Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ТДС ГРУПП» про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював у ТОВ «ТДС Групп» на посаді заступника технічного директора з 17.02.2014 року. Наказом №198-к-113 від 29.01.2016 р. [PERSON] був звільнений за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за листопад, грудень 2015 р. та січень 2016 р. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за листопад 2015 р. у сумі 1449,17 грн., невиплачену заробітну плату за грудень 2015 р. у сумі 2827,06 грн., невиплачену заробітну плату за січень 2016 р. у сумі 1991,95 грн., за затримку розрахунку при звільненні 2537,92 грн., компенсації за невикористану відпустку загальною тривалістю 28 календарних днів у сумі 2342, 81 грн., компенсації за порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю у сумі 7613,76 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 4000, 00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.02.2014 р. працював у ТОВ «ТДС Групп» на посаді заступника технічного директора, згідно з наказом № 80-к від 17.02.2014 р., що підтверджується записом в трудовій книжці. 29.01.2016 р. [PERSON] було звільнено за власним бажанням згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП, на підставі заяви [PERSON] від 29.01.2016 р. , що підтверджується наказом № 198-к-113 про припинення трудового договору (контракту) та записом в трудовій книжці. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, здійснюється в день звільнення. Згідно із ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки ТОВ «ТДС Групп» № 64 від 29 січня 2016 року, відповідачем в порушення вимог КЗпП України не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 6619,04 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку у сумі 2342,81 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню в сумі 6619,04 грн. \~Згідно із ч. 1\~ст. 113 КЗпП України\~час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). На день звільнення роботодавець не виплатив позивачу заробітну плату за час простою не з вини працівника за січень 2016 року. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заробітної плати за час простою та приймає до уваги, що посадовий оклад 3152,70 грн., 2/3 посадового окладу становить 2101,80 грн.\~(3152,70 грн. х 2:3), то за січень 2016 року, роботодавець мав виплатити позивачу 2101, 80 грн., а з урахуванням утримань : 2101,80 грн. * 0,18 = 378,32 грн. (розмір ПДФО 18%), 2101,80 грн. * 0,015 = 31,53 грн. (розмір ВЗ 1,5%), тобто, 2101,80 грн. 378,32 грн. 31,53 грн. = 1691,95 грн. Оскільки при звільненні з роботи [PERSON] відповідачем не сплачено йому заробітну плату, ТОВ «ТДС Групп» повинно сплати позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. \~Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100(надалі -Порядок). У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. \~При цьому, згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством -календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). \~Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданих розрахункових листків за листопад 2015 р. - 3152,70 грн., за грудень 2015 р. 3152,70 грн., що разом складає (3152,70 грн. + 3152,70 грн. = 6305,40 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 23 = 44 дні) = 143, 30 грн. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто кількість робочих днів за період з 29.01.2015 року по 29.02.2016 року складає 21 день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.01.2015 року по 29.02.2016 року складає: 21 день х 143,30 грн. = 3009,30 грн. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач у своїх вимогах просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2537,92 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2537,92 грн. Щодо вимоги про\~компенсацію за порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення вказаної вимоги. Відповідно до наказу ТОВ «ТДС Групп» № 198-к-113 про припинення трудового договору (контракту) від 29.01.2016 року та записів в трудовій книжці позивача, [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Частиною 3\~статті 38 КЗпП України\~передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 44 КЗпП\~зазначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 3\~статті 38 КЗпП, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 7613,76 грн. підлягає задоволенню. Згідно зі\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Несплатою відповідачем позивачеві усіх належних йому при звільненні виплат [PERSON] була відсутня можливість для повноцінного існування, що призвело до моральних страждань, був змушений докладати зусиль, для організації свого життя, а тому враховуючи характер та обсяг страждань, які зазначив позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у сумі 500,00 грн., яке підлягає стягненню з відповідача ТОВ «ТДС Групп» на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідач не надав жодного доказу в обґрунтування своєї позиції з приводу позовних вимог позивача. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, стягненню підлягає з ТОВ «ТДС Групп» на користь [PERSON] невиплачена заробітна плата за листопад 2015 року у сумі 1449,17 грн., невиплачена заробітна плата за грудень 2015 року у сумі 2827,06 грн., невиплачена заробітна плата за січень 2016 року у сумі 1691,95 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 2537,92 грн., компенсацію за невикористану відпустку загальною тривалістю 28 календарних днів у сумі 2342,81 грн., компенсацію за порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю у сумі 7613,76 грн. та 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. У відповідності до п.2 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Виходячи з наведеної норми статті, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, невиплаченої при звільненні у межах стягнення платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на користь держави судовий збір в розмір 1378 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial