Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів, вказавши, що з грудня 2007 року по липень 2017 року проживала з відповідачем як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання вони сумісно піклувалися про добробут сім`ї, її матеріальне забезпечення, достаток, сумісними зусиллями створювали належні умови для них та спільних дітей. В січні 2011 року з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS], де спільними зусиллями зробили ремонт та придбали побутову техніку. В лютому 2014 року вони з відповідачем придбали автомобіль марки «Фольцваген Кадді». Вказане майно було оформлено на відповідача. З 2007 року по 2010 рік вони з відповідачем мешкали у орендованій квартирі, а з грудня 2010 року по липень 2016 року у її батьків за адресою: [ADDRESS]. В серпні - вересні 2016 року вони з відповідачем переїхали у їх вищевказану квартиру, де мешкали однією сім`єю по липень 2017 року. Таким чином між нею та відповідачем з грудня 2007 року по липень 2017 року склалися відносини, що притаманні подружжю в офіційному шлюбі. Під час сумісного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та реєстрацією народження дітей вона займалася самостійно, тому в свідоцтві про їх народження ім`я та по батькові батька дітей записувалось за її вказівкою у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, прізвище дітям надано її. В період їх з відповідачем фактичних шлюбних відносин, відповідач займався вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, проводив з ними вільний час, цікавився та турбувався їх станом здоров`я тощо, тобто в повному обсязі виконував свої батьківські обов'язки. Питання про внесення змін до актового запису народження дітей із зазначенням їх батьком [PERSON] між ними не вирішувалось, відповідач від дітей не відмовлявся. Через простійні сварки, різні погляди на життя та втрату подальшого сенсу проживання однією сім`єю в липні 2017 року фактичні шлюбні відносини між ними припинились, діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач повідомив, що відмовляється визнавати себе батьком дітей та в подальшому утримувати їх. Просить встановити факт, а саме те, що вона у період з грудня 2007 року по липень 2017 року з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнати відповідача батьком дітей - [PERSON] та [PERSON]. Внести зміни до актових записів про народження дітей - [PERSON] та [PERSON] та батьком дітей зазначити відповідача, змінивши прізвище дітей з «[PERSON]» на «[PERSON]» та «[PERSON]», відповідно. Стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/ 2 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В ході розгляду справи представник позивача відмовився від частини позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.04.2019 року провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, закрито. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання батьківства, внесення змін до актового запису підтримав у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, позовні вимоги у цій частині просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог у частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання батьківства, внесення змін до актового запису. В подальшому відповідач [PERSON] надав заяву у якій підтвердив, що визнає своє батьківство відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та визнає факт спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної у місті ради Березуцька Н.І. в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області в особі начальника Вербовська К.В. зверталася до суду з заявою про розгляд справи без присутності їх представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов з урахуванням ухвали суду від 15.04.2019 року підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 395 (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 301 (а.с.9). Як вбачається з копії актового запису про народження [PERSON] (а.с. 54), відомості про батька дитини внесені на підставі заяви матері [PERSON] від 17.05.2011 року. Як вбачається з копії актового запису про народження [PERSON] (а.с. 55), відомості про батька дитини внесені на підставі заяви про державну реєстрацію народженні відповідно до частини 1 ст. 135 СК України від 02.04.2013 року. Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Приймаючи до уваги, визнання відповідачем [PERSON] свого батьківства відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд вважає, позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч.4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Як вбачається з довідки № 38 квартального комітету № 24 від 27.08.2017 року [PERSON] з чоловіком [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] з грудня 2010 року по червень 2016 року проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Суд враховує позицію ВС/КЦС, згідно якої "підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є лише наявність фактичних шлюбних стосунків" (№ 337-5266/1-ц від 25.01.2018). Таким чином, судом на підставі досліджених доказів встановлено, поза розумним сумнівом, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у фактичних шлюбних стосунках, які постійно проживали разом із грудня 2007 року по липень 2017 року . Сторона відповідача, натомість, не надала вагомих доводів чи доказів на спростування цих обставин, проти даних факту не заперечували. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved