Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

26.05.2014 р. представник позивача ПАТ КБ «Привабанк» звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , у сумі 16711,43 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 11653,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3086,21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 700,00 грн., а також 500 грн. - штрафу (фіксована частина), та 771,97 грн. - штрафу (процентна складова), що утворилася станом на 30.04.2014 року, посилаючись на порушення боржником зобов`язань за кредитним договором. 07.07.2014 р. судом ухвалено заочне рішення у справі про задоволення позовних вимог, яке ухвалою суду від 02.04.2019 р. скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін. Відповідач у судове засідання не з`явилася, просивши вдруге відкласти розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. У визначений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти позовних вимог. Так, відповідачем зазначено про те, що 17.10.2007 р. нею заповнено та підписано анкету-заяву позичальника, у якій зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. За умовами анкети-заяви нею отримано кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановлено кредитного на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вважає зазначений договір про надання банківських послуг укладеним з порушенням вимог ст. 1055 ЦК України, оскільки кредитний договір укладається лише у письмовій формі. З розрахунком заборгованості не згодна, з підстав необґрунтованості застосування штрафу і пені, оскільки вони є одним видом цивільно-правової відповідальності та одночасне їх застосування суперечить ст. 61 Конституції України. Крім того, наполягає на застосуванні строку позовної давності до виниклих правовідносин, так як кредитна картка була оформлена 17.10.2007 р., то строк дії картки закінчився 17.10.2011 р. Вважає, що з 17.10.2011 р. почався відлік позовної давності, оскільки з заявою про перевипуск картки не зверталась та не отримувала картки з новим строком дії. Представник позивача в останнє судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. У викладених письмових запереченнях представник позивача додатково зазначила про те, що відповідач була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, користувалась кредитним коштами, отримувала за кредитним договором б\\н від 17.10.2007 р. кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , за строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2016 р., частково сплачувала заборгованість за договором, а тому, усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Відповідачу було відомі і зрозумілі умови договору, тарифи банку. Стосовно одночасного стягнення пені та штрафів, зазначає, що вони є не окремими видами відповідальності, а різновидом штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснювати відповідне врегулювання у договорі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.10.2017 року, відповідно до умов якої, ЗАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в сумі 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом [PERSON] погодилась з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, з якими [PERSON] ознайомлена та згодна, про що свідчить її підпис. Твердження відповідача про те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме наведені позивачем Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного з нею кредитного договору є необґрунтованими, оскільки із змісту анкети-заяви відповідача, яка підтверджує факт дотримання сторонами письмової форми договору кредиту з врахуванням положень ст. 207 ЦК України, вбачається, що за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором приєднання. Згідно із ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, аналіз змісту наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що сторона, яка пропонує, в даному випадку, послугу, встановлює умови надання цієї послуги, які викладаються у формулярах або інших стандартних формах, а сторона, яка бажає отримати послуги, повинна ознайомитися з цими умовами і при бажанні приєднатися до них. У спірних правовідносинах умови кредитного договору встановлені банком в опублікованих ним та правилах надання банківських послуг. У поданій позивачеві заяві-анкеті [PERSON] . підтверджує факт ознайомлення з наданими їй банком Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку» і самостійно обрала банківську послугу у вигляді оформлення платіжної карти «Кредитка «Універсальна». Більше того, [PERSON] , була обізнаною з приводу того, що пам`ятка позичальника, та правила надання банківських послуг, тарифи банку розміщені на відповідному офіційному сайті банку та зобов`язалася регулярно знайомитися із можливими змінами до них. Протягом тривалого періоду часу відповідач виконувала умови кредитного договору, сплачувала чергові і періодичні платежі, і не заявляла про те, що розміщені на офіційному сайті банку Приватбанк Правила надання банківських послуг не відповідають тим умовам та правилам, до яких вона приєдналася. Відповідно до вказаного договору, [PERSON] відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, яка становила за весь розглядаємий період 11800 грн. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (назву якого на підставі рішення загальних зборів від 30.04.2009 року змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] шляхом підписання зазначеної заяви, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складають кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Згідно п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до п.3.1.3, Умов, у разі закінчення строку дії картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 21.02.2019 р. [PERSON] згідно кредитного договору б\\н від 17.10.2007 р. отримала картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2016 р., тобто до 31.08.2016 р. З матеріалів справи вбачається про отримання відповідачем картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» , відповідно до Тарифів якої, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік (3% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, заборгованість за кредитним договором від 17.10.2007 р. переноситься на новий картковий рахунок та приєднується картка з новим строком дії до раніше відкритого карткового рахунку. З огляду на той факт, що в судовому засіданні встановлений факт укладення кредитного договору 17.10.2007 р. та отримання відповідачем картки «Універсальна» зі строком дії до 08\\17, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] була обізнана про умови кредитування, тарифи банку, оскільки звернулася до Банку з метою отримання картки, як наслідок отримав зазначену картку з новим строком дії. Відтак, позичальнику забезпечено можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, а враховуючи що остання підписала кредитний договір у 2007 р., отримала спірну картку «Універсальну», на яку здійснювала погашення заборгованості, заяв про розірвання договору не подавала, беззаперечних доказів про її необізнаність з умовами та тарифами банку суду не надано. Відповідно до довідки про умови використання кредитних коштів на кредитці «Универсальная, 30 дней льотного периода», встановлено пільговий період у 30 днів, (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, базова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) становить 3%. Обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). З п.8.6. Умов встановлено, що в разі порушення клієнтом строків платежу по будь-кому з грошових обов`язків передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову. Згідно п.9.12., 9.5. «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Поточний Картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви Держателя, або Банк має право закрити Картковий рахунок, письмово повідомивши Держателя. Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. П. 3.1.3. Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 30.04.2014 року заборгованість за кредитом згідно із наданим позивачем Розрахунком складає 11653,25 грн., а заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3086,21 грн. Останній платіж по погашенню кредиту здійснено відповідачем 23.08.2013 р. у розмірі 300 грн. (сума погашення процентів). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З цих підстав, оскільки строк дії кредитної картки на момент подачі позову не закінчився, та діє до 31.08.2017 року, тому саме до цієї дати у позивача наявне право стягувати з відповідача проценти та неустойки у вигляді комісії, яка відраховується в межах одного року до його звернення до суду. Згідно п. 8.6. «Умов та правил надання банківських послуг» при порушення Клієнтом строків платежу по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним договором, більше, ніж на 120 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 9.6. Умов передбачено, що за відсутністю на Картковому рахунку Картки грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії Картки і при не поступленні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту припинення строку дії Картки, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючого тарифу. Вказана комісія стягується Банком по закінченню зазначеного у цьому пункті строку, щомісячно. З Розрахунку вбачається, що прострочена заборгованості за кредитним Договором у [PERSON] виникла з 31.10.2012 р., і після перебігу 120 днів з цієї дати відповідно до п. 8.6. Умов вона зобов`язана була уплатити штрафні санкції, що нею не виконано. Банк звернувся із позовом до суду 26.05.2014 р., тому у зв`язку із спливом більше, ніж 1-річного періоду з часу, коли відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по виконанню п. 8.6. Умов, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) такими, які не підлягають задоволенню, у зв`язку із спливом строку звернення до суду із відповідним позовом. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені (комісії) обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені (комісії) за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18. З цих підстав, суд вважає, що Банк звернувся з позовом у межах трирічного строку в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентів, а також в межах 1-річного строку в частині стягнення пені, оскільки останні платежі відповідачем здійснені до спливу зазначених строків звернення до суду, тобто позовна давність переривалася, і їх розмір повинен стягуватися у сумі, яка нарахована станом на 30.04.2014 року, зокрема, щодо заборгованості по комісії, і складає 700 грн. Таким чином, позов є частково обґрунтованим із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 15439 грн.46 коп. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про сплив позовної давності стягнення заборгованості, виходячи із часу закінчення строку дії останньої кредитної картки та дати внесення останнього платежу, про що зазначено вище. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог - у розмірі 225 грн. 06 коп.

Outcome: partial