Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

09 липня 2018 року ПАТ «Донбасенерго» в особі СО ПАТ «Донбасенерго» Словянської ТЕС звернулося до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ПАТ «Донбасенерго» в особі СО Слов'янська ТЕС забезпечує безперебійним постачанням тепловою енергією на централізоване опалення та гаряче водопостачання згідно із «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року за адресою: [ADDRESS], де проживає відповідач. Слов'янська теплова електрична станція є єдиним виробником у місті комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 68 ЖК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом (ст. 20). Свої зобов'язання по оплаті наданих комунальних послуг за адресою: [ADDRESS], відповідач не виконує. Відповідно до Правил (п. 18) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Боржник за вищевказаною адресою має особовий рахунок № 003033028 в СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янській ТЕС, але в порушення вимог діючого законодавства (п. 18 Правил, п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 67 та 68 ЖК України) порушує строки сплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у звязку із чим, за відповідачем перед структурною одиницею ПАТ «Донбасенерго» за період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість на суму 8 326,70 грн. У звязку із наведеним, позивач просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані комунальні послуги у виді відпустки теплової енергії на опалення й гарячу воду в сумі 8 326,70 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 338-17 від 22 грудня 2017 року, в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на письмові пояснення долучені до справи. Також просила застосувати позовну давність. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Донбасенерго» в особі СО ПАТ «Донбасенерго» Словянської ТЕС до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні достовірно встановлено, що публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» в особі структурної одиниці Слов'янська теплова електрична станція надаються житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] де проживає відповідач [PERSON] та має за вказаною адресою особовий рахунок № 008001021. Сторони по справі перебувають у відносинах, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ЦК України, ЖК України. З виписок по особовому рахунку № 008001021, відкритому на імя відповідача [PERSON] вбачається, що за адресою житлового приміщення квартири [ADDRESS], ПАТ «Донбасенерго» в особі СО Слов'янська ТЕС за період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2017 року включно було надано житлово-комунальні послуги, а саме опалення, водопостачання гарячої та холодної води, при цьому оплату послуг проведено частково. У звязку із чим, станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість розмір якої становить 8 326,70 грн. (а.с.4-6). Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2018 року було відмовлено в прийнятті заяви ПАТ «Донбасенерго» в особі СО ПАТ «Донбасенерго» Словянської ТЕС про видачу судового наказу (а.с.9). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені у Законі України "Про житло-комунальні послуги". Так, положенням статей 20, 21 вказаного Закону України врегульовані права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник. Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Згідно із положенням ст.ст. 64,66-68,145,156 ЖК України, повнолітні члени сім'ї наймача, члена кооперативу, власник зобов'язані брати участь в оплаті витрат по утриманню житла і несуть разом з ним солідарну відповідальність. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно із ч. 1 п. 18 Постанови КМУ Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення… № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць: плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Згідно із ст. 68 ЖК України, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Крім того, відповідно до ст. 64 ЖК України, повнолітні члени родини наймача\~ несуть солідарну з наймачем відповідальність по зобовязанням за надані комунальні послуги. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, між позивачем та відповідачкою виникли відносини, що породжують права та обовязки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачка ними користується. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, згідно\~із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач у судовому засіданні просила суду відмовити у задоволенні позову і застосувати позовну давність, про що надала заяву. Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. Таким чином початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 3 та 4ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Саме такий висновок розяснено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №761/12553/15-ц. Як вбачається з особового рахунку №008001021, заборгованість виникла у період з березня 2010 року по грудень 2017 року. У зазначений період відповідачем виплата здійснювалась частково. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати позовну даність, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2014 року задоволенню не підлягають у зв'язку з пропущенням строків позовної давності. У звязку з вищезазначеним, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача: заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, за період з 31.12.2014 року по 31.12.2017 року, у сумі 6 871 грн. 99 коп.; Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності та ту обставину, що позивач звернувся до суду за межами строку позовної давності, а саме у лип 2018 року, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.03.2010 року по 31.11.2014 року, слід відмовити у зв'язку з пропущенням строків позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із розясненнями викладеними в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (а.с. 1,2). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1454,18 грн. оскільки позов задоволений частково (заявлені позовні вимоги у сумі 8 326,70 грн., задоволені позовні вимоги у сумі 6 871,99 грн.). На підставі наведеного,

Outcome: partial