Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

04.03.2020 року [PERSON] (далі також - позивач) звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі також відповідач, підприємство), про поновлення на роботі, третя особа: професійна спілка «Гарант» Державного підприємства «Селидіввугілля». [PERSON] свій позов обґрунтувала тим, що 29.11.2016 року вона булла прийнята на посаду директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції ДП «Селидіввугілля». 02.07.2018 року була переведена на посаду комерційного директора, а 05.11.2018 року на посаду директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції. 04.02.2020 року [PERSON] була звільнена у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Із звільненням не погоджується, оскільки вважає, що відповідач штучно скоротив посаду, яку вона обіймала. Наказом №222 від 15.10.2019 року по підприємству було введено в дію новий штатний розпис керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців ДП «Селидіввугілля». У зв`язку із зменшенням обсягу виробництва продукції та зміною штатного розпису, наказом №255 від 29.11.2019 року було скорочено посади зокрема і посаду директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції. А до скорочення зазначеної посади, відповідач створив інші посади заступник генерального директора з комерційних питань та начальна відділу маркетингу, збуту продукції, матеріально-технічного забезпечення, які є аналогічними посадами до посади яку займала позивач. Позивач вважає, що вона мала переважне право бути залишеною на роботі та переведення на одну з нових посад, але відповідач навмисно прийняв на аналогічні посади інших осіб. Крім того зазначила, що підприємство не проводило консультацій із профспілками на підприємстві щодо скорочення штату, не погодив звільнення із профспілкою, що також є грубим порушенням, більш того профспілка висловлювала категоричну незгоду з приводу скорочення штату. Вважає, що є всі підстави для її поновлення на роботу. У зв`язку з викладеним просила: визнати незаконними та скасувати накази ДП «Селидіввугілля» №26-к від 04.02.2020 року про звільнення [PERSON] та №255 від 29.11.2019 року про скорочення штату та створення комісії з приведення численності працівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідність до Єдиного штатного розпису, введеного в дію наказом №222 від 15.10.2019 року; поновити [PERSON] на посаді директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції; покласти судові витрати на відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу; допустити негайне виконання рішення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сакун В.А. позовні вимоги підтримали повністю з причин викладених у позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» Головенко А.О., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, який надав до суду безпосередньо в судове в судове засідання. Згідно вказаного відзиву представник позивача посилається на те, що на виконання наказу №260 Міненерговугілля відповідачем було розроблено новий штатний розпис з урахуванням рекомендацій щодо Примірних структур управління, штатних розписів і нормативів численності керівників, фахівців та службовців вугледобувних підприємств. У зв`язку з тим, що численність певних працівників підприємства була більша ніж це передбачено новим штатним розписом та зменшення обсягу виробництва призвело до відсутності достатньої кількості фінансових коштів, тому відповідач був вимушений прийняти рішення про скорочення штату працівників, про що було видано наказ №255 від 29.11.2019 року «Про скорочення штату та створення комісії з приведення численності керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідності до Єдиного штатного розпису введеного в дію наказом №222 від 15.10.2019р.». Наказом №255 від 29.11.2019 року було передбачено скорочення відповідних посад ДП «Селидіввугілля», в тому числі і посада директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції, яку займала [PERSON] . Повідомленням №1/1065 від 29.11.2019 року було повідомлено Первинну профспілкову організацію ДП «Селидіввугілля» про прийняття вищевказаного наказу про скорочення штату. Так позивачу 04.12.2019 року було вручене персональне попередження про наступне вивільнення 04.02.2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників за №11/279 та доданий до нього перелік вакантних посад наявних у відокремлених підрозділах ДП «Селидіввугілля» станом на 04.12.2019 року за №11/296, позивачем вказані документи були отримані 10.12.2019 року, але позивач не надав згоду на переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві. Тому 04.02.2020 року наказом №26-К директора матеріально технічного постачання, транспорту, маркетингу тендерних закупівель і збуту продукції [PERSON] було вивільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Щодо доводів позивача про відсутність погодження її звільнення з профспілковою організацією зазначив, що відповідно до колективного договору ДП «Селидіввугілля» на 2016-2021 роки профспілковою стороною, яка має повноваження на ведення колективних переговорів, укладення колективного договору як представник інтересів трудового колективу виступає Селидівський комітет територіальної профспілки робітників вугільної промисловості, який було перейменовано у Селидівську територіальну організацію профспілки працівників вугільної промисловості України до якої і звернувся відповідач. Вказаною організацією була надана відповідь, що гр. [PERSON] на момент отримання подання не була членом Профспілкової організації. Також зазначив, що Професійна спілка «Гарант» створена лише 25.11.2019 року та після наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №260 від 11.06.2019 року, а також після введення Єдиного штатного розпису ДП «Селидіввугілля» наказом №222 від 15.10.2019 року, що були передумовою для скорочення штату на підприємстві, крім того на ДП «Селидіввугілля» вже існувала Первинна профспілкова організація, між відповідачем на ПС «Гарант» не існує жодних відносин правового характеру, не укладено колективного договору чи іншої угоди. У зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи до суду не з`явився, але 28.09.2020 року судом було отримано письмові пояснення щодо позову про поновлення на роботі, з яких вбачається, що відповідач як у день персонального попередження, так і до дня звільнення свідомо не пропонував позивачеві вакантних посад, хоча у новому штатному розписі були наявні вільні вакансії, які відповідали її спеціальності та кваліфікації. Натомість переслідуючи ціль будь-яким чином провести звільнення, відповідач запропонував позивачеві посади, які не можуть нею обійматися внаслідок недостатньої кваліфікації, тому вважають, що відповідач навмисно не виконав свій обов`язок по працевлаштуванню працівника, посада якого підлягала скороченню, чим грубо порушив вимог ст.49-2 КЗпП України. Також відповідачем штучно була створена нова посада керівника дирекції з матеріально-технічного забезпечення, маркетингу та збуту продукції під назвою «заступник генерального директора з комерційних питань», при цьому як структура дирекції, так й трудовий функціонал нової посади фактично залишилися незмінними, фактично відбулася лише зміна назви посади. Відповідачем не враховані норми ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки серед інших працівників, посади яких підлягали скороченню за наказами відповідача від 15.10.2019 №222 та від 29.11.2019 року №255 позивач мала більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того,в процесі проведення скорочення та звільнення працівників відповідачем проводився прийом нових працівників, що є порушенням п.4.5 Колективного договору виконавчого апарату ДП «Селидіввугілля», схваленого загальними зборами працівників 01.08.2016 року. Також було зазначено, що відповідачем грубо порушена процедура погодження звільнення з посади позивача виборним органом первинної профспілкової організації, але відповідач звільнення позивача з профспілкою не погодив. Вважають, що звільнення позивача проведено не уповноваженою на те особою, оскільки на момент звільнення позивача з підприємства керівником ДП «Селидіввугілля» був [PERSON] , тому звільнення було проведено особою, яка не наділена відповідними повноваженнями. Таким чином ПФ «Гарант» ДП «Селидіввугілля» підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , за наказом відповідача ДП «Селидіввугілля» від №153-К від 01.11.2018 року, позивач [PERSON] обіймала посаду директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції ДП «Селидіввугілля», що в іншому не заперечувалось у судовому засіданні сторонами. Згідно наказу відповідача №222 від 15.10.2019р. «Про введення Єдиного штатного розпису ДП «Селидіввугілля», було введено дію з 15.10.2019р. Єдиний штатний розпис ДП «Селидіввугілля» по спеціальному апарату управління. Комісії з реорганізації було наказано: здійснити всі заходи з метою приведення чисельності працівників ДП «Селидіввугілля» у відповідності до затвердженого головою комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» та погодженого Міністром енергетики та захисту довкілля, головою комісії з проведення реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості України [PERSON] . Єдиного штатного розпису; повідомити профспілкові організації, членами яких є працівники, посади яких скорочуються про скорочення штату у відповідності до затвердженого Єдиного штатного розпису; звільнення працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України провести відповідно до вимог законодавства. Начальнику відділу кадрів [PERSON] наказано: попередити працівників спеціального апарату ДП «Селидіввугілля», посади яких скорочуються про можливе їх вивільнення за п.1 ст.40 КЗпП України не пізніше ніж за 2 місяці до звільнення та запропонувати працівникам переведення за їх згодою на інші вакантні посади; надати відповідні матеріали до центру зайнятості та відповідні місцеві (обласні) ради. Відповідно до наказу відповідача №255 від 29.11.2019р. «Про скорочення штату та створення комісії з приведення чисельності керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідність до Єдиного штатного розпису, введеного в дію наказом №222 від 15.10.2019р.» у зв`язку із зменшенням обсягу виробництва продукції та необхідністю приведення Єдиного штатного розпису до рекомендацій Міненерговугілля України, затверджених наказом від 11.06.2019р. № 260, введенням в дію Єдиного штатного розпису керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців ДП «Селидіввугілля», відповідно до рішення комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля», голова комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» наказав провести з 29.11.2019р. упорядкування штату ДП «Селидіввугілля» шляхом скорочення посад керівництва і апарата при керівництві, серед яких є посада директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції. Відповідно до персонального попередження №11/279 від 04.12.2019р., про скорочення штату працівників та приведення його у відповідність до Штатного розпису, погодженого Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, відповідач повідомив позивача, що посада директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції ДП «Селидіввугілля» підлягає скороченню і її буде звільнено 04.02.2020 року, та запропоновано перейти на одну із посад в ДП «Селидіввугілля» згідно з переліком. Список запропонованих посад від 04.12.2019р. №11/287 наданий позивачу. Як вбачається з вказаного персонального попередження [PERSON] відмовилась від вакантних посад запропонованих за списком №11/287 від 04.12.2019 року, з урахуванням зауважень: знаючи про скорочення, керівництво прийняло дві одиниці в апарат управління (18.10.2019) на посади, які могли бути запропоновані їй по її спеціальності; не було представлено протокол комісії по реорганізації де зафіксовано рішення про скорочення. Згідно п.1.5 Посадової інструкції директору по матеріально-технічному постачанню, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції, затвердженого т.в.о. генерального директора ДП «Селидіввугілля» Пахомовим С.А. 10.03.2018 року, директор по матеріально-технічному постачанню, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції призначається і звільняється з посади генеральним директором підприємства Відповідно до листа голови ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля» [PERSON] №3 від 04.02.2020 року, згідно до заяви директора по матеріально-технічному постачанню, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції [PERSON] (вихідний номер №3449 від 17.12.2019 року) до керівництва ДП «Селидіввугілля» була доведена інформація, що вона є членом Професійної спілки «Гарант» ДП «Селидіввугілля». Крім того ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля» запропонувала керівництву відповідача перенести терміни вивільнення (скорочення) працівників за наказом від 29.11.2019р. №255 до 04.03.2020 року, що було обумовлено порушенням трудового законодавства відносно працівників, в тому числі відносно позивача. Згідно наказу за №26-К від 04.02.2020р., виданого головою комісії з реорганізації [PERSON] , директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції [PERSON] було звільнено 04.02.2020р., у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України та одноразової допомоги, як працівнику пенсійного віку у розмірі двохмісячного середнього заробітку, відповідно до п.8.10 розділу 8 колдоговору виконавчого апарату ДП «Селидіввугілля» на 2016-2021 роки. Щодо дотримання вимог статті 49-2 КЗпП України та виконання відповідачем обов`язку по працевлаштуванню позивача, посада якого підлягала скороченню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. За правилами ст.42 КЗпП, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Таким чином в судовому засіданні було достеменно встановлено, що в ДП «Селидіввугілля» з 15.10.2019 року посадовими інструкціями було впроваджено дві «керівні» посади, а саме: заступник генерального директора з комерційних питань; начальник відділу маркетингу, збут продукції, матеріально-технічного забезпечення та проведення публічних закупівель. Які за своїми завданнями та обов`язками фактично не відрізняються від завдань та обов`язків посади директора по матеріально-технічному постачанню, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції, на якій перебувала позивач [PERSON] . Але відповідач будучі обізнаний про такі нові посади фактично прийняв на роботу інших осіб, позбавивши переважного права позивача на зайняття вказаних посад. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилався на те, що позивачу фактично було запропоновано інші доступні вакансії відповідно до переліку вакантних посад (керівники, спеціалісти, службовці), наявних у відокремлених підрозділах ДП «Селидіввугілля» №11/287 від 04.12.2019 року, від яких позивач відмовилась, але останній не було запропоновано вакантні посади, які були наявні у новому штатному розписі та які відповідали спеціальності та кваліфікації позивача. Більш того, наявні вакантні посади у підрозділах ДП «Селидіввугілля» №11/287 від 04.12.2019 року рахувались у виробничих підрозділах відповідача, а не центральному апараті, що не відповідає умовам праці, за яких працювала позивач(рівень заробітної плати, можливість прибуття на робоче місце транспортом роботодавця). Крім того у персональному попередженні №11/279 від 04.12.2019р., про скорочення штату працівників та приведення його у відповідність до Штатного розпису, погодженого Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, позивач звернулась до роботодавця із зауваженням про те, що керівництво підприємства знаючи про скорочення, прийняло дві одиниці в «апарат управління (18.10.2019)» на посади, які могли бути запропоновані їй по її спеціальності, але вказане зауваження залишилось без реагування. Станом на момент розгляду справи представник відповідача доказів надання відповіді на зазначене зауваження позивача, а так само доказів на підтвердження невідповідності позивача вказаним посадам, надано не було. Згідно частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.05.2016р. у справі № 6-3048цс15). При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015р. № 6-40цс15. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників, а з матеріалів справи не вбачається змін в організації виробництва і праці, які б могли бути підставою для звільнення позивача відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Встановлена законодавством можливість скорочення однієї штатної одиниці з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, яка скорочується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця щодо працевлаштування працівника. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачеві [PERSON] не було запропоновано всі наявні у відповідача ДП «Селидіввугілля» вакантні посади, у зв`язку з чим наказ відповідача №26-К від 04.02.2020р., яким позивача було звільнено з посади директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції ДП «Селидіввугілля» винесений з порушенням ст.ст.40, 42 та 49-2 КЗпП України. Щодо виконання відповідачем вимог статей 43 та 49-4 КЗпП України в частині звільнення позивача за погодженням з профспілкою. Між сторонами виникли правовідносини щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в закладі освіти. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Відповідно до ст.246 КЗпП України, первинні профспілкові організації на підприємствах, установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та статутом професійної спілки. Як вбачається з листа голови ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля» [PERSON] №3 від 04.02.2020 року, гр. [PERSON] є членом Професійної спілки «Гарант» ДП «Селидіввугілля», про що остання довела до відома керівництво ДП «Селидіввугілля», відповідно до її заяви вихідний номер №3449 від 17.12.2019 року, а отже, крім загальних вимог щодо попереднього погодження розірвання трудового договору з профспілкою, визначених у статті 43 КЗпП України, на позивача також розповсюджуються додаткові гарантії при звільненні, визначені статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до ст.49-4 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції державним органам, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об`єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов`язаних з вивільненням працівників, які є обов`язковими для розгляду. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Належних доказів щодо попереднього погодження розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля» - відповідач не надав, хоча ДП «Селидіввугілля» заявою [PERSON] за вихідний номером №3449 від 17.12.2019 року було обізнано про те, що остання є членом ПС «Гарант». Суд приймає до уваги лист ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля» №3 від 04.02.2020р.(зареєстровано у канцелярії об 11.25год.), яким профспілка запропонувала керівництву відповідача перенести терміни вивільнення (скорочення) працівників за наказом від 29.11.2019р. № 255 до 04 березня 2020 року, в тому числі й позивача, що було обумовлено відсутністю попередньої згоди профспілки на звільнення. Доказів надання відповіді на вказане подання профспілки відповідач до суду не надав. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про невизнання ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля», як належної професій \~ \~ \~ \~ної спілки, що діє на підприємстві в силу ст.43-1 КЗпП України, оскільки приписи ст.ст.1, 11,19 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не містять обов`язку укладання колективного договору чи угоди між профспілкою та роботодавцем для визнання останнім легітимності професійної спілки і її дії на підприємстві. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що розірвання трудового договору з позивачем [PERSON] на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України проведено відповідачем ДП «Селидіввугілля» без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ПС «Гарант» ДП «Селидіввугілля», членом якої вона є, у зв`язку з чим наказ відповідача від 04.02.2020р. №26-К, яким позивача звільнено з посади директора з матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції ДП «Селидіввугілля» винесений з порушенням ст.43 КЗпП України. Щодо проведення звільнення позивача не уповноваженою на те особою. Відповідно до ч.6 ст.73 Господарського кодексу України, органами управління державного унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства. Відповідно до частин 3, 4 ст.105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Згідно п.13 ч.2 ст.9 ЗУ « Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Приписи ч.3 ст.10 вказаного Закону вказують, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. З відкритих та офіційних відомостей Єдиного державного реєстру вбачається, що керівником ДП «Селидіввугілля» з 29.07.2019 року по 06.03.2020 року був [PERSON] . З 02.10.2020 року відповідні повноваження керівника набув [PERSON] . Спірний наказ №26-К від 04.02.2020 року про звільнення гр. [PERSON] підписував голова комісії з реорганізації С.В. Кобиляцький, хоча всупереч п.1.5. Посадової інструкції Директора по матеріально-технічному постачанню, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції, затвердженої 10.03.2018 року, вказана особа призначається і звільняється з посади генеральним директором Підприємства, яким на час звільнення 04.02.2020 року рахувався гр. [PERSON] . Отже, звільнення позивача відбулося всупереч внутрішніх локальних актів підприємства ДП «Селидіввугілля» неуповноваженою на те особою. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури звільнення позивача, тому гр. [PERSON] підлягає поновленню на посаді директора матеріально-технічного постачання, транспорту, маркетингу, тендерних закупівель і збуту продукції Державного підприємства «Селидіввугілля» з стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Водночас суд зауважує, що позовна вимога визнання незаконним та скасування наказу ДП «Селидіввугілля» №26-К від 04.02.2020 року про звільнення [PERSON] та №255 від 29.11.2019 року «Про скорочення штату та створення комісії з приведення чисельності працівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідність до Єдиного штатного розпису, введеного в дію наказом №222 від 15.10.2019 року» не може бути задоволена у повному обсязі, по причині того, що даний наказ зачіпає інтереси багатьох інших осіб, які не були залучені у дану справу, як треті особи, а винесення рішення без їх участі може вплинути на їх права та обов`язки. Тому дана вимога підлягає задоволенню в частині, що стосується порушення трудових прави позивача. Щодо питання стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки позивачем до суду не надано жодних доказів та відповідних розрахунків понесених витрат на такі судові витрати.

Outcome: partial