Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

20 березня 2014 року позивач - Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокоммуненерго» (далі ОКП) звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], та не вносять плату за поставлену теплову енергію, у зв'язку з чим склалася заборгованість за період з 01 лютого 1997 року по 31 січня 2014 року у сумі 8728 грн. 45 коп. Просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції 3630,15 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми 1554,66 грн., а всього 13913,26 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надано заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також щодо відсутності заперечень проти заочного рішення. Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, заява про розгляд справи за відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги, зокрема за послуги з теплопостачання нараховується за затвердженими тарифами. Згідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" від 2 червня 2005 року N 2633-IV, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У відповідності до ч.6 ст.19 цього ж Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], [INFO], проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], тобто є споживачами теплової енергії. (а.с.4) Позивач надавав послуги теплопостачання на вищевказаний будинок, у даному випадку, є виробником послуг. Згідно наданої позивачем копії особового рахунку заборгованість з поставленої теплової енергії за період з 01 червня 2003 року по 31 січня 2014 року становить 8728 грн. 45 коп., при цьому вхідне сальдо на 01 червня 2003 року становить 1091,62 грн. (а.с.5-11) Відповідно до розрахунку, що наданий позивачем, сума інфляційних збитків становить 3630,15 грн, сума 3% річних від простроченої суми становить 1554,66 грн. (а.с.12-13) 09 листопада 2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № 939 про реструктуризацію заборгованості за послуги теплопостачання за яким підприємство надало розстрочку у погашенні заборгованості за послуги з теплопостачання, що утворилася на 01.07.2003 року на суму 1163,18 грн. з листопада 2005 року по листопад 2010 року. Таким чином, у відсутності договору на споживання послуг, суд вважає потрібно користуватися доведеністю фактичного споживання послуг, що є єдиною підставою (у відсутності договору) на стягнення заборгованості за фактично спожиті послуги, тобто за фактичну поставлену до квартиру споживачів теплову енергію. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року позовна давність встановлювалася у три роки. У відповідності до ст.79 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності переривався здійсненням зобов'язаною особою дій, які свідчать про визнання боргу. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Суд вважає, що укладення договору про реструктуризацію, який було укладено [PERSON], а також періодична сплата заборгованості, перервав строк позовної давності. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт несплати відповідачами послуг позивача знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, і сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому заборгованість, що виникла до 31 липня 2010 року в сумі 8048,54 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 2905,71 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми, що становить 719,98 грн, а всього 11674,23 грн. підлягає стягненню з відповідачки [PERSON], а заборгованість за період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2014 року в сумі 679,91 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 724,44 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми, що становить 834,68 грн, а всього 2239,03 грн. підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, оскільки відповідачка [PERSON] з часу досягнення повноліття повинна нести відповідальність щодо сплати комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок, що становить мінімальний розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial