Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

ФІЗИЧНА ОСОБА - ПІДПРИЄМЕЦЬ [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому просив стягнути, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.01.2020 року, заборгованість за договором у сумі 2950 грн. 00 коп., пеню - 629 грн. 82 коп., інфляційні витрати - 1 380 грн. 01 коп., 3 % річних - 295 грн. 01 коп., разом 5 254 грн. 91 коп.. Мотивуючи свою заяву тим, що 14 вересня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 18 про надання послуг. Згідно умов договору позивач зобов`язався надати послуги щодо виготовлення одного дивану. Загальна вартість послуг складає 3 750 грн. На виконання умов договору послуги виконані в повному обсязі та сторонами було складено акт передачі наданих послуг від 14.09.2015 року. Відповідач зобов`язаний був сплатити вартість вказаних робіт. Станом на день звернення до суду відповідачем проведено оплату частково: 20.09.2015 року [PERSON] сплачено 400 грн. та 03.12.2005 року - 400 грн. Заборгованість за виконанні роботи складає 2 950 грн. та з урахуванням штрафних санкцій складає: заборгованість за договором - 2950,00 грн. пеня - 629,82 грн., інфляційні витрати - 1380,01 грн., 3% річних - 295,01 грн., всього 5 254,01 грн. Оскільки, умови договору [PERSON] не виконано, за захистом своїх майнових прав та інтересів позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року, на виконання ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, вважається належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача до суду не прибув, через канцелярію суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Суд, відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 14 вересня 2015 року між ФОП [PERSON] в особі директора [PERSON] , що діє на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 14.07.2006 року та [PERSON] було укладено договір про надання послуг № 18, предметом якого було виготовлення одного дивана (а.с.23). Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до п. 2.1 Договору № 18 від 14.09.2015 року загальна вартість послуг з виготовлення диванів складає 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень. Пунктом 4.2.3 Договору № 18 від 14.09.2015 року на [PERSON] покладено обов`язок сплатити вартість виконаних робіт в повному обсязі. Згідно з актом приймання-передачі послуг за Договором про надання послуг № 18 від 14.09.2015 року ФОП [PERSON] були виконанні всі умови договору у зазначені терміни. У замовника претензій до якості наданих послуг не було. Акт є підставою для розрахунків ( а.с. 24). У відповідності до довідки про надходження коштів [PERSON] за договором № 18 про виконання робіт від 14.09.2015 року було сплачено 20.09.2015 року - 400 грн. 00 коп. та 03.12.2015 року - 400 грн. 00 коп. ( а.с. 24). Враховуючи, що відповідачем [PERSON] вимоги договору не виконано в повному обсязі, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок щодо виконання договору, отже в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 2950 грн.00 коп. Щодо заявлених позивачем 3 % річних, інфляційних витрат нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, в розмірі 2950 грн., суд виходить з наступного. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні витрати складають - 1 380 грн. 01 коп., 3% річних - 295 грн. 01 коп. (а.с. 89-91). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку до суду відповідачем не надано. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за договором про надання послуг № 18 від 14.09.2015 року та в загальному розмірі заборгованість за виконанні роботи складає 5 254 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 91 копійка, яка складається із: заборгованості за договором - 2 950 грн., пеня - 629 грн. 82 коп., інфляційні витрати - 1 380 грн. 01 коп., 3% річних - 295 грн. 01 коп. . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених вимог (100%).

Outcome: approved