Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона з 22.04.1996 р. по 26.04.2017 р. працювала в ПАТ «СМНВО». 26.04.2017 р. вона була звільнена з роботи за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України. На день звільнення ПАТ "СМНВО" нарахувало заробітну плату, але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. Крім того, діями відповідача було завдано значну моральну шкоду, у зв'язку з тим, що її було позбавлено можливості утримувати сім'ю. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату; середній заробіток за період затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Представник позивача [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявився, просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали письмові пояснення з приводу позовної заяви. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 26.04.2017 р. була звільнена з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.6,7). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 р. про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 р. на ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень: понеділок, вівторок, середа (а.с.18). Відповідно до довідки №16-07/1453 від 15.11.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- заборгованість по заробітній платі позивачеві (з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 23001 грн. 69 коп., вихідна допомога (ч.3 ст.38, ст.44 КЗпП України) не нараховувалась (а.с.17). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №16-07/1453 від 15.11.2017 р., виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,- середньоденна заробітна плата [PERSON] (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складала 247 грн. 31 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 27.04.2017 року по 04.12.2017 року, становить 88 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21763 грн. 28 коп. (247,31*88 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 23001 грн. 69 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 21763 грн. 28 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд вважає, що невиконання роботодавцем вимог ст.ст.115,116 КЗпП України призвело до порушення трудових прав позивача, внаслідок чого остання тривалий час позбавлена можливості отримати належну їй заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд. Це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд бере до уваги тривалість, а саме те, що позивач була звільнена 26.04.2017 р. і з того часу заробітна плата так їй і не була виплачена, у зв'язку з чим, остання змушена в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а отже суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 500 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial