Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільної дитини, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що сторони з 21.03.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 21.07.2016 року розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Зазначила, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенню. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, [PERSON] в розмірі половини частки від заявленої позивачем, що становить 1/6 частки. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке. Сторони з 21.03.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.07.2016 року розірваний (а.с. 39-40). Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що не заперечується відповідачем. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], серії 1-ОЛ № 065194 від 11.08.2008 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1592 (а.с. 5). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідач [PERSON] на даний час працює на Інгульській шахті Схід ГЗК на посаді стовбуровий (підземний). За період з липня 2016 року по грудень 2016 року сума доходу відповідача складає 44895,99 грн. Зазначене підтверджується довідкою про доходи № 6 від 11.01.2017 року, виданої Інгульською шахтою Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 38). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону. Проте, визнаючи розмір аліментів на утримання дитини та можливість відповідачем надавати таку допомогу, суд виходить з вимог розумності і справедливості та зважає на заперечення відповідача, в яких він зазначив, що на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитини, [PERSON], [INFO], що визнається позивачем та в силу частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Враховуючи викладене та часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу і на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, так як є працездатним, має задовільний стан здоровя та достатній матеріальний дохід. Згідно пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні.

Outcome: partial