Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

07 грудня 2016 року позивачка [PERSON], звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила що перебувала з відповідачем у трудових відносинах в період з 05.01.1994р. по 09.06.2012р. за професіями: учень стовбурового, підсобний робітник 1 розряду, машиніст конвеєра 2 розряду, учень оператора пульта управління підземний, оператор пульта управління підземний та 09.06.2012 року була звільнена із підприємства відповідача за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. Внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах отримала професійне захворювання та часткову втрату професійної працездатності у розмірі 15 %. [PERSON] зазначила, що через факт втрат працездатності зазнає фізичних та моральних страждань які оцінює в 275\~600 грн. і саме цю суму просить стягнути на її користь з відповідача . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначив обставини, вказані в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності в розмірі 15% з 18.04.2016 року його довірителька зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з [PERSON] «Євраз [PERSON]» моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 275\~600 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник Відповідача - Приватного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначала, що позивач свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] було роз'яснено представнику позивача та відповідача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представники позивача, відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просили суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Рудоуправління ім. ХХ партзїзду яке з 01.10.1989 виділилось зі складу Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у самостійне підприємство , з 13.12.1991 року було перейменовано у Державний рудник «Суха Балка» правонаступником якого є ВАТ «Євраз [PERSON]» , нині [PERSON] «Євраз [PERSON]» (приватне акціонерне товариство «Євраз суха балка» до зміни типу мало назву Публічне акціонерне товариство «Євраз суха балка», та є повним правонаступником Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка», ВАТ «[PERSON] балка», Державного рудника «Суха Балка», що підтверджується пунктом 1.2 Статуту [PERSON] «Євраз суха балка», затвердженого Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Євраз [PERSON] балка», протокол № 29(7) від 29 квітня 2016 року та випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.) Відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], видно, що вона дійсно в період з 05.01.1994р. по 09.06.2012р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем працюючи за посадами: учень стовбурового, підсобний робітник 1 розряду, машиніст конвеєра 2 розряду, учень оператора пульта управління підземний, оператор пульта управління підземний. 09.06.2012 року була звільнена із підприємства відповідача за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. 15.03.2016р., комісією в складі представників керівництва [PERSON] «Євраз [PERSON]» було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання в якому вказано обставини, при яких [PERSON] отримала професійне захворювання, а саме: працюючи на дільниці внутрішньо шахтного транспорту шахти імен Фрунзе підземним оператором пульта керування, виконувала роботи щодо організації роботи підземного внутрішньо шахтного транспорту для доставки гірничої маси з ортів на перекидач, підтримку заданого режиму роботи устаткування. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мало місце порушень систем вентиляції та пило давлення підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2016р. №062 підставою для встановлення професійного характеру захворювання, також прослужив маршрут: 05.01.1994р. 17.01.1994р. учень стовбурового, шахта імені Фрунзе РУ «Суха Балка»; 22.03.1994р. 07.08.1995р. машиніст конвеєра, шахта імені Фрунзе РУ «Суха Балка». В пункті 17 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці не встановлено. Відповідно до висновку МСЕК [PERSON] первинно 18.04.2016р. було встановлено 15% втрати професійної працездатності - по ХОЗЛ. Наступний переогляд призначено на 01.04.2017 р. Згідно виписних епікризів [PERSON] протипоказана: важка фізична праця, переохолодження, робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, підземно. Відповідно до медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в лікарнях. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 15.01.2016р. встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої другої ст.). Легенева недостатність першого - другого ст. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування, щорічні курси реабілітації терапії. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Моральна шкода, завдана [PERSON] полягає у фізичному болю та стра\-жданнях, яких вона зазнає у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через професійне захворювання. У результаті професійного захворювання у стані її здоров'я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Фізичний біль та страждання, яких зазнала позивачка та продовжує і далі зазнавати поля\-гають у тому, що кожного дня вона зазнає та терпить: задуха, приступи сухого кашлю, біль у грудній клітці та інше . Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного [PERSON] №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - [PERSON] «Євраз [PERSON]» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 20.10.2015 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна шкода здоровю внаслідок професійного захворювання що призвело до втрати [PERSON] працездатності в розмірі 15%. Позивачка переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки [PERSON] Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем [PERSON] «Євраз [PERSON]» Позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «Євраз [PERSON]» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування нещасного випадку від 04.12.2012 року) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 15 відсотків які призвели до моральних переживань. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, обставини нещасного випадку , факт втрати професійної працездатності, винність підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 12 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial