Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що протягом 1988-2008р.р. працював електрослюсарем черговим із ремонту обладнання дільниці технологічного комплексу в шкідливих умовах праці на шахті «Зарічна» (№7 «Великомостівська») ДП «Львіввугілля». 31.10.2008 року, його було звільнено з посади у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. На підставі акту розслідування профзахворювання від 17.11.2008 р., таке виникло внаслідок роботи в шкідливих умовах праці на протязі 20 років при недостатньому виконанні протипилових заходів, несприятливих параметрах мікроклімату. 05.01.2009 р. МСЕК йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати працездатності внаслідок профзахворювання. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 45% втратив працездатність, та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та неодноразово звертатись за отриманням медичної допомоги, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 23 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просить такий задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення, згідно якого заперечив щодо задоволення позову, вважає, що позивачем не подано будь - яких доказів, які підтверджували б факт заподіяння моральної шкоди та сума моральної щкоди є необґрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що впродовж 1988-2008 років позивач працював на підприємству по видобутку вугілля, зокрема на ДВАТ шахта № 7 «Великомостівська» (перейменована на шахту «Зарічна») ДП «Львіввугілля», був звільнений 31.10.2008 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи - профзахворювання). Стаж роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів становить 20 років. Вказане підтверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON], [INFO]. Як вбачається із довідки Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 023843 від 05.01.2009 року, [PERSON] вперше встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням з 30.10.2008 року. Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання від 17.11.2008 року професійне захворювання виникло внаслідок роботи на протязі 20 років 2 місяців у умовах запиленості повітря робочої зони вугільно-породнім пилом з підвищенням ГДК на протязі всього стажу роботи при несприятливих умовах мікроклімату. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 014865 від 13.12.2012 року позивачу підтверджено 45 % втрати профпрацездатності та ІІІ групу інвалідності з потребою лікування у ЛПЗ, санаторно-курортному лікуванні, витрат на ліки. Вказане також підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 486718 від 13.12.2012 року. Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я після роботи на шахті, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів зі скаргами на профзахворювання, що встановлено з оглянутих копій медичної картки. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Як уже зазначалося вище, позивачу вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності 45% з 30.10.2008 року в результаті огляду, який було проведено 05.01.2009 року. Таким чином, спірні правовідносини виникли 30.10.2008 року. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок профзахворювання в зв'язку з яким йому було встановлено 45 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 9000 грн., оскільки, позовні вимоги в розмірі 23 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial