Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За цією адресою з 27.10.2015 року зареєстрована відповідач, яка є її племінницею та з початку 2017 року за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні помешкання не бере, комунальні платежі не сплачує та відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації в належній позивачу квартирі, чим порушуються права позивача як власника житлового приміщення. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути з неї судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила та відзив на позовну заяву до суду не направила. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України та за відсутності учасників справи і їх представників. Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 03.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Бочелюк В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-592. Виникнення в позивача права власності на зазначене нерухоме майно підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 29.09.2009 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.06.2021 року. Згідно довідки ПП «КВЖРЕП № 8» від 09.06.2021 року та акту про непроживання особи за місцем реєстрації № 15 від 17.06.2021 року, складеного ПП «КВЖРЕП № 8», відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.10.2015 року по теперішній час та не проживає за місцем реєстрації з 2017 року зі слів сусідів та їх письмових заяв. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] та її фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2017 року. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача в належній на праві власності позивачу квартирі порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди в користуванні й вільному розпорядженні нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції.

Outcome: approved