Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на її користь, на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною віку трьох років. Свої вимоги мотивувала тим, що вона 20 червня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від сумісного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Чоловік її покинув. На даний час дитина проживає разом із нею. Чоловік [PERSON] перестав брати участь у вихованні дитини та перестав надавати кошти на утримання дитини. Тобто перестав брати участь в утриманні дитини в грошовій і натуральній формі. В добровільному порядку сплачувати аліменти відмовляється. Можливість сплачувати аліменти у нього є. Він має задовільний стан здоров'я. Відповідач не надає жодної копійки на одяг дитини, на харчування для дитини, іграшки, речі побуту, практично від дитини повністю відмовився. Вона на даний момент не працює. Знаходиться у декретній відпустці. Вийти на роботу не має можливості, в зв'язку з доглядом дитини. Враховуючи вищевикладене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та пояснила, що на даний час вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. З лютого 2016 року, тобто ще до народження дочки, вона з відповідачем не проживає, спільного господарства не ведуть. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу, однак ця допомога є нерегулярною та мінливою. Дитина народилась недоношеною та постійно хворіє. Сама вона є інвалідом третьої групи з дитинства та також хворіє на цукровий діабет. Інших дітей у неї не має та інші особи на її утриманні не перебувають. Її доходи складаються із пенсії по інвалідності у розмірі 1300 грн., інших доходів не має. Допомогу при народженні дитини вона ще не отримувала. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, у зв»язку з чим працювати не має змоги. Відповідач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітну та на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку. Також суду пояснив, що з позивачкою не проживає та не веде спільне господарство з лютого 2016 року. Постійної роботи він не має та періодично працює на різних роботах. Інших дітей у нього не має, стягнення за виконавчими листами із нього не проводяться. Також у нього на утриманні є мати, яка являється інвалідом третьої групи та яка хворіє. Кошти на утримання дитини він надає, зокрема з лютого 2016 року перераховував по 400 грн., потім по 450 грн., а останнім часом по 600 грн. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Як достовірно встановлено в судовому засіданні сторони з 20 червня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], яке видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 20.06.2015 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 30 серпня 2006 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Сторони з лютого 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, при цьому малолітня дитина сторін проживає з матір'ю - позивачкою по справі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, між сторонами не досягнуто домовленості про способи виконання обов'язку утримувати їх дитину відповідачем. Відповідач в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст. 189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, позивач є інвалідом третьої групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності, не працює, так як доглядає дитину, якій не виповнилось три роки. Відповідач на утриманні інших осіб не має, стягнення за іншими виконавчими документами з нього не проводяться, має матір [PERSON], яка є інвалідом третьої групи та яка отримує пенсію по інвалідності. Враховуючи викладене, встановлені судом обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, матеріальне становище позивача, дитини та відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання позивачки до досягнення [PERSON] трирічного віку. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial