Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального заклад «Харківський дитячий будинок «Родина» Харківської міської ради (далі КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР), треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі ХМР), Харківський індустріальний-педагогічний технікум в якому просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на користь [PERSON] одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» в сумі 7673,50 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що підставою звернення прокурора до суду є порушення прав неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON], який неспроможний через свій матеріальний стан, недосягнення повноліття та відсутність правових знань самостійно захистити право на отримання разової грошової допомоги випускникам, яке передбачено Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» № 2342-ІV від 13.01.2005 року (далі Закон). Прокуратурою міста Харкова встановлено факт неналежного здійснення своїх повноважень збоку КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР в частині виплати одноразової грошової допомоги випускнику закладу, передбаченої Законом. [PERSON], [INFO], є дитиною, позбавленою батьківського піклування відповідно до рішення виконавчого комітету ХМР від 14.04.2009 року № 90/27. В період з 03.06.2009 року по 01.09.2014 постійно проживав та виховувався на повному державному утриманні в КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР. Адміністрація КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР при складенні кошторису для виплати грошової допомоги випускнику закладу [PERSON], невірно застосувала норми права та нарахувала грошову допомогу випускнику відповідно до підпункту 1 п. 13 Постанови КМУ № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» яким передбачено виплату грошової допомоги у розмірі не менше як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 42,50 грн. Відповідно до наказу директора закладу № 50-к від 20.08.2014 вказана сума була виплачена [PERSON] Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складав 1286 грн. Таким чином, випускники КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» Харківської міської ради з категорії дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 7716 грн. У звязку з викладеним, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні прокурор прокуратури м. Харкова [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні та наданих до суду запереченнях позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що [PERSON], [INFO] прибув до дитячого будинку 03.09.2009 року. Отримавши повну загальну середню освіту у Харківській загальноосвітній школі № 77, вибув 01.09.2014 року з дитячого будинку в звязку із переходом для подальшого навчання до Харківського індустріально-педагогічного технікуму на підставі наказу від 01.09.2014 № 6-В «Про відрахування з дитячого будинку [PERSON]». Відповідно до інформації директора Харківського індустріально-педагогічного технікуму від 29.05.2015 року № 287 [PERSON] відрахований з навчального закладу відповідно до наказу № 111 від 10.04.2015 року в звязку із закінченням навчання і отриманням робітничої професії «електромонтер з ремонту електроустаткування». Також, зазначила про те, що Законом визначено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування встановлюється нормативно-правовим актом постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ). [PERSON] був відрахований з дитячого будинку в звязку із зарахуванням його на навчання до Харківського індустріально-педагогічного технікуму, отримав грошову допомогу в розмірі 42,50 грн., що дорівнює 2,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Таким чином, дитячим будинком не порушені будь-які права та охоронювані законом інтереси неповнолітнього [PERSON] при переході його на навчання до Харківського індустріально-педагогічного технікуму, в якому він перебуває на повному державному утриманні. Представники третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. В судовому засіданні представник третьої особи Харківського індустріально-педагогічного технікуму [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що відповідно до чинного законодавства, а саме постанови КМУ здійснюється нарахування одноразової грошової допомоги, яка виплачується після закінчення навчання. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ВЛ № 060443, виданого 03.10.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Московської районної в місті Харкові ради № 90/27 від 14.04.2009 року [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, так як його мати [PERSON] померла, а батько [PERSON] рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2009 року позбавлений батьківських прав ( а.с. 9). Довідкою КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР № 63 від 16.02.2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] постійно проживав та виховувався на повному державному забезпеченні в КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР з 03.06.2009 року по 01.09.2014 року. В 2014 році [PERSON] вибув з дитячого будинку на подальше навчання до Індустріально-педагогічного технікуму м. Харкова ( а.с. 13). Згідно повідомлення Харківського індустріально-педагогічного технікуму № 448 від 16.08.2014 року, [PERSON], [INFO] наказом від 16.08.2014 року № 176 зарахований студентом першого курсу Харківського індустріально-педагогічного технікуму за кошти державного бюджету ( а.с. 14). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Частиною 2 ст. 45 ЦПК України встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Статтею 1 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, встановлено, що для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Згідно з ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями частини 1-3 ст. 8 Закону передбачено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. У відповідності до положень ч. 7 ст. 8 Закону, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття. Зміст вищенаведеної норми свідчить про те, що Кабінету Міністрів України доручено визначити порядок забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом і взуттям, в тому числі встановити нормативи такого забезпечення. Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначений Законом, виплата цих сум в більшому розмірі здійснюється за рахунок навчального закладу або відповідної установи. Частиною 7 ст. 8 Закону встановлено обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн. Виходячи з наведеного, випускникам шкіл-інтернатів з категорії дітей, позбавлених батьківського піклування у віці до 18 років, в тому числі, позивачу по справі [PERSON], при випуску з навчального закладу має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто в сумі не менше 7716 грн. У відповідності до наказу КЗ «Харківський дитячий будинок «Родина» ХМР № 50-К від 20.08.2014 року, та видаткового касового ордеру від 29.08.2014 року випускнику [PERSON] було нарахована та виплачена допомога у розмірі 2,5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 42 грн. 50 коп., у відповідності до підпункту 1 п. 13 Постанову Кабінету Міністрів України "Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" № 226 від 05.04.1994 року.( а.с. 11,12) Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача стосовно правильності застосування ними\~\~пп. 1 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" № 226 від 05.04.1994 року зі змінами та доповненнями, згідно з яким дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх,професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів\~\~громадян.\~\~Учні\~\~та\~\~студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних\~\~навчальних\~\~закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м'яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів. Відповідно до ст. 25 Закону порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів. Згідно до положень ст. 39-9 Закону, порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України. У відповідності до положень ст. ст. 25, 39-9 Закону регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору по даній справі. Крім того, як встановлено в ст. 3 Закону одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Положеннями статті 4 зазначеного Закону передбачено, що заходи щодо соціального захисту даної категорії дітей гарантується, забезпечується і охороняються державною. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта\~\~закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. На підставі викладеного та з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час розгляду та вирішення справ зазначеної категорії, на думку суду, застосуванню підлягає Закон України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" та відповідач при складанні кошторису для виплати грошової допомоги випускнику школи-інтернату [PERSON] неправомірно керувався пп. 1 п. 13 Постанови Кабінету міністрів України "Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування"№ 226 від 05.04.1994 року. Згідно до \~ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які \~вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які \~беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які \~мають значення для \~ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь \~у справі, виникає спір. Доказування не може \~ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону в розмірі\~7673 грн. 50 коп., обґрунтовані та підлягають задоволенню. \~\~\~ Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved