Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

27 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON], з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2000 року по 23 листопада 2012 року. Від спільного життя позивач [PERSON] та відповідач мають двох малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне проживання та ведення господарства між ними було припинено до офіційного розірвання шлюбу. Оскільки відповідач перешкоджала позивачу бачитися з дітьми, він був вимушений звернутися до органу опіки та піклування Самарської в м.Дніпропетровську ради для вирішення питання щодо подальшого спілкування з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради були встановлені дні та час спілкування з малолітніми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а саме: кожний вівторок з 16:00 до 19:00 години, 1 і 3 суботу кожного місяця з 09:00 до 19:00 години та 2 і 4 неділю кожного місяця з 09:00 години до 18:00 години за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON]. З тих причин, що вказане рішення відповідач [PERSON] не виконує, дитину не дає у визначений рішенням час, він звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просять суд встановити їм дні та час спілкування з малолітніми доньками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а саме: кожний вівторок з 16:00 по 19:00, кожні 1 і 3 вихідні місяця з суботи 09:00 по неділю 18:00за обраним позивачем місцем, у період зимових канікул з 03 січня по 10 січня (7 днів) та літніх канікул на 2 тижні (14 днів) надавати їх для виїзду на оздоровлення дітей. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, надавши суду аналогічні пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з урахуванням інтересів дітей запропонувала інший графік. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Самарської районної в м.Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце засідання суду повідомлявся згідно з вимогами чинного законодавства. Надали заяву відповідно до якою вважають за можливе визначити часи спілкування з дітьми наступним чином: кожний вівторок з 16:00 до 19:00 години, 1 і 3 суботу кожного місяця з 09:00 до 19:00 години та 2 і 4 неділю кожного місяця з 09:00 години до 18:00 години за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON] (а.с.38-39). Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що з 09 вересня 2000 року по 23 листопада 2012 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6) та копія рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2012 року про розірвання шлюбу (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5,6). Позивач [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Суд встановив, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26.03.2013 шлюбні відносини було припинено (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 15.11.2013 року № 370 позивачу були встановлені дні та час спілкування з [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а саме: кожний вівторок з 16:00 до 19:00 години, 1 і 3 суботу кожного місяця з 09:00 до 19:00 години та 2 і 4 неділю кожного місяця з 09:00 години до 18:00 години за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із змісту ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи з обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні та у вихованні дитини, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд в першу чергу виходив з інтересів дітей, враховуючи їхній вік. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. N 789-XII) та ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З аналізу вказаної статті випливає, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача в частині вчинення йому позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною, належними доказами в розумінні ст. 57-60 ЦПК України такі обставини не були підтверджені. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з урахуванням інтересів дітей, їхнього розвитку та запобігання негативного впливу на їхнє навчання відповідач запропонувала наступний графік спілкування: кожний вівторок з 16:00 до 19:00, кожний вихідний день на вибір з 09:00 по 18:00, кожні 1 та 3 вихідні місяця з п»ятниці 18:00 по 19:00 суботи. Щоб у неділю вони встигли вивчити уроки. У період зимових канікул 5 днів, окрім 6 січня та літніх канікул на 2 тижні (14 днів), осінні та весняні канікули по 3 дні, зі згоди з дітьми та за домовленістю з відповідачем. В судовому засіданні було встановлено, що саме із-за виниклих між позивачами та відповідачем неприязних стосунків, відбулося недотримання встановлених рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 15.11.2013 року № 370 днів та часу спілкування з дитиною, саме такі обставини викликали даний спір, а не фактичне не бажання відповідачки надавити дитину для спілкування позивачам. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, - малолітня дитина не повинна (крім тих випадків, коли є виключні обставини) бути розлучена зі своєю матір'ю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення позивачу днів та часу спілкування з малолітніми доньками кожний вівторок з 16:00 по 19:00, кожні 1 і 3 вихідні місяця з суботи 09:00 по неділю 18:00за обраним позивачем місцем, у період зимових канікул з 03 січня по 10 січня (7 днів) та літніх канікул на 2 тижні (14 днів) надавати їх для виїзду на оздоровлення дітей, суд виходить з того, що з врахуванням віку дитини, такий спосіб спілкування не буде відповідати інтересам дитини, оскільки даний графік призведе до погіршення ситуації по навчанню, окрім того, діти знаходяться у такому віці, коли їм безумовно потрібна материнська турбота, мати якої - це сама природа, яка наповнює, захищає та навчає існувати з усіма оточуючими у гармонії, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у майбутній психіки, а також фізичному розвитку дитини, емоціональний, енергетичний та екологічний зв'язок якої зі своєю матір'ю, на думку спеціалістів, залишається як мінімум до 7 років, а повністю виходить з енергетичної оболонки матері до 24-25 рокам. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Окрім того збільшення часів спілкування з дитиною повинно бути поступовим та таким, що не буде травмувати дитину. Аналізуючи приведені вище норми права та розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснивши позивачам та відповідачу, їх права та обов'язки, попереджуючи про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, як того вимагає п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial