Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

12 лютого 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання у розмірі 400 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] , який працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 січня 2005 року причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу на підприємстві відповідача протягом 13 років в умовах шкідливих факторів. [INFO] батько позивача помер. Висновком Бюро МСЕК Кіровоградської обласної державної адміністрації №1 від 17.01.2006 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] , яка настала [INFO] з професійним захворюванням, що було отримане ним в 2004 році. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю батька змінилось її життя. Після смерті батька її охопив душевний біль, розпач, страх від того, що чекає їх з мамою попереду. Батькові виповнилося лише 45 років, він був ще молодий. Позивачка залишилася сиротою у віці 21 року. Розуміння цього, викликало в неї великі душевні та моральні муки, які вона також перенесла і під час похорону, усвідомлюючи, що вже ніколи не побачить найкращого в світі для неї батька. Моральні страждання та переживання вона буде переносити і в майбутньому, до кінця своїх днів, оскільки так рано втратила рідну та близьку для неї людину. 17 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 09 квітня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що померлий батько позивачки [PERSON] працював на ПРАТ «ЦГЗК» в шкідливих умовах праці, вільно та особисто погоджуючись на створені умови праці. Специфіка гірничо-добувної галузі полягає в тому, що відповідно до затверджених регламентів та проектів застосовуються такі технологічні процеси, які, на жаль, не можуть бути абсолютно безпечними та нешкідливими. Крім того, існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого [PERSON] , які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, хоча він мав можливість змінити умови праці, місце роботи, перекваліфікуватися на іншу спеціальність тощо. Відповідач ніколи не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а більш того, відповідно до вимог законодавства, постійно застосовував заходи щодо полегшення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Натомість, маючи підстави та визначене колективним договором право на санаторно-курортне лікування. [PERSON] жодного разу не звернувся до профспілкового комітету, діючого на підприємстві за отриманням путівок що свідчить про його недбале ставлення до свого здоров`я. ПРАТ «ЦГЗК» ніколи не залишався осторонь від сімей своїх працівників, що отримали професійне захворювання на підприємстві. Це виражається, насамперед, у підтримці сімей трудовим колективом, у виплаті всіх передбачених колективним договором витрат, у тому числі надання матеріальної допомоги, однак позивач не звертався до відповідача, що свідчить про його суто матеріальний інтерес в цій справі. Позивачем не наведено жодних мотивів, що свідчили би про обґрунтованість заявленої суми відшкодування - в розмірі 400 000,00 грн., жодних медичних документів про розлади здоров`я, пов`язаних з його психологічним станом через смерть батька не надано. Позивач необгрунтовано просить в позові стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» 400 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень платежів. Чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, та відповідно, у разі задоволення позову, ПрАТ "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" зобов`язаний утримати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу та за рахунок позивача, про що судом повинно бути зазначено в рішенні. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі [PERSON] , народилася [INFO] , батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). 13 лютого 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище « [PERSON] », про свідчить копія свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] видана 13 лютого 2010 року (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] працював на підприємстві відповідача у Петровському кар`єрі з 19.06.1980 р. по 25.07.1989 р. слюсарем по ремонту устаткування на дільниці по ремонту гірничого устаткування у кар`єрі. З 25.07.1989 р. по 08.06.2001 р. та з 20.06.2002 р. по 21.05.2004 р. машиністом бульдозера Т- 330, Т- 355, Д - 355 дільниці внутрікар`єрного транспорту ВАТ «Центральний ГЗК», отримав професійне захворювання, а саме сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії). ЛН першої стадії, що встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.01.2005 року (а.с.10-11). Відповідно до п.п. 16 вказаного акту, професійне захворювання виникло у [PERSON] зокрема через роботу на підприємстві відповідача у період з 19.06.1980р. по 25.07.1989р. слюсарем по ремонту устаткування на дільниці по ремонту гірничого устаткування у кар`єрі. При цьому він виконував такі технологічні операції: розбірка, збірка та ремонт гірничого устаткування з використанням грузовантажних засобів та виконання допоміжних робіт, з 25.07.1989р. по 08.06. 2001р. та з 20.06.2002р. по 21.05.2004р. машиністом бульдозера Т- 330, Т- 355, Д - 355 дільниці внутрікар`єрного транспорту. При цьому він виконував такі технологічні операції: проведення бульдозерних робіт по обслуговуванню перевантажних пунктів автомобільних доріг, зачистки екскаваторних та бурових ділянок. При виконанні даних робіт, внаслідок недосконалості технологічних процесів підпадав під вплив пилу, який виникав в наслідок бульдозерних робіт, зриву пилу з бортів кар`єру під дією поривів вітру, а також під час руху технологічного транспорту. Висновком Бюро МСЕК Кіровоградської обласної державної адміністрації №1 від 17.01.2006 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] яка настала [INFO] з професійним захворюванням, яке було отримане ним в 2004 році (а.с.17). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що смерть батька позивача настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час праці на підприємстві відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві як сину померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення його звичайного способу життя. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті батька позивача, період його роботи на підприємстві відповідача, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини - рідного батька, наслідки, що наступили та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 180 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 400 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1800 грн., пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial