Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації за завдану моральну шкоду. В позові зазначив, що з 2003 року він працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на різних посадах та отримував у вказаному підприємстві заробітну платню. Остання займана ним посада - інженер першої категорії служби засобів обліку. У звязку із неодноразовими та тривалими затримками у виплаті заробітної плати відповідно до наказу № 179к від 18.01.2018р. позивач був звільнений із вказаного підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідач, у порушення вимог статті 116 КЗпП України, не здійснив розрахунок при звільненні з позивачем у звязку з чим він був змушений звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу про отримання належних йому сум. Наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2018р. у справі № 334/836/18 з відповідача на користь позивача було стягнуто нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 51542,28 грн., заборгованість була повністю перерахована ПАТ «Запоріжжяобленерго», на рахунок позивача 23.02.2018р. Таким чином відповідач порушив передбачені законом строки на виплату заробітної плати. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до відомостей, опублікованих на офіційному сайті Держкомстату індекс споживчих цін за період затримки заробітної платні складав: а 2017 рік: жовтень - 101,2%; листопад - 100,9%, грудень - 101,0%. За 2018 рік: січень - 101,5%. Таким чином, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати складає: компенсація зарплати за вересень 2017р. - 241,31грн., компенсація зарплати за жовтень 2017р. - 163,85грн., компенсація зарплати за листопад 2017р. - 147,42грн., компенсація зарплати за грудень 2017р. - 83,48грн., а всього 636,06 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 6655,36грн., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 207,98 грн. за період з 19.01.2018р. по 23.02.2018р. Також у звязку з порушенням трудових прав, позивача, які полягають у порушенні строків виплати заробітної платні та затримці повного розрахунку після звільнення, він зазнав моральних страждань, які пролягали у тому, що заробітна плата є єдиним джерелом для існування, яке більшою частиною витрачається ним та його сімєю на придбання продуктів харчування, оплату комунальних послуг та інші життєво необхідні статті витрат. Відсутність заробітної платні вимагала від позивача пошуку інших джерел існування, в той час як він працював у відповідача. Відсутність грошей унеможливлювала вести звичайне життя, та повністю змінила сталий уклад. Через безліч боргів він втратив нормальні стосунки зі знайомими, також не міг організувати відпочинок для себе та своєї родини, через відсутність коштів. Навіть після звільнення він вимушений прикладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Тому просить суд стягнути з відповідача завдано моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов, суду пояснив, що ступінь виконання зобовязання відповідача перед позивачем знаходиться в прямій залежності від стану виконання зобовязання споживачів перед Товариством та політики НКРЕКП, щодо встановлення відсотків відрахувань на поточні рахунки відповідача. Тобто, відповідач не може впливати а ні на перерахування коштів та їх обсяг, а ні на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму і лише алгоритмом визначається частка коштів, наявних на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, і які можуть бути використані для розрахунків із зарплати, в т.ч. і з позивачем. Крім того, відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення 5000грн. моральної шкоди є безпідставною виходячи з того що позивачем не доведений сам факт порушення відповідачем його законних прав, і не наведено жодних підстав в чому може полягати таке порушення, позивачем не наведено, якими діями чи бездіяльністю відповідача йому була нанесена шкода та не зазначено, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 5000грн., та якими доказами це підтверджується. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON], 01.09.2003 року прийнято на роботу на ВАТ «Запоріжжяобленерго», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.11) Відповідно до наказу № 179к від 18.01.2018р. [PERSON] звільнений із вказаного підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу. (а.с.12). При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго», перед [PERSON] відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 23 від 19.01.2018р., на день звільнення складала: зарплата за вересень 2017 року - 5245,93грн.; зарплата за жовтень 2017 року - 4819,20грн.; зарплата за листопад 2017 року - 5897,19грн.; зарплата за грудень 2017 року - 5565,65грн.; зарплата за січень 2018 року - 30014,31грн. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У звязку із зазначеними обставинами позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати. Наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2018р. у справі № 334/836/18 з відповідача на користь позивача було стягнуто нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 51542,28 грн. Заробітна плата була повністю перерахована ПАТ «Запоріжжяобленерго», на рахунок позивача 23.02.2018р., що підтверджується випискою з рахунку позивача та копіями квитанцій (а.с.18,19). Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацом першим пункту 8 розділу IV вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути на його користь середній заробіток в сумі 6655,36 грн. за період з 19.01.2018р. по 23.02.2018р., при цьому зазначаючи що середньоденний заробіток складає 207,98 грн. Відповідач зазначає про те, що відповідно його контррозрахунків такий період має обчислюватись із 22.01.2018р. (перший робочий день після звільнення в січні 2018р.) по 22.02.2018р. (останній робочий день, перед проведеним повним розрахунком), і при цьому загальна кількість робочих днів за вказаний період складає 24 (8 днів у січні 2018р. та 16 днів у лютому 2018р). Суд приймає контррозрахунок відповідача, та вважає за необхідне розрахувати середньомісячний заробіток позивача за період із 22.01.2018р. по 22.02.2018р., наступним чином: 24 дня х 207,98 грн. = 4991,52 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. На підставі ст.ст. 1-2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Порядок здійснення розрахунків визначений порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. № 159, відповідно до п. 4 якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. При цьому компенсація втрати частини заробітної плати провадиться, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до відомостей, опублікованих на офіційному сайті Держкомстату індекс споживчих цін за період затримки заробітної платні складає: за 2017 рік: жовтень - 101,2%; листопад - 100,9%, грудень - 101,0%, за 2018 рік: січень - 101,5%. Таким чином компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати складає: Компенсація зарплати за вересень 2017р. 5245,93грн. х (101,2% х 100,9% х 101,0% х 101,5%): 100 = 5245,93 х 104,6% : 100 = 5487,24грн. 5487,24грн. - 5245,93грн. = 241,31грн. Компенсація зарплати за жовтень 2017р. 4819,20грн. х (100,9% х 101,0% х 101,5%) : 100 = 4819,20 х 103,4% : 100 = 4983,05грн. 4983,05грн. - 4819,20грн. = 163,85грн. Компенсація зарплати за листопад 2017р. 5897,19грн. (101,0% х 101,5%): 100 = 5897,19 х 102,5% : 100 = 6044,61грн. 6044,61грн. - 5807,19грн. = 147,42грн. Компенсація зарплати за грудень 2017р. 5565,65грн. х 101,5% : 100 = 5649,13грн. 5649,13грн. - 5565,65грн. = 83,48грн. Всього компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає: 241,31грн.+163,85грн.+147,42грн.+83,48грн. = 636,06грн., та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи обставин які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд вважає, що у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 636,06грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку у сумі 4991,52 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial