Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

06 листопада 2015 року Одеська міська рада звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, в якій позивач просить суд: визнати спадщину після смерті [PERSON], померлої 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв.м. відумерлою; визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв. м.; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення, після набрання ним законної, сили є підставою для реєстрації Юридичним департаментом Одеської міської ради права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв. м. В позовній заяві представник позивачка в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.05.2014 року до Київського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В свою чергу, в червні 2015 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду міста Одеси із зустрічним позовом до [PERSON] та Одеської міської ради, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 21.08.2014 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою прийнято та об'єднано в одне провадження у цивільній справі №520/5659/14-ц з первісним позовом [PERSON] зустрічний позов [PERSON] про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла 04 листопада 2013 року, визнано за [PERSON] право власності на квартиру №50, по вулиці Валентини Терешкової, 14 «а», у місті Одесі, загальною площею 32,1 кв. м., у тому числі житловою - 17,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності судом відмовлено. 09.06.2015 року апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення у цивільній справі за апеляційними скаргами Одеської міської ради та [PERSON] на вищезазначене рішення Київського районного суду міста Одеси, яким апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Київського районного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON], в решті рішення залишено без змін. У рішенні апеляційний суд Одеської області зазначив також про те, що встановлення судом першої інстанції лише факту періодичного перебування [PERSON] в квартирі №50, по вулиці Терешковій, 14 «а», яка належала померлій [PERSON], з метою надання допомоги, інколи купування ліків та продуктів харчування тощо, не може свідчити про факт проживання [PERSON] однією сім'єю із спадкодавцем понад п'ять років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, а отже і не зумовлює настання юридичних наслідків, передбачених статтею 1264 Цивільного кодексу України. При цьому, судова колегія апеляційного суду Одеської області погодилася з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог [PERSON] про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки наданий останньою договір-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений [PERSON], є актом доброї волі стосовно померлої та жодним чином не являється доказом в розумінні статей 57-59 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджуючим факт їх спільного проживання з померлою протягом п'яти років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну. Також судом першої інстанції було встановлено, а апеляційним судом Одеської області підтверджено, що [PERSON] на протязі п'яти років до смерті спадкодавця проживала в сусідній з померлою квартирі, вийшла за цей час заміж та народила трьох дітей, що виключає можливість її проживання з померлою однією сім'єю. В свою чергу, під час розгляду справи апеляційним судом Одеської області [PERSON] особисто підтвердила той факт, що вона не проживала постійно зі спадкодавцем за адресою: місто Одеса, вулиці Терешкова, будинок 14 «а»[ADDRESS], так як має власну родину, яка складається з чоловіка та дітей. Таким чином, представник позивача вважає, що вищезазначені факти свідчать про те, що у [PERSON], померлої 04 листопада 2013 року, відсутні спадкоємці за заповітом та за законом. Спадщина, відкрита після смерті [PERSON], складається з квартири №50 у будинку №14 «а» по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на особисте житло від 20 листопада 1997 року № 103406, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкома Одеської міської ради народних депутатів та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 26 січня 1998 року. Відповідно до довідки (виписка із домової книги про склад сім'ї та прописку) від 18.10.2010 року №2834, [PERSON] постійно проживала за вказаною адресою одна. У зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не визнають та оспорюють факт відумерлості спадщини, відкритої після смерті [PERSON], не визнають та оспорюють право власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру № 50 у будинку № 14 «а» по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м. та вважають себе спадкоємцями четвертої черги, позивач вважає, що наявний спір про право, що унеможливлює звернення Одеської міської рада до суду із заявою в порядку окремого провадження та зумовлює необхідність в захисті своїх прав та законних інтересів в поряду подання позову до [PERSON] та [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності. Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надавали. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, судом було ухвалено розгляд справи провести за відсутності відповідачів по справі на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №103406, виданого 20.11.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської місткої ради та народних депутатів, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 14 «А», кв. 50. Право приватної власності на вищевказану квартиру [PERSON] зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 26.01.1998 року, про що зроблено запис у реєстраційній книзі 252пр-трЗ-р № 555. Згідно з технічним паспортом на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Терешковій в місті Одесі, вказана квартира складається з однієї кімнати, має загальну площу 33,0 кв.м., жила площа -17,2 кв.м. 04 листопада 2013 року у віці 84 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-ЖД №355799, актовий запис №10733, виданим 05.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. З довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію №2834 від 18.10.2010 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], проживала одна [PERSON] Згідно з довідками з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.29, 30) повідомлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 10.09.2004 року; [PERSON] зареєстрована з 05.11.2007 року за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Старосілля, вул. Жовтнева, 1. Тобто разом з спадкодавцем ні позивач [PERSON], ні позивач [PERSON] не зареєстровані. В ході судового розгляду судом досліджено копію спадкової справи № 14/2013 до майна померлої 04.11.2013 року [PERSON] (а.с.60-116), з якої вбачається, що 13.11.2013 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], та 03.02.2014 року до Третьої ОДНК із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Листом від 20.11.2013 року за №182/02-14, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] повідомлено [PERSON] про те, що з предявлених нею документів виявити родинні звязки з померлою [PERSON] не надається можливим та розяснено її право на звернення до суду із заявою про встановлення родинних відносин (а.с.71). Листом від 10.04.2014 року за №89/02-14, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] повідомлено [PERSON] про те, що її заява не належним чином оформлена, та розяснено що їй необхідно особисто звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, в якій справжність підпису засвідчується нотаріусом (а.с.110). З вказаної спадкової справи, вбачається, що [PERSON] більше до нотаріуса не зверталась, нотаріусом свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось, інші особи до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 04.11.2013 року, не звертались. Судом також встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа № 520/5659/14-ц за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності. Зі вказаної справи вбачається, що 16.05.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, який 15.10.2014 року уточнила, та просила визнати її спадкоємницею за законом четвертої черги після смерті [PERSON]; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] "А", у м. Одесі, загальною площею 32,1 кв. м., житловою - 17,2 кв. м., в порядку спадкування після смерті [PERSON]. 16.06.2014 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Одеської міської ради, в якому просила визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.08.2014 року зустрічний позов було об'єднано в одне провадження з первісним. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Визнано [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла 04.11.2013 року. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А» по вулиці Терешкової у місті Одесі, загальною площею 32,1 кв.м., у тому числі житловою площею 17,2 кв.м., у порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 04.11.2013 року. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності, - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року апеляційну скаргу Одеської міської ради - задоволено частково. Апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року - скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON]. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено. В решті рішення залишити без змін. Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року встановлено, що під час судового розгляду справи в апеляційному суді, позивачкою [PERSON] особисто було підтверджено той факт, що вона не проживала постійно з спадкодавцем за адресою: м. Одеса, вул. Терешкова, буд. 14 «а»[ADDRESS], так як має власну родину, яка складається з чоловіка та дітей. Періодично [PERSON] перебувала в квартирі [PERSON], однак проживати там було неможливо, оскільки були відсутні належні умови для проживання. Жоден з допитаних по справі свідків не підтвердили факту постійного проживання [PERSON] у квартирі померлої [PERSON], ними лише було підтверджено факт періодичного її там перебування з метою надання допомоги у вигляді придбання ліків, продуктів тощо. Отже, встановлення судом першої інстанції лише факту періодичного перебування [PERSON] в [ADDRESS] «а» у квартирі померлої [PERSON]П з метою надання допомоги, інколи купування ліків та продуктів, запрошення з метою відпочинку [PERSON], на дачу та намір встановлення метало пластикових вікон у квартирі спадкодавця, не може свідчити про факт проживання позивачки [PERSON] однієї сім'ю з [PERSON] понад п'ять років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, отже не зумовлює настання юридичних наслідків, передбачених ст. 1264 ЦК України. У вказаному рішенні апеляційного суду Одеської області також зазначено та встановлено, що колегія апеляційного суду погодилась з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог [PERSON] про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки надані останньою договір-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений [PERSON] є актом доброї волі стосовно померлої та жодним чином не являється доказом в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, підтверджуючим факт їх спільного проживання з померлою протягом п'яти років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, оскільки [PERSON] на протязі п'яти років до смерті спадкодавця проживала в сусідній з померлою [PERSON], квартирі, як і [PERSON] винаймаючи житло, вийшла за цей час заміж та народила трьох дітей, що виключає можливість її проживання з померлою в одній однокімнатній квартирі. Рішення апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року набрало законної сили, касаційної скарги на рішення апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року не подавалось. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягає. Також під час розгляду справи було встановлено що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №521/21580/13-ц за заявою [PERSON], за участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення юридичного факту, провадження в якій було відкрито на підставі ухвали судді Малиновського районного суду міста Одеси від 25 грудня 2013 року. 28 вересня 2016 року до Київського районного суду міста Одеси була надана відповідь з Малиновського районного суду міста Одеси в якій зазначено, що по цивільній справі №521/21580/13-ц, ухвалою суду від 05.06.2014 року заяву [PERSON], за участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення юридичного факту залишено без розгляду на підставі заяви [PERSON] про залишення її заяви без розгляду. Ухвала Малиновського районного суду міста Одеси від 05.06.2014 року набрала законної сили 11.06.2014 року, в апеляційному порядку не оскаржувалась. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст.1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті 04 листопада 2013 року [PERSON], відкрилася спадщина до майна померлої, а саме на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв.м., житловою - 17,2 кв. м. Заповіту за життя [PERSON] не залишала, спадкоємців за законом у неї немає. Таким чином, спадщина після смерті [PERSON], яка померла 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв.м., житловою - 17,2 кв. м., що належала їй на праві власності є відумерлою. Відповідно до ч.3\~ст.1277 ЦК України\~спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд зазначає, що позивач в позовних вимог зазначив, що квартира №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, яка належить померлій [PERSON], загальною площею 33,9 кв.м., однак суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №103406, виданого 20.11.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської місткої ради та народних депутатів, квартира, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 14 «А», кв. 50, загальною площею 30,0 кв.м., що також зазначено у технічному паспорті на квартиру від 03.10.1997 року. При таких обставинах, позовні вимоги Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності підлягають задоволенню частково, та слід визнати спадщину після смерті [PERSON], померлої 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв. м., житловою - 17,2 кв.м. відумерлою; визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв. м., житловою - 17,2 кв. м.. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial