Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівнику, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів, стягнення моральної шкоди. Згідно уточнюючої позовної заяви зазначила, що з 02.01.2014 року по 09.09.2014 року вона працювала заступником директора дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод». Згідно наказу №75 від 09.09.2014 року звільнена за згодою сторін відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не проведено з нею повного розрахунку за період з 01.07.2014 року по 09.09.2014 року. Добровільно погасити заборгованість відповідач не бажає, і по даний час розрахунку при звільненні не проведено. Станом на час звільнення її нараховано та не виплачено заробітної плати на загальну суму 13863 грн.49 коп., в тому числі за липень 2014 року в сумі 5262,08 грн., серпень 2014 року 4530,20 грн., вересень 2014 року 4071,21 грн. При цьому вказала, що дана сума включає кошти на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за період її хвороби з 01.08.2014 року по 08.09.2014 року, кошти перераховано Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рахунок відповідача, однак, відповідач не виплатив їй і ці кошти. Також вказала, що вона має право на отримання компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, вказавши що станом на цей день величина приросту індексу споживчих цін становить за липень 2014 року - 55,5%, серпень 2014 року - 54,3 %, вересень 2014 року - 50,0 %, то згідно розрахунку сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати становить: 7416,61 грн. Також просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 70923,69 грн. Навела розрахунок вказаної суми, згідно якого вказала, що середньоденна заробітна плата за липень та серпень 2014 року становить 228,79 грн. (оскільки, вона в серпні перебувала на лікарняному повний місяць, то середній заробіток визначила за липень 2014 року 5262,08/23=228,79 грн.), а кількість робочих днів затримки виплати коштів з 10.09.2014 року по 02.12.2015 року становить 310 днів. Також зазначила, що оскільки на момент нарахування компенсації та середнього заробітку за час затримки вона з відповідачем не перебуває у трудових відносинах, то сума такого середнього заробітку та компенсації не обкладається військовим збором. Що стосується, єдиного внеску, то суми нараховані працівнику за час затримки розрахунку при звільненні не не обкладаються єдиним внеском. Крім того, вказала, що неправомірною бездіяльністю відповідача її завдано моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн.. Оскільки після звільнення основним її постійним доходом та засобом існування залишались лише допомога по безробіттю в мінімальному розмірі щомісяця. Їй необхідно було утримувати себе, доньку та сплачувати належні платежі, харчуватись, одягатись. Це завдавало її надзвичайних моральних страждань. В зв'язку із зазначеними обставинами, змінився її звичайний спосіб життя, постійно нервуюється, не спить по ночам. Також, даний факт вимагав від неї додаткових зусиль для організації свого життя. І на сьогодні вона змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Тому просила стягнути з відповідача на її користь: нараховану та не виплачену їй заробітну плату за період з 01.07.2014 по 09.09.2014 в загальній сумі 13863, 49 грн.; суму компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 7416, 61 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2014 по на день розгляду справи в суді в розмірі 70923,69 грн.; зобов'язати відповідача здійснити утримання обов'язкових податків з урахуванням вимог чинного законодавства на даний час та того, що позивач не перебуває у трудових відносинах із відповідачем, а компенсації і середній заробіток за час затримки не входять до фонду оплати праці та не обкладається військовим збором і з даних виплат не утримується єдиний внесок; моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яку перерахувати на дитячий будинок-інтернат. \~В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Уточнивши позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. Надала новий розрахунок суми компенсації, виходячи не із суми нарахованих доходів, а із суми нарахованого але не виплаченого доходу після утримання податків та обовязкових платежів. При цьому вказала, що із довідки, наданої відповідачем видно, що в 2014 році нараховані до виплати доходи становили: в липні 4259,13 грн., серпні 3091,41 грн., вересні 3918,32 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення на позовну заяву. згідно яких зазначено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства, заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем становить 7\~748, 44 грн.. Заборгованість по виплаті лікарняних становить 3520,42 грн. Всього сума заборгованості по виплаті заробітної плати та лікарняних становить: 11\~268 грн. 86 коп. Враховуючи вказану суму, сума індексації заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014 р. по вересень 2015 р. становить: 4\~290, 04 грн. Стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною позовною вимогою, оскільки така вимога може заявлятись працівником з моменту, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Тому позивач може звернутись із такими вимогами лише після фактичного розрахунку з ним. Сума заборгованості по заробітній платі позивачу не погашена у зв'язку із відсутністю фінансової можливості у відповідача. Доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано. В судовому засіданні представник відповідача додатково пояснила, що безпосередньо до виплати працівнику підлягають кошти в сумі 11268,86 грн. При цьому представник відповідача пояснила, що при видачі бухгалтерської довідки № 148 від 12.11.2015 року (а.с. 50) було допущено механічну помилку, а тому вірною є сума заборгованості, яка вказана саме в запереченнях проти позову 11268,86 грн. Що додатково підтверджується бухгалтерською довідкою № 174 від 02.12.2015 року, де зазначено, що [PERSON] Т,А. нараховано до виплати кошти у розмірі: за липень 4259,13 грн., серпень 579,64 грн., вересень 2909,67 грн., тобто всього на загальну суму 7748,44 грн. А також лікарняні, які в довідці № 148 від 12.11.205 року вказано вірно на загальну суму 3520,42 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.01.2014 року по 09.09.2014 року працювала заступником директора дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» публічного акціонерного товариства «Укрмедпром». Звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України 09.09.2014 року. Дані обставини визнаються сторонами, та підтверджуються наказом про прийняття на роботу № 2 від 02.01.2014 року, наказом про припинення трудового договору № 75 від 09.09.2014 року, копією трудової книжки позивача. В день звільнення працівнику [PERSON] не було виплачено всі кошти, які було нараховано до виплати. Дана обставина визнається сторонами. Щодо розміру суми, що належить до виплати працівнику [PERSON], судом встановлено, що розбіжність між сумою, яку зазначає відповідач - 11268,86 грн. та сумою, яку вказує позивач 13863,49 грн. існує тому, що позивач просить стягнути з відповідача суму коштів, які нараховані їй, тобто без утримання податків та обовязкових платежів. Відповідач же вказує на суму, яка має бути безпосередньо виплачена працівнику, тобто суму коштів після утримання податків та обовязкових платежів із доходу працівника. Із бухгалтерської довідки № 145 від 12.11.2015 року, виданої ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» видно, що заборгованість перед [PERSON] по нарахованих до виплати коштах становить: в липні 4259,13 грн., в серпні 3091,41 грн. (579,64+2511,77) (а.с. 45). Із довідки № 148 від 12.11.2015 року, виданої ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» видно, що [PERSON] було нараховано до виплати: за липень - 4259,13 грн. заробітної плати; за серпень 579,64 грн. заробітної плати та 2511,77 лікарняних; за вересень 2810,29 грн. заробітної плати та 1008,65 грн. лікарняних (а.с. 50). Даючи оцінку даним, викладеним в довідці № 148, суд враховує пояснення представника відповідача в судовому засіданні, а також дані уточнюючої довідки ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» № 174 від 02.12.2015 року. Тому суд вважає встановленою в судовому засіданні ту обставину, що в довідці № 148 від 12.11.2015 року помилково було зазначено суму до виплати в вересні 2810,29, тоді як мало бути вказано 2909,67 грн. Таким чином, із аналізу вказаних довідок в сукупності та пояснень представника відповідача, судом встановлено, що в 2014 році працівнику [PERSON] до виплати було нараховано: в липні 4259,13 грн. заробітної плати; в серпні 3091,41 грн. (579,64 грн. заробітної плати та 2511,77 грн. лікарняних); в вересні 3918,32 грн. (2909,67 грн. заробітної плати та 1008,65 грн. лікарняних). Тобто загалом було нараховано до виплати 11268,86 грн. (4259,13+3091,41+3918,32). Судом витребовувалась у відповідача інформація щодо заробітної плати [PERSON] з 01.07.2014 року по день звільнення, із зазначенням сум нарахованих коштів. Однак, фактично відповідачем надано інформацію про нараховані працівнику кошти до видачі, тобто після утримання податків та обовязкових платежів. При цьому позивачем надано відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків. І даної відомості видно, що [PERSON] в третьому кварталі 2014 року (липень-вересень) отримала дохід від ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» в сумі 13863,49 грн. Із наданої позивачем індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) Пенсійного фонду України, видно, що сума заробітку [PERSON] за 2014 рік становила: в липні 5262,08 грн., в серпні 4530,20 грн., в вересні 4071,21 грн. Тобто, судом встановлено, що дохід [PERSON], нарахований на ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» за липень вересень 2014 року, становив 13863,49 грн. (5262,08+4530,20+4071,21). Із табелів обліку використання робочого часу ДП «Межиріцький вітамінний завод» видно, що [PERSON] в липні 2014 року відпрацювала 23 робочих дні. В серпні 2014 року перебувала на лікарняному. В вересні 2014 року з 1 по 8 вересня перебувала на лікарняному, а 9 вересня 2014 року була на роботі. Із довідки ДП «Межиріцький вітамінний завод» № 146 від 12.11.2015 року видно, що кошти, які поступили із Новоархангельської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з яких 3520,42 грн. лікарняні [PERSON] не можуть бути виплачені в звязку з тим, що підприємство на даний час не працює. Згідно розяснень п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Відповідно до п. 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої та не виплаченої заробітної плати в сумі 13863,49 грн. підлягають задоволенню. І при виплаті цієї суми підприємством мають бути утримані передбачені законом податки та обовязкові платежі. Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки [PERSON] в день звільнення 09.09.2014 року працювала, тому в цей день, згідно вимог ст. 116 КЗпП України, їй мали бути виплачені всі суми, що належать від підприємства, а саме - 13863,49 грн. з утриманням при цьому податків. Оскільки відповідач не розрахувався із працівником і на даний час, тому згідно положень ст. 117 КЗпП України, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. При цьому судом встановлено, що розрахунок такої суми правильно проведено позивач. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд проводить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок). Відповідно до змісту п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати працівника проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення. Час протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. А всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки. Відповідно до п. 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середня заробітна плата працівника має обраховуватись виходячи із виплат за липень та серпень 2014 року. Оскільки в серпні позивач перебувала на лікарняному, то згідно вимог п. 2 Порядку цей час має виключатись із розрахункового періоду. Оскільки в липні [PERSON] було нараховано 5262,08 грн., за цей місяць нею фактично відпрацьовано 23 дні, тому середньоденна заробітна плата становить 228,78 грн. (5262,08/23=228,78). Кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення судом рішення становить 310 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2014 року по день ухвалення судом рішення включно становить 70921,8 грн. (228,78 х 310 = 70921,8). При цьому, суд вважає, що при виплаті вказаної суми підприємством мають бути утримані передбачені законом податки та обовязкові платежі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо довідки ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» № 149 від 12.11.2015 про те, що середня заробітна плата [PERSON] за два останні місяці згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року становить 4939,67 грн., суд вважає необхідним відмітити, що представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити яким чином була обраховано вказана сума. Крім того, встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватись виходячи із середньоденної заробітної плати. Щодо позовної вимоги про стягнення втрати частини доходів у звязку з порушенням встановлених строків їх виплат, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрат частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. До таких доходів відноситься, зокрема, заробітна плата та інші. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Згідно п. 4 вказаного Порядку, зазначено, що індекс споживчих цін (індекс інфляції) для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Судом було встановлено, що суми нарахованого, але не виплаченого [PERSON] доходу (після утримання податків і обовязкових платежів) становлять: за липень 4259,13 грн., серпень 3091,41 грн., вересень 3918,32 грн. Величина приросту індексу інфляції, за період невиплати доходу становить: за серпень 2014 року - грудень 2015 року 55,5 %; за вересень 2014 року - грудень 2015 року 54,3 %; за жовтень 2014 року грудень 2015 року 50 %. Таким чином, компенсація втрати частини доходів становить: за липень 2014 року 2363,82 грн. (4259,13 х 55,5/100 = 2363,82); за серпень 2014 року 1678,64 грн. (3091,41 х 54,3/100 = 1678,64); за вересень 2014 року 1959,16 грн. (3918,32 х 50/100 = 1959,16). Загалом сума компенсації втрати частини доходів, яка має бути стягнута із відповідача на користь позивача становить 6001,62 грн. (2363,82+1678,64+1959,16). Оскільки дані суми розраховувались із доходу після утримання податків і обовязкових платежів, тому суд вважає, що суми компенсації повторному оподаткуванню не підлягають. Щодо заперечень відповідача із посиланням на те, що стягнення середнього заробітку та компенсації може бути проведено лише після фактичного розрахунку із працівником, суд вважає необґрунтованим та надуманим. А посилання на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 по справі № 1-5/2012, жодним чином не підтверджує вказане твердження відповідача. Оскільки у вказаному рішенні зазначено, що перебіг строку звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, моральної шкоди, розпочинається з дня фактичного розрахунку. А доказів того, що відповідач розрахувався з позивачем відповідачем не надано. Доводи відповідача в тій частині, що заборгованість по заробітній платі позивачу не погашена у зв'язку із відсутністю фінансової можливості у відповідача, суд не бере до уваги, оскільки, відсутність коштів на рахунку роботодавця не може бути підставою для його звільнення від відповідальності за не проведення розрахунку при звільненні. Доказів відсутності вини роботодавця у невиплаті коштів суду не надано. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що через порушення трудових прав [PERSON] без законних підстав була позбавлена можливості отримувати належну їй винагороду за працю, внаслідок чого вона та її сімя була поставлена у скрутне матеріальне становище, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Дії позивача по відновленню порушених прав вимагали затрат часу, враховуючи й те, що відповідач навіть не надав довідку про заборгованість із заробітної плати позивача, що передбачено ст. 116 КЗпП України, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, які дають підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, і на користь позивача слід стягнути 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. При цьому вимога про перерахунок вказаних коштів на рахунок дитячого будинку-інтернату задоволенню не підлягає, оскільки після стягнення на свою користь коштів позивач зможе розпорядитись ними на свій розсуд. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial