Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

20 жовтня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] про встановлення земельного сервітуту та зобов?язання вчинити певні дії. Позивачі зазначали, що домоволодіння № 68 по вул. Мала Морська в м. Миколаєві є багатоквартирним житловим будинком флігельного типу з відокремленим входом до кожної квартири (жилкоп). Їм на праві власності належить: [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частці квартири № 3 у вказаному будинку кожному, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно. [PERSON] належить квартира № 6, а [PERSON] квартира № 7 та № 8 даного домоволодіння. Відповідач [PERSON] набув право власності на будинок № 66 по вул. Мала Морська в Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу частки даного будинку та на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.01.2008 року. Межовим знаком між будинками на час забудови значилась тильна сторона попереднього будинку. Судами неодноразово вирішувались спори з приводу спірних домоволодінь. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2014 року встановлено, що земля під домоволодінням відповідача належить до комунальної власності. Проте, на вимоги про усунення незручностей в користуванні житлом, а саме: звільнення тильної сторони спірного будинку від сміття, металобрухту та деревини, надання доступу для проведення поточних та капітальних ремонтів, укладання відмостки, узгодження встановлення вільної землі відступом від стіни для збереження "приватності житла" відповідач [PERSON]Р, не реагує. Посилаючись на вказане та порушення [PERSON] вимог ст.ст. 98-101, 152 ЗК України, позивачі просили визнати право на встановлення сервітуту, визнати їх право на встановлення на межі відступу огорожі - рябиці та її засадження декоративною рослиною, встановити сервітут користування земельною ділянкою, розташованої на території домоволодіння № 66 по вул. М. Морська в м. Миколаєві вздовж будинку № 68 за тією ж адресою з тильної сторони на всю довжину будинку з відступом від стіни на відстань 1,5 м., для користування вказаним сервітутом мешканцями будинку № 68. Також просили міськраду внести відомості встановленого сервітуту до Генерального плану забудови м. Миколаєва та до технічної документації МБТІ домоволодінь № 66 та № 68 квартальної топозйомки. Крім того, позивачі просили зобов'язати [PERSON], надати їм право безперешкодного доступу від воріт свого двору до землі - сервітуту для проведення обслуговування житла, безперешкодно надавати їм можливість поточних та капітальних ремонтів та прибрати від стіни їх будинку сміття, металобрухт і деревину, знести тимчасові у вигляді навісів та сарайчиків прибудованих з використанням стіни їх будинку у притулок до будинку. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивачі звернулись зі скаргою до апеляційного суду Миколаївської області. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24.03.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], було відхилено, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2015 року залишено без змін. При цьому, відмовляючи у задоволені позовних вимог, суди виходили з того, що матеріали справи не містять доказів щодо порушення прав позивачів, які не є власниками спірного будинку, а саме: знаходження біля стіни будинку сміття, металобрухту та деревини, наявність тимчасової споруди у вигляді навісів та сарайчиків прибудованих з використанням стіни їх будинку. Також позивачі не зверталися до власника нерухомого майна з пропозицією про укладання договору про встановлення сервітуту, а за такого відсутні підстави для звернення до суду, оскільки права позивачів в розумінні ст. 3 ЦПК України не порушені. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року, касаційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було задоволено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24.03.2015 року було скасовано, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було встановлено, що позивачі мають право на встановлення земельного сервітуту незалежно від того, чи мають вони статус землекористувачів. Для захисту права власності на квартири, позивачі мають право на встановлення земельного сервітуту, незалежно від того, чи звертались вони з пропозицію до відповідача, щодо укладання договору про встановлення сервітуту та чи мають вони статус землекористувачів. Позицію сторін, щодо добровільного укладання договору про встановлення сервітуту, суд має право з'ясувати в судовому засіданні. Під час повторного розгляду справи представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначав що сервітут потрібен для обслуговування зовнішньої стіни та даху квартир, до якої позивачі не мають доступу. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Зазначали що земельна ділянка по вул. М. Морській, 66 у м. Миколаєві, виділена для їх особистого користування. А ремонт зовнішньої стіни домоволодіння № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, повинні проводити спеціалізовані комунальні організації. Представник відповідача [PERSON] міської рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог. При розгляді справи судом було встановлено, що житловий будинок № 68 по вул. Мала Морська в м. Миколаєві знаходиться на балансі ЖЕК-10 та має квартири посімейного заселення, які розташовані на 1 поверсі одноповерхового будинку. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить кожному по 1/3 частині квартири № 3по вул. Мала Морська, 68 в м. Миколаєві (а.с. 37, 38)[ADDRESS] вказаною адресою належить на праві власності [PERSON] (а.с. 42, 43),а власником квартир № 7 і № 8 вказаного домоволодіння є [PERSON] (а.с. 47, 51). Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку [PERSON] набув право власності на 61/100 частину домоволодіння № 66 по вул. Мала Морська у м. Миколаєві (а.с. 22-23). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.01.2008 року визнано право власності [PERSON] на інші 39/100 частин вказаного домоволодіння (а.с. 24). Житловий будинок, який належить позивачам на праві власності, глухою капітальною стіною встановлює межу із земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок відповідача [PERSON] Вхід у двір домоволодіння № 66 по вул. М. Морській облаштований металевими воротами які зачиняються. Доступ до двору має [PERSON] та його родина. Позивачі не мають вільного доступу до двору і позбавлені можливості доступу для технічного обслуговування зовнішньої стіни домоволодіння № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві. Суд неодноразово пропонував сторонами укласти за згодою сторін договір про встановлення земельного сервітут, також розяснював сторонами право на укладання мирової угоди. Також для укладання мирової угоди суд неодноразово робив перерву у судовому засіданні. Однак договір про встановлення сервітуту між сторонами укладений не був, не була укладена між сторонами і мирова угода. Оскільки для визначення можливості встановлення земельного сервітуту та розробки варіантів встановлення земельного сервітуту, необхідні спеціальні знання, ухвалою суду було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати у Миколаївській області. Висновком експерта № 125-023 від 22.04.2016 року, було встановлено, що земельна ділянка № 66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві має площу 691 кв.м., згідно кадастрового номеру 4810136300:02:058:0015 (а.с. 30). Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.08.2010 року на імя [PERSON] (а.с. 31), був скасований на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2014 року (а.с. 287-289). Земельна ділянка має наступні розміри лінійних фізичних меж: - фасадній межі зі сторони вул. [PERSON] по прямій 13,24 м., - по задній торцевій межі зі сторони вул. Громадянській по прямій 12,26 м., - правій боковій межі зі сторони домоволодіння 64 по прямій 54,35 м., - по лівій боковій межі зі сторони домоволодіння № 68 по прямій 54,64 м. Земельна ділянка по № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві площею 1312,0 кв.м., згідно плану земельної ділянки в матеріалах інвентарної справи МБТІ (додаток до висновку експерта № 1). Зазначена земельна ділянка з розмірами лінійних фізичних меж: - по фасадній межі зі сторони вул. [PERSON] по прямій 24,87 м., - по задній торцевій межі зі сторони вул. Громадянській по прямій 23,68 м., - по правій боковій межі зі сторони домоволодіння № 70 по прямій 55,63 м., - по лівій боковій межі зі сторони домоволодіння № 66 по прямій 54,64 м. Житлові будинки літ. «А-1, Б-1» в яких знаходяться квартири № 3, 6, 7, 8, розташовані безпосередньо по лівій боковій межі суміжного землекористування земельною ділянкою № 66 по вул. М. Морській, зовнішні ліві стіні з наявними віконними отворами у них, є частиною огорожі суміжного землекористування (додаток до висновку експерта № 1), для обслуговування стін зазначених будинків необхідно облаштування сервітуту з ділянкою площею 691,00 кв.м., домоволодіння № 66, який знаходиться у користуванні [PERSON] Дане розташування житлових будинків від межі суміжного землекористування порушує вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** «Градостроительство. Планировка и настройка городских и сельских поселений», «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». При досліджені земельної ділянки № 66 по вул.. М. Морській у м. Миколаєві (а.с. 29) було встановлено: - вхід на земельну ділянку зі сторони вул. М. Морської через металеві ворота шириною 4,64 м., встановлені на камяних стовпах шириною 0,54 м. и 0,95 м., при цьому правий стовп прибудований безпосередньо до лівої зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» домоволодіння № 68. - в середній частині до правої бокової межі суміжного землекористування, а саме до лівої зовнішньої стіни житлового будинку літ. «Б-1» прибудовані споруди сараїв літ. «Г,Д», а також самовільно побудований навіс з порушенням вимог п. 3,25* ДБН 360-92**, що перешкоджає прямому доступу для обслуговування стіни і відчиненню вікон. Виділ земельної ділянки шириною 1,0 м, для облаштування сервітуту на земельній ділянці № 66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві для обслуговування зовнішньої стіни і вікон квартир № 3, 6, 7, 8 житлового будинку № 68 по вул. М. Морській з самостійним входом з фасадної межі, можливий за умови переміщення існуючих воріт вїзду на земельну ділянку № 66 в ліву сторону на ширину 0,5 м., по фасадній межі від існуючого стовпа з демонтажем опорних камяних стовпів і встановленням воріт на металеві опори. В результаті переміщення воріт і демонтажу стовпів, ширина входу на виділену частину ділянки під сервітут буде складати 1,0 м., довжиною вздовж всієї довжини зовнішніх стін житлових будинків літ. «А-1» і літ. «Б-1» домоволодіння № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, з обовязковим встановленням хвіртки. Вартість ремонтно-будівельних робіт складає 8388 гривень. Під час розгляду справи, позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заяви про залишення їх позовних вимог без розгляду. Клопотання позивачів були задоволені. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були залишені без розгляду, оскільки це є їх процесуальним правом. Після дослідження інвентарної справи МБТІ на домоволодіння № 66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, було встановлено, що відповідач [PERSON] змінив тип наступних надвірних будівель та споруд: - сарай літ. «Г» змінено на гараж літ. «Г»; - сарай літ. «Д» змінено на літню кухню літ. «Д»; - побудовано навіс літ. «М». Зазначені будівлі були побудовані у притулок до стіни домоволодіння № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві. Позивач [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, і з урахуванням уточнень остаточно просила суд: встановити безоплатний сервітут, два рази на рік, строком не менше 3 тижнів, на користування земельною ділянкою яка розташована на території домоволодіння № 66 по вул. М. Морській в м. Миколаєві, для обслуговування зовнішньої стіни, вікон та даху кв. 6 житлового будинку № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, та усунення наслідків погодних умов, шириною 1 метр, вздовж будинку № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві з тильної сторони. В частині прибудованих відповідачем у притулок до тильної стіни житлового будинку №68 будівель: навісу лі. «М», гаражу літ. «Г», літньої кухні літ. «Д» шириною 1 м., вздовж стін зазначених будівель. Зобовязати [PERSON] у зазначений час надати доступ позивачам до земельної ділянки №66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, виділеної під земельний сервітут, та не чинити перешкоду у проведені ремонтних робіт. Також просила суд зобовязати відповідача [PERSON] прибрати будівельний матеріал та обладнання який складується на земельній ділянці № 66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, вздовж вікон та стіни квартири № 6 житлового будинку № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України, право користування чужим майно (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. За правилами ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 99 ЗК України). Виходячи з наведеного, обовязковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволені цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту. Не виконання вимог частини другої ст. 402 ЦК України, щодо встановлення земельного сервітуту за договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки, за відсутності попереднього звернення до власника (володільця) про встановлення такого сервітуту, у звязку з цим не можливість реалізації своїх прав у судовому порядку, не відповідає вимогам положенням ст. 124 Конституції України, оскільки власник (володілець) земельної ділянки у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог осіб, які вимагають встановлення сервітуту. Розяснення щодо встановлення сервітуту містяться і в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спору про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного обєкта і не залежить від власників цих обєктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, що до якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має врахувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використання; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в іншій спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в іншій спосіб; що відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. З огляду на викладене, наявні підстави для встановлення на користь позивача земельного сервітуту. Разом з тим суд враховує, що позивачем не доведено потреба у встановленні постійного сервітуту, адже мета його встановлення обслуговування зовнішньої стіни та даху квартири [ADDRESS]. З пояснень самої позивачки, проведення такого ремонту, як-того потребує позивач, достатньо часу приблизно два-три тижня раз на рік. Також необхідно періодичний доступ в разі атмосферних опадів для очищення водоводів, покрівлі, нижньої частини стіни від наслідків цих опадів та опалого листя восени. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом встановлення безоплатного, безстрокового сервітуту 1 раз на рік, строком не менше 2 тижнів, на користування земельною ділянкою яка розташована на території домоволодіння № 66 по вул. М. Морській в м. Миколаєві, для обслуговування зовнішньої стіни, вікон та даху кв. 6 житлового будинку № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, та усунення наслідків погодних умов, шириною 1 метр, вздовж будинку № 68 по вул. М. Морській у м. Миколаєві з тильної сторони. В частині прибудованих відповідачем у притулок до тильної стіни житлового будинку №68 будівель: навісу лі. «М», гаражу літ. «Г», літньої кухні літ. «Д» шириною 1 м., вздовж стін зазначених будівель. А також шляхом зобовязання [PERSON] у зазначений час надавати доступ позивачам до земельної ділянки №66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, виділеної під земельний сервітут, та не чинити перешкоду у проведені ремонтних робіт. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїй майном. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такого порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Оскільки висновком експертизи підтверджується, що будівельний матеріал який складується на земельній ділянці № 66 по вул. М. Морській у м. Миколаєві, вздовж вікон та стіни квартири № 6 по вул. М, [PERSON] у м. Миколаєві порушує права позивачки як власника квартири № 6, її позовні вимоги про усунення перешкод підлягають задоволенню.

Outcome: partial