Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

09.07.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому позов було уточнено в частині суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок предмета іпотеки і позов доповнено вимогою про виселення (а.с.139-142, 197-199 т.1). 17.09.2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним (а.с.91-94, т.1). Ухвалою суду від 17.09.2015 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження (а.с.104, т.1). Ухвалою суду від 20.10.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача по первісному позову притягнуто [PERSON], яка буде діяти, як в своїх інтересах так і в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] Також в якості третьої особи по первісному позову притягнуто Миргородську міську раду, як орган опіки і піклування (а.с.160). В судове засідання представник ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» [PERSON] не з'явився, але направив на адресу суду заяву, з якої вбачається, що позов ПАТ «Банку «Фінанси та кредит» ним підтримується, а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] він просить відмовити, провести розгляд справи у його відсутності. З направленої на адресу суду позовної заяви ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» та відповідних уточнень позову вбачається, що 15.03.2007 року між ТОВ «Банком «Фінанси та Кредит», в подальшому назву змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №88-М, згідно якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в сумі 99000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,00% річних. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань, що виникають з кредитного договору №88-М між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» і відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір №88-М від 15 березня 2007 року. За умовами п.1 Договору іпотеки, іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ Банку «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] Виплати по погашенню кредиту та відсотків за його користування відповідачем [PERSON] сплачувалися не регулярно, що спонукало ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в 2009 році звернутися до суду з позовом про розірвання кредитного договору та стягнення із [PERSON] та [PERSON], яка виступала поручителем перед банком за виконання основним боржником свого грошового зобов'язання заборгованості за кредитним договором. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 05 березня 2009 року позов ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» було задоволено та достроково розірвано кредитну лінію №88-М від 15 березня 2007 року укладену між ТОВ «Банком «Фінанси та Кредит» і [PERSON] Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 736689 грн. 40 коп. Відповідачем [PERSON] на час розгляду справи судом не сплачено присуджену заборгованість, і він продовжує не належним чином виконувати умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 01.04.2015 року мається заборгованість в сумі 6994283,30грн. Зважаючи на ту обставину, що умови кредитного договору відповідачем [PERSON] не виконуються у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ «Банком «Фінанси та Кредит» в розмірі 6994283,30 грн., з яких: заборгованість по відсоткам -20359,10 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 1403508,37 грн.; сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 990,90 грн. ; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії -73326,60 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії -5496098,33 грн. Визнати право за позивачем від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, за ціною відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності складеного на час продажу. Надати ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» право підпису договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] в якості продавця, одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання довідок та документів, що будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, отримання в органах Державного реєстру прав на нерухоме майно, нотаріуса витягу з Державного реєстру прав на предмет іпотеки, право подавати від імені іпотекодавця в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів правовстановлюючих документів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, які пов'язані з оформленням права власності, право Банку здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки, право на отримання в ДКП «Миргородтехінвентаризація» дублікату технічного паспорту на будинок, право на отримання в Миргородському міському відділі земельних ресурсів дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку. Нотаріусу за місцем посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що складає предмет іпотеки, - вилучити запис про вказане нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек за заявою та повідомленням Іпотекодержателя одноособово в момент посвідчення договору купівлі-продажу. З метою збереження предмету іпотеки, передати житловий будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON] в управління ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» на час до моменту його реалізації. Виселити з житлового будинку №63 із приватизованою земельною ділянкою під ним [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Копію рішення направити до Миргородського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. Для зняття з реєстраційного обліку. В задоволенні зустрічного позову, в направлених на адресу суду запереченнях (а.с. 69-71) просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідач, а по зустрічному позову позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи. Представник відповідача, а по зустрічному позову позивача [PERSON] - [PERSON] позов ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» не визнав та в його задоволенні просив відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Пояснив, що дійсно між ПАТ «Банком «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено іпотечний договір №88-М предметом якого був житловий будинок [ADDRESS], з метою забезпечення повернення кредитних коштів виданих [PERSON] за кредитним договором №88-М від 15.03.2007 року на суму 99000 доларів США строком до 14 березня 2022 року, а також відсотків в розмірі 11% на рік. Основним договором є кредитний договір, а іпотечний договір, укладений виключно, як забезпечення основного зобов'язання. Даний житловий будинок та земельну ділянку [PERSON] отримав в дар, що підтверджується договором дарування від 26.02.2007 року, а тому вважає, що сам предмет іпотечного договору суперечить Закону України «Про іпотеку» і як наслідок не може бути пов'язаний з основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Обтяження належного [PERSON] житлового будинку не було піддано державній реєстрації, адже відмітки про це в договорі іпотеки немає, а за відсутності такої реєстрації договір іпотеки не може вважатися дійсним. Крім того, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Основне зобов'язання, а саме договір №88-М від 15.03.2007 року припинено рішенням Миргородського міськрайонного суду від 05 березня 2009 року. Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом 01 липня 2015 року. В той же час, ст. 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність у три роки. Враховуючи, що з дня припинення дії основного договору, а отже і іпотечного договору пройшло більше 3-х років, просить застосувати до позовних вимог ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» строк позовної давності. В належному [PERSON] житловому будинку проживає він, а також [PERSON] та [PERSON] Іншого житла вони не мають. Виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку приведе до порушення їхніх конституційних прав на житло. У [PERSON] немає іншого житла на праві власності. Просив іпотечний договір визнати недійсним та відмовити в повному об'ємі в задоволенні позову ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит». Відповідачка [PERSON], яка діяла як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітнього [PERSON] просила в задоволенні позову ПАТ «Банку Фінанси та Кредит» відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Пояснила, що вона рідна сестра відповідача [PERSON] У неї склалися складні життєві умови, внаслідок яких їй і її малолітній дитині [PERSON] ніде жити, а тому брат зареєстрував їх в своєму будинку та надав їм його для проживання. У них немає іншого житла, а тому, якщо вона і її дитина будуть виселені, то вони будуть позбавлені права на житло. Представник третьої особи Миргородської міської ради, як органу опіки і піклування [PERSON] просила в задоволенні позову ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Пояснила, що нею з'ясовувалося питання наявності у малолітньої дитини [PERSON] іншого житла. Встановлено, що малолітньої дитини немає іншого житла, крім житлового будинку по [ADDRESS] а тому виселення дитини з житлового будинку без надання іншого житла призведе до порушення конституційного права дитини на житло, зважаючи на що позовні вимоги ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» стосовно виселення дитини до задоволення не підлягають. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. При розгляді справи судом покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» підлягає до часткового задоволення , а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 15 березня 2007 року між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №88-М за яким відповідачу було відкрито кредитну лінію у сумі 99000,00 дол. США. з оплатою по процентній ставці 11,00% річних. Позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти до 14 березня 2022 року Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок (а.с.10-12, т.1). Кредитні кошти були перераховані [PERSON] 15 березня 2007 року між ТОВ «Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №88-М з метою забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно : житловий будинок №63 із приватизованою земельною ділянкою (кадастровий номер [NUMBER]) під ним, розташований по [ADDRESS] Зазначений будинок в цілому складається з: жилого будинку А-2, загальною площею 124,8 кв.м., житловою площею 62,9 кв.м., земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, має площу 634 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Явтухом Г.І. 26.02.2007 року за номером №1148, зареєстрований в ДКП «Миргородтехінвентаризація» 27 лютого 2007 року в реєстровій книзі 55, під номером 480, реєстраційний номер 17876263, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 13 березня 2007 року Миргородським міським відділом земельних ресурсів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, договорів оренди землі за №010754500149 (а.с.13-16; 98, т.1). Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека -це застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 та ч.1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна та об'єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Переданий в іпотеку [PERSON] житловий будинок з розташованою під ним приватизованою земельною ділянкою відповідає всім вище зазначеним критеріям, а отже може бути предметом іпотеки, зважаючи на що твердження відповідача, а по зустрічному позову позивача [PERSON] про те, що житловий будинок переданий ним в іпотеки не може бути предметом іпотеки є безпідставними. Стосовно до вимоги [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним з підстав не проведення його державної реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, то суд приходить до переконання, що дана вимога є також безпідставною, виходячи з наступних обґрунтувань. Дійсно, відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» зі змінами від 04 липня 2013 року взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, а не з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору. У зв'язку з зазначеним, з моменту набрання чинності відповідними змінами до закону (04 серпня 2013 року) реєстрація іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для її дійсності. Разом із тим права, які виникли на підставі іпотек, укладених до набрання чинності змінами щодо моменту виникнення прав та обов'язків за іпотечними правовідносинами (до 04 серпня 2013 року), у разі відсутності їх державної реєстрації визнаються дійсними. Підтвердженням чого є положення ст. 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладення іпотечного договору між [PERSON] і ПАТ «Банком «Фінанси та Кредит» в якій зазначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2009 року достроково розірвано кредитну лінію №88-М від 15 березня 2007 року укладену між ТОВ Банком «Фінанси та Кредит» і [PERSON] Стягнуто солідарно з [PERSON] і поручителя [PERSON] на користь ТОВ «Банку Фінанси та Кредит» 736689 грн. 40 коп. заборгованості за кредитною лінією (а.с.36-38, т.1). Станом на 01.04.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає: 6994283,30 грн., з яких: заборгованість по відсоткам -20359,10 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 1403508,37 грн.; сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 990,90 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії -73326,60 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії -5496098,33 грн. (а.с.6-65 т.2). Стосовно вимоги відповідача а по зустрічному позову позивача [PERSON] про застосування до позовних вимог ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» строків позовної давності, то суд приходить до переконання, що дана вимога є безпідставною з наступних обґрунтувань. Припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд України 09 вересня 2015 року постанова №6-939цс15. Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання:воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законом «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється в разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановлену законодавством порядку. Розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує самого факту укладення та дії договору. Також розірвання договору залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, передбачених на випадок порушення зобов'язань після його розірвання, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав його умови до розірвання (припинення). Зважаючи на викладене, позовні вимоги ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованими, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Відповідно до умов договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 7.4.7 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки, а також в разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування Предмета іпотеки. На час розгляду справи по суті, відповідачем, а по зустрічному позову позивачем [PERSON] не виконано рішення Миргородського міськрайонного суду від 05 березня 2009 року. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та нарахована позивачем сума, що підлягає задоволенню за рахунок предмету іпотеки є такими, що узгоджуються з вимогами Закону України «Про іпотеку», з умовами договору іпотеки, а тому підлягаючими до задоволення. В той же час, серед інших вимог, ПАТ «Банком «Фінанси та Кредит» заявлено наступні позовні вимоги: визнання за банком права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; про надання права підпису договору купівлі-продажу в якості продавця, про надання права на одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання довідок та документів, що будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, отримання в органах Державного реєстру прав на нерухоме майно, у нотаріуса витягу з Державного реєстру прав на предмет іпотеки, право подавати від імені іпотекодавця в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, які пов'язані з оформленням права власності, право Банку здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки, право на отримання в ДКП «Миргородтехінвентаризація» дублікату технічного паспорту на житловий будинок розташований в [ADDRESS]. Право на отримання в нотаріуса дубліката договору купівлі-продажу будинку; право на отримання довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у будинку осіб. Нотаріусу за місцем посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що складає предмет іпотеки,- вилучити записи про вказане нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Єдиного реєстру іпотек за заявою та повідомленням Іпотекодержателя одноособово в момент посвідчення договору купівлі-продажу. Суд приходить до переконання, що актами цивільного законодавства, іпотечним договором, такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» про передачу йому житлового будинку [ADDRESS] в управління на час до моменту його реалізації, то суд вважає, що дана позовна вимога підлягає до задоволення виходячи з наступних обґрунтувань. Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способу захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. З вищенаведеного випливає, що визначений позивачем спосіб захисту прав, передбачений Законом і застосовується після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає застосування такого способу захисту прав як передача предмету іпотеки в управління на період до його реалізації, а є обов'язковою передумовою. Зважаючи на вище викладене, позов Публічного акціонерного товариства «Банку «Фінанси та Кредит» в частині передачі в управління предмету іпотеки підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» про виселення з житлового будинку [ADDRESS] відповідачів [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], то суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступних обґрунтувань. Житловий будинок [ADDRESS], що є предметом іпотеки був отриманий відповідачем, а по зустрічному позову позивачем [PERSON], як дарунок, на підставі договору дарування від 26 лютого 2007 року (а.с.98-99). Іпотечний договір №88-М між ПАТ «Банком «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено 15 березня 2007 року (а.с.13-15). Отже, спірний житловий будинок не був придбаний відповідачем, а по зустрічному позову позивачем [PERSON] за рахунок кредиту повернення якого забезпечено іпотекою. На час розгляду справи судом в спірному житловому будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими: відповідачі [PERSON], [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] (а.с. 117, т.1). Згідно з ч.2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої ст. 39 та/або ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і ч.2 ст. 109 ЖК України. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч.2 ст. 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа №6-39цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачі мають інше постійне житлове приміщення, а зважаючи на це не зазначено, в яке житлове приміщення відповідачів слід виселити. Отже, виходячи з вище наведеного, в задоволенні позовної вимоги про виселення з житлового будинку відповідачів [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] слід відмовити. Таким чином, Банк набув право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів шляхом звернення стягнення на житловий будинок, що був переданий в іпотеку. В той же час, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999р. №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону № 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015р. у справі за №6-46цс15. При цьому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до ст. 217 ЦПК України вважає за необхідне зазначити в ньому про наявність підстав для відстрочки виконання рішення суду в цій частині на час дії Закону.

Outcome: partial