Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

12 лютого 2020 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] стягнення заборгованості по аліментам та стягнення неустойки за несплату аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15 червня 2002 року з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано 20 жовтня 2009 року. 26 червня 2008 року рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 серпня 2008 року і до повноліття дитини. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 року розмір аліментів було зменшено до ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму необхідного для дитини відповідного віку. У період з 01 липня 2019 року по 06 лютого 2020 року аліменти відповідачем не сплачувалися. На сьогоднішній день заборгованість [PERSON] по аліментам становить 55713,60 грн. Статтею 196 СК України передбачено стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на користь одержувача аліментів, а тому неустойка за сім місяців та шість днів складає 123121,05 грн. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка просить суд стягнуть з відповідача на її користь заборгованість по аліментах на утримання дитини у розмірі 55713,60 грн., неустойку за несплату аліментів в період з 01 липня 2019 року по 06 лютого 2020 року в сумі 123127, 05 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5004 грн. 26 березня 2020 року представником відповідача - адвокатом Стинкою С.О. надано відзив на позов. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Стинка С.О. у судовому засіданні позов визнав частково в частині суми заборгованості по аліментам. У задоволенні вимоги про нарахування неустойки по аліментам, просив відмовити Вислухавши пояснення представник відповідача, свідка, дослідивши письмові, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2002 року, який було розірвано 20 жовтня 2009 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва №2-п-5990/09 р. від 26 червня 2009 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 4 серпня 2008 року і до повноліття дитини. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області № 483/1963/18 (провадження № 2/483/106/2019) від 29 березня 2019 року стягнення аліментів за рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2009 року припинено починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист № 2-п-5990/09, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2009 року відкликано з Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили, щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі ј (однієї чверті) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Згідно копії паспорту позивачки, 23 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.3 зворот). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, від 26 вересня 2019 року, виконаного головним державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Оняновою О.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-п-5990 від 04 вересня 2009 року, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва, про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від середнього прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2008 року і до її повноліття, встановлено, що заборгованість по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] складає 55713,60 грн.(а.с.8). Допитана у судовому засіданні головний державний виконавець Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Онянова О.В. пояснила, що 11 червня 2013 року державним виконавцем Величко І.В. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з [PERSON] . Оскільки останній не працював аліменти йому нараховувались з розрахунку мінімальної заробітної плати, які сплачувались ним в середньому у розмірі 400 грн., але не в повному обсязі. З 01 липня 2017 року почав платити аліменти в середньому в розмірі 600 грн. 19 липня 2018 року було направлено запит про дохід платника аліментів. 09 серпня 2018 року було отримано відповідь про його працевлаштування з липня 2017 року. Станом на 01 липня 2017 року заборгованість по аліментам складала 29820 грн.10 коп. З липня 2017 року аліменти стягувались у розмірі 1-3 частини від доходів. З 01 серпня 2018 року заборгованість по аліментам складала 66525 грн. 42 коп., тому направили на підприємство лист про стягнення 70% від доходу. Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість склала 68130,80 коп. З 01 жовтня 2018 року боржник звільнився і з того часу аліменти нараховувались виходячи з мінімальної заробітної плати. 27 червня 2019 року на підставі рішення про відкликання виконавчого листа виконавче провадження закрито на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". на момент закриття виконавчого провадження борг склав 55713,60 грн. Таким чином, судом встановлено, що борг відповідача по сплаті аліментів виник по виконавчому листу, що виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 червня 2009 року. Судом не приймаються до уваги доводи представника позивача викладені у запереченнях проти позову про те, що заборгованість у відповідача по аліментам відсутня, а навпаки існує переплата, оскільки вказана переплата існує по виконавчому листу, що був виданий на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області № 483/1963/18 (провадження № 2/483/106/2019) від 29 березня 2019 року про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили, щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі ј (однієї чверті) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Відповідно до ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, може бути стягнута за рішенням суду. На спростування доводів та наданих стороною позивача доказів в частині наявності заборгованості по аліментах та її розміру стороною відповідача доказів не надано. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла у відповідача перед позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення неустойки за несплату аліментів в період з 01 липня 2019 року по 26 лютого 2020 року в сумі 123127,05 грн., суд дійшов наступного. Так, у своєму позові позивачка вказала розрахунок розміру неустойки за несплату аліментів за сім місяців та шість днів (55713,60 грн. : 100(%) х221 (днів) = 123121,05. Суд не погоджується з вказаним розрахунком позивачки з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Разом з тим, позивачкою надано розрахунок заборгованості по аліментам, з якої вбачається що станом на січень 2019 року, заборгованість відповідача складає 66663,95 грн. (а.с.8). Вказаний розрахунок не містить інформації про місяць з якого почалася несплата аліментів внаслідок чого суд позбавлений перевірити суму неустойки та розрахунок. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до положення ч.1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає, що порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Факт надання правової допомоги підтверджено копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Танасієнком А.В., ордером серії ВЛ №000023114 про надання правової допомоги, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордеру №8 від 04 лютого 2020 року (а.с.10-13). Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 5004 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі 840,80 грн., від слати яких при зверненні до суду позивачка звільнена.

Outcome: partial