Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернулась до суду з позовом до ТОВ «Синергія Консалтинг» (далі по тексту - Відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - Відповідач 2) про розірвання договору № 04/10-01 про надання консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації (далі по тексту - Договір ) та стягнення з відповідачів на користь Позивача сплачених коштів в розмірі 29 000 грн., повернення оригіналів документів та стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат. В подальшому Позивач збільшив свої позовні вимоги, просив, крім стягнення коштів та повернення документів, стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних від простроченої суми основного боргу за період з 19.04.2014 по 01.10.2014 в розмірі 393 грн. 29 коп., інфляційні витрати за вказаний період в розмірі 2784 грн. та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2013р. між Позивачем та Відповідачем 1 в особі директора [PERSON] - Відповідача 2 було укладено договір № 04/10-01 про надання консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації. Предметом договору було визначено надання Виконавцем консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації щодо введення в експлуатацію житлового будинку за адресою - [ADDRESS] у відповідності з технічним завданням , який є невід'ємною частиною цього Договору. Вартість робіт відповідно до умов Договору визначена в розмірі 29 000 грн., термін виконання робіт Технічного завдання № 1 - 90 робочих днів. Позивачем було сплачено вартість робіт в сумі 29 000 грн., було передано оригінали та копії документів, необхідних для виконання умов договору. Разом з тим, відповідачами умов договору не виконуються належним чином. 24.03.2014р. Позивач направив на адресу відповідачів письмову претензію з проханням повернути сплачені кошти, отримані оригінали документів. Однак відповідачі лишили вказану претензію поза увагою. Крім того, Відповідачем 2 було надано письмове зобов'язання Позивачу, відповідно до якого Відповідач зобов'язувався повернути сплачені позивачем кошти та оригінали документів до 18.04.2014р., проте дане зобов'язання виконане не було, у зв'язку з чим Позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачів позов визнав частково, в частині щодо повернення доручення на представлення інтересів та розірвання договору. В іншій частини представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 04.10.2013р. між Позивачем та Відповідачем 1 в особі директора [PERSON] - Відповідача 2 було укладено договір № 04/10-01 про надання консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації (а.с. 4-5). Відповідно до п.1.1 Договору, предметом договору визначено надання Виконавцем консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації щодо введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у відповідності з технічним завданням №м 1(а.с. 6), який є невід'ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору та Протоколу № 1 узгодження вартості робіт до Договору,вартість робіт визначена сторонами в розмірі - 29 000 грн. Відповідно до п.3.2. Договору Замовник передає Виконавцю усю первинну документацію, необхідну для виконання завдання. Відповідно до п. 2 Додатку № 1 Технічного завдання № 1 до Договору, термін виконання робіт - 90 робочих днів. Таким чином, судом встановлено між сторонами виникли правовідносини, з надання послуг. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивачем було виконано умови Договору, а саме сплачено вартість робіт в розмірі 29 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 61 від 04.10.2013р. на суму 15 000 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 73 від 23.10.2013р. на суму 14 000 грн., які містяться в матеріалах справи. Відповідно до Акту прийому-передачі документів до Договору, Відповідачу 1 було передано наступні документи: державний акт на право власності на земельну ділянку (нотаріальна копія), доручення на представництво інтересів (оригінал), технічний паспорт (оригінал), технічне обстеження (оригінал), паспорт та ідентифікаційний код власника (копія), правовстановлюючий документ (копія), фото фіксація (в електронному вигляді) (а.с. 8). Відповідачі не виконують належним чином умов Договору. 24.10.2014р. Позивач направив на адресу відповідачів письмову претензію з проханням повернути сплачені кошти, отримані оригінали документів (а.с. 10). Однак відповідачі лишили вказану претензію поза увагою. 04.04.2014р. Відповідач 2 надала Позивачу письмове зобов'язання, відповідно до якого відповідачі зобов'язуються повернути Позивачу суму плачених коштів до 18.04.2014р. (а.с. 12). Разом з тим, зобов'язання виконане не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до підпункту б п.2.2. Договору, Відповідач 1 (Виконавець) зобов'язаний після виконання робіт у 3-х денний термін, надати на підпис Позивачу (Замовнику) Акт здачі-приймання робіт по Договору. Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 6.3 договору у випадку невиконання договору у повному обсязі з вини виконавця, виконавець повертає замовнику суму попередньої оплати. Представником відповідачів не надано суду належних та допустимих доказів які б вказували на належне виконання умов договору, а також неможливість виконання договору внаслідок непереборної сили. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто таке порушення договору однією зі сторін, повинно тягнути для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому, оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Крім цього, відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до п.6.1 договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору сторона несе відповідальність визначену цим договором та діючим законодавством. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами суд прийшов до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 393, 29 грн. та інфляційних витрат у розмірі 2784 грн. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме Позивачем не надано належних доказів того, що Відповідач 2 повинен нести відповідальність за вказаним договором, оскільки вказаний договір був укладений з юридичною особо ТОВ «Синергія Консалтинг» в особі директора [PERSON] Крім того, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 05/06/2014 про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05.06.2014р. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія довіреності, яка видана Позивачем на представництво інтересів, у тому числі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до журналів судових засідань, клопотань, наданих до суду, окрім [PERSON] участь у справі приймав і представник [PERSON], яка крім цього зверталась до суду із заявою про збільшення позовних вимог. З огляду на вище викладене, Позивачем належним чином не обґрунтовано позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, просить зобов'язати Відповідача 1 повернути надані ним документи, зокрема технічне обстеження (оригінал), паспорт та код власника (копія). Разом з тим, в матеріалах справи міститься письмова розписка Позивача (а.с. 63) про отримання вище вказаних документів, а отже в цій частині позовні вимоги теж не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача 1 на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 290 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial