Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, Фірма «Т.М.М.» - ТОВ) звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 41 807,56 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатуючою організацією, що надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . 15.11.2017 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Споживач) було укладено Договір № 161ж/Зв59-17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а Споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифам у строк та на умовах, що передбачені даним Договором, Додатками № 1, № 2, №3 до нього. Проте, зобов`язання відповідача щодо своєчасної оплати за спожиті послуги у повному обсязі виконані не були, у зв`язку із чим, за період часу з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 41 807,56 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання відкрито провадження у цивільній справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. 07.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Ципляк О.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сторонами не було погоджено зміни розміру тарифу за 1м2 на утримання будинку і споруд та прибудинкових територій та те, що позивач жодним чином не повідомляв відповідача про зміну розміру тарифу. Крім того, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за 2017, 2018, 2019, 2020 роки у лютому 2021 року, тому вважає, що має бути застосована позовна давність. 27.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - Спасун О.П. надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що кожного місяця адміністратор житлового будинку [ADDRESS] видає рахунки на оплату житлових послуг особисто мешканцям квартир, в тому числі й відповідачу. Жодних заяв або листів від відповідача до позивача щодо направлення рахунків для оплати комунальних послуг іншим способом не надходило, як і не надходило жодних скарг/листів щодо неотримання відповідачем рахунків для оплати комунальних послуг. Фірма «Т.М.М.» - ТОВ повідомляла мешканців будинку про зміну тарифів та їх розмір шляхом оприлюднення оголошення про перерахунок тарифів та їх розмір на інформаційному стенді будинку [ADDRESS] , та повідомленнями зі зворотної сторони рахунків на оплату послуг. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 01.06.2018 року № 937 у будинку [ADDRESS] був затверджений тариф та структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 10,52 грн./м2, яке було надруковано в газеті «Хрещатик» № 61(5112) від 08.06.2018 року. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 27.06.2008 року, зареєстрованого 14.07.2008 року за № 192 Інспекцією Держархбудконролю м. Києва, Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатаційною організацією будинку [ADDRESS] (том 1 а. с. 9-11). [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Н.В. за реєстровим № 825 (том 1 а. с. 121) 15.11.2017 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Споживач) було укладено Договір № 161ж/Зв59-17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Договір), предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а Споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифам у строк та на умовах, що передбачені даним Договором, Додатками № 1, № 2, № 3 до нього (том 1 а. с. 115-119). Відповідно до п. 2 Договору, Виконавець надає послуги відповідно до відповідного рішення органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до даного Договору (Додаток № 2). Додатком № 2 до Договору визначається Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та їх вартість (том. 1 а. с. 118). Як визначено у п. 3 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення даного Договору становить 8,75 грн./м2. Згідно п. 5 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовились застосувати щомісячну систему оплати послуг, відповідно до якої платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 11 Договору визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим Договором термін та з моменту набуття права власності. З метою надання житлово-комунальних послуг Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ було укладено договори з підрядними організаціями-виробниками послуг: ДП «Фірма Альтфатер Київ» - вивезення твердих побутових відходів; ТОВ «Вармак Девелопмент» - послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту устаткування відеоспостереження; ТОВ «Техно ліфт» - обслуговування ліфтового обладнання; ТОВ «Гарантії розвитку охорони міст», наразі з ТОВ «Охоронна безпеки економічного розвитку» - охоронні послуги; ФОП [PERSON] , наразі з ФОП [PERSON] - прибирання прибудинкової території; Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» - постачання теплової енергії у гарячій воді; ТОВ «Київські електричні мережі» - постачання електричної енергії; ФОП [PERSON] , наразі з ФОП [PERSON] - обслуговування воріт, автоматичних шлагбаумів; ТОВ «Дезінфекція Плюс» - послуги з дератизації, дезінсекції та дезінфекція; ТОВ «Дозор Сервіс» - спостерігання за пожежною автоматикою; ТОВ «Спутнік-Крим» - технічне обслуговування системи димовидалення; ТОВ «Еко-Бокс» - оренда контейнерів. Так, тариф на утримання будинку [ADDRESS] змінювався наступним чином: з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року - 7,92 грн./м2, що підтверджується складовими тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та Деталізованим звітом; з 01.03.2017 року по 01.09.2017 року - 7,99 грн./м2, що підтверджується складовими тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та Деталізованим звітом; з 01.09.2017 року по 01.07.2018 року - 8,75 грн./м2, що підтверджується Розпорядженням КМДА № 932 та Деталізованим звітом; з 01.07.2018 року по 01.07.2019 року - 10,52 грн./м2, що підтверджується Розпорядженням КМДА № 937, яке було надруковано в газеті «Хрещатик» № 61(5112) від 08.06.2018 року, складовими тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та Деталізованим звітом; з 01.07.2019 року - 14,39 грн./м2, що підтверджується складовими тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та Деталізованим звітом. Як визначено у ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 24 ЖК УРСР, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Як визначено у ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Як визначено у ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, [PERSON] одержує житлово-комунальні послуги, проте, за них не сплачує в установленому законом порядку. Так, за період часу з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги становить 41 807,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ (том 1 а. с. 23). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг у визначеному чинним законодавством розмірі. За таких обставин, позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 41 807,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності, про що заявляє представник відповідача у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як визначено у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до суду з вказаним позовом 25.02.2021 року, а період нарахування позивачем заборгованості фактично є період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року. При цьому, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що хоча він виготовлений за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року, проте наявна у відповідача заборгованість та нараховані житлово-комунальні послуги нею були частково сплачені (том 1 а. с. 23). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Отже, трирічний строк звернення до суду - позовної давності щодо вимог про сплату відповідачем вартості житлово-комунальних послуг повинен обраховуватися по кожному з платежів, починаючи з 21 числа наступного календарного місяця, від того, у якому було здійснено відповідне нарахування. Тобто, після кожної сплати відповідачем заборгованості, відбувалося переривання позовної давності її перебіг почався заново. Крім того, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають позовну давність. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі ст. 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі № 679/1136/21. Отже, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року, на набрання чинності Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX щодо продовження позовної давності на час дії карантину - 02.04.2020 року, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, враховуючи те, що Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до суду з вказаним позовом 25.02.2021 року та період нарахування останнім заборгованості за нарахованими житлово-комунальними послугами з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року, суд вважає, що позивачем не пропущено позовну давність у вказаній справі. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 19.02.2021 року. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 270,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved