Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором куплі-продажу товару у розстрочку. У обґрунтування заявленого позивач вказав наступне. 14 лютого 2014 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір за № 42 купівлі-продажу товару в кредит і розстрочку . Відповідно до умов цього договору відповідачка придбала у позивача ноутбук compaq та модем WI-FI на загальну суму 4280 грн., з розстрочкою платежу до 31 квітня 2014 року,зі сплатою 31 березня 2014 року та 31 квітня 2014 року по 1600 грн. Відповідно до умов договору (п.3.2) в разі несвоєчасної сплати за товар відповідачка повинна сплачувати 2% від загальної вартості товару за кожен календарний день прострочки. 14 лютого 2014 року відповідачка сплатила 1080 грн. за товар і більше жодного разу платежи не здійснювала.Позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу за товар,що складає 3200 грн.,пеню- 2% від загальної суми боргу за 184 дні- 11776 грн., а також не сплачено штраф до умов договору у сумі 32 грн.,всього 15008 грн. Окрім того позивач просить стягнути з відповідачки за послуги адвоката 500 грн. та судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка до суду 10 грудня 2014 року, 23 грудня 2014 року та 16 січня 2015 року не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив,що він був присутній при укладенні договору купівлі-продажу між сторонами. Відповідачка придбала ноутбук і сплатила 1080 грн.,а іншу суму повинна була сплачувати в розстрочку,але не робить цього і уникає спілкування. 16 січня 2015 року судом винесено ухвалу про прийняття заочного рішення. Суд, вислухавши позивача,допитавши свідка [PERSON], перевіривши надані докази , прийшов до наступного висновку . Згідно з випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач є фізичною особою-підприємцем (а.с.8 ) і згідно свідоцтва платника єдиного податку (а.с.9) займається роздрібною торгівлею . 14 лютого 2014 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір за № 42 купівлі-продажу товару в кредит і розстрочку (а.с.5). Відповідно до умов цього договору відповідачка придбала у позивача ноутбук compaq та модем WI-FI на загальну суму 4280 грн., з розстрочкою платежу до 31 квітня 2014 року,зі сплатою 31 березня 2014 року та 31 квітня 2014 року по 1600 грн. Відповідно до умов договору (п.3.2) в разі несвоєчасної сплати за товар відповідачка повинна сплачувати 2% від загальної вартості товару за кожен календарний день прострочки. 14 лютого 2014 року відповідачка сплатила 1080 грн. за товар і більше жодного разу платежи не здійснювала. Сторони досягли згоди за всіма істотними умовами правочину, договір укладено в письмовій формі та підписано особисто покупцем, відбулась фактична передача майна Продавцем у власність Покупця, у зв"язку з чим правочин між сторонами є вчиненим. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 1 ст. 698 ЦК України встановлено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Зі змісту Договору вбачається, що його було укладено на умовах розстрочки оплати Покупцем вартості товару.Договором (п.3.2 та п.3.3) передбачено відповідальність покупця за несвоєчасну плату за товар- пеня у розмірі 2% від загальної суми боргу за кожен день прострочки, а також штраф в розмірі 1% від суми до сплати. Виконання зобовязання відповідно до частини 1 статті 546 та статті 549 ЦК України забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Сплата встановленої договором або законом неустойки, як визначено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України, є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що відповідачка вживала належних заходів для виконання зобовязання по даному правочину, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з її вини. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені позивачем в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачка належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, в результаті чого позивачу спричинені матеріальні збитки. Такі дії відповідачки є неправомірними, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню в установленому судом розмірі. Сума неустойки (штраф і пеня) позивачем розрахована за 184 дні і становить 11808 грн . Виходячи з викладеного, ступеня виконання зобов'язання боржником, розміру стягуваної пені порівняно з розміром можливих збитків кредитора, а відтак, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, а також з принципів об'єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки на користь позивача до 3 200 грн., застосовуючи ч.3 ст.551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджені відповідними платіжними дорученнями сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог-103,80 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Витрати на правову допомогу позивача підтверджені довідкою від 28.11.2014 року ( а.с.4 ) про сплату позивачем на користь адвоката грошових коштів в розмірі 500 грн. за консультацію та складання позову. Ці витрати також підлягають стягненню з відповідача. Таким чином слід стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця (приватного підприємця) [PERSON] заборгованість за договором купівлі -продажу № 42 від 14 лютого 2014 року в розмірі: 3200 грн. неповернуті відповідачкою грошові кошти за договором купівлі-продажу з відстрочкою , 3 200 грн. неустойки (пеня і штраф), а у загальному розмірі за Договором 6400 грн.; понесені позивачем витрати з оплати судового збору в розмірі 103,80 грн., та витрати на оплату юридичних послуг адвокату -500 грн., а всього- 7003грн.80 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial