Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи органу опіки і піклування Хорольської міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову вказала, що 25 жовтня 2011 року між нею [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований шлюб, що був розірваний 25 листопада 2012 року Хорольським районним судом Полтавської області, справа №1628/2398/12. Від шлюбу позивачка та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності . В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, з»ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу. Всі діти, народжені у шлюбі або поза шлюбом, повинні користуватися однаковим соціальним захистом. В ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та їх спільної малолітньої дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем та у прийманні участі батька в вихованні вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач життям доньки не цікавився, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні та утриманні. У зв'язку з цим позивачка була вимушена звернутися до Хорольсько районного судому Полтавської області, з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який був задоволений 18.08.2014 року (справа № 548/1221/14-ц ). Відповідач рішення суду не виконує, аліменти сплачує не регулярно, наслідок чого станом на жовтень 2017 року заборгованість по аліментам становить 218293, 36 грн. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку позивач принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як моральної, так і з правової точки зору. Висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Хорольсь міської ради від 13.06.2017 року встановлений факт ухилень відповідача від виконання батьківських обов'язків з виховання малолітньої доньки - [PERSON], та той факт, що позивачка являється одинокою матір'ю . У відповідності з ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до абз.7 п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Позбавляючи батьківських прав відповідача, суд в першу чергу виходить з найкращих інтересів дитини, яка потребує належного виховання з метою духовного та фізичного розвитку її особистості. Саме на це звернув увагу Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, ухваленою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 року, ратифікованою ВРУ 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На думку суду, факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки, що грубо порушує її права та інтереси, є доведеним, а тому позов є обґрунтованим. З приводу витрат на правову допомогу, позивачці належить відмовити , оскільки нею та її представником не надано відповідно обчислених розрахунків згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2012 року № 305. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial