Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 жовтня 2016 року, шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Темпіо Паузанія (Італія), актовий запис № 81. Від даного шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , 2018 року народження. Вказує на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть, сім`я існує лише формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі та суперечать їхнім інтересам. На підставі наведеного просить розірвати шлюб. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує. Відповідач в нотаріально посвідченій заяві позов визнає, розгляд справи просить провести без його участі. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.10.2016 року, шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Темпіо Паузанія (Італія), актовий запис № 81(а.с. 5). Від даного шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , 2018 року народження (а.с.18-19). Згідно з ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно з ст. 13 ЗУ "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5 від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року (Італія є державою-учасницею даної Конвенції). Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Так, з поданого позивачем в якості доказу документу про укладення шлюбу вбачається проставляння на ньому апостиля (а.с. 6). Таким чином, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 15 жовтня 2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Темпіо Паузанія (Ітаоія), актовий запис № 81, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивач вказує, що їхнє з відповідачем сімейне життя поступово погіршувалось, призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, вони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть; оскільки почуття любові та поваги один до одного втрачено, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. За змістом частини другої ст.ст. 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved