Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

04.02.2014 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за опалення та підігрів води, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01.07.2003 року по 01.10.2013 року ТОВ "Краматорськтеплоенерго" здійснювало поставку теплової енергії та гарячого водопостачання відповідачу, який є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач не вносив плату за теплову енергію та гаряче водопостачання з 01.07.2003 року по 01.10.2013 року у нього утворилася заборгованість по оплаті в розмірі 2100,70 грн. До теперішнього часу заборгованість відповідачем не погашена, тому просить її стягнути на користь позивача. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Правовідносини по позову регулюються Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМ України від 21 липня 2005 року №630. Згідно ст.ст.156, 162 Житлового кодексу України, власник та члени його сім'ї зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленому у законному порядку тарифам. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 17 і 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 року передбачено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно розрахункам (а.с.5-7) відповідачка оплату спожитих послуг здійснювала несвоєчасно і не в повному обсязі. За період з 01.07.2003 року по 01.10.2013 року за відповідачкою утворилася заборгованість в сумі 2100,70 грн. Позивач просить про відшкодування вказаної заборгованості. Однак позивачем не враховано, що до правовідносин між сторонами з приводу вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка утворилася за період до 01.01.2004 року, застосовується ЦК України в редакції 1963 року із змінами та доповненнями. Статтею 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності встановлювався в три роки. Обов'язок його застосування судом незалежно від заяви сторін передбачений ст.75 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ст.80 ч.1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Частиною 2 ст.80 ч.2 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачена можливість поновлення строку позовної давності, якщо суд визнає поважною причину його пропуску. Таким чином, в задоволенні позову ТОВ «Краматорськтеплоенерго» в частині вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по оплаті спожитих послуг з опалення та підігріву води за період з 01.07.2003 року по 01.01.2004 року у сумі 238,67 грн. слід відмовити, оскільки такі вимоги заявлені з пропуском 3-річного строку позовної давності. Заяви про поновлення строку позовної давності представником позивача не заявлено, поважних причин його пропуску не наведено та судом не встановлено. Суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення боргу з відповідачки за період з 01.01.2004 року по 01.10.2013 року в сумі 1862,03 грн. ґрунтуються на законі, підтверджуються наданими доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума боргу за період з 01.01.2004 року по 01.10.2013 року в розмірі 1862,03 грн. Крім того, на користь позивача необхідно стягнути з відповідача судові витрати в сумі 243,60 грн., що були сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: partial