Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про визнання права власності, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 10/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира [ADDRESS] . До зазначеної квартири більше 20 років потому [PERSON] звела прибудову літ.в2-1, що складається з коридору 6-5 площею 2.9 кв.м та санвузлу 6-6 площею 3.8 кв.м. Після смерті [PERSON] . [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив з тих підстав, що неможливо визначити тип спадкового майна: квартира чи частка домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами. У зв`язку з тим, що власниця квартири [PERSON] , яка збудувала вищевказану прибудову померла, позивач не може оформити право власності на прибудову за спадщиною, тому вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Від позивача та його представника адвоката Кір`якової Н.П. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі документів, які маються в матеріалах справи. Позовну заяву просили задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Кравченко О.О. надала суду заяву про розгляд справи за їхї відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивача та відповідачів, в якіх відповідач Маріупольська міська рада не надавзаперечень проти позову, іншівідповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно вимог т.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 07.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори від 17.02.2015 року за № 4-144, [PERSON] заповіла [PERSON] належне їй майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що вона матиме право і що буде належати їй на момент смерті . З копії свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 15.07.2017 вбачається, що 15.07.2017 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини змінено на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» м.Маріуполя 28.03.1995 року, зареєстрованого БТІ м.Маріуполя 21.05.1995 року у реєстровій книзі за № 38717 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] . Згідно з реєстраційним написом на свідоцтві БТІ м.Маріуполя вбачається, що право власності зареєстровано на 10/100 часток домоволодіння. З наданого технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виданого 20.11.2019 року ККП Маріупольське БТІ вбачається, що за адресою[ADDRESS] розташовані: житловий будинок літ.А-1, прибудова літ.а-1, ганки-літ.а, літ.а1, житлові прибудови-літА.1-1, літ.А2-1, прибудова літ.а2-1, нежитлова прибудова літ.А3-1, прибудова літ.а4-1, ганок літ.а5, житловий будинок літ.Б-1, прибудова літ.б-1, тамбур літ.б3-1, ганки літ.б1,б2, житлові прибудови-літ.В-1, літ.В1-1, прибудова літ.в2-1, три сараї- літ.Е-1, літ.Н-1, літ. Р-1, шість гаражів - літ. 3-1, літ.И1-1, літ.Л-1, літ. М-1, літ. О-1, літ. П-1, бесідка літ.С-1, огорожа №1,2. Відповідно до довідки ККП "Маріупольське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість " № 4533 від 20.11.2019 року зазначено, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], за № 35136 , складається з двох житлових будинків та житлових прибудов, загальною площею 306,6 кв.м, житловою площею 179,5 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. [PERSON] належитьн 10/100 часток вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.1995 року та вказана частка складається з квартири №6 , а саме житлові прибудові будинку літ.В-1, літ. В1-1, загальною площею 34,6 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м., гаражі Л-1, літ. О-1, літ. П-1, сарай літ. Р-1, бесідка літ.С-1. Гаражі літ. Л-1, літ. О-1, літ. П-1, сарай літ. Р-1, бесідка літ. С-1, побудовані до 1992 р. та не потребують дозвільних документів.Також зазначено, що без дозвільних документів [PERSON] побудована прибудова літ.в2-1, загальною площею 6,7 кв.м. та згідно інформації з технічного паспорту вказана прибудова була побудована в 2000 році, тобто вже після набуття права власності [PERSON] на 10/100 часток вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.1995 року. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 6Д будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2020 року, прибудова літ.в2-1, гаражі літ. О-1,,П-1, сарай літ.Р-1, бесідка С-1 відповідають державним будівельним нормам. Виділ з домоволодіння [ADDRESS] 1/10 частки, що складається з житлового будинку літ.В-1, а саме: коридору 6-2 площею 9,0 кв.м., жилої кімнати 6-3 площею 11,3 кв.м, жилої прибудови літ. В1-1, а саме кухні 6-1 площею 7,5 кв.м., жилої кімнати 6-4 площею 6,8 кв.м, прибудови літ.в2-1, а саме: коридору 6-5 площею 2,9 кв.м, санвузлу 6-6 площею 2,9 кв.м, санвузлу 6-6 площею 3,8 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м., жилою площею 18,1 кв.м, сараю літ.Р-1, гаражів літ.О-1, П-1, бесідки С-1, в натурі - можливий. Частиною першоюстатті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК України, частини першоїстатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого її оголошено померлою та за вимогами ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори від 26.05.2020 року № 429/02-31 виходить, що оскільки надані документи унеможливлюють однозначне визначення типу об`єкта спадкового нерухомого майна: квартира чи частка домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, неможлива видача свідоцтва про право на спадщину. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положеньстатті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст.364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Відповідно до статей 358, 364 ЦК України - виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 (підлягає врахуванню судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зістаттею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері, однак, не має можливості зареєструвати право власності у встановленому законом порядку, відповідачі, які є співласниками спірного будинку, визнали позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, то слід захистити права позивача та в судовому порядку визнати за позивачемправо власності на спадкове майно після смерті [PERSON] 10/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлової прибудови будинку літ.В-1, а саме: коридору 6-2, площею 9,0 кв.м., жилої кімнати 6-3, площею 11,3 кв.м.; житлової прибудови будинку літ.В1-1, а саме : кухні 6-1, площею 7,5 кв.м., жилої кімнати 6-4, площею 6,8 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м., сараю літ.Р-1, гаражів літ. О-1, літ.П-1, бесідки літ.С-1. Крім того, суд, аналізуючи належні та допустимі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що зміни розміру часток співвласників при виділі позивачу частки із майна не буде допущено, при підтвердженні технічної можливості здійснення такого виділення майна відповідно до розміру належної позивачу частки вважає, що позовні вимоги позивача в частині виділення частки домоволодіння зі спільної часткової власності в цілу частку підлягають задовлонню, при цьому слід припинити право позивача спільної часткової власності на дане домоволодіння. Стосовно вимог позивача про визнання права власності на прибудову літ.в2-1, а саме коридору 6-5, площею 2,9 кв.м, санвузлу 6-6 площею 3,8 кв.м., які відповідно до довідки ККП "Маріупольське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість" № 4533 від 20.11.2019 року побудовані без дозвільних документів, тобто без належного їх технічного оформлення - самочинно, суд приходить до висновку, що це не може бути підставою для включення їх до складу майна спадкодавця та відповідно передаватись у спадщину з наступних підстав. За змістом частини першоїстатті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першоїстатті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина другастатті 376 ЦК України). У розумінні частини першоїстатті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Права спадкоємців щодо самочинно будованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з рахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Під час розгляду цивільної справи № 760/21223/17-ц (постанова від 25.08.2020р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Враховуючи наведені вимоги законодавства суд приходить до висновку, що майно, яке є самочинним будівництвом не може бути включено до складу майна спадкодавця та передавватися у спадщину. Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 09 червня 2020 року у справі № 347/2273/17.

Outcome: partial