Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права на частку у ньому. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 26 червня 1999 року по 06 травня 2020 року перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Фактично спільне проживання припинили 13 грудня 2018 року. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль Volkswagen Transporter, 2004 р.в. з датою постановки на облік 05.10.2012 року вартістю 197\~026 грн.; причіп легковий В, марки КРД 050108, 2015 р.в. з датою постановки на облік 22.12.2015 року вартістю 17\~796 грн.; трактор «Беларус-1025», 2002 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 309\~288 грн.; комбайн Claas Dovinator s8, 1995 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 455\~618 грн.; причіп ПСЕ 20-1, 2015 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 62\~310 грн.; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 45063, 1994 р.в., з датою постановки на облік 29.04.2017 року вартістю 142\~067 грн.; трактор ХТЗ-2511, 2015 р.в., з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 129\~529 грн.; земельну ділянку з кадастровим номером 7121810100:02:000:0999 в адміністративних межах Кам`янської міської ради Черкаської області для ведення особистого селянського господарства вартістю 52\~230 грн. \~ \~ \~ \~Хоч вказане майно і обліковане за Відповідачем згідно документації, воно являється спільним сумісним майном подружжя та сторони не змогли в добровільному порядку домовитись про його поділ. \~ \~ \~ \~З урахуванням збільшених позовних вимог просила суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю колишнього подружжя та визначити їй у власність Ѕ його частини. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22 липня 2020 року по справі відкрито провадження та надано строк учасникам подати заяви по суті спору. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року у зв`язку зі збільшенням позовних вимог, надано сторонам додатковий строк для подачі заяв по суті з продовженням строків проведення підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26 січня 2021 року по справі призначено судовий розгляд. В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимог з урахуванням їх збільшення підтримували та просили його задовольнити. Представник Відповідача та сам Відповідач проти задоволення позову заперечували. Вказали, що стороною Позивача не надано доказів придбання спірного майна саме за рахунок коштів колишнього подружжя. Водночас, спірне майно зареєстроване за Відповідачем та є його особистою власністю. Автомобіль ЗИЛ-ММЗ 45063, 1994 р.в., з датою постановки на облік 29.04.2017 року та трактор ХТЗ-2511, 2015 р.в., з датою реєстрації 25.02.2015 року взагалі хоч і набуті в період шлюбу, проте отримані Відповідачем у дарунок згідно договорів від 18 квітня 2017 та 13 лютого 2018 років відповідно. Просили в задоволенні позову повністю відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1. ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як було встановлено під час слухання справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1999 року по 06 травня 2020 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 вересня 2016 року та копія рішення суду про розірвання шлюбу від 06 травня 2020 року. Як вбачається з рішення суду від 06 травня 2020 року фактично шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2019 року. За час шлюбу у власності Відповідача зареєстроване спірне майно : Volkswagen Transporter, 2004 р.в. з датою постановки на облік 05.10.2012 року вартістю 197\~026 грн.; причіп легковий В, марки КРД 050108, 2015 р.в. з датою постановки на облік 22.12.2015 року вартістю 17\~796 грн.; трактор «Беларус-1025», 2002 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 309\~288 грн.; комбайн Claas Dovinator s8, 1995 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 455\~618 грн.; причіп ПСЕ 20-1, 2015 р.в. з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 62\~310 грн.; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 45063, 1994 р.в., з датою постановки на облік 29.04.2017 року вартістю 142\~067 грн.; трактор ХТЗ-2511, 2015 р.в., з датою реєстрації 25.02.2015 року вартістю 129\~529 грн.; земельну ділянку з кадастровим номером 7121810100:02:000:0999 в адміністративних межах Кам`янської міської ради Черкаської області для ведення особистого селянського господарства вартістю 52\~230 грн. Сторона Відповідача не заперечувала проти визначеної вартості спірного майна, доказів протилежного суду не надала, не клопотала про призначення товарознавчої експертизи, тоді як вартість спірного майна визначена на замовлення сторони Позивача судовими експертами. У частині другій\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із\~положеннями частини\~третьої статті\~12\~та частини\~першої статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 57 СК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова\~позиція висловлена\~в постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 21\~листопада 2018\~року у\~справі N\~372/504/17\~(провадження №14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Під час судового розгляду сторона Відповідача обґрунтувала свої заперечення тільки наявністю двох договорів дарування двох спірних об`єктів, а саме автомобіля ЗИЛ-ММЗ 45063, 1994 р.в., з датою постановки на облік 29.04.2017 року та трактору ХТЗ-2511, 2015 р.в., з датою реєстрації 25.02.2015 року. З урахуванням положень статті 57 СК України цей автомобіль та трактор є майном, отриманим одним з подружжя в дарунок в період шлюбу, а отже являється його особистою власністю і не може входити у перелік майна спільної сумісної власності колишнього подружжя з подальшим визначенням часток власності у ньому сторін. Стосовно решти майна, сторона Відповідача не надала суду доказів належності його до особистої власності Відповідача, у зв`язку з чим суд констатує, що сам факт реєстрації цього майна за Відповідачем не змінює режим спільної сумісної власності колишнього подружжя на таке майно, так як воно зареєстроване за одним із подружжя в період шлюбу, а тому походження такого майна в презумпції вважається за кошти подружжя. При вирішенні питання стягнення судових витрат суд приходить до наступних висновків. При подачі позову, Позивачем сплачено судовий збір на суму 5022 грн., тоді як остання являється інвалідок ІІ групи і згідно положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому така сума є сплаченою помилково і підлягає поверненню Позивачу в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням збільшених позовних вимог та підтверджених експертними висновками вартості спірного майна, суд приходить до висновку, що ціна позову в остаточному варіанті становила 910\~741 грн., тоді як була задоволена судом на суму 639\~145 грн., тобто 70%. У зв`язку з вказаним з урахуванням частин 6 та 10 статті 141 ЦПК України з Відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації слід стягнути 6\~780, 94 грн. судового збору (9\~687,06*70%), тобто суму яка є пропорційною до суми задоволених вимог, та яку мала б сплатити сторона Позивача при подачі позову, у випадку, якщо б вона не була звільнена від сплати судового збору по інвалідності. На підставі викладеного та

Outcome: partial