Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

11.09.2019 до суду звернулася адвокат Коваль Л.М. - представник позивача [PERSON] , з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег» (далі - ТОВ`Мадег», товариство, відповідач) про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Правовою підставою заявлених вимог позивач, з урахуванням відповіді на відзив, визначає ст.ст. 22, 390, 1166, 1167, 1214 ЦК України та вказує, що сума 355 215,36 грн є розміром матеріальних збитків за весь період безпідставного неправомірного використання відповідачем земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON] , за період з 06.06.2017 по 24.09.2018, а тому є підстави для застосування двосторонньої реституції - кожна зі сторін зобов`язана повернути іншій стороні все, що вона отримала на виконання цього правочину. Розмір збитків визначено шляхом множення розміру земельної ділянки на показники середньої врожайності по району та ціну трейдера. Визначено правову підставу для стягнення моральної шкоди. Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мадег», було подано до суду відзив на позовну заяву в якому вказано, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю. У відзиві на позовну заяву зазначено, що до набрання законної сили рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.02.2019, а саме 26.03.2019 між сторонами були спірні правовідносини, і ТОВ «Мадег» вважало, що користується земельною ділянкою [PERSON] на законних підставах. У 2017 році [PERSON] було нараховано та нею отримано орендну плату в сумі 19 730 грн 00 коп, а заборгованість по орендній платі за 2018 рік складає 17 506 грн 31 коп. Станом на 2019 рік СТОВ «Мадег» не обробляє вказану земельну ділянку. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем було невірно викладено позовні вимоги стосовно стягнення на користь [PERSON] матеріальних збитків у розмірі 355 215 грн 36 коп, не роз`яснено та не доведено, що дана сума є саме збитками.. Позивачем не надано доказів того, що вона особисто могла б без будь-яких матеріальних затрат отримати таку суму прибутку. Стосовно компенсації моральної шкоди у розмірі 20 000 грн представником відповідача зазначено, що дана вимога не підлягає до задоволення, так як вказана шкода нічим не підтверджена. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Коваль Л.М. вказує, що неможливо визнати обґрунтованими доводи, наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву щодо невизнання ним позову, оскільки, до набрання рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.02.2019 позивач була позбавлена можливості самостійно використовувати належну їй земельну ділянку. Вказаним рішенням суду підтверджуються обставини щодо перебування належної позивачу земельної ділянки у незаконному користуванні відповідача з 09.06.2017 по 24.09.2018. Крім цього, адвокат Коваль Л.М. вказала, що у спірних правовідносинах у цій справі не підлягає застосуванню Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, оскільки він регулює відшкодування у розумінні статей 23, 1166 ЦК України, а також Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтованого покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, яка у п. 4 визначає розрахунок не отриманого власником доходу, передбаченої частиною першою статті 156 ЗК України, які врегульовують відносини, що перебувають поза межами даного спору, що стосується безпідставно набутого доходу, передбаченого частинами першими статті 390 та статті 1214 ЦК України. Правомірність обраної позиції сторона позивача також обґрунтовує рішенням Європейського Суду з прав людини 15.01.2019 «Віра Довженко проти України». Надано додаткові доводи щодо моральної шкоди. Ухвалою від 12.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 25-27/. Під час підготовчого провадження були вчинені дії, регламентовані главою з ЦПК України, за участю адвокатів сторін розглянуто подані заяви та клопотання. Ухвалою від 21.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с. 113/. У судовому засіданні адвокат Коваль Л.М. підтримала заявлені позовні вимоги за підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. На уточнюючі запитання суду пояснила, що спірна сума за своєю правовою природою є доходом, який отримав відповідач за весь період неправомірного користування земельною ділянкою - 3 06.06.2017 по 24.09.2018, що в свою чергу, є збитками для позивача. Спосіб захисту порушеного права обрано відповідно до частини першої статті 390 ЦК України. Відхилила доводи адвоката Павлюченка О.О. стосовно ідеальної вартості збитків, вказавши, що для обрахування розміру збитків застосовано найменшу закупівельну ціну трейдера. Обгрунтувала моральну шкоду тривалістю правопорушення та моральними стражданнями позивача, спричинені неправомірною поведінкою ТОВ «Мадег», та зусилля, необхідні для захисту свого порушеного права. У судовому засіданні адвокат Павлюченко О.О. підтримав доводи, викладені у відзиві. Заперечив аргументи адвоката Коваль Л.М. стосовно того, що спірна сума, заявлена в позові, є доходом відповідача. Вказав, що визначення адвокатом у відповідний спосіб розміру збитків вказує на ідеальний дохід, який не включає витрати, пов`язаних з обробітком земельної ділянки. Крім цього, звернув увагу суду, що стороною позивача не надано суду докази щодо можливості самостійного оброблення позивачем [PERSON] земельної ділянки площею 9,2504 га, про що заявлялося клопотання про витребування доказів. Пояснив, що керівництво ТОВ «Мадег» до ухвалення рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.02.2019 не знало про те, що спірний договір було підписано не [PERSON] , а іншою особою. Визнав позов в частині виплати коштів у розмірі орендної плати за 2018 рік. Просив задовольнити судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Вказав на необґрунтованість позовних вимог в частині моральної шкоди. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ 117397, який видано 27.03.2012 відділом Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, кадастровий номер 5320880801:00:001:0510, площею 9.2504 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний № документа 159474087 від 14.03.2019 /а.с.9,10/. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.02.2019 позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, а саме, додаткову угоду від 06.06.2017, зареєстровану 09.06.2017 КП «Реєстраційна служба» Оржицької районної ради Полтавської області, до договору оренди землі від 03.05.2012, зареєстрованого 14.06.2012 року у Відділі Держкомзему Гребінківського району Полтавської області, про що у державному реєстрі земель зроблено запис № 532080004000862 - недійсною. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег», код 35521374 (місцезнаходження юридичної особи: 37471 с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, вул. Калініна, 2А) на користь [PERSON] , [INFO] , ід.код № [NUMBER] , понесені нею судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрат, понесених за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 5005 (п`ять тисяч п`ять) грн. 00 коп., а всього 5645 (п`ять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 00 коп./а.с.11,12/. Представник позивача Коваль П.М. в зв`язку з представництвом інтересів [PERSON] у серпні 2019 звернулася з адвокатським запитом до Гребінківської районної державної адміністрації про надання інформації про середню урожайність вирощених сільськогосподарських культур по Гребінківського району Полтавської області, у період 2017, 2018 років /а.с.17/. Відповідно до інформації Гребінківської РДА від 28.08.2019 №01-24/1346, надано відповідь про середню урожайність сільськогосподарських культур у Гребінківському районі. З наданої інформації вбачається. що на земельній ділянці позивача орендар ТОВ «Мадег» у 2017 вирощувало кукурудзу, а у 2018 - сою /а.с.18/. Згідно інформації, яка надана зернотрейдерами України станом на вереснь 2019 вартість 1 тонни кукурудзи становить - 4200 грн., сої - 8700 грн. /а.с.13-16/. 04.12.2019 представником відповідача до матеріалів справи долучено належним чином завірені копії первинних бухгалтерських документів про калькуляцію витрат на вирощування кукурудзи та сої станом на 2018 рік /а.с.61-95/. З наданої довідки ТОВ «Мадег», слідує, що позивачу [PERSON] відповідно до договору оренди землі з ТОВ «Мадег» б/н від 03.05.2012 зареєстрованого 14.06.2012 за № [NUMBER] у відділі держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, виплачувалася орендна плата у період 2012 - 2017 у сумі 72214 (сімдесят дві тисячі двісті чотирнадцять) грн. готівкою. Заборгованість за 2018 р. становить 17506 (сімнадцять тисяч п`ятсот шість) грн. 31 коп./а.с.96/. Видатковий касовий ордер від 28.12.2017 свідчить про отримання [PERSON] орендної плати за оренду земельного паю ТОВ «Мадег» за 2017 у сумі 19730 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять) грн. /а.с.106/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є стягнення збитків, завданих позивачу, внаслідок неправомірного використання земельної ділянки. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Положеннями пунктів «а», «б», «д» статті 211 ЗК України унормовано, що громадяни та юридичні особи несуть,зокрема цивільну відповідальність відповідно до законодавства за укладення угод з порушенням земельного законодавства;самовільне зайняття земельних ділянок, порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються також норами Закону України «Про оренду землі». Згідно із статтею 34 цього Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Відповідно до частин першої-третьої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. За змістом указаних вище приписів ЦК України , ЗК України та Закону України «Про оренду землі» відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат - наявність безпідставного збагачення. Спірна сума в розмірі 355 215,36 грн адвокатом позивача у позові визначена як збитки за весь період безпідставного неправомірного використання земельної ділянки. У судовому засіданні судом було досліджено правову природу спірної суми. Адвокат Коваль Л.М. вказала, що зазначені кошти є доходом відповідача за період неправомірного користування земельною ділянкою, належною на праві власності позивачу. Спосіб захисту у позові та відповіді на відзив визначено, зокрема відповідно до статей 22, 390, 1166, 1167, 1214 ЦК України та статей 156, 157 ЗК України. У судовому засіданні адвокат уточнила - за частиною першою статті 390 ЦК України. За приписами частини першої статті 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Особливості земельних правовідносин врегульовано Земельним кодексом України (частина перша статті 3 ЗК України). Згідно з частиною другою статті 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 (далі -Порядок). За правилом пункту 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 цього Порядку відшкодуванню підлягають збитки, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з п. 2 Порядку, визначаються відповідними комісіями на підставі відповідного акту. Такий акт комісії не надавався. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У частині першій статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України), В силу статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно із частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За приписами статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Відповідно до висновку Верховного Суду України у справі №6-2588цс15 у випадку використання земельної ділянки без укладеного договору оренди землі, власник земельної ділянки має право на стягнення збитків у формі неодержаних доходів. Верховний Суд України у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-2588цс15 сформував правовий висновок, що з аналізу ст. 157 ЗК України, п.п. 1, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Отже, у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст. 157 ЗК України та Порядком, а саме відшкодування збитків власникам земельних ділянок. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 18.05.2016 у справі № 194гс1, від 28.01.2015 у справі 3-210гс14 та Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 909/45/17, у постанові від 02.07.2018 № 909/42/17. Оскільки розмір збитків, що є предметом у даній справі, є неотриманим доходом на підставі наданих розрахунків, то саме сторона позивача повинна була довести, що [PERSON] могла і повинна була отримати відповідні доходи у визначеному нею розмірі за визначений період, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. При встановленні розміру збитків суд враховує тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби відповідач не вчинив протиправну дію . Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами положень частин першої, третьої статті ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди покладає на позивача обов`язок довести, що вона не є абстрактною, а дійсно завдана у результаті протиправних дій відповідача. Власник землі відповідно до вимог статей 22, 1166 ЦК України та статті 156 ЗК України має довести, що він зазнав реальних збитків внаслідок протиправних дій відповідача. Матеріали цієї цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що внаслідок безпідставного використання відповідачем спірної земельної ділянки шляхом її засіяння у 2017, 2018 роках кукурудзою та соєю для позивача, який є власником земельної ділянки, настали негативні наслідки. Адвокатом позивача не доведено, що ці доходи (вигода) дійсно були б отримані позивачем. Реальність збитків має бути підтверджена відповідними доказами - експертними висновками, актами, первинними документами, тощо. Стороною позивача не доведено розміру неодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки на підставі наданих розрахунків, а тому відповідно і не доведено розміру заподіяних позивачу матеріальних збитків, одержавних відповідачем від неправомірного використання земельної ділянки, стороною позивача не доведено, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані позивачем (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 311/841/18). Коваль Л.М. , визначаючи розмір шкоди з урахуванням найменування сільськогосподарської культу, врожайності та ціни, на думку суду, помилково робить висновок про розмір шкоди, оскільки в цьому розрахунку відсутні дані про затрати на обробку грунту, вартість насіння, добрив та іншу витрати, пов`язанні з виконанням сільськогосподарських робіт по вирощуванню цих культур. Суд критично оцінює надані стороною позивача дані органу статистики про врожайність сільськогосподарських культур, оскільки вони не враховують конкретну родючість грунту на належній саме позивачеві земельній ділянці. Наявний розрахунок збитків, проведений адвокатом позивача шляхом множення розміру земельної ділянки на показник середньої врожайності сільськогосподарських культур у Гребінківському районі та на вартість закупівельної ціни відповідної культури у відповідному році, є абстрактним. Крім цього належними та допустимими доказами не доведено укладення позивачем за період 2017, 2018 років договорів оренди спірної земельної ділянки з будь-якими іншими орендарями, а також доказів їх відмови від цих договорів у зв`язку із неможливістю отримати об`єкт оренди внаслідок використання його відповідачем, або власного використання землі під певні сільськогосподарські культури (постанова Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 616/458/15-ц). Слід вказати, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки позивачка у 2017 році отримала від відповідача орендну плату. Проте це жодним чином не підтверджує наявність волевиявлення власника на використання земельної ділянки відповідачем, як і не спростовує неправомірність її використання останнім. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення Верховного Суду України, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата. При визначенні способу захисту порушеного права суд застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, де зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). На підставі викладених норм матеріального права за наслідком судового розгляду судом встановлено, що в діях ТОВ «Мадег» наявний склад цивільного правопорушення, який полягає у користуванні земельною ділянкою без належної правової підстави, що спричинило майнову шкоду власнику [PERSON] . Преюдиціальні обставини стосовно протиправного землекористування були встановлені в межах іншої цивільної справи про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною, що підтверджує наявність причино-наслідкового зв`язку, необхідного для доказування заподіяних збитків, та унеможливило отримання позивачем доходу у виді орендної плати, який беззаперечно мав бути би отриманий, якщо б право позивача порушено не було б відповідачем, тобто вину останнього. Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ТОВ «Мадег» збитків у розмірі 17 506,31 грн, які виникли внаслідок фактичного користування землею без укладення орендних правовідносин із власником земельної ділянки за період з 06.06.2017 по 24.09.2018, які суд визнає збитками у формі неодержаних доходів у виді неотриманої орендної плати за 2018 рік, що підлягають відшкодуванню на підставі статей 156, 157 ЗК України. Суд відхиляє зазначений у позові спосіб захисту порушеного права на підставі статті 1214 ЦК України, оскільки позивач є власником земельної ділянки, а тому спірні правовідносини, що виникли з фактичного користування земельною ділянкою, яка оформлена як об`єкт нерухомого майна, за своїм змістом є не кондиційними, а деліктними (п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). Також посилання у позові на застосування статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» є невірним через втрату чинності цих положень на підставі Закону України № 1878-VІ від 11.02.2010. Суд звертає увагу, що у рішенні «Віра Довженко проти України» Європейський Суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, проте не розглядав справу за іншими критеріями (наявності суспільного інтересу, пропорційності заходу його меті), а тому, з огляду на предмет спірних правовідносин у цій справі, вказане рішення не підлягає застосуванню. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чиза зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, адвокат Коваль Л.М., зокрема зазначила, що внаслідок неправомірних дій позивач [PERSON] зазнала душевних страждань. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, на думку суду, є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки ТОВ «Мадег», яка полягає у користуванні земельною ділянкою без укладеного договору оренди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала [PERSON] , врахувавши тривалість правопорушення, отримання позивачкою в позасудовому порядку орендної плати за 2017 рік, а також часу та зусилля, необхідних їй для захисту порушеного права власності, сума у розмірі 10 000,00 грн на відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди є доведеною та достатньою. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). За приписами до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, (ч.3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, повіданих з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У матеріалах справи наявні докази на підтвердження укладення позивачем договору про надання професійної правничої допомоги та понесення позивачем витрат на вказаний вид допомоги. Оскільки за наслідком судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, сумарно складає 27 506,31 грн (17 506,31 грн - збитки, 10 000 грн - моральна шкода), що становить 7,3 % від загальної суми позовних вимог - 375 215, 36 грн (355 215, 36 грн - матеріальні збитки, 20 000,00 грн - моральні збитки), а тому судові витрати слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме:768, 40 грн судового збору, враховуючи мінімальну ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у 2019 році, та 759,20 грн правничої допомоги, які слід стягнути з відповідача ТОВ «Мадег». На підставі викладеного,

Outcome: partial