Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2013 року, подружні стосунки припинили, оскільки перестали розуміти одне одного, та проживають окремо. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В своїй позовній заяві позивач вказала, що спільне життя у них з чоловіком не склалося. Причиною вказаних обставин є те, що вони втратили одне до одного почуття любові, поваги та довіри; з листопада 2015 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Чоловік поїхав на заробітки в м. Київ, з того часу її життям та життям сина не цікавиться, сімю не утримує взагалі. Крім того, проживає з іншою жінкою. На даний час фактично припинили між собою шлюбні відносини, майже рік разом не проживають, чоловік не приймає участі у вихованні дитини, сімя фактично розпалася. Вищезазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що близько року з відповідачем не проживає, він знаходиться у м. Києві, має іншу сімю. Відповідач в судове засідання не зявився, разом з тим повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення відділення поштового звязку з відмітками про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Відповідно до вимог частин 1,2 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку, а юридичним службам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової з поміткою про дату вручення в той самий день особам, які її вручали, повертається до суду. Згідно з ч. І ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомити суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів щодо прав та обовязків сторін, неповідомлення відповідачем суд про причини неявки, суд розглядає справу за місцем проживання відповідача [PERSON] у його відсутність. Частиною 3 ст. 109 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а також права їхньої дитини. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки вищенаведені обставини дають підстави суду дійти до висновку, що причини, за якими позивач звернулася до суду, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими, оскільки шлюб їх є формальним: на протязі тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, разом не проживають, а тому, подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Позивач просила не надавати строк для примирення, майно, яке підлягає розподілу, відсутнє. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що розлад в сімї і конфлікти носять не тимчасовий характер, позов обґрунтований серйозними доказами, тривалий час сторони разом не проживають, не підтримують подружніх стосунків, сімя їх розпалася, та враховуючи, що позивач не бажає проживати разом з відповідачем, їх подальше спільне життя суперечитиме інтересам дитини, а тому, шлюб їх необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. В судовому засіданні позивач просила залишити прізвище «Костик». Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. З наведених підстав суд прийшов до висновку, що шлюб, укладений між сторонами 04 грудня 2013 року, необхідно розірвати. Крім того, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 551 грн. 20 к. На підставі ст.ст. 110, 112-115 СК України,

Outcome: approved