Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У червні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.07.1998 року, РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2017 року. Позичальник не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача станом на дату смерті позичальника 25.03.2017 року становить 6 590,74 грн. і складається з 4 353,45 грн. - заборгованість за кредитом, 2 237,29 грн. - заборгованість за відсотками. 03.04.2019 року позивачем було отримано відповідь Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що один із спадкоємців померлого [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON] . Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 6 590,74 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача в якому підтримують позовні вимоги та не заперечують проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 11.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.07.1998 року, РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. У відповідності до розрахунку позивача, заборгованість за кредитним договором становить 6 590,74 грн., яка складається із: 4 353,45 грн. - заборгованість за кредитом, 2 237,29 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно листа Одинадцятої київської державної нотаріальної контори №1072/02-14 від 15.02.2019 року позичальник [PERSON] помер [INFO] . При цьому, одним із трьох спадкоємців померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, є [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього ж Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що вимоги банку про стягнення заборгованості предявлені до одного із трьох спадкоємців померлого, суд вважає, що такі вимоги до останнього є законними та обґрунтованими лише в 1/3 частині. При цьому, суд не погоджується з розміром заборгованості нарахованої позивачем з наступних підстав. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У анкеті-заяві, підписаній позичальником від 11.12.2012 року, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачам Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені, відсотків та штрафів. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку позичальником не повернуті, при цьому, з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті позичальника [PERSON] прийняли його діти [PERSON] , [PERSON] та його дружина [PERSON] , тому суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1/3 частини суми боргу, що становить 1 451,15 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню частково пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial