Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа- орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме встановити дні для спілкування з дитиною два-три дні в тиждень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2008 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] забрала дитину та переїхала до батьків в будинок [ADDRESS]. Стверджує, що з часу окремого проживання з відповідачкою, остання систематично створює перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 19.10.2015 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за його заявою було надано висновок, яким йому визначено приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею двічі на тиждень, у суботу та неділю, з 10.00 години до 18.00 години, за попереднім узгодженням з матір'ю за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач частково підтримав позовні вимоги, пояснивши, що за попередньою домовленістю з матір'ю дитини він вирішив просити суд встановити графік побачення з дитиною один раз на тиждень в суботу з 10 годин до 18, а також інколи в інші дні по дві години за домовленістю з матір'ю. Відповідачка та її представник вважали позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме не заперечували проти спілкування позивача з сином кожну суботу з «10» години «00» хвилин до «18» години «00» хвилин і по 2 години без графіка за домовленістю між батьками. Представник третьої особи вважала необхідним визначити позивачу спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, зазначений у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 19.10.2015 року, а саме двічі на тиждень, у суботу та неділю, з «10» год. «00» хв. до «18» год. «00» хв., за згодою сторін. В останнє судове засідання не з'явилася. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діюча на Україні з 27.09.1991 року, визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.151 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України визначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 16.02.2008 року шлюбі, який в 2012 році було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 19.10.2015 року за заявою позивача органом опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради останньому визначено спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - двічі на тиждень, у суботу та неділю, з 10.00 години до 18.00 години, за попереднім узгодженням з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Відповідачка з часу припинення фактичних шлюбних відносин чинить позивачу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею. За змістом ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial