Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.11.2017 шлюб було розірвано. В шлюбі у них народилася одна дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , яка в даний час знаходяться на утриманні матері. Вказує, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання спільної дитини, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що від сплати аліментів він не ухиляється, по мірі можливості забезпечує дитину. Просить позов задовольнити частково в розмірі ј частини від усіх його доходів. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина: донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоров`я, наявність інших дітей на утриманні. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі - ј частини усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, оскільки, позивачем належним чином не доведена наявність саме таких витрат у [PERSON] на утримання доньки. Доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів, про те, що їх неповнолітня донька потребує лікування, оздоровлення та кошти на додаткові заняття, а тому вона потребує додаткових коштів на утримання [PERSON] , судом не беруться до уваги, оскільки стягнення таких коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, вирішується окремо в порядку визначеному ст. 185 СК України, що в даному випадку не являється предметом позову. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial