Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2017 року о 14 год. 35 хв. на регульованому перехресті вул. Ахматової та вул. Григоренка в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем (евакуатор) «ТАТА», державний номерний знак [NUMBER], повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з автомобілем «КІА», державний номерний знак [NUMBER], зіткнення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ТАТА», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в АТ «ПРОСТО-Страхування» згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 16/17 від 01 березня 2017 року про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «КІА», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 341 339 грн. 72 коп., частину з яких - 100 000 грн. 00 коп. їй відшкодувала АТ «ПРОСТО-Страхування». Різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 241 339 грн. 72 коп. (341 339 грн. 72 коп. - 100 000 грн. 00 коп. = 241 339 грн. 72 коп.), яку просить стягнути солідарно з відповідача [PERSON], як винуватця ДТП на підставі ст.1194 ЦК України та його роботодавця [PERSON] на підставі ст. 1172 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 25 вересня 2017 року (а.с. 45), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] 339 грн. 72 00 коп. - матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди як різницю між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (341 339 грн. 72 коп. - 100 000 грн. 00 коп. = 241 339 грн. 72 коп.). Відповідачі в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, що підтверджується розпискою зворотнього повідомлення рекомендованого листа. Відповідач в особі [PERSON] надав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується розпискою зворотнього повідомлення рекомендованого листа, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням матеріалів страхової справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 03 лютого 2017 року о 14 год. 35 хв. на регульованому перехресті вул. Ахматової та вул. Григоренка в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем (евакуатор) «ТАТА», державний номерний знак [NUMBER], повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з автомобілем «КІА», державний номерний знак [NUMBER], зіткнення, який належить позивачці (а.с.5), й під керуванням [PERSON] (а.с.6). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.6). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ТАТА», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в АТ «ПРОСТО-Страхування» згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності № 1606104 (а.с. 7). З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 16/17 від 01 березня 2017 року про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «КІА», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 341 339 грн. 72 коп. (а.с.8-11, 12-31), частину з яких - 100 000 грн. 00 коп. позивачу відшкодувала АТ «ПРОСТО-Страхування» (а.с.7). Різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 241 339 грн. 72 коп. (341 339 грн. 72 коп. - 100 000 грн. 00 коп. = 241 339 грн. 72 коп.), яка згідно позовних вимог підлягає стягненню з відповідача [PERSON], як винуватця ДТП на підставі ст.1194 ЦК України Підстави для стягнення матеріаліальних збитків з [PERSON] на підставі ст. 1172 ЦК України відсутні з підстав недоведеності. Відповідач у відзиві не погодився з проведеною позивачем оцінкою завданих матеріальних збитків, проте до суду із клопотанням про проведення судової авто-товарознавчої експертизи не звертався. Відмовився від проведення експертизи й позивач, посилаючись на проведену ним оцінку пошкодженого транспортного засобу. Суд, враховуючи позиції сторін, зважаючи на положення п. 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, за якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обстанин у справі, надавши правову оцінку висновку авто-товарознавчого дослідження, вважає, що цей висновок може вважатися належним доказом про оцінку завданих збитків з підстав відсутності спростовуючих цьому доказу іншим, наданим відповідачем. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний Звіт товарознавчого дослідчення з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відтак, різниця між фактичним розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 241 339 грн. 72 коп. (341 339 грн. 72 коп. - 100 000 грн. 00 коп. = 241 339 грн. 72 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON], як винуватця ДТП на підставі ст.1194 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову в частині вимог про відшкодування матеріальних збитків, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). За таких правових підстав та наданих доказів позов в частині вимог до [PERSON] є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню; підстав для його відмови судом не встановлено. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст.29, 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,

Outcome: partial