Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

24 листопада 2015 року позивач Повне товариство «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 березня 2014 року був укладений договір кредиту між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» (після внесення змін до установчих документів Повне товариство «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія») та [PERSON], відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 130 000,00 грн. та зобов'язалася повернути кредит та відсотки до 24 квітня 2014 року. За згодою сторін дія договору кредиту була продовжена до 09 квітня 2015 року. З метою забезпечення виконання договору кредиту 26 березня 2014 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором виникла заборгованість на загальну суму 206 454,00 грн., що складається з суми кредиту у розмірі 130 000,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 41 530, грн., інфляційних у розмірі 25 455,00 грн., 3 % річних у розмірі 3 329,00 грн. За таких обставин позивач просить в рахунок погашення виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 130 000,00 грн. за договором кредиту від 26 березня 2014 року № ЦВД1403260004, укладеним між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], шляхом передачі вказаного предмету іпотеки у власність Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» та визнання на нього права власності за іпотекодержателем, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за відсотками за користування кредитом, пеню, інфляційні збитки та 3 % річних у розмірі 76 454,00 грн. 04 травня 2016 року Повним товариством «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» надана до суду заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 04 травня 2016 року за відсотками за користування кредитом, пеню, інфляційні збитки та 3 % річних у розмірі 139 217,00 грн. 04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» про визнання недійсним договору кредиту № ЦВД 1403260004 від 26 березня 2014 року, укладеного між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» та [PERSON], та договір іпотеки від 26 березня 2014 року, укладеного між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» та [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] зазначає, що договір кредиту та договір іпотеки були укладені під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Ухвалою суду від 20 травня 2016 року вищевказані позови об'єднані в одне провадження. 04 листопада 2016 року Повним товариством «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» надана заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року за відсотками за користування кредитом, пеню, інфляційні збитки та 3 % річних у розмірі 207 067,97 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» не визнав, просив відмовити, зустрічний позов просив задовольнити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є колишнім директором Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія», йому відомо, що позивач отримала кредит з метою розвитку бізнесу, проте кошти не повернула по теперішній час. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно протоколу № 51 Загальних зборів учасників Повного товариства «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» від 20 лютого 2015 року змінено назву товариства на Повне товариство «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» (а.с. 7). 26 березня 2014 року між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, був укладений Договір про надання Ломбардом Фінансового кредиту, за умовами якого Кредитодавець надає, а Позичальник одержує фінансовий кредит готівкою у розмірі згідно пункту 7 специфікації: у розмірі 130 000,00 грн. (а.с. 8-9). 25 квітня 2014 року укладений Додаток до договорів 1, 2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого продовжується термін користування кредитом до 25 травня 2014 року (а.с. 10). 14 липня 2014 року укладений Додаток до договорів 1, 2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого продовжується термін користування кредитом до 13 серпня 2014 року (а.с. 11). 28 травня 2014 року укладений Додаток до договорів 1, 2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, згідно якого продовжується термін користування кредитом до 27 червня 2014 року (а.с. 11). За згодою Повного товариства «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавця, та [PERSON], Позичальника, продовжений термін користування кредитом до 08 грудня 2014 року, про що 08 листопада 2014 року укладений Додаток до договорів 1, 2 (а.с. 12). 05 вересня 2014 року укладений Додаток до договорів 1,2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого продовжується термін користування кредитом до 05 жовтня 2014 року (а.с. 12). 10 березня 2015 року укладений Додаток до договорів 1, 2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого продовжується термін користування кредитом до 09 квітня 2015 року (а.с. 13). 31 грудня 2014 року укладений Додаток до договорів 1, 2 між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Кредитодавцем, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого продовжується термін користування кредитом до 30 січня 2015 року (а.с. 13). 26 березня 2014 року між Повним товариством «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія», Іпотекодержателем, та [PERSON], Іпотекодавцем, укладений договір іпотеки, згідно якого з метою виконання вимог Іпотекодержателя, що випливають з умов Договору позики від 26 березня 2014 року з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені та можуть бути укладені в подальшому, Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1082 га, місцерозташування якої: село Вовчинець, вулиця Затишна, 14, Івано-Франківської міської ради (а.с. 14-17). Земельна ділянка площею 0,1082 га, місцерозташування якої: село Вовчинець, вулиця Затишна, 14, Івано-Франківської міської ради, належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 18-21). Позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення боргу і повідомляє, що у випадку неповернення суми боргу буде звернено стягнення на предмет застави (а.с. 22-23). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 04 травня 2016 року заборгованість за договором позики від 26 березня 2014 року становить на загальну суму 269 217,00 грн., що складається з суми позики - 130 000,00 грн., відсотків за користування позикою - 65 676,00 грн., пені - 15 301,86 грн., інфляційних втрат - 58 240,00 грн. (а.с. 62-63). [PERSON] зверталася за медичною допомогою з приводу захворювання [PERSON] (а.с. 74-91). Згідно відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, середньозважена річна процентна ставка за фінансовими кредитами ломбардів за 2014 рік становить 215,6 % (а.с. 115, 117-120). Відповідно до висновку незалежного аудитора щодо середньозваженої відсоткової ставки за кредитами в 2014 році ломбардів України, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю Аудит-Сервіс ІНК, процентна ставка за ломбардним кредитом в розмірі 43,8% річних є значно нижчою, ніж середньозважена для ломбардів України в 2014 році (215,6 %) (а.с. 116). Відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна (а.с. 121-122). [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 123-124). Відповідно до довідки від 03 листопада 2016 року № 57, виданої Повним товариством «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія», станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість за договором позики від 26 березня 2014 року становить на загальну суму 337 067,96 грн., що складається з суми позики - 130 000,00 грн., відсотків за користування позикою - 93 756,00 грн., пені - 25 557,96 грн., інфляційних втрат - 81 653,00 грн., 3 % річних - 6 101,00 грн. (а.с. 152). Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,1082 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], експертна грошова вартість земельної ділянки станом на 11 жовтня 2016 року становить 406 437,10 грн. (а.с. 154-182). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, сторони оспорюваних договору кредиту та договору іпотеки на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Сторонами по справі не ставиться під сумнів обсяг цивільної дієздатності сторін договору. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Повне товариство «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» та [PERSON] були ініціаторами укладення договору кредиту та договору іпотеки, в момент його підписання вони були ознайомлені з усіма умовами договорів та могли обирати або не погоджуватись на певні умови, проте цього не зробили, доказів таких не надали суду. 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Договір про надання Ломбардом Фінансового Кредиту та договір іпотеки укладені у письмовій формі, договір іпотеки посвідчений нотаріально як того вимагає частина перша статті 1055 Цивільного кодексу України. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочини, що укладені між сторонами, були спрямовані на реальне настання правових наслідків, Кредитор надав Позичальнику кошти, а остання їх отримала, майно передано в іпотеку та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі заборон на відчуження майна. 6) правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей. Укладені кредитний договір та договір іпотеки не суперечать правам та інтересам неповнолітніх дітей відповідача. Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Згідно статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 233 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом встановлено, що спірні правочини були укладені 26 березня 2014 року. Представником відповідача за первісним позовом не доведено у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами те, що керівнику Повного товариства «Ломбард «Довіра» Магас Д.С. і компанія» на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки було відомо про наявність тяжких обставин позивача, а також що Кредитодавець скористався такими обставинами. Судом встановлено, що перед укладенням кредитного договору [PERSON] були відомі умови отримання кредиту, сума кредиту, яку вона має отримати, термін його отримання, плату за його користування, умови щодо забезпечення та повернення кредиту. Кредитний договір містить усі суттєві умови кредитного договору, сторонами узгоджені всі ці умови договору, кредитний договір підписаний Позичальником особисто та в добровільному порядку. Підписуючи кредитний договір, позивач діяла як особа, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, мала вільне волевиявлення, вона діяла у відповідності до внутрішньої волі і повністю погодилася з його умовами як у момент підписання, так у подальшому, не висловлюючи своєї незгоди з умовами договору. На момент укладення договору позивач не вважала оспорювані положення кредитного договору неправомірними та незаконними, такими, що порушують її права, а якщо б вважала, то могла б від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів, у тому числі протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Проте цього не було зроблено. З матеріалів справи судом встановлено, що договір кредиту та договір іпотеки між сторонами підписаний повноважними особами, договори містять усі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позичальника з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладення такого договору. Таким чином, судом встановлено, що оспорювані договори не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили дані правочини, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочини вчинені у формі, встановленій законом; договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладанні та підписанні договорів дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорах зазначені усі суттєві умови. Кредитодавець передав Позичальнику грошові кошти (кредит), останній їх прийняв, в забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором укладений договір іпотеки. У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з заявлених позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], системного аналізу положень чинного законодавства України, аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, крім вказаного вище, також те, що спірні договір кредиту та договір іпотеки діють, Кредитодавцем фактично виконані; їх неправомірність прямо не випливає з закону і не встановлена судом; суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення заборгованості за кредитним договором, то суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина третя статті 549 Цивільного кодексу України встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок загальної суми заборгованості, наданий Повним товариством «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія», є повним, чітким та зрозумілим, містить відомості про розмір заборгованості за кредитом, відсоткам, індексом інфляції та трьом процентам річних від простроченої суми. Будь-яких доказів (висновок спеціаліста тощо), які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за договором кредиту, суду не представлено. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору від 26 березня 2014 року, що спричинило його істотне порушення. Таким чином, розмір заборгованості за укладеним договором кредиту, що підлягає погашенню, станом на 31 жовтня 2016 року становить на загальну суму 337 067,96 грн., що складається з суми позики - 130 000,00 грн., відсотків за користування позикою - 93 756,00 грн., пені - 25 557,96 грн., інфляційних втрат - 81 653,00 грн., 3 % річних - 6 101,00 грн. Відповідно до пункту 6.1.1 договору іпотеки від 26 березня 2014 року, право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки позасудовими способами, визначеними цим Договором, виникає у випадку залишення без задоволення Боржником та Іпотекодавцем Письмової вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов'язання або умов цього Договору згідно статті 35 Закону України «Про іпотеку». Пунктами 6.1.2-6.1.3 договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель самостійно визначає один із зазначених способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень статті 35 Закону «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Дана процедура була дотримана позивачем, про що свідчить копія вимоги, якою попереджено відповідача про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 Цивільного кодексу України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, з правочинів (частина перша статті 328 Цивільного кодексу України). Стаття 392 Цивільного кодексу України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16, що відповідно до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Частина третя статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Таким чином, за наявності загальних правових підстав для звернення стягнення на майно, враховуючи те, що експертна грошова вартість земельної ділянки станом на 11 жовтня 2016 року становить 406 437,10 грн., що свідчить про перевищення розміру заборгованості за укладеним договором кредиту, суд вважає, що слід задовольнити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 26 березня 2014 року, що станом на 31 жовтня 2016 року становить 337 067,95 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що вимоги за первісним позовом Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, у задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Повного товариства «Ломбард «Довіра» Сапіжак Я.Я. і компанія» про визнання недійсним договору кредиту та договору іпотеки слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 3, 6, 12, 203, 204, 215, 225, 233, 524, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial