Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

21 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, неодноразово уточнивши позовні вимоги, просить: - визнати незаконним та скасувати рішення Голови правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» № 62 від 10.04.2015 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в частині, що стосується зміни умов праці позивача; - визнати незаконним та скасувати наказ № 2353 від 22.06.2015 про звільнення з роботи; - поновити [PERSON] на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»; - стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі із розрахунку 275,28 грн. за кожен день; - стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 грн. за незаконну зміну істотних умов праці; - стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь [PERSON] доплату за виконання обов'язків начальника відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу з 10 по 23 вересня 2010 року, з 04 по 06 січня 2011 року, з 18 по 20 лютого 2011 року в сумі 4 309,70 грн. та компенсацію втрати частки цієї доплати у зв'язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 450,31 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, мотивуючи це законністю звільнення позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу начальника відділу кадрового адміністрування департаменту управління персоналом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» № 2509-к від 15.09.2015, у зв'язку з закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,[PERSON] стала з 15 вересня 2014 року до виконання своїх посадових обов'язків на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу, зі збереженням посадового окладу (а.с. 13). 04.08.2011 позивачем змінено прізвище з «[INFO]» на «[INFO]» згідно свідоцтва про шлюб, виданого ВДРАЦС Чернігівського міського управління юстиції, серії [NUMBER] (а.с. 43). 04 лютого 2015 року Спостережною радою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» прийнято рішення СР_1_2015/4, яким, зокрема, доручено департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами зосередити зусилля на роботі з обраними міжнародними та надійними місцевими корпоративними клієнтами, пропонуючи їм, серед іншого, але не обмежуючись, короткостроковекредитування в гривні; додатково, забезпечити поступове згортання роботи з МСП. На виконання вищевказаного рішення, 10 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в зв'язку з реструктуризацією організації структури ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» було прийнято рішення № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Відповідно п. 2.4 даного рішення на в.о. директора департаменту управління персоналом та організаційними змінами, начальника відділу управління та навчання персоналу департаменту управління персоналом та організаційними змінами покладено обов'язок забезпечити зміну істотних умов праці працівниками, перерахованим у додатках 3 і 4, як зазначено нижче, зокрема, головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу [PERSON] функціонально підпорядкувати директору департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами головного управління бізнесу та встановити тривалість робочого часу 2 години на тиждень (а.с. 65-72). 22 квітня 2015 року [PERSON] була попереджена про наступну зміну істотних умов праці з 23 червня 2015 року, а саме про встановлення їй тривалості робочого часу 2 години на тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу та функціонально підпорядковано директору департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами головного управління бізнесу. У [PERSON] зазначила, що не згодна зі зміною істотних умов праці в зв'язку з порушенням діючого законодавства (а.с. 84). 23 червня 2015 року [PERSON] було звільнено з посади в зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 2353-к від 22.06.2015 (а.с. 85). Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, повідомивши про це працівника не пізніше ніж за два місяці. Якщо працівник відмовивсявід продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, ця обставина є підставою для припинення з таким працівником трудового договору, а працівник підлягає звільненню за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмови працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане необґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо). Отже, власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщенняпрофесій, змінювати розряди і найменування посад тощо (частина третя ст. 32 КЗпП України) лише у випадках змін в організації виробництва і праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Рішення про доручення департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами зосередити зусилля на роботі з обраними міжнародними та надійними місцевими корпоративними клієнтами, пропонуючи їм, серед іншого, але не обмежуючись, короткострокове кредитування в гривні; додатково, забезпечити поступове згортання роботи з МСП, на думку суду, не містить в собі ознак змін в організації виробництва і праці, а тому відповідач права на прийняттярішення про зміну істотних умов праці з цих підстав не мав. Також, прийнявши рішення про зміну позивачеві істотних умов праці, банк фактично залишив у штатному розкладі цілу одиницю посади, на якій працювала [PERSON], що свідчить про відсутність будь-яких змін в організаційній структурі відповідача щодо посади головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу (а.с. 143-147). Як стверджувала у судовому засіданні позивач, вважаючи зміну її істотних умов праці незаконною та не погоджуючись з цим, вона зазначила про це у попередженні про наступну зміну істотних умов праці. Проте мала намір продовжити працювати на запропонованих відповідачем умовах, одночасно захищаючи свої порушені права. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є відмова працівника саме від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, а не незгода з їх зміною. Як убачається зі змісту попередження про наступну зміну істотних умов праці, 22.04.2015 позивач попереджена, що 23.06.2015 їй буде змінено істотні умови праці. Отже, доводи [PERSON] про намір працювати у змінених умовах праці підтверджуються її виходом на роботу 23.06.2015 та виконанням своїх посадових обов'язків протягом всього робочого дня, тобто вже зі зміненими умовами праці. За приписом ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладені обставини та норми права, суд знаходить підстави для визнання незаконним та скасування рішення Голови Правління публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» від 10.04.2015 № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в частині застосування його до [PERSON], наказу Голови Правління публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» від 22.06.2015 № 2353-к про звільнення [PERSON] та поновлення її на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». При цьому, суд не знаходить підстав для висновку про дискримінаційний характер рішення про зміну істотних умов праці та звільнення позивача в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», оскільки відповідачем в ході судового розгляду доведено, що з підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, були звільнені також і інші працівники банку, що підтверджується наказами ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 18.06.2015 № 2316-к про звільнення [PERSON], від 08.07.2015 № 2652-к про звільнення [PERSON] Крім того, рішенням від 10.04.2015 рішення № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» неповний робочий час встановлений не лише для позивача, а для 16 працівників банку. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком розміру середньоденної заробітної плати в сумі 275,28 грн., оскільки він проведений згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (а.с. 144). Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 275,28 грн. х 4 робочих дні у червні 2015 року = 1 101,12 грн.; 275,28 грн. х 86 робочих днів у липні - жовтні 2015 року = 23 674,08 грн.; 275,28 грн. х 20 робочих днів у листопаді 2015 року = 5 505,60 грн., а всього 30 280,80 грн. При цьому, як убачається з оглянутої судом трудової книжки позивача, за наказомГолосіївського районного центру зайнятості № 150727 від 27.07.2015 їй розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За станом на час ухвалення судового рішення [PERSON] отримана допомога у сумі 13 528,06 грн., що підтверджується виписками по картковому рахунку позивача, виданими філією Головного управління АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київської області. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 16 752,74 грн. (30 280,80 грн. - 13 528,06 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральн0ї (немайнової шкоди)» зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на відшкодування заподіяної моральної шкоди 5000 грн.Враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, відсутність дискримінаційного характеру рішення про зміну істотних умов праці, ступень вини відповідача, інші негативні наслідки, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що сума в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 000 грн. Відповідно до положень ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. У періоди з 10 вересня по 24 вересня 2010, з 04 січня по 06 січня 2011 року, з 18 лютого по 22 лютого 2011 року позивач тимчасово виконувала посадові обов'язки начальника відділу документарного бізнесу Головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», що підтверджується наказами відповідача від 04.01.2011 № 10-о, від 03.09.2010 № 4775-о, від 14.02.2011 № 412-Д (а.с. 37-39). 22.06.2015 банком прийнято рішення за № 40-зп про виплату позивачеві коштів у розмірі 1 000 грн. за усі періоди виконання нею обов'язків тимчасово відсутніх керівників (а.с. 86). Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось сторонами, розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівникаколективним договором у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» не врегульовано, у зв'язку з чим при вирішенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі (доплати) за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу відповідача та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати суд виходить з наступного. Підпунктом «а» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками). Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріатом Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок 29.12.1965 надано роз'яснення за № 30/39, зі змісту пункту 1 якого убачається, що тимчасове виконання обов'язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) по підприємству, установі чи організації. Такому працівникові виплачується різниця між його фактичним окладом (посадовою, персональним) і посадовим окладом працівника, якого він заміщає (без персональної надбавки). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі виконання працівником, який не є штатним заступником, обов'язків тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу, коли це не врегульовано колективним договором підприємства, працівникові виплачується різниця у посадових окладах. Самостійне визначення відповідачем доплати в розмірі 1 000 грн. без будь-яких обґрунтувань, на переконання суду, суперечить законодавству України, у зв'язку з чим підлягає зміні у бік збільшення. Відповідно до ч.1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі (доплату) за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в розмірі 4 309 грн. 70 коп. (до видачі на руки ) та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати в розмірі 3 450 грн. 31 коп. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками доплати та компенсації, оскільки вони проведені у відповідності до положень зазначених правових норм та не спростовані відповідачем, а тому вказані суми належить стягнути з останнього на користь [PERSON] Заперечення відповідача проти позову спростовуються встановленими в ході судового розгляду обставинами та матеріалами справи, а строк звернення до суду позивачем не пропущений. Згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не можеперевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовомузасіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У пункті 48 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 роз'яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Приєднаними до справи квитанцією від 17.07.2015 та квитками на автобус № 302427 від 28.09.2015 та № 300189 від 29.09.2015 підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в сумі4 000,00 грн. та на залучення свідка в сумі 164,02 грн., у зв'язку з чим підлягають відшкодуванню. За приписами ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути732 (сімсот тридцять дві) грн. 33 коп. судового збору.

Outcome: partial