Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, стійкої втрати працездатності. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зсилається на те, що з пропрацював на підприємстві - Відповідача з 13.02.1997 року в шахті «Родіна» по професії - підземним прохідником, підземним черговим електрослюсарем в період., з 04.03.2010р. - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію. 02.02.2010 року (протокол № 222) Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії); нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху); вібраційна хвороба першої - другої стадії з полірадикулоневропатією, нейродистрофічним синдромом у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу ліктьових і колінних суглобів, помірного порушення трофіки кистей (встановлено в 2004 році). В результаті отримання професійних захворювань було складено Акт розслідування професійного захворювання № 4 від 04.03.10р., в пункті 17 Акту… встановлено, що причиною профзахворювань явилась робота в умовах важкої фізичної праці та шуму, що перевищувала гранично допустимий рівень, в пункті 19 Акту зазначено, вину адміністрації шахти «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», порушення вимог ст..13 Закону України «Про охорону праці» та ст..153 КЗпП України. Висновком медико - соціально експертною комісією 21.04.2010 року встановлено 40 % втрати професійної працездатності на безстроково, первинно 20% по хронічному бронхіту, первинно 5% по туговухості, повторно 15% по вібраційній хворобі (первинно встановлено в 2004 році). Позивач зазначив, що саме з вини підприємства - Відповідача, він втратив працездатність, по причині вищезазначеного змушений переносить фізичні болі, а звідси і моральні переживання: скаржиться, що його постійно непокоїть задишка, має утруднене дихання, відчуває біль у грудях, виникають приступи задухи, які супроводжуються запамороченням та слабкістю всього організму, турбують болі у вухах, має погіршення слуху, непокоять шуми. По причині приступів кашлю не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, зазначає, що навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи задухи, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Стан здоров'я загострюється вранці та ввечері, постійно змушений приймати медикаменти для зменшення приступів кашлю та полегшення стану організму. В зв'язку з погіршенням слуху вказує, що відчуває дискомфорт при спілкуванні з оточуючими, непокоять шуми у вухах, це призводить до постійних головних болей. У зв'язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з Відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 243 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. В судовому засіданні представник - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 14.04.2014 року, підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві зазначила, що з вини підприємства - Відповідача, позивачу заподіяна шкода здоров'ю, він втратив 40 відсотків професійної працездатності безстроково, постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами. Представник позивача зазначив, що в наслідок отримання професійних захворювань змінився ритм життя позивача, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Представник пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично - допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані профзахворювання. Представник позивача зазначила, що перше професійне захворювання було встановлено позивачу 08.12.2004 року і дійсно за строком виставленого діагнозу Позивач має право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Щодо 2 інших професійних захворювань, які були встановлено висновком МСЕК первинно в 2010 році з визначенням 25% втрати професійної працездатності, то позивач має право з вимогами про відшкодування шкоди звернутися до Відповідача. Представник відповідача Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» позов не визнала та суду пояснила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Представник зазначила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, зокрема не надано висновок медичко - соціальної експертизи, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Передбачене ст.. 237-1 КЗ про П України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ". Саме такою особою і є позивач. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконання трудових обов'язків , встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач суду не представив. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті отримання профзахворювання. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також - про зміну образу і якості життя в зв'язку з професійними захворюваннями. Згідно ст.. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові перекладено із роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Представник відповідача вважала, що ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не повинен відшкодовувати позивачеві моральну шкоду. Суд дослідив матеріали справи: - копію трудової книжки на ім'я [PERSON] (в судовому засіданні суд оглянув оригінал трудової книжки та завірив її копію), згідно якої з 04.02.1985 року пропрацював в ш. «Сєвєрная» в РУ ім.. «Кірова» ВО «Кривбасруда», з 13.02.1997 року працював в шахті «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») по професії - підземним прохідником, підземним черговим електрослюсарем 3 розряду дільниця № 5, з 04.03.2010р. - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію. - Акт № 4 розслідування професійного захворювання, згідно якого винним в спричиненні професійного захворювання позивача визнано порушенням адміністрацією шахти «Родіна» вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», в пункті 17 Акту…встановлено причину отримання [PERSON] професійних захворювань, в зв'язку з перевищенням на робочому місці шкідливих факторів в декілька разів, запиленості повітря робочої зони - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - від 4.6 до 17.6 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м; рівень шуму - 92 до 115 дБА при нормі 80 дБА (а.с.8-9). - виписка МСЕК від 08.12.2004 року первинно встановлено Позивачу 25% втрати професійної працездатності, при наступних оглядах 06.12.2005, 06.12.2007, 15.12.2009 р.р. підтверджено 25% втрати професійної працездатності. При наступному переогляді відповідно Акту огляду МСЕК від 21.04.2010 року [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності на безстроково, первинно 20% по хронічному бронхіту, первинно 5% по туговухості, повторно 15% по вібраційній хворобі (первинно встановлено в 2004 році). Противопоказання: пил, переохолодження, шум, вимушена поза (а.с.10). - виписки з історій хвороби, згідно яких [PERSON] перебував (неодноразово) на стаціонарному лікуванні в зв'язку з погіршенням стану здоров*я в 1 - й, 4 - й та 2 - й міській лікарні м. Кривого Рогу та в Інституті промислової медицини. 02.02.2010 року (протокол № 222) Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії); нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху); вібраційна хвороба першої - другої стадії з полірадикулоневропатією, нейродистрофічним синдромом у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу ліктьових і колінних суглобів, помірного порушення трофіки кистей (встановлено в 2004 році). Відповідно медичних довідок Позивачеві лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, прийом бронхолітиків та відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування (а.с.10-25). Оцінивши докази суд вважає їх належними, допустимими та приймає їх. Вивчивши докази суд вважає, доведеним спричинення позивачу моральної шкоди (провину Відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями Відповідача ( порушенням адміністрацією шахти «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вимог ст. 153 КЗ про П Украйни та ст. 13 Закону України « Про охорону праці», визначена Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 4) та настанням у Позивача [PERSON] негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 25%, задишку при помірних фізичних навантаженнях, кашель з мокротинням, приступи задухи, швидку стомлюваність, шум у вухах, погіршення слуху на обидва вуха. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу та шуму, як одних із шкідливих факторів, що стали причиною профзахворювань Позивача, перевищували гранично - допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. Доводи Відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли в квітні 2010 року, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 153 кодексу законів про працю України встановлено, що «Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Ст. 173 кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Ст. 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується доводів представників ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При вирішенні питання про розмір відшкодування причиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунків (відповідно висновку МСЕК йому: важка праця; переохолодження; пил;шум). Згідно наданих виписних епікризів, Позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста Кривого Рогу. Суд також враховує, що згідно Акту розслідування професійного захворювання № 4 від 04.03.2010 р., згідно пункту 17 Акту… встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в умовах підвищеного рівня пилу та шуму. А, отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги недбале ставлення позивача до свого здоров'я, отримання первинно втрати працездатності 25% в 2010 році та вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково. Також враховує вину іншого підприємства в заподіянні шкоди здоров'ю Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив Позивач, тобто - 243 000,00 гривень, також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 25% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, вказані зміни потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений систематично проходити лікування, вину підприємства в отриманні професійних захворювань позивачем, а також суд враховує, що позивачу встановлено було 25% втрати працездатності по вібраційній хворобі первинно в 2004р., а обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, на той час, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Суд при визначені суми компенсації за спричинену моральну шкоду враховує тільки 25% втрати працездатності, 20% по ХОЗЛ та 5% по туговухості, які були первинно встановлені 21.04.2010р. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності Позивача - 25% на безстроковий термін, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачеві [PERSON] слід призначити у розмірі 16000, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial