Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

що позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30 січня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири [ADDRESS], що в м.Калуші Івано-Франківської область. Позивач вважає даний договір таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки 11 листопада 1996 року він з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклав договір позики на суму 12266 гривень, терміном до 11 квітня 1997 року. Для забезпечення повернення позики, в той самий день, був укладений договір застави майна, а саме квартири відповідачів, що знаходиться [ADDRESS]. В зв'язку з неповерненням коштів державним нотаріусом був вчинений виконавчий напис. В ході виконавчого провадження дана квартира була описана та на неї був накладений арешт. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] наприкінці 2010 року зверталися до суду з позовом про зняття арешту з майна, в задоволенні якого їм було відмовлено за безпідставністю позовних вимог. В 2011 році відповідачі зверталися до суду з позовом до ВДВС Калуського МРУЮ про незаконний продаж з публічних торгів квартири та заборону її продажу, в задоволенні якого їм теж було відмовлено. Оскільки в тексті оскаржуваного договору купівлі-продажу відповідачами засвідчено, що майно, яке є предметом договору, на момент укладення договору іншому не продано, не подаровано, іншим способом не відчужено, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав і претензій третіх осіб, як у межах України так і за межами України немає, приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], був посвідчений договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири [ADDRESS], що в м.Калуші Івано-Франківської області між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с.7-8 ) . Однак фактично на момент укладення договору на вказану квартиру був накладений арешт , а також було призначене судове засідання по справі за скаргою [PERSON] до державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ Матіїва А.В., а також щодо даної квартири існує судовий спір, а тому відповідачі шляхом укладення даного договору намагалися уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання договірних зобов'язань за договором позики. Тому позивач просить визнати даний договір недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, просить їх задоволити. Представник третьої особи, відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Матіїв А.В. вважає, що договір купівлі- продажу вчинений з порушенням законодавства, оскільки на дану квартиру накладено арешт, а продавці, відповідачі по справі, не повідомили про це нотаріуса, який вчиняв нотаріальні дії. Ствердив також, що він не може виконати виконавчий напис №2-915 від 20.05.1997 року, виданий державним нотаріусом Калуської державної нотаріальної контори про стягнення 12513,82 грн. солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], оскільки відповідачі не бажають сплачувати борг та намагаються уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання договірних зобов'язань за договором позики. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, зокрема опублікуванням оголошення в газеті «Галичина». Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що 07.11.1996 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно умов якого вони позичили у [PERSON] 12266 грн. на строк до 07.03.1997 року (а.с.5). 07.11.1996 року між сторонами також був укладений договір застави, згідно якого заставодержатель( [PERSON].) надав заставодавцю кредит на суму 12266 грн. за договором позики, а заставодавець забезпечував кредит заставою належного йому на праві власності майна , а саме чотирьохкімнатною квартирою [ADDRESS] З копії довідки №1093/07-46 від 22.08.2014 року вбачається, що у відділі ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції перебуває на виконанні виконавчий напис №2-915 від 20.05.1997 року, виданий державним нотаріусом Калуської державної нотаріальної контори про стягнення 12513,82 грн. солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] Залишок суми стягнення станом на 22.08.2014 року становить 12513,82 грн. (а.с.21). 30.01.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири [ADDRESS], що в м.Калуші Івано-Франківської область, який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №207 (а.с.7-8). Разом з тим судом встановлено, що 07.10.2009 року та 02.02.2011 року державними виконавцями в ході виконавчого провадження про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості, були складені акти опису й арешту майна (а.с.9-12), а саме квартири, що є предметом оспорюваного договору. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.02.2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту (а.с.17, 18). Ч.3 ст.215 передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України на момент вчинення правочину. Оскільки на момент вчинення оспорюваного правочину на нерухоме майно, що є його предметом, а саме на квартиру, що належала відповідачам та знаходиться по [ADDRESS] м. Калуш, в ході виконавчого провадження було накладено арешт, а продавці, відповідачі по справі, не повідомили про це нотаріуса, суд вважає, що даний договір укладено без врахування всіх істотних умов договору, а його укладення порушує права та законні інтереси позивача, а тому його слід визнати недійсним. На підставі наведеного, ст.ст.203, 213-215, 230 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved