Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

21.01.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.07.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 31.12.2016 р. склала 22 093,23 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту \~ 1331,\~57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом\~\~16\~183,41 грн., заборгованість за пенею та комісією 3050,00 грн., штраф (фіксована частина)\~\~500.00 грн., штраф (процентна складова)\~\~1028,25 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача 22\~093, 23 грн. заборгованості за кредитним договором.\~\~ Представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк в судове засідання не зявився на підставі раніше наданої заяви про розгляд справи за його відсутністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні у звязку з пропуском строку позовної давності, зменшити розмір пені, застосувавши принцип справедливості, оскільки сума отриманого кредиту в 14 раз перевищує суму нарахованої Банком заборгованості, та вважати недійними Банківську ліцензію НБУ №22 від 05.10.2011, Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, а також реквізити ПАТ КБ «ПриватБанк» в звязку з націоналізацією Банку з 18.12.2016 року. (а.с.111) Розглянувши матеріали справи, заслухавши представник відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне. \~Відповідно до положень ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ч.1\~ст.626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст. 627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За вимог\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2\~ст.639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За ч.1\~ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 05 липня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № б\\н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач факту укладення договору кредиту та отримання за ним грошей не заперечувала. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України,\~\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Старт карткового рахунку відбувся 05.07.2013р. згідно довідки Банку, картрахунок № 5211537408277684, строк дії картки встановлений до останнього дня листопада місяця 2015 року (а.с.79). Банк звернувся до суду з позовом 21.01.2017 року. Оттак, загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Правил користування платіжною карткою, Умов і правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.5 - 31). Факт ознайомлення із даними документами і згода відповідача на отримання банківських послуг, а відтак і укладення кредитного договору на запропонованих Банком умовах, підтверджується особистим підписом [PERSON] в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.07.2013р., в якій зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком\~Договір надання банківських послуг.\~Позичальник ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які надані йому для ознайомлення у письмову вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанка\~www.privatbank.ua, позичальник зобовязався виконувати Умови і Правила надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їхніми змінами на сайті ПриватБанка. Факт укладення правочину, отримання грошових коштів у кредит, користування кредитними коштами в період з 2013 року, часткове погашення кредиту останній раз в травні місяці 2014 року, підтверджується належними та допустимими доказами - випискою по особовому рахунку відповідача і не заперечувалось відповідачем (а.с.74 77). За приписами п.п.\~1.1.5.20, 2.1.1.7.6 \~вищевказаних\~ Умов \~і\~ Правил\~ надання\~ банківських\~послуг,\~які\~є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мала погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, до якої кредитор вправі включити суму заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. За п.п.1.1.7.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців с часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору, він подовжується на такий самий строк (а.с.18). Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів.\~\~\~\~ Згідно розрахунку заборгованості, який підтверджується витягом з особового рахунку, відповідач за отриманими ним кредитними картками має не погашену заборгованість. (а.с. 4, 74-77). Право Банку надати кредит на визначених сторонами умовах підтверджується наданими до суду доказами, зокрема: ліцензією, свідоцтвом про реєстрацію та Статутом. (а.с. 35-37). Суд не приймає доводи представника відповідача щодо недійсності вказаних документів, оскільки Банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 року, видана Національним Банком України ПАТ КБ «ПриватБанк», внесеному до державного реєстру банків 19.03.1992 року за №92 на право надання банківських послуг, визначених ч.3 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність, не скасована, а тому є чинною; реєстрація юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в Єдиному державному реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не скасована, а тільки змінився засновник, зазначено, що єдиним акціонером Банку, якому належить 100% акцій Банку, є Держава в особі Міністерства фінансів України, у звязку з чим прийнято Статут в новій редакції, затвердженої Наказом МФУ (рішенням єдиного акціонера) віл 03.04.2017 року №409 та погоджено з НБУ 19.04.2017 року (а.с.81,83). Таким чином, даних про ліквідацію ПАТ КБ «ПриватБанк», або про скасування чи визнання недійсними Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» та Банківської ліцензії у суду не має. За умовами укладеного сторонами кредитного договору відповідач має зобов'язання щодо належного використання картки, яке б виключало її використання третіми особами та повернення кредитних грошей.(п.п. 2.1.1.5 вищевказаних Умов) Відповідно до п.1.1.5.13 Умов і правил надання банківських послуг Клієнт Банку несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту його письмової заяви про блокування карти-рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг (а.с.17). Доказів того, що картку у відповідача було вкрадено, або що картковий рахунок нею було закрито, відповідачем не надано (а.с.60). Таким чином, обов'язок боржника сплатити заборгованість за кредитним договором, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту Умов надання кредиту, укладеного між Банком\~\~і [PERSON] від 05 липня 2013 року. Належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Також, Верховний Суд України у справі №6-2320цс16 від 22.03.2017 дійшов висновку про обґрунтованість висновків судів щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банка заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом навіть за відсутності доказів підписання Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які разом складають між сторонами кредитно-заставний договір.. Правова позиція Верховного суду України щодо застосування норм права в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права Вимогу Банку про стягнення на його користь із відповідача заборгованості по пені 3 050.00 грн. суд визнає необґрунтованою, оскільки задоволення такої вимоги призведе до покладення подвійної відповідальності на відповідача за невиконання умов кредитного Договору. Оскільки за положеннями Анкети-заяви, яка містить особистий підпис про ознайомлення, а відтак й згоду відповідача [PERSON] з такими Умовами кредитування,\~\~передбачений обов'язок відповідачки сплатити штраф 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, розрахунок позивачем штрафних санкцій виконаний виходячи з фіксованої суми штрафу та суми заборгованості по кредитному договору на час звернення до суду із зазначеним позовом, підстав для застосування п. 1 ч. 2 ст.\~258, ч. 4 ст.\~267 ЦК України\~не вбачається. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитним договором, зменшена на суму пені 3050 грн., а всього 19043 грн. 23 коп. На підставі ст. 88 ЦІПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача 1600 грн. судового збору.

Outcome: partial