Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою у якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , є сином заявниці. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема право на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було повідомлено, що на підтвердження факту смерті необхідно надати свідоцтво про смерть встановленого зразка. Однак, в Лебединському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в усній формі їй відмовили у проведенні державної реєстрації смерті сина, оскільки не було надано відповідних документів. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті сина, отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини. Ухвалою від 05.11.2021 судом відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій справу просив розглядати без його участі, щодо заявлених вимог не заперечує. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Зазначила, що її син проживав на території Криму. Останнім часом хворів, 12.06.2021 вона приїхала до нього щоб доглядати, а [INFO] син помер. Оскільки син помер на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, свідоцтво про його смерть не є підставою для реєстрації смерті за Українським законодавством. При цьому такий факт необхідний для оформлення права на спадщину, а саме оформлення права на частку у квартирі. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 99100010 Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [INFO] в м. Євпаторія помер [PERSON] , актовий запис про смерть № 170219910001001108007 (а.с. 7). Померлий [PERSON] є сином заявниці, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 24.07.1976 [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з копією паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , останній є громадянином України, народився [INFO] в м. Красноярськ (а.с. 18). Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Тобто свідоцтво про смерть [PERSON] від 28.07.2021, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 17 вказаного Закону, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Суд зазначає, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать". У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи викладене суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки їх не прийняття призведе до порушень та обмежень прав позивача. При цьому документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, не визнаються судом дійсними, натомість враховуються судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявниці для подальшого оформлення права на спадщину, а смерть [PERSON] не може бути зареєстрована в органах державної реєстрації актів цивільного стану на підставі свідоцтва про смерть, виданого органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вимоги заявниці про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved