Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

1. У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2009 року в розмірі 12257 грн. 08 коп. 2. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 07 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позиція позивача, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»: 3. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що дійсно відповідно до укладеного 17 вересня 2009 року договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві від 17 вересня 2009 року. Проте, [PERSON] з квітня 2018 року перестала повертати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 17 вересня 2009 року, внаслідок чого станом на 13 червня 2019 року має перед банком заборгованість в загальному розмірі 12257,08 грн., в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 1896,63 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2630,20 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн.; - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 5370,39 грн.; - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1300 грн.; - штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 559,86 грн. (процентна складова). 4. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду такі докази: - заява відповідача від 17 вересня 2009 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку на отримання у Банку платіжної картки з кредитним лімітом 250 грн.; - умови та правила надання банківських послуг; - копію паспорта відповідача; - розрахунок заборгованості відповідача перед Банком за договором б/н від 17 вересня 2009 року з якого видно, що відповідач використовувала кредитні кошти та погашала заборгованість за кредитом та відсотками, останній платіж в сумі 145 грн. здійснила 23 квітня 2018 року. 5. Представник позивача, [PERSON] . , надав суду письмові заяви про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позиція відповідача, [PERSON] . : 6. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином за місцем реєстрації та через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, без поважних причин в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не надала. 7. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомила. 8. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. 9. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 10. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. 11. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов належить задовольнити частково з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 12. 17 вересня 2009 року [PERSON] уклала з Банком договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» їй надало, а вона отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 250 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. 13. На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки. Останній платіж щодо повернення боргу відповідач в сумі 145 грн. здійснила 23 квітня 2018 року. 14. Після квітня 2018 року [PERSON] перестала надавати своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 17 вересня 2009 року, в зв'язку з чим, станом на 13 червня 2019 року Банком нарахована заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредитом в сумі 1896,63 грн. та заборгованість за тілом кредиту в сумі 2630,20 грн. 15. В зв'язку з порушенням [PERSON] взятих за кредитним договором зобов'язань Банком нараховано відповідачу також: пеня за прострочене зобовязання в сумі 5370,39 грн. та пеня за несвоєчасність боргу на суму від 100 грн. в сумі 1300 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 559,86 грн. (процентна складова). 16. Встановлені обставини справи вказують на те, що між сторонами договору виник спір щодо виконання зобов`язання за договором від 17 вересня 2009 року про надання кредитного ліміту на платіжну картку. 17. 23 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 вересня 2009 року в сумі 12257,08 грн. 18. Відповідач, [PERSON] , не надіслала до суду відзиву на позовну заяву, отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суду не повідомила. Оцінка суду: 19. Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. 20. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 21. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання). 22. В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов"язання. 23. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 24. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Висновок суду: 25. 23 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 вересня 2009 року в розмірі 12257,08 грн. На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки. Останній платіж щодо повернення боргу відповідач в сумі 145 грн. здійснила 23 квітня 2018 року. Після 23 квітня 2018 року [PERSON] перестала надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 17 вересня 2009 року, в зв'язку з чим, станом на 13 червня 2019 року Банком нарахована заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком, а саме: заборгованість за тілом кредита в сумі 1896,63 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредитом в сумі 2630,20 грн. 26. На підставі викладеного позовна вимога АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 17 вересня 2009 року, а саме - заборгованість за тілом кредита в сумі 1896,63 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 2630,20 грн. підлягає задоволенню. Оцінка суду: 27. Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за пенею, а також штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня за своєю правовою природою є неустойкою. 28. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 29. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання) як зазначено в п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». 30. Слід зауважити, що умови споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013). Висновок суду: 31. Встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором спричинено позивачу збитки в розмірі сум заборгованості за кредитом, які даним рішенням вирішено стягнути. 32. Враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання, суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити суму пені за прострочене зобовязання з 5370,39 грн. до 1000 грн., оскільки на думку суду, саме такий розмір є справедливим, розумним та співмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин. 33. Проте, оскільки відповідач [PERSON] не виконала належним чином свої зобов`язання, вчасно не сплатила заборгованість за кредитним договором б/н від 17 вересня 2009 року та має заборгованість за тілом кредиту, отже вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1300 грн. підлягає задоволенню. 34. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 559,86 грн. (процентна складова), то вони не підлягають задоволенню і суд прийшов до такого висновку виходячи з наступного. 35. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). 36. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). 37. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 38. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. 39. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в зв'язку зі стягненням з відповідача заборгованості з пені, у стягненні штрафів слід відмовити. 40. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.141 ЦПК України та покладаються на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial