Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 298101,98 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.05.2018 року в розмірі 204000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працював у відповідача з 19.03.2013 року. Наказом № 27 від 25.05.2018 року [PERSON] був звільнений 25.05.2018 року з посади директора Департаменту електромонтажних робіт згідно з ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, однак ПАТ «Аеробуд», не здійснив з [PERSON] повного розрахунку в день звільнення по заробітній платі нарахованої за період з червня 2016 року по травень 2018 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача ПрАТ «Аеробуд» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив яким заперечує проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність з огляду на те, що ПрАТ «Аеробуд» не вчиняло протиправну, винну дію чи бездіяльність щодо невчасної виплати заробітної плати [PERSON] . Суд, вислухавши представника позивача, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, позивач працював у ПрАТ «Аеробуд» з 19.08.2013 року. Згідно наказу № 27 від 25.05.2018 року [PERSON] 25.052018 року звільнено з посади директора Департаменту електромонтажних робіт згідно з ст. 38 КЗпП України (а.с. 18). Відповідно до довідки ПрАТ «Аеробуд» від 27.12.2020 року виданої В.о. Голови ПрАТ «Аеробуд» Цимбал І.О. станом на 27.12.2019 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 241845,64 грн. (а.с. 155). Приймаючи до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню а саме в сумі 241845,64 грн. Відповідно статті 117 Кодексу Законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 Кодексу Законів про працю України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Як вбачається з розрахунку позивача середньоденна заробітна плата становить 19,10 грн., виходячи з розрахунку, заробітної плати позивача за період березень - квітень 2018 року ( 446,41 грн. + 375,09 грн. : 43 робочі дні). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12491,40 грн., за період з 26.05.2018 року по 28.01.2021. Варто зазначити, що твердження представника відповідача щодо того, що ПрАТ "Аеробуд" позбавлений можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємства обставин не приймаються судом до уваги як підстава відмови у позові, оскільки відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 12.09.2019 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 17.10.2019 року, акт здавання-приймання наданих послуг від 27.01.2020 року та дублікат квитанції від 08.11.2019 року про сплату адвокатських послуг в сумі 13900,00 грн., а тому суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13900,00 грн., що документально підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн 00 коп.

Outcome: partial