Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

17.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с. 54-55) просить стягнути з відповідача на його користь 97,12 євро невиплачених відсотків за депозитом, 562,50 євро упущеної вигоди, 5000 грн. заподіяної моральної шкоди, 36 грн. поштових витрат для відновлення свого порушеного права та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2011 року в місті Харкові між ним відповідачем по справі - відділенням №142 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі начальника Мельника В.В., та мною, позивачем по цій справі [PERSON], було укладено Договір "Строковий" №249525/2011 банківського вкладу, предметом якого є розміщення депозитного вкладу в сумі 5 000 євро на строк 13 місяців з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з виплатою процентів по-закінченні строку дії вкладу. Одночасно було укладено договір банківського вкладу на вимогу "Для виплат" № [NUMBER], предметом якого є відкриття на його ім'я вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу "Для виплат" в євро та договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної карти фізичної особи №040000123907, предметом якого є відкриття та здійснення обслуговування поточного рахунку на моє ім'я у євро та видача мені міжнародної платіжної карти МС GOLD 1919. У той же день до зазначеного Договору були внесені зміни (Договір №249525/2011/А від 23 серпня 2011 року), які не стосуються змін Предмету договору по суті. У цей же день, 23 серпня 2011 року він виконав свої зобов'язання по Договору та вніс готівкою на депозитний рахунок 5 000 євро що підтверджується квитанцією №1072589 від 23 серпня 2011 року. 24 Вересня 2012 року зазначений Договір було пролонговано (договір №427726/2012) і далі перереєстровано за номером №518196/2013. Згідно з останнім, пролонгованим договором (договір №518196/2013) він повинен був одержати свій депозит та відсотки по ньому 24.02.2014, про що його було повідомлено 21.02.2014 шляхом SMS. За два тижні, а також за два дні до закінчення строку депозиту позивач усно повідомив відповідача про намір закрити депозит та одержати залишки по ньому з урахуванням процентів. На запитання банківського службовця, чи не хотів б я продовжити депозит на наступний термін, він відповів, що не можу цього зробити, бо потрібні гроші на лікування матері. Незважаючи на це, у зазначений Відповідачем день Відповідач повернув йому лише 600 євро, а процентну ставку на залишок депозиту було зменшено. Далі відповідач повертав кошти протягом двох місяців та малими сумами ще у чотири рази (500 євро, 200 євро, 500 євро та 100 євро). Загалом, станом на 17.04.2014 відповідач повернув йому лише 1 900 євро. Крім того позивач вказує, що 01 Квітня 2014 року він знову звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив повернути заборговану суму, але відповіді на цю заяву відповідач не надав. З урахуванням руху коштів на рахунку та відсотків по ньому, станом на 15.04.2014 року відповідач повинен повернути йому 3 712,01 євро, що підтверджується Випискою історії операцій по особовому рахунку № [NUMBER]. Таким чином, на момент подання цієї позовної заяви відповідач не повернув йому суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків, чим порушив свої зобов'язання по Договору. Також позивач зазначає, що відмова відповідача від повернення депозиту спричинили йому немайнову шкоду та тяжкі фізичні та душевні страждання, оскільки він намагався одержати депозит після чергового терміну завершення 24.02.2014 саме через хворобу своєї матері, [PERSON], яка потребувала своєчасної коштовної діагностики та термінового лікування. Неповернення депозиту у зазначений у Договорі термін унеможливило своєчасну діагностику та лікуванняі це призвело до смерті матері 12.03.2014 року. Неможливість надати фінансову підтримку матері для лікування через неправомірні дії Відповідача призвели до тяжких страждань, головного болю, підвищення артеріального тиску та депресії, крім того, він вимушений витрачати свій вільний час і брати відгули на місці роботи на регулярні відвідування відділення банку з намаганням повернути свій вклад, а також на здійснення дій по відновленню свого порушеного права. Через це, він не може забезпечити належний догляд та умови життя своєї родині та своєму батьку, який залишився без дружини, не можу у повному обсязі виконувати свої обов'язки на місці роботи. Крім того відповідач, незважаючи на неповернення депозиту, надсилав йому повідомлення SMS (28.03.2014 в 15:40:43 та 03.04.2014 в 09:21:48), в яких пропонував знову відкрити в нього депозити в іноземній валюті та в гривнях, що посилило його душевні страждання. Моральну шкоду він оцінює у 5 000 грн. Окрім зазначеного позивач посилався на те, що після смерті матері він мав намір розмістити депозит у евро у банку "Банк Михайлівський", який пропонував вклад "Оптимальний" - розміщення вкладів під 12.5% річних у євро, мінімум 500 евро, мінімум на 1 рік. При своєчасному розміщенні неповернутої відповідачем суми 4 500 євро він мав одержати прибуток (суму процентів) 562,50 євро, що становить упущену вигоду. Також, неповернення суми депозитного вкладу і нарахованих відсотків призводить до необхідності здійснення витрат для відновлення порушеного права, а саме витрати на відправлення поштових рекомендованих листів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з мотивів зазначених вище та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у судове засіданні повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заперечення на позов, в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. (а.с. 33-35) Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні було встановлено, що 23 серпня 2011 року в місті Харкові між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було укладено Договір "Строковий" №249525/2011 банківського вкладу(а.с. 12) Відповідно до п.1.1 та 1.3 Договору - предметом якого є розміщення депозитного вкладу в сумі 5 000 євро на строк 13 місяців з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з виплатою процентів по-закінченні строку дії вкладу. Одночасно було укладено договір банківського вкладу на вимогу "Для виплат" № [NUMBER], предметом якого є відкриття на ім'я позивача вкладного рахунку на умовах вкладу "Для виплат" в євро та договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної карти фізичної особи №040000123907, предметом якого є відкриття та здійснення обслуговування поточного рахунку та видача позивачу міжнародної платіжної карти МС GOLD 1919. (а.с. 13,14) 23 серпня 2011 року [PERSON] виконав свої зобов'язання по Договору та вніс готівкою на депозитний рахунок 5 000 євро що підтверджується квитанцією №1072589 від 23 серпня 2011 року. (а.с. 17) Відповідно до п.1.7. Договору"Строковий" №249525/2011 дата вимоги вкладу - 23.09.2012 року, а дата вимоги пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного строку від дати укладення договору. 24 Вересня 2012 року зазначений Договір було продовжено і далі перереєстровано за номером №518196/2013, і отримати свій депозит та відсотки по ньому він повинен був 24.02.2014 року. Позивач, з метою припинення дії Договору та своєчасного повернення суми депозитного вкладу, разом з нарахованими процентами завчасно звернувся до відповідача та повідомив про намір закрити депозит та одержати залишки по ньому з урахуванням процентів. 24.02.2014 року відповідач повернув [PERSON] лише 600 євро, а далі відповідач повертав кошти протягом двох місяців, а саме 07.03.2014 року - 500 євро, 24.03.2014 року - 200 євро, 25.03.2014 року - 500 євро, 01.04.2014 року - 100 євро та 07.03.2014 року -13.05.2014 року - 100 євро, що підтверджується випискою про рух коштів з 24.09.2012 року по 30.05.2014 року.(а.с. 36) 01.04.2014 року [PERSON] знову звернувся до начальника відділення №142 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" з заявою, в якій просив повернути заборговану суму, але відповіді на цю заяву відповідач не надав. Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за вказаними Договорами, загальна сума заборгованості Відповідача перед позивачем складає 3 612,01 євро, що підтверджується Випискою історії операцій по особовому рахунку № [NUMBER]. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вже після того, як позивач звернувся до суду з позовом, відповідач повертав йому кошти, а саме 17.06.2014 року - 500 євро, 19.06.2014 року - 500 євро, 20.06.2014 року - 500 євро, 23.06.2014 року - 500 євро, 25.06.2014 року - 500 євро, 26.06.2014 року - 500 євро та 27.06.2014 року - 714 євро., отже станом на 27.06.2014 року відповідач повернув повну суму депозиту та процентів. Таким чином, суд дійшов висновку, що банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 24.02.2014 року, проте кошти позивачу були повернуті лише після звернення позивача до суду - 27.06.2014 року, чим відповідач порушив свої грошові зобов'язання, а тому з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню лише сума судового збору розмірі 715 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 562,50 євро, суд вважає що вони не підлягають задоволення з огляду на наступне. В обґрунтування зазначених вимог позивач послався на те, що він мав намір розмістити депозит у евро у банку "Банк Михайлівський", який пропонував вклад "Оптимальний" - розміщення вкладів під 12.5% річних у євро, мінімум 500 евро, мінімум на 1 рік і при своєчасному розміщенні неповернутої відповідачем суми 4 500 євро він мав одержати прибуток (суму процентів) 562,50 євро, Так, згідно з положеннями ст.ст. 22 ч. 1, ч. 2 п. 2, 623 ч. 4 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищезазначених вимог закону, позивачем, з посиланням на належні та допустимі докази, не надано суду жодних письмових доказів та відомостей, про вжиті ним заходів для одержання такої вигоди, що після отримання депозиту та нарахованих відповідачем процентів, він мав дійсний намір розмістити дані депозитні кошти та нараховані відсотки саме на депозитному рахунку у банку «Михайлівський», доказів звернення до відповідача з приводу перерахування коштів на інші рахунки в інших банках, до суду також надано не було, а зазначено лише абстрактний розрахунок з посиланням на умови вказаних договорів банківського вкладу, чого недостатньо. Крім того не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині невиплачених відсотків у розмірі 97,12 євро. Так, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06.02.2014 року N 49; постанови Правління Національного банку України від 27.02.2014 року N 104; постанови Правління Національного банку України від 28.03.2014 року N 172, постанови Правління Національного банку України від 29.04.2014 року N 245; постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів. Зокрема, у п. 7 постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» запроваджені такі заходи щодо діяльності банків та фінансових установ, перелік яких наведено в додатку до цієї постанови, як зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Постанова набирала чинності з 01 червня 2014 року та діє до 01 вересня 2014 року. При цьому викладена у п.7 постанови N 328 правова норма є імперативною, тобто обов'язковою для виконання вимогою, а не правом банку на обмеження видачі готівкових коштів. Дані вимоги Правління Національного Банку України виконуються публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк належним чином. Так, у відповідності зі ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти Національного банку набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - «Офіційному віснику України», газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці Офіційного Інтернет - представництва Національного банку України (у редакції від 04.07.2014 року N 1586-VII). Нормативно-правові акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України. При цьому ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює, що, зокрема, у разі порушення банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, останній має право застосувати певні заходи впливу. Виходячи з викладеного, відповідач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк зобов'язаний виконувати п. 7 постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» та здійснювати видачу грошових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів згідно з діючим порядком. Отже, дана постанова від 30.05.2014 року N 328 діє як підзаконний акт, виданий Національним банком в межах його повноважень та не суперечить діючому законодавству, регулюючи механізм повернення грошових коштів. На теперішній час дана постанова не скасована та не чинною не визнана. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що постанова НБУ носить обов'язковий характер. Таким чином, позивач не був позбавлений права отримати готівкових коштів в іноземній валюті з депозитного рахунку через касу та банкомат банку у межах до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає необґрунтованими. Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача поштових витрат, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки перелік судових витрат, визначених ст. 88 ЦПК України, є виключним, та не передбачає таких витрат, як поштові. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial