Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

19 листопада 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому просить визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку (літ. А) з відповідними надвірними спорудами, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності на нього; визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину земельної діля¬нки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських бу¬дівель і споруд, площею 0,1073 га., кадастровий номер 5924187300:04:001:0237, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , що складає 41700 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 25.11.2006 року, який був розірваний рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2019 року. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти придбали житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Також під час шлюбу за спільні кошти придбали і легковий автомобіль ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний ре¬єстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем на праві влас¬ності. Відповідач не визнає її права власності на належне їм майно та не бажає добровільно подати до нотаріальної контори спільну пись¬мову заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутому ними за час шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 11 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено дату та час розгляду. Ухвалою судді від 01 грудня 2020 року з метою забезпечення позову накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний ре¬єстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] 26.08.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він заперечує проти позовних вимог та зазначає, що у спірному будинку здійснене самочинне будівництво, внаслідок чого розмір житлової площі становить 21,1 кв.м., загальна площа - 75,9 кв.м., збудована прибудова літ. «а1» внутрішньою площею 36,2 кв.м., без дозволу на виконання будівельних робіт, житлова площа зменшилась на 9,7 кв.м. за рахунок переобладнання кімнати 1-5 під прихожу. Вважає, що, оскільки в будинку є самочинне будівництво, то розглядати питання про поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд неможливо. Заперечує і відносно стягнення з нього грошової компенсації в розмірі Ѕ вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р., що складає 41700 грн., оскільки в матеріалах справи відсутня точна грошова оцінка транспортного засобу, заперечує і про стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 09.09.2021 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Згідно розпорядження керівника апарату Роменського міськрайонного суду Сумської області щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ №779 від 27.09.2021 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 року, який проведений, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Машини І.М., дану справу передано для розгляду судді Цвєлодуб Г.О. 02.11.2021 року до суду надійшов висновок експерта № 2368. Ухвалою судді від 02.11.2021 року прийняти до розгляду вказану цивільну справу та відновлено провадження у справі. 30.11.2021 року від представника позивача надійшла заява про проведення засідання у відсутність його та позивача. 30.11.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та представника відповідача з викладеною правовою позицією по справі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 листопада 2006 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року було розірвано (а.с. 7-10). У період шлюбу сторони придбали жит¬ловий будинок (літ.А) з відповідними надвірними спорудами, загальною пло¬щею 52,9 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. та прилеглу до нього земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1073 га., кадастровий номер 5924187300:04:001:0237 за адресою: [ADDRESS] , які були зареєстровані за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з від-повідними надвірними спорудами та земельної ділянки для будівництва та об-слуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серія та но¬мер: 510, посвідченого 22 вересня 2008 р. за реєстр. № 463 приватним нотарі¬усом Роменського районного нотаріального округу Білашенко Я.В.(а.с. 11-13). Відповідно до довідки-характеристики КП «Роменське МБТІ» № 1041 від 16.10.2020 року згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в реєстровій книзі № 3, номер запису 453, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 24446394 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л.В. 22.09.2008 року за реєстр. № 463 (а.с. 14). Як вбачається з довідки про склад сім`ї та проживання, виданої виконавчим комітетом Плавинищенської сільської ради Роменського району, № 442 від 20.05.2019 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). Легковий автомобіль ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний ре¬єстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с. 15-16). Згідно зі статтею 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертоюстатті 368 ЦК Українипередбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК Україниоб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто (пункт 3 частини першоїстатті 57 СК України). Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимогстатті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина другастатті 364 ЦК України). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьоїстатті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до пункту другого частини першоїст. 3 Цивільного кодексу Українивизначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцією Українита законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена упостанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі 3235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі 3404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження 14-325цс18). Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач заперечував проти визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку поділу спільного майна подружжя у зв`язку із тим, що у даному будинку здійснене самочинне будівництво. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (правовий висновок, викладений упостанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13). За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першоїстатті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина другастатті 376 ЦК України). За даними технічної інвентаризації від 21.08.2021 року за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а1», сарай літ. «Б», погріб літ. «П», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «№1», огорожа літ. «№2», житловою площею 21,1 м.кв., загальною площею 75,9 м.кв. Вбиральня літ. «У», колодязь літ. «№1», огорожа літ. «№2» - дозвіл не потрібний згідно постанови КМ України від 07.06.2017 р. № 406. Стара прибудова літ. «а» внутрішньою площею 9,8 м.кв. - знесена, збудована прибудова літ. «а1» внутрішньою площею 36,2 м.кв. без дозволу на виконання будівельних робіт. Загальна площа будинку зменшилась 3,4 м.кв. за рахунок оздоблення стін - дозвіл не потрібний. Житлова площа зменшилась на 9,7 м.кв. за рахунок переобладнання кімнати 1-5 під прихожу, 2,6 м.кв. оздоблення стін - дозвіл не потрібний (а.с. 81-86). Всі зміни в нерухомому майні власниками було проведено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Позивачем ці обставини не спростовано. Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна «не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.» Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові ВС КЦС у справі № 750/4445/17 від 04 квітня 2019 року. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, оскільки на час розгляду справи будинку у такому вигляді, як зазначено удоговорі купівлі-продажу, фактично не існує, суду не подано документів, які б підтверджували право власності на майно після внесення до нього змін, у суду відсутні підстави для визначення часток у праві власності на будинок за адресою: [ADDRESS] ,. Щодо визначення часток у праві власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 86 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Беручи до уваги принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства, суд вважає, що вирішення питання про визначення часток у праві власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку є передчасним, а відтак позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Вирішиючи щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вказаний вище автомобіль придбано в період шлюбу, сторонами визнано. Відповідно до висновку експерта № 2368 від 21.10.2021 ринкова вартість автомобіля марки/моделі «ВАЗ-2108», 1992 р. випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає 30460 грн. (а.с. 120-133). За таких обставин, слід стягнути з відповідача на користь позивача грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, що становить 15230 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: partial