та містяться у матеріалах справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно пояснень позивача та матеріалів справи судом установлено, що у 03.02.2017 року між позивачем та відповідачем в усній формі було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався за плату у 8500, 00 грн. виготовити шафу-купе, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу. Термін виконання замовлення два тижні. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 24 від 03.02.2017 року, [PERSON] від [PERSON] отримав кошти у розмірі 4000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. (ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ЦК України). Ураховуючи, що відповідач своїх зобов'язань за укладеним з позивачем усним договором не виконав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача переданого платежу у розмірі 4000 грн., який слід вважати авансом, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 710, 78 грн. відсотків за користування грошовими коштами, суд виходить за такого. Відповідно до ст. 536 ЦК України За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи те, що усним договором підряду, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування чужими грошовими коштами при поверненні авансу не визначено, підстав для застосування аналогії закону немає, тому у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК слід відмовити. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640, 00грн.). Враховуючи часткове задоволення позову, звільнення позивача від сплати судового збору,

Outcome: partial