Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

24.02.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі з 22.12.2007 року та від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, останнім часом сторони стали чужими один одному, кожен почав жити своїм особистим життям і на даний час відбувається процес розлучення подружжя. Відповідач грошей на утримання дитини не надає та не приймає участі в утриманні спільної доньки. Постійний догляд, утримання та виховання дитини відповідач переклав на позивача, при цьому позивачка не має можливості самостійно утримувати дитину, оскільки отримує мінімальний заробіток. За твердженням позивачки нею щомісячно витрачаються на дитину наступні кошти: на їжу - 1000-1500 грн.; на послуги дитячого садочка - 300 грн.; на одежу - 1000-1500 грн.; на книжки, іграшки та ін. - 300-500 грн. Позивачка зазначає, що їй не відомо де працює відповідач, так як цю інформацію він приховує, однак позивачці відомо, що відповідач добре заробляє, оскільки на себе та своє дозвілля грошей не шкодує. Враховуючи, що відповідач працездатний та має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позивачка не в змозі самостійно утримувати дитину, а відповідач матеріальної допомоги не надає, домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто. Представник зазначає, що на даний час відповідач в одній з кімнат квартири повісив замок і не пускає в кімнату, а ні позивачку, а ні дитину. Особовий рахунок на сплату комунальних послуг оформлений на відповідача, тому в квитанціях платником значиться відповідач і на його ім'я приходять квитанції та рахунки, однак на даний час вже виник борг за сплату комунальних послуг і особового рахунку відповідач не дає, тож позивачка змушена на даний час здійснювати дії спрямовані на отримання дубліката особового рахунку. Стосовно заперечень відповідача на подану позовну заяву представник зазначила, що вони стосуються минулого часу і раніше відповідач дійсно піклувався про дитину, однак на теперішній час жодної матеріальної допомоги він не надає, навіть у холодильнику однією полицею користується відповідач, а іншою мати з дитиною. Останні три місця за садочок сплачує лише позивачка, а також сплатила борг по комунальним платежам у сумі 1500 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він завжди все робив для своєї дитини і буде це робити й в подальшому, оскільки любить свою доньку. В місяць відповідач витрачає зі своїх власних коштів на утримання дитини 600-700 грн. та особисто приймає участь у її освіті, вихованні, повністю займається її розвитком. Також відповідач зазначив, що не застосовував насильства до позивачки, а лише відбувався конфлікт у зв'язку з відмовою відповідача придбати для позивача мобільний телефон і після цього остання зі своїм братом поїхала в невідомому напрямку та з'явилась лише наступного дня. За січень 2015 року комунальні послуги дійсно сплатила позивачка, а відповідач мав намір у такому разі сплатити комунальні послуги за лютий, однак позивачка знову забрала квитанцію, а також ховає і квитанції на оплату дитячого садочка. За твердженням відповідача, таким чином позивачка штучно створює умови за яких відповідач не має змоги здійснювати оплати. Також відповідач зазначає, що йому не відомо про те, що матеріальну допомогу здійснюють батьки позивачки, при цьому відповідач стверджує, що сама позивачка весь час витрачає на спілкування в соціальних мережах Інтернету, а в цей час відповідач повністю опікується дитиною. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що сварки між сторонами виникали виключно із-за грошей, а замок в одній з кімнат відповідач повісив щоб позивачка чогось там не вкрала, зокрема документи, при цьому дитина має доступ до цієї кімнати. За твердженням представника позивачка витрачає свою заробітну плату лише на себе, тож є обґрунтовані сумніви у тому, що позивачка буде витрачати аліменти саме на дитину, а не на свої особисті потреби. На думку представника, жодних доказів того, що позивачка свою заробітну плату витрачає на дитину в матеріалах справи немає, сторони проживають разом і на даний час дитину треба починати готувати до школи, а позивачці забажалось мати дорогий мобільний телефон. Представник зазначає, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, адже відповідач любить свою дитину, піклується про неї, купує засоби гігієни, іграшки, одяг, а позивач доказів витрат на дитину не надає, лише кілька чеків на придбання продуктів харчування і оскільки відповідач офіційно працює, на думку представника, аліменти мають бути визначені в розмірі 25% від доходу. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). За змістом наявної в матеріалах справи довідки №1 від 19.03.2015 року, відповідач працює у ТОВ "Євротрейдсервіс" з 09.04.2014 року та його дохід з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року склав 7800,00 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що має діяти лише в межах заявлених позовних вимог, які в даному випадку стосуються стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі і позбавлений права на власний розсуд застосувати положення ст. 183 СК України для визначення аліментів у частці від доходу. Крім того, суд вважає правомірним стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки у поданій відповідачем довідці не зазначено чи є це місце роботи відповідача постійним, чи він працює за сумісництвом, при цьому з матеріалів справи вбачається та підтверджено самим відповідачем, що його витрати на дитину, на утримання житла та ін., є набагато більшими ніж вказаний офіційний дохід, тож суд приходить до висновку, що наведене є обставиною, яка має істотне значення для визначення суми аліментів саме у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка посилаючись на те, що нею здійснюються витрати на утримання дитини в розмірі 2600-3600 грн. щомісячно, тим най менш належними та допустимими доказами цього розміру витрат не підтвердила, тож суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів в частині визначення їх розміру у сумі 1500,00 грн. є необґрунтованими і заявлений розмір аліментів має бути зменшений до 650,00 щомісячно, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З 01.01.2015 року по 30.11.2015 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1032,00 грн., а з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року становитиме 1167,00 грн. Таким чином, середній прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить біля 1100,00 грн. на місяць і кожен з батьків має витрачати на дитину 550,00 грн. щомісячно. Враховуючи рівність обов'язку батьків щодо забезпечення дитини, відсутність встановлених судом у відповідності до положень ст. 182 СК України обставин, які б вказували на необхідність зменшення частки батька в матеріальному забезпеченні доньки, а також з огляду на працездатний вік платника аліментів, підтвердження ним особистими поясненнями здійснення витрат на дитину в розмірі 600-700 грн. щомісячно та ураховуючи наявні в матеріалах справи докази фактичних витрат відповідача, які є значно більшими ніж зазначений відповідачем офіційний дохід, суд вважає за необхідне визначити стягнення аліментів у розмірі 650,00 грн. щомісячно, що також спрямоване на як найкраще матеріальне забезпечення життя та розвитку дитини. Крім того, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Посилання сторони відповідача на те, що позивачка витрачатиме аліментні виплати на свої особисті потреби суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження не можуть бути підставою для відмови у позові, а згідно ст. 186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів, а у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial