Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

27.12.2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.03.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав їй кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов'язання з передачі грошових коштів банк виконав. В порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість відповідачки перед банком складає 57554,89 грн., що складається з: - заборгованості за кредитом 1991,29 грн.; - заборгованісті по процентам за користування кредитом 48146,70 грн.; - заборгованісті за пенею та комісією 4200,00 грн.; - штрафу (фіксована частка) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 2716,90 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в сумі 57554 грн. 89 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, від неї до суду не надходило заперечень, заяв. Відповідно до ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.03.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-31). Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Однак, виходячи з поданих позивачем доказів, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, відповідачка не сплатила щомісячні платежі на повернення кредиту у строк, встановлений кредитним договором, зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, останні суми погашення за наданим кредитом відповідачкою здійснені 29 квітня 2015 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 5). У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору та відповідно до наданого розрахунку позивачем заборгованності, станом на 31.10.2017 р. відповідачка має заборгованість у розмірі 57554,89 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом 1991,29 грн.; - заборгованісті по процентам за користування кредитом 48146,70 грн.; - заборгованісті за пенею та комісією 4200,00 грн.; - штрафу (фіксована частка) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 2716,90 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення ( в даному випадку строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором) не узгоджується з положеннями, закріпленими у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. В частині вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів на загальну суму 3216,90 грн. необхідно відмовити із зазначених підстав. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що виникла у звязку з порушенням кредитного зобовязання у розмірі 54337,99 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 1991,29 грн.; заборгованісті по процентам за користування кредитом 48146,70 грн.; заборгованісті за пенею та комісією 4200,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судового збір у розмірі 1600 грн. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial