Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки за несплату аліментів, вказавши, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.09.2004 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , у розмірі 1 / 4 частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. 09.02.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. У своєму поясненні відповідач вказав, що він не працює, не займається підприємницькою діяльністю, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, йому належить автомобіль. Вказав, що він сплатив кошти - 100,00 грн., та 150,00 грн., які вона не отримувала. Після 31.03.2015 року відповідач став ухилятися від сплати аліментів на утримання дитини, за період з 2015 року по 2017 рік за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 30008,35 грн. В провадженні слідчого відділу КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 12018040230002196 від 27.11.2018 року за ст. 164 ч. 1 КК України, вона є потерпілою по даному кримінальному провадженню. З урахуванням викладеного відповідач має сплатити неустойку (пеню) за несплату аліментів за 2015 - 2017 роки у розмірі 111929,00 грн. Але з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача суму неустойки зі сплати аліментів у розмірі 30008,53 грн. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що з позовними вимогами не згоден. Зокрема вказав, що [INFO] одружився з [PERSON] , та [INFO] в них народилася дитина - [PERSON] . Крім того його дружина має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який також знаходиться на його утриманні. Він частково сплачував аліменти на користь позивача поштовими переказами, у тому числі на протязі 2015, 2016, 2017 років, в нього збереглися деякі чеки. Вважає розрахунок пені по аліментам станом на 12.05.2017 року помилковим, оскільки не відомо чому нараховано пеню за 12 днів травня 2017 року. коли термін сплати аліментів за травень 2017 року триває до 31.05.2017 року включно та перебіг нарахування пені починається з 01.06.2017 року. За квітень 2017 року нараховано пеню за 42 дні, натомість пеня має бути нарахована за 12 днів, у разі доведеності вини, оскільки нарахування пені перебіг нарахування пені починається з 01.05.2017 року, аналогічно за березень 2017 року, за лютий 2017 року. З вказаних підстав просить, в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач відповіді на відзив не надавала. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за 2015 - 2017 рік в сумі 30008,53 грн. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказавши, що сплачував, але квитанції не збереглися. У задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Надалі сторони надали заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 1 жовтня 2015 року № 6-149цс14) - оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2004 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частки від всіх видив доходу, починаючи з 20.08.2004 року та до її повноліття . На підставі виконавчого листа № 2-2435 виданого 13.09.2004 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу державним виконавцем Саксаганського ВДВС 09.02.2015 року відкрито виконавче провадження № 48048631, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів у розмірі 1 /4 частини (а.с.11). Після реєстрації шлюбу з [PERSON] , позивач змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається з копії її паспорту (6-7). Починаючи з 01.04.2015 року відповідач перестав виконувати обов`язок по утриманню неповнолітньої доньки. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд приходить до висновку про те, що має місце порушення, встановленого Законом, права дітей. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.51 Конституції України обов"язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Згідно довідки Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області нині має назву Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), заборгованість [PERSON] за виконавчим листом № 2-2435 станом на 12.05.2017 року за період з 01 квітня 2015 року по 12 травень 2017 року становить 30008, 53 грн. Борг станом на 31.03.2015 року відсутній (а.с. 13). У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків, за заявою позивача 27.11.2018 року до ЄРДР внесені відомості за кримінальним провадженням № 12018040230002196, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 14). З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував рішення про стягнення з нього аліментів До свого відзиву відповідач додав копії чеків «Укрпошти » ЦПЗ № 2, з яких суд бере до уваги ті які є чіткими та зрозумілими, а саме: від 06.06.2012 року на суму 100,00 грн., від 05.07.2016 року на суму 150,00 грн., від 25.08.2016 року на суму 200,00 грн., від 21.11.2016 року на суму 200,00 грн., від 18.03.2017 року на суму 150,00 грн. Суд не бере до уваги копії чеків як є нечіткими, є повторними (від 21.11.2016 року на суму 200,00 грн., від 05.07.2016 року на суму 150,00 грн.), та від 13.09.2017 року на 200,00 грн., оскільки дана дата не входить до періоду заборгованості по аліментам [PERSON] відповідно до розрахунку державного виконавця (а.с. 13). Таким чином суд зауважує, що в зазначеному розрахунку заборгованості та розрахунку позивача викладеного у позовній заяві, не враховано зазначені платежі: від 06.06.2012 року на суму 100,00 грн., від 05.07.2016 року на суму 150,00 грн., від 25.08.2016 року на суму 200,00 грн., від 21.11.2016 року на суму 200,00 грн., від 18.03.2017 року на суму 150,00 грн., які були сплачені позивачу відповідачем в якості аліментів. Отже, судом встановлено, що заборгованість за відповідачем по сплаті аліментів станом на 12.05.2017 року становить 29208,53 грн. Відповідно до вимогст.196 СК України- у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність, а саме настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду по справі № 333/6020/16 від 03.04.2019. Суд зазначає, що згідно практики Верховного Суду неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти (постанова від 25.04.2018, справа № 572/1762/15-ц). Крім того, відповідно до ч.1ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно дост.20 СК Українидо вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Згідно з розрахунком позивачки, пеня за прострочку сплати відповідачем аліментів за період з 01.04.2015 по 12 травня 2017 (включно) становить 111929 грн. З даним розрахунком позивачки в частині розрахунку розміру пені за червень 2016 року, за липень 2016 року, за серпень 2016 року, за листопад 2016 року та за березень 2017 року, суд не погоджується, та з урахуванням частково сплачених відповідачем коштів, суд вважає необхідним здійнити розрахунок у вищезазначений спосіб, так за квітень 2015 року сума пені складає 6817 грн. (882,42 грн х 1% х 773 днів); за травень 2015 року сума пені складає 6553 грн. (882,42 грн х 1% х 743 днів); за червень 2015 року сума пені складає 6279 грн. (882,42 грн х 1% х 712 днів); за липнь 2015 року сума пені складає 6015 грн. (882,42 грн х 1% х 682 днів); за серпнь 2015 року сума пені складає 5741 грн. (882,42 грн х 1% х 651 днів); за вересень 2015 року сума пені складає 7223 грн. (1165,45 грн х 1% х 620 днів); за жовтнеь 2015 року сума пені складає 6873 грн. (1165,45 грн х 1% х 590 днів); за листопад 2015 року сума пені складає 6512 грн. (1165,45 грн х 1% х 559 днів); за грудень 2015 року сума пені складає 6152 грн. (1165,45 грн х 1% х 529 днів); за січень 2016 року сума пені складає 5801 грн.(1165,45 грн х 1% х 498 днів); за лютий 2016 року сума пені складає 5440 грн.(1165,45 грн х 1% х 467 днів); за березень 2016 року сума пені складає 5102 грн.(1165,45 грн х 1% х 438 днів); за квітень 2016 року сума пені складає 4741 грн.(1165,45 грн х 1% х 407 днів); за травень 2016 року сума пені складає 4392 грн.(1165,45 грн х 1% х 377 днів); за червень 2016 року сума пені складає 4241 грн.(1326,71 грн., - нарахована сума аліментів, боржником сплачено 100,00 грн., відповідно до чеку «Укрпошти» від 06.06.2016 року х 1% х 346 днів); за липень 2016 року сума пені складає 3716 грн. (1326,71 грн., - нарахована сума аліментів, боржником сплачено 150,00 грн., відповідно до чеку «Укрпошти» від 05.07.2016 року х 1% х 316 днів); за серпень 2016 року сума пені складає 3209 грн. (1326,71 грн., - нарахована сума аліментів, боржником сплачено 200,00 грн., відповідно до чеку «Укрпошти» від 25.08.2016 року х 1% х 285 днів); за вересень 2016 року сума пені складає 3368 грн. (1326,71 грн. х 1% х 254 днів); за жовтень 2016 року сума пені складає 2970 грн. (1326,71 грн. х 1% х 224 днів); за листопад 2016 року сума пені складає 2161 грн. (1326,71 грн., - нарахована сума аліментів, боржником сплачено 200,00 грн., відповідно до чеку «Укрпошти» від 21.11.2016 року х 1% х 193 днів); за грудень 2016 року сума пені складає 2161 грн. (1326,71 грн. х 1% х 163 днів); за січень 2017 року сума пені складає 1750 грн. (1326,71 грн. х 1% х 132 днів); за лютий 2017 року сума пені складає 1339 грн. (1326,71 грн. х 1% х 101 днів); за березень 2017 року сума пені складає 858 грн. (1326,71 грн., - нарахована сума аліментів, боржником сплачено 150,00 грн., відповідно до чеку «Укрпошти» від 18.03.2017 року х 1% х 73 днів); за квітень 2017 року сума пені складає 556 грн. (1326,71 грн. х 1% х 42 днів); за травень 2017 року сума пені складає 61 грн. (513,57 грн. х 1% х 12 днів). Отже загальна сума неустойки становить 110031,00 грн. Таким чином, враховуючи, що розмір нарахованої пені перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов"язанню, з відповідача підлягає стягненненню пенія в межах наявної заборгованості по аліментам, а саме, в розмірі 29208,53 грн. Суд також враховує, що положеннями ч.2ст.196 СК Українипередбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як встановлено в ході судового розгляду відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , має ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Також дружина відповідача має ще одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд враховує, що відповідач частково сплачував позивачу деякі кошти по аліментам та разом з цим в суді не заперечував про наявність заборгованості по аліментам. Такі фактичні обставини свідчать про майновий та сімейний стан відповідача [PERSON] , з урахуванням яких на момент розгляду справи, суд вважає доцільним зменшити відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір пені до 14600,00 грн. На думку суду, визначений розмір неустойки є достатнім для сприяння належному виконанню відповідачем своїх зобов`язань, стимулювання його до належної поведінки і є достатньою майновою відповідальністю за невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти в повному обсязі за період з 01 квітня 2015 року по 12 травня 2017 року. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а оскільки позовна заява задоволена частково, суд стягує з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі, що становить 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial