Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком. Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що він є одноособовим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт.Вишково, вул.Соборна,11, Хустського району, Закарпатської області на підставі договору дарування укладеного 30.06.1992р. між [PERSON] Юрієвичем та [PERSON]. Крім нього в будинку проживають його дружина та син . В даному будинку, за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка з 2014 року там не проживає та не допомагає позивачеві утримувати його, не сплачує жодних комунальних платежів по ньому. В судовому засіданні Представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог В судове засідання позивач не зявився, однак його представник [PERSON] подав заяву, в якій він просить справу розглянути без участі позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи. Причини їх неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача [PERSON] та її представника . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов [PERSON]. підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником дворогосподарства по вулиці Соборній, 11, що в смт. Вишково, Хустського району, Закарпатської області, що стверджується договором дарування від 30.06.1992 року зареєстрованого Хустським міжрайонним малим виробничим підприємством 07.07.1992 року. Відповідач [PERSON] проживала в цьому будинку з дня укладення шлюбу із сином позивача [PERSON] до того часу поки шлюб між ними не було розірвано. З серпня 2014 року відповідачка залишила його будинок і переїхала до своїх батьків, що проживають у [INFO]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає , що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника домоволодіння № 11 по вул. Соборній, смт. Вишково, Хустського району, Закарпатської області. Що стосується позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача з реєстрації місця проживання, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка за рішенням суду виселена. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial