Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

03 січня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення аліментів з повнолітніх дочок на утримання свого непрацездатного батька - інваліда, просить суд: стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на його користь у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісяця з кожної; допустити негайне виконання рішення в межах місячного платежу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, яку йому було встановлено 06.07.2015 року у передбаченому законом порядку. Посилаючись на положення ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказує, що він, як особа, яка досягла встановленого пенсійного віку, тобто 60 років, та як особа з інвалідністю,- є непрацездатним. Він, маючи ураження опорно-рухового апарату самостійно може пересуватись лише у інвалідному візку. Вказує, що перебуває на обліку в Білгород-Дністровському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує невелику пенсію по інвалідності, розмір якої досяг 2215,05 грн. Жодної допомоги чи пільг від держави, як інвалід, він також не отримує. За станом здоров`я потребує додаткових витрат на обстеження, лікування та придбання ліків. Майна, яке б приносило йому дохід немає, тому вважає, що його матеріальне становище є вкрай нужденним та він потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідачі є його доньками, інших дітей у нього немає. За ствердженням [PERSON] , він є немічним, самотнім і непрацездатним інвалідом, єдиним доходом якого є невелика пенсія по інвалідності, він потребує піклування і матеріальної допомоги з боку своїх повнолітніх дітей, тому його дочки, які є фізично здоровими, працездатними та матеріально забезпеченими спроможні надавати своєму батькові таку допомогу, проте свого обов`язку не виконують. На підставі усього вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. 09 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням, викликом сторін. 05 березня 2020 року відповідачем наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить у задоволені позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, вказуючи, що вони дійсно є доньками позивача. В той же час вказували на неспроможності у наданні матеріальної допомоги та неврівноважений психічний стан свого батька. Так, за ствердженням [PERSON] вона проживає з чоловіком та дочками. На теперішній час має непостійний дохід, перебувала на обліку у Центрі зайнятості. Згідно записів у трудовій книжці, її чоловік не працює з вересня 2012 року, матеріального доходу не має. ЇЇ неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, у зв`язку з чим мають серйозні хронічні захворювання / так донька [PERSON] має встановлений діагноз кардіопатія, донька [PERSON] діагноз - функціональна диспенсія/. Окрім того, і вона сама має вроджену ваду серця - додаткову хорду. Вказує, що через те, що її діти потребують постійної медичної допомоги, вона несе витрати на їх лікування, вимушена звертатись до фахівців в галузі навчання задля відвідування доньками додаткових оплатних занять, адже діти через стан свого здоров`я не завжди можуть ходити до школи. Також відповідач вказувала на факті необхідності надання матеріальної допомоги і батьком чоловіка та матір`ю відповідачів, оскільки вони за станом здоров`я потребують її у терміновому порядку. Всі ці обставини виключають фізичну та матеріальну можливість сплачувати аліменти батькові. Відповідач [PERSON] вказала, що перебуває у розводі, має трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] . Ії син [PERSON] має проблеми зі здоров`ям, перебуває на «Д» обліку. Зазначає, що лікування дитини потребує додаткових матеріальних витрат, які вона несе, хоча як вбачається з відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 рік її заробітна плата не стабільна, мінімальна. До того, наразі вона з її матір`ю, колишньою дружиною позивача, проживають у будинку позивача, всі комунальні витрати несе самостійно. За ствердженням відповідача, її батько харчується також за її рахунок, коли йому хочеться їсти те, що вона готує. До того ж, стверджує, що коли батько потребував медичної допомоги, вони із сестрою купували йому ліки за свій рахунок. Проте, неадекватна поведінка батька, що підтверджується направленням його за рішенням суду до примусового лікування до КУ «Обласна психіатрична лікарня № 4», зумовлює багато незручностей у спільному проживанні. За вказаних вище обставин, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували повністю, просять в задоволені позовних вимог відмовити. Вислухавши вступне слово сторін по справі, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно згідно Довідки до акта МСЕК серії 10 ААВ, а також пенсійного посвідчення [PERSON] № [NUMBER] серії [NUMBER] , позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання /опорно-рухового апарату/, з 06.07.2015 року терміном довічно. Згідно довідки про доходи, виданої пенсіонеру [PERSON] , він перебуває на обліку в Білгород-Дністровському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на грудень 2019 року становив 2215,05 грн. У відповідності до листа УСЗН № 3989 від 27.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку к єдиному державному автоматизованому реєстрі отримувачів пільг управління соціального захисту населення та охорони здоров`я районної державної адміністрації за статусом «Особа з інвалідністю - 2 групи», згідно чинного законодавства пільг не отримує. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] будь-яке нерухоме майно не зареєстровано. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2018 року розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 30.10.1976 року. Разом з тим, матеріалами справи встановлено , що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які змінили прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу є рідними доньками позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей другого з подружжя № 00025091073; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей другого з подружжя № 00025090935. Позивач у своєму позові наполягає на обов`язку матеріально утримувати непрацездатного батька його доньками. Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. В силу ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений у статті 51 Конституції України. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Намагаючись спростувати факти викладені у позові, відповідачі приєднали до свого відзиву документи підтверджуючі наявність дітей, деякі з яких мають певні захворювання та статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, перебування у статусі багатодітної сім`ї /зокрема відповідач [PERSON] /, а також відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів відповідачам, де розмір їх заробітної плати у період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 рік є нестабільним. Проте, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, наведених вище, усі ці доводи не відіграють вагомої ролі при розгляді справ даної категорії, адже при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Також судом не береться до уваги факт того, що позивач був госпіталізований за рішенням суду від 10.10.2017 року до КУ «Обласна психіатрична лікарня №4» та наявність у нього психічного розладу. Не є взаємопов`язаним і нанесення [PERSON] травми [PERSON] та як наслідок необхідність її лікування, адже в даному судовому провадженні не вирішується питання відшкодування збитку. Суд також ставиться критично до приєднаних до матеріалів справи квитанцій про сплату комунальних послуг за батька відповідачем [PERSON] , оскільки в них усіх платником вказаний [PERSON] . Так само і чеки на ліки не мають доказового значення без рецепту їх призначення особисто на лікування батька та несення таких витрат відповідачами. Наявність діагнозу сахарний діабет у батька чоловіка відповідача [PERSON] загалом не стосується розгляду справи та жодним чином не впливає на вирішення питання по суті, адже будь-яких об`єктивних доказів його матеріального утримання відповідачами по справі немає. Доказів ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків або позбавлення його батьківських прав у відношенні до відповідачів, у матеріалах справи відсутні. Натомість, суд звертає увагу на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 05.09.2019 року по справі № 212/1055/18-ц, у якій зокрема зроблено такий правовий висновок: Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Тож, в даному конкретному випадку доведенню підлягає лише потреба у матеріальній допомозі позивача, оскільки перші дві умови, визначенні чинним законодавством, а саме нормою ст. 202 СК України є встановленими. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Оскільки позивач є непрацездатним через інвалідність, має ряд хронічних захворювань, в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на придбання ліків та безпосереднє лікування хронічних захворювань, знаходиться у інвалідному візку по стану здоров`я, тому потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх доньок. Разом з тим, враховуючи матеріальний стан відповідачів, суд вважає недоцільним стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі у твердій грошовій сумі по 1000 грн з кожної. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17. Враховуючи усе вищевикладене, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства, прийнявши до уваги встановлений факт походження відповідачів від позивача, тобто їх кровного споріднення, його непрацездатності у зв`язку з інвалідністю та досягненням пенсійного віку, та з урахуванням доведення потреби батька у матеріальні допомозі його доньок, проте виходячи із сімейного та матеріального стану повнолітніх доньок позивача, наявності на їх утриманні неповнолітніх дітей, відсутності постійного стабільного доходу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання їх непрацездатного батька у розмірі 500 грн з кожної, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 03 січня 2020 року, довічно. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідачів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 420,40 грн. Стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial