Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] як власників квартири [ADDRESS] , третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона - [PERSON] є одноособовою власницею відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2020 року, квартири [ADDRESS] , квартира однокімнатна загальною площею 33,90 кв м, у тому числі житловою площею - 16, 20 кв м. У даній квартирі проживає разом із малолітнім сином. Поверхом вище цього ж будинку розташована квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачам - [PERSON] та [PERSON] , які, відповідно, ємешканцями такої квартири. 03 жовтня 2018 року відбулося залиття належної їй квартири - [ADDRESS] , яке згідно актів комісії ЖЕД - 208 Дарницького району м. Києва від 05 жовтня 2018 року та від 12 жовтня 2018 року, є недбале ставлення відповідачів, як власників/мешканців квартири [ADDRESS] , до санітарно-технічного обладнання квартири, а саме причиною аварії стали наявні засмічення ванної кімнати квартири [ADDRESS] - велика кількість недопалків та бруду. У результаті залиття було зіпсовано всю належну їй квартиру, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів, пошкодження зазнали всі стелі (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого маштабного залиття вся квартира була знеструмлена. Вартість майнового збитку згідно Висновку експерта № 07/12-2008 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 07 грудня 2028 року про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , проведеної судовим експертом Тітенком І.О. , які виникли внаслідок залиття квартири, складає 32 951 грн. 00 коп. Внаслідок залиття квартири їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 30 000 грн. 00 коп. та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача вимушена була жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості разом із малолітнім сином, без електроенергії, оскільки вся проводка була намочена водою, потрібно було вимочувати, висушувати все з метою хоча би відновити електропостачання в квартирі, купувати все обладнання для відновлення електропостачання, всі розетки, електропроводи, подовжувачі тощо, що коштує значних коштів, робити ремонт, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власників квартири, натомість відповідачі навіть не пробачилися за завдані збитки й відмовляються відшкодувати такі збитки, хоча це не перше їх залиття належної їй квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адковоката про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року (а.с. 1 том 2), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задоволенти уцілому, посилаючись на відповідальність заподіювача матеріальних збитків та моральної шкоди на їх відшкодування. Представник відповідача [PERSON] , діюча в нітресах [PERSON] на підставі ордера адвоката від 09 грудня 2020 року в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] хоча й є співвласником квартири, проте не завжди проживає у цій квартирі, й саме його вина у заподіянні збитків позивачем не доведена. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позов (а.с. 4 - 5 том 2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду), а будучи присутньою в судовому засіданні 19 лютого 2020 року, 20 травня 2020 року в особі її представника [PERSON] , позов не визнала, посилаючись на недоведеність позивачем позовних вимог, вважаючи акт про залиття квартири неналежним доказом, й те, що саме її вина у заподіянні збитків позивачем не доведена. Відповідачкою [PERSON] надано відзив на позов (а.с. 238 - 241 том 1). Третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва»в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача [PERSON] , вивчивши відзиви відповідачів на позов, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Судом встановлено, що позивачка - є одноособовим власником відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2020 року, квартири [ADDRESS] (а.с. 6 том 1). Належна позивачу квартира однокімнатна загальною площею 33,90 кв м, у тому числі, житловою площею - 16, 20 кв м, розміщена на другому поверсі багатоквартирного 18 - ти поверхового будинку, у даній квартирі позивачка проживає разом із малолітнім сином. Поверхом вище цього ж будинку розташована квартира [ADDRESS] , яка належить відповідно до інформаційної довідки КМБТІ від 06.02.2020 року за № 062/14 - 5504 (И-2020), на праві спільної часткової власності відповідачам - [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.05.1994 року (а.с. 243, 243 «а»). 03 жовтня 2018 року відбулося залиття належної позивачці квартири - [ADDRESS] , яке згідно актів комісії ЖЕД - 208 Дарницького району м. Києва від 05 жовтня 2018 року та від 12 жовтня 2018 року, є недбале ставлення відповідачів, як власників/мешканців квартири [ADDRESS] , до санітарно-технічного обладнання квартири, а саме причиною аварії стали наявні засмічення ванної кімнати квартири [ADDRESS] - «велика кількість недопалків та бруду» (а.с. 9, 10, 12 том 1). У результаті залиття було зіпсовано всю належну позивачі квартиру, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів - № [NUMBER] , пошкодження зазнали всі стелі (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого маштабного залиття вся квартира була знеструмлена (а.с. (а.с. 9, 10, 12 том 1). Вартість майнового збитку згідно Висновку експерта № 07/12-2008 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 07 грудня 2028 року про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , проведеної судовим експертом Тітенком І.О. , які виникли внаслідок залиття квартири, складає 32 951 грн. 00 коп. (а.с. 13 - 21, 22-26, 27, 28, 29, 30 том 1). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Суд вважає доведеною вину відповідачів у завданих матеріальних збитках, заподіяних майну позивача внаслідок залиття належної їй квартири, яке відбулося 03 жовтня 2018 року (а.с. 9, 10, 12 том 1), у розмірі 32 951 грн. 00 коп. (а.с. 13 - 21, 22 - 26, 27, 28, 29, 30 том 1), а також 1 387 грн. 82 коп. - понесених витрат для придбання предметів та засобів для відновлення в квартирі електроенергії (подовжувачі, вимикачі, роземки, електропроводи тощо) (а.с. 32 - 33 том 1), що вцілому становить 34 338 грн. 82 коп. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків є обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. За проведення експертизи визначеня вартості завданих збитків позивачем понесено витрати в розмірі 3 234грн. 00 коп., що підтверджується платіжними квитанціями на зазначену суму (а.с. 29, 30), які згідно п.2 ч.3 ст. 133, ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок дій, що вплинули на права позивача, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково, й оцінює її в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Так, як встановлено судом, у результаті залиття було зіпсовано всю належну позивачу квартиру, залиття тривало понад добу, й весь цей час зі стелі лилась, а потім просочувалась вода з квартири відповідачів, пошкодження зазнали всі стелі квартири (пластикові підвісні стелі), стіни (шпалери, фарба), підлога (лінолеум) у жилій кімнаті, коридорі, кухні, ванній кімнаті, а також у вбиральні, стіни (шпалери, плитка), й пошкоджена вся електропроводка у квартирі, й внаслідок такого маштабного залиття вся квартира була знеструмлена. Внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача позивачка вимушена була жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості разом із малолітнім сином, без електроенергії, оскільки вся проводка була намочена водою, потрібно було вимочувати, висушувати все з метою хоча би на перший час відновити електропостачання в квартирі, купувати все обладнання для відновлення електропостачання, всі розетки, електропроводи, подовжувачі тощо, що коштувало значних коштів, робити ремонт, й на час, коли він не зроблений, перебувати у квартирі в антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власників квартири, натомість відповідачі навіть не пробачилися за завдані збитки й відмовляються відшкодувати такі збитки. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., проте суд, зважаючи на співмірність визначеної суми моральної шкоди до такої шкоди, визначає її у 10 000 грн. Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що позивач під час та після залиття квартири позбавлений був тривалий час нормальних санітарних умов проживання, вимушений проводити ремонт за власний кошт унаслідок протиправни дій/бездіяльності відповідача, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах підвищеної вологості разом із малолітнім сином, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її з урахуванням принцину розумності та пропорційності у розмірі 10000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.3 ст. 23 ЦК України). Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладлені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Судом надана правова оцінка заперечень відповідачів проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом, по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзивах на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за дві вимоги в загальній сумі 1 409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. х 2 = 1 409 грн. 60 коп. (а.с.1, 2), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі зазначеної норми процесуального закону з відповідача має бути стягнуто 704 грн. 80 коп. - судовий збір за вимоги майнового характеру та 232 грн. 32 коп. - за вимогу немайнового характеру (моральної шкоди) (30% від розміру задоволеної позовної вимоги (10 000 грн. - 30% від 30 000 грн.), а всього - 936 грн. 32 коп. (704 грн. 80 коп. + 232 грн. 32 коп. = 936 грн. 32 коп.). Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу з урахуванням положень ч.4 ст. 137 ЦПК України, в сумі 14 000 грн. 00 коп., що підтверджується плітажною квитанцією про понесені таким позивачем витрати у такій сумі від 11 грудня 2018 року (а.с. 37 том 1), окрім того детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с. 38 том 1). Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial