Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

28.02.2014 року [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору нікчемним та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що її син - [PERSON] рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2002 року визнаний недієздатним. Ні підставі Розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №26 від 15.01.2003 року [PERSON] є його опікуном. 15.10.2013 року [PERSON] дав позивачеві примірник Договору про надання споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013 року та Договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2006027098 від 29.09.2013 року, укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк». Як пояснив позивачу її син, до укладення вказаного договору його спонукали невідомі люди, які були з ним ввічливі, лагідні, говорили, що його матері це сподобається, та умовили надати їм свій паспорт та ідентифікаційний код. Вказує, що з зовнішнього вигляду її сина можна встановити, що він має психічні вади та є особою, яка не здатна оцінювати свої дії та керувати ними, таким чином, при укладенні вказаного договору у представників відповідача мали виникнути сумніви щодо дієздатності [PERSON]. Зазначені обставини свідчать про те, що укладені Договори є нікчемними, в силу положень ст. 215 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що протягом довгого часу отримувала дзвінки від представників відповідача з вимогами повернути грошові кошти, отримувала попередження та інші офіційні документи, таким чином, відчувала тиск з боку Банку. Крім того, вона має на утриманні трьох дітей та не має фінансової можливості оплачувати послуги юриста чи адвоката. Таким чином, внаслідок дій відповідача позивачу та її родині завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в 6000,00 грн.. За таких обставин, посилаючись на норми ст. 215 та 226 ЦК України, [PERSON] просила суд визнати нікчемними договори, укладені між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», а також стягнути з ПАТ «ОТП Банк» моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн.. В судовому засіданні [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити в повному обсязі. В заяві зазначила, що нею подано до міліції заяву про кримінальне правопорушення за фактом підроблення підпису її сина. Вказала, що неправомірними діями відповідача було заподіяно моральну шкоду, та просила її тягнути в зазначеному в позові розмірі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Також подав заперечення на позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди, відповідно до яких зазначив, що жодної інформації про свою недієздатність при укладенні договору [PERSON] представникам Банку не повідомив. Договір про надання споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013 року та Договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2006027098 від 29.09.2013 року відповідають всім вимогам, які ставляться до такого типу договорів. Відповідач вважає, що заявлена моральна шкода не підтверджена належними та допустимими доказами, таким чином задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши заперечення на позовну заяву, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 226 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2002 року, яке набрало законної сили 08.01.2003 року, [PERSON], [INFO] визнано недієздатним з тих підстав, що згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №1005, особа проявляє ознаки тяжкого розумового відхилення. Згідно Розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №26 від 15.01.2003 року опікуном над недієздатним [PERSON] призначено його матір [PERSON]. 29.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2006027098, відповідно до положень якого зазначено, що сторони при укладенні договору попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміють значення своїх дій та діють добровільно. 29.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2006027098. Таким чином, вбачається, що на момент укладення договорів між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», останній був недієздатним, таким чином, вимоги положень ст. 203 ЦК України дотримані не були, що свідчить про нікчемність вчиненого правочину. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з заперечень, які надійшли від ПАТ «ОТП Банк», відповідач заперечує проти задоволення позову лише в частині стягнення моральної шкоди. За таких обставин, оскільки суд прийшов до висновку по доведеність факту того, що під час укладення договорів між відповідачем та [PERSON] останній не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, позовна вимога про визнання Договору про надання споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013 року та Договору добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2006027098 від 29.09.2013 року нікчемними підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 6000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст. 226 ЦК України, дієздатна сторона зобов'язана відшкодувати опікунові недієздатної фізичної особи або членам її сім'ї моральну шкоду, якщо буде встановлено, що вона знала про психічний розлад або недоумство другої сторони або могла припустити такий її стан. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено з матеріалів справи, а саме листа від 25.10.2013 року, заяви від 28.12.2013 року, позивача неодноразово зверталася до відповідача з приводу викладених в позовній заяві обставин, та надавала відповідні медичні документи. Зазначала, що постійно отримує дзвінки від працівників банку з вимогою повернути кредит, незважаючи на те, що укладені Договори є нікчемними відповідно до норм закону. Таким чином, вбачається, що позивач намагалася вирішити питання спір в досудовому порядку, оскільки не мала фінансової можливості звернутися за правовою допомогою. Листом від 27.01.2014 року за вих. №77-77-10-68-2-1/988 позивачу було повідомлено, що Договори з її сином укладені відповідно до вимог чинного законодавства та є дійсними. За таких обставин, оскільки Банк, незважаючи на отримання підтверджуючих документів, заперечував факт нікчемності вчиненого правочину, що в результаті призвело до виникнення у позивача необхідності звертатися до суду, готувати додаткові документи, витрачати грошові кошти на правову допомогу, що спричинило зміну звичного порядку життя позивача та призвело до психологічних страждань, суд приходить до висновку, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 500,00 грн.. Крім того, на відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial