Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO]., яка зареєстрована на постійне місце проживання в кв.[ADDRESS] з 14.11.2001 року, звернулась 02.09.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що в червні 2002 року вона з чоловіком та дитиною вселились на проживання та зареєструвались в кв.[ADDRESS] з дозволу власника - [PERSON] - рідної сестри баби чоловіка. Сама [PERSON] ніколи у вказаній квартирі не проживала та не була в ній зареєстрована. [INFO] [PERSON] померла. Вона була одинока, її чоловік [PERSON] помер [INFO]. У вищевказаній квартирі вона з сім'єю проживає по теперішній час, вона добросовісно заволоділа вказаною квартирою (проживає, користуєсь та володіє нею з дозволу власника) та протягом більш 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти нею, здійснює капітальний та поточний ремонт, про що свідчить довідки ПП «Восход-Ч» від 13.09.2002 року № 515 та виконкому Подільської міської ради від 11.08.2016 року №736, сплачує всі рахунки щодо обслуговування квартири (квартплату, газ. водопостачання та водовідведення. електроенергію, зв'язок), про що свідчать додані платіжні рахунки, які відкриті на її чоловіка [PERSON] Її чоловік [PERSON] не заперечує проти оформлення нею права власності. У зв'язку з цимпросила постановити рішення суду, яким визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку набувальної давності на двокімнатну квартиру загальною площею 49.8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В ході судового розгляду справи позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] на позові наполягали у повному обсязі. Представник Подільської міської ради Одеської області у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій проти позову не заперечував. Вислухавши позивача, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], що виготовлений СПД [PERSON] 29.08.2016 року на ім'я [PERSON] в натурі є: двокімнатна квартира житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м. Ринкова вартість квартири складає 129300,00 грн. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 18 вересня 2001 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф. Й., зареєстровано у реєстрі за №1772. Згідно довідки виконавчого комітету Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської області №1288 від 08.08.2016 року, бабуся [PERSON] - [PERSON] була зареєстрована до дня смерті [INFO] по [ADDRESS]. Факт правомірного заволодіння позивачкою спірною квартирою підтверджується: довідками ПП «Восход-Ч» від 13.09.2002 року № 515 та виконкому Подільської міської ради від 11.08.2016 року №736, а також копіями квитанції про оплату комунальних послуг. Допитаний судом свідок сторони позивача [PERSON], який є свекром позивачки, своїми показами підтвердив обставини справи та факт її відкритого добросовісного володіння спірною квартирою більше 10 років. [PERSON], як чоловік позивачки та спадкоємець за заповітом на спірну квартиру, надав суду заяву про те, що йому відомо про розгляд цієї справи і він не заперечує у визнанні за позивачкою права власності за набувальною давністю на всю квартиру, оскільки він своє право на цю спадщину він реалізував і не збирається цього робити. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння це володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те. що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій. що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті_344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. - вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved