Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу 79560,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між нею [PERSON] було укладено договір про надання послуг з продажу об'єкта №11072017. Свої зобов'язання за договором позивач виконала, в той час як відповідач надані послуги в повному обсязі не оплатив. У зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 79560,00 грн. 23 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій ставить питання про визнання недійсним п.4.2 договору №11072017 від 11 липня 2017 року, який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON] та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що положення №4.2 договору №11072017 є несправедливим. В судовому засіданні представник ФОП [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримав, проти зустрічних позовних вимог заперечив. Представник [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 5 лютого 2018 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 2 березня 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 2 березня 2018 року призначено справу до розгляду на 27 березня 2018 року. Протокольною ухвалою головуючого від 27 березня 2018 року розгляд відкладено до 6 квітня 2018 року за клопотанням представника позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали, вважає, що в задоволенні первісного позову належить відмовити, зустрічний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], укладено договір №110772017 про надання послуг з продажу об'єкта нерухомості від 11 липня 2017 року. Предметом договору є об'єкт нерухомості - 2 кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]. В тексті договору зазначено ФОП [PERSON] (надалі Агенція). Агенція зобов'язується надати комплексні агентські послуги з продажу об'єкта, а замовник зобов'язується сплатити комплексні агентські послуги. Відповідно до п.2.1 Агенція зобов'язується старанно діючи в інтересах Замовника: залучати потенційних покупців, проводити переговори в інтересах замовника, організовувати угоду купівлі-продажу об'єкта після остаточних переговорів та (або) у випадку укладення договору завдатку в інтересах замовника. Згідно п. 3.1 договору, у випадку укладення договору купівлі-продажу (обміну) об'єкта нерухомості замовника з покупцем або його близьким родичем, який буде залучений агенцією, замовник вносить агенції плату за агентські послуги у гривні, що еквівалентно дол. США, 2-кімнатна квартира - 600 дол. США. Згідно п. 4.2. договору, у разі продажу об'єкта покупцю від Агенції, без повідомлення або відмова від сплати послуг Агенції, Замовник сплачує плату за агентські послуги та неустойку в 5-ти (п'ятикратному) розмірі від суми, зазначеної в п.3.1 договору (а.с.5). Згідно акту №3335/Ф4 прийому-передачі наданих послуг по показу об'єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] покупцю [PERSON] 30 вересня 2017 року був показаний об»єкт [PERSON] (а.с.6). Згідно акту 3351/Ф4 прийому-передачі наданих послуг по показу об'єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] покупцю [PERSON] 5 жовтня 2017 року був показаний вказаний об»єкт [PERSON] (а.с.7). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування є [PERSON] (а.с.8). П. 3.1 договору визначено випадки оплати замовником послуг: укладення замовником договору купівлі-продажу, укладення замовником договору обміну. Як вбачається між замовником та [PERSON] був укладений договір дарування. Таким чином, посилання позивача на п.3.1 договору в якості підстави для оплати відповідачем послуг є необгрунтованим. Показ об'єкту здійснювала [PERSON] Доказів того, що вона діяла від імені та в інтересах ФОП [PERSON] суду не надано. Згідно вимог ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Виконавцем є позивач, проте нею не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею були надані передбачені договором послуги. З наданих актів взагалі не зрозуміло, які саме роботи були виконані. Представник позивача суду пояснив, що відповідно до умов договору було здійснено рекламування та показ об»єкту продажу, договір передбачає надання позивачем і інших послуг, як то організація угоди купівлі-продажу об»екту, проведення переговорів в інтересах замовника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що безпосередньо ним були надані послуги в обсязі, визначеному договором, відповідачу у справі. Не можна погодитися з тим, що доказом надання послуг є акти прийому-передачі наданих послуг, оскільки послуги за цим актом надавалися не позивачем, а іншою особою. До того ж ні один з видів договорів, передбачених договором між сторонами, укладений не був. П. 4.2. договору №11072017 встановлено вимогу щодо сплати споживачем суми компенсації понад 50% вартості продукції. Згідно ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визначено несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Аналізуючи ст. 18 Закону, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-3020цс15 від 11 травня 2016 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що п. 4.2. договору є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду замовника, як споживача послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми неустойки. Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи вищевикладене, зустрічні позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, в той час як в задоволенні первісного позову належить відмовити за необгрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ФОП [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved