Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

24 березня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їх матері, [PERSON], належала квартира [ADDRESS]. У [INFO] року [PERSON] померла, після чого позивачі звернулися до нотаріуса, проте їм було відмовлено через те, що вони не надали правовстановлювальні документи на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання за ними права власності на спадкове майно за законом, зобов'язання реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати їх право власності на вказане майно (а.с.а.с. 2 - 5, 26). У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. [PERSON] до суду не з'явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 25). Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представники третіх осіб до суду також не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі доводяться дочками [PERSON] (а.с.а.с. 18 - 21). 12 грудня 2008 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2-2185/2008 було ухвалене заочне рішення, яким за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили (а.с. 9). Згодом органом реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] було відмовлено у реєстрації її права власності на квартиру на підставі вказаного судового рішення, у зв'язку з чим остання була вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права. 03 серпня 2010 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 2а-5705/10/0470 було ухвалено постанову про зобов'язання Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради провести державну реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Постанова набрало законної сили (а.с.а.с. 10 - 12). [INFO] року [PERSON] померла, не встигнувши зареєструвати своє право власності на придбану квартиру (а.с. 6). 30 листопада 2012 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 18 березня 2013 року [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 07 листопада 2013 року нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що позивачі не надали правовстановлювальний документ на спадкове майно (а.с. 24). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилися два спадкоємці її майна - позивачі. За правилами частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав нотаріусу відповідну заяву. Позивачі протягом шести місяців після смерті матері звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже, у розумінні закону, прийняв спадщину. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачами (у рівних частках) права власності на спадкову квартиру підлягає задоволенню, оскільки позивачі прийняли це майно після смерті матері і є спадкоємцями першої черги. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності на спадкову квартиру, то вона є передчасною (оскільки спору з третьою особою з цього приводу не має), а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: partial