Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

17.04.2019 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що вона є матір"ю [PERSON], яка народилась [INFO] в м. Сімферополь Автономна Республіка Крим. Діючими на даний час в АР Крим державними органами було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. З 20.02.2014 року та на сьогодні Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Органи, які діють на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконною. Будь-який акт виданий такими органами є недійсним та не створює правових наслідків. Повторна реєстрація факту народження дитини у відповідності з українським законодавством органами реєстрації актів цивільного стану є неможливою.Заявниці [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації народження дитини. Враховуючи вищевикладене, заявниця [PERSON] просить суд встановити факт народження дитини - [PERSON] [INFO] року в м. Сімферополь Автономна Республіка Крим. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, просила заяву задоволити та встановити факт народження її дитини на тимчасово окупованій території України. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] є батьками дитини, дочки - [PERSON], яка народилась [INFO] року в м. Сімферополь АР Крим, що встановлено з копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8), копії свідоцтва про народження (а.с.9). Заявниці було відмовлено Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у проведенні державної реєстрації народження дитини (відмова у проведенні державної реєстрації народження - а.с.11). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази суд вважає, що заява підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року в м. Сімферополь Автономна Республіка Крим та її батьками є [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved