Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

21.04.2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги обґрунтовує тим, що 17.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк, було укладено кредитний договір. За умовами Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з недобросовісним виконанням відповідачем своїх обов'язків, а саме невчасним погашенням заборгованості по кредитному ліміту, відсоткам, за відповідачем станом на 28.02.2015 року рахується заборгованість в сумі 14181,79 грн., в тому числі заборгованість по кредиту - 7630,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5037,43 грн., 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 663,42 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача в вказану кредитну заборгованість та стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. Заочним рішенням Нововолинського міського суду від 04.08.2015 року позов задоволено повністю. Ухвалою Нововолинського міського суду від 24.11.2015 року вказане рішення скасоване за заявою відповідача [PERSON] і справа призначена до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та письмових додаткових поясненнях (а.с.1-13 том ІІ) , та пояснив, що відповідач уклав кредитний договір з позивачем 17.01.2008 року, але банківським продуктом почав користуватись 02.07.2008 року. Розрахунок заборгованості починається саме з 02.07.2008 року. Вказує, що під час укладення договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9 % в місяць або 22.8 % на рік. Далі 01.01.2013 року відсоткова ставка була змінена до 30 % , а 01.09.2014 року до 34,80%. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, то це свідчить про його згоду зі змінами тарифів. Стверджує, що дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, зазначає, що строк перевипущеної картки до останнього дня 31.07.2015 року. Так як позивач звернувся до суду 15.04.2015 року, вважає, що строки звернення позивача до суду не порушені, оскільки вони обчислюються з моменту настання строку погашення останнього чергового платежу з 31.08.2015 року. Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав наведених у запереченнях (а.с.90-92, 269-270) та пояснила, що 17.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, а саме було надано кредитний ліміт в розмірі 300 грн. на платіжну картку №5457082978864853 зі сплатою 22,8 % на рік з кінцевим строком погашення, що відповідає строку дії картки. Розрахунок заборгованості зроблений за період з 02.07.2008 року по 28.02.2015 року. Вказує, що своєю заявою на отримання кредиту в розмірі 2000 гривень [PERSON] підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає договір між ним та банком. До матеріалів справи позивачем надані Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які фактично містять умови та порядок надання кредиту, права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, тощо. Зазначені умови та правила підписані головою правління Банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від заяви позивача на отримання кредиту. Вважають, що позивачем не була отримана згода відповідача на укладення договору з позивачем саме за Умовами надання банківських послуг, тому правовідносини, що виникли між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявою позичальника. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта. Вказують, що відсотки за користування кредитними коштами були встановлені з січня 2008 року по 1 січня 2013 року в розмірі 22,8 річних, а з 1 січня 2013 року без мого відома були збільшені до 30 % річних, а з 1 вересня 2014 року до 34,8 %. Жодних повідомлень від позивача про зміну Тарифів відповідач не отримував, а згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, банк не має право в односторонньому порядку змінювати розмір фіксованої процентної ставки. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежу з будь-якого грошового зобовязання, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Зазначають, що всупереч умовам кредитного договору Банк нараховував щомісячно штрафи в розмірі 100 грн. за прострочку платежів за кредитним договором. Просить суд застосувати строки позовної давності та повністю відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. \~\~ За змістом ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на кристь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства...., у строк, встановлений у зобовязанні. \~\~\~Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~З копії анкети-заяви (а.с.11) вбачається, що відповідач [PERSON] з метою отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, 17.01.2008 року підписав заяву відповідного зразка. Підписавши заяву, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.12-17), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, відповідач підтвердив свою згоду на укладення між ним та позивачем кредитного договору. Умовами передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, та передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.6-9) станом на 28.02.2015 року рахується заборгованість в сумі 14181,79 грн., в тому числі заборгованість по кредиту - 7630,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5037,43 грн., 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 663,42 грн. - штраф (процентна складова). Як встановлено в судовому засіданні, відсотки за користування кредитними коштами були встановлені з січня 2008 року по 1 січня 2013 року в розмірі 22,8 річних, а з 1 січня 2013 року були збільшені до 30 % річних, а з 1 вересня 2014 року до 34,8 %. Жодних повідомлень від позивача про зміну Тарифів, зокрема збільшення відсоткової ставки, відповідач не отримував. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. \~\~Позивачем не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач був ознайомлений з поданими позивачем до позовної заяви у якості доказу Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, у тому числі в редакції, яка міститься у додатках до позовної заяви від 22.03.2010 року. Тобто представником банку не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення процентної ставки, можуть змінюватись. Адже, Умови не містять даних про дату їх затвердження, зміни, не містять особистого підпису відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оскільки позичальником не підписані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, то вказані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. У зв'язку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору за заявою відповідача від 22.03.2010 року, по якій позивчем здійснено перевидачу [PERSON] кредитної картки. Як зазначено у ч.3 ст.1056-1 ЦК України, банк не має права в односторонньому порядку змінювати розмір фіксованої процентної ставки. А тому, кредитний договір в частині зміни розміру процентної ставки з 01.01.2013 року та з 01.09.2014 року, в односторонньому порядку, на думку суду є нікчемним. Згідно розрахунку (а.с.6, 7, 8) поданого позивачем, станом на 01.01.2013 року заборгованість по відсотках за розміром процентної ставки 22,8 %, становила 165,17 грн. У відповідності до розрахунку (а.с. ) заборгованість по відсотках за розміром процентної ставки 22,8 % станом на 28.02.2015 року становить - 465,96 грн. Тому саме цю суму заборгованості по відсотках слід стягнути з відповідача в користь позивача. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кревдитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). \~Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності за даними вимогами. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами ( у даному випадку щомісячно, та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 17.01.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], останній платіж за кредитним договором був здійснений позичальником ще 14.08.2014 року, тому борг складається на теперішній час, виключно з залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом, залишку заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, з початковою процентною ставкою 22,8%, заборгованості з простроченої комісії, пені та штрафу (фіксована частина). За змістом ст.549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування до боржників подвійної цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки це суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, а тому суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідачів штрафу (процентна складова) у розмірі 663,42 грн. \~\~Беручи до уваги вищевикладене, суд стягує з відповідача в користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7630,97 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 465,96 грн., заборгованість по пені та комісії в розмірі 600 грн., штрафу (фіксована складова) 250 грн., а всього 8946,93 грн. Також до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають сума сплаченого судового збору 243,60 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: partial