Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON]В, звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на ? частину квартири Свій позов обґрунтовує тим, що вона з 26 грудня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюб із відповідачем. За час спільного подружнього проживання ними була придбана квартира [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. Оскільки на момент придбання квартири вона перебувала з відповідачем у шлюбі, то у неї не виникало сумнівів, шо квартира є спільною сумісною власністю. В даній квартирі зареєстровані та проживають вона, відповідач та їхній неповнолітній син [PERSON] 23 серпня1999 року народження. 29 травня 2012 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу у неї з відповідачем склалися неприязні відносини з приводу даної квартири, які згодом переросли з його боку в фізичне насильство. Так, 9 липня 2012 року у неї з [PERSON] виникла сварка яка переросла в бійку, внаслідок чого вона потрапила в лікарню із скаргами на загальну слабкість, головні болі, головокружіння, болі в спині, в серці та численними синцями. Їй був поставлений діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт. Шляхом застосування фізичного насильства та морального тиску відповідач 11 липня 2012 року змусив її написати в нотаріальній конторі заяву про те, що вона моральні, матеріальні, фінансові чи будь-які інші претензії до [PERSON] стосовно квартири [ADDRESS] не має. Заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON]. Вказаний документ не може бути доказом того, що вона свідомо заперечує той факт, що спірна квартира є сумісною власністю, так як дана заява була написана під впливом фізичного насильства і морального тиску з боку [PERSON] Крім того, угоди про розподіл спірної квартири вони не укладали. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27 лютого 2013 року №45/4 їй було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. без згоди батька - [PERSON] 6 березня 2013 року вона зареєструвала сина за місцем своєї реєстрації. 16 квітня 2013 року вона отримала рекомендованим листом повідомлення, з якого дізналась, що 7 березня 2013 року [PERSON] продав квартиру за адресою: м. Черкаси, вул. Горького, 29. кв. 2. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 липня 2013 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було визнано нікчемним. В травні 2014 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси за позовом до неї [PERSON]. [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями шляхом виселення. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року по справі №711/5001/14 позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково: було виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS], в решті позовних вимог, а саме виселення її зі спірної квартири та зняття з реєстрації відмовлено. Таким чином, відповідач намагається всіма способами заволодіти їхнім спільним сумісним майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Просила суд визнати недійсною заяву [PERSON] до компетентних органів від 11 липня 2012 року, завірену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Визнати квартиру [ADDRESS], придбану 10 серпня 2004 року спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1998 року по 29 травня 2012 року. Яке вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2004 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Відповідно довідки КП «ЧООБТІ» від 18 листопада 2015 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2004 року. Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу, суд вважає підставним визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягає розподілу. Те, що спірна квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси ві1 липня 2013 року, яке набрало законної сили 22 серпня 2013 року. За такими правовими підставами, суд вважає, що право власності між сторонами на квартиру, має бути визнано в рівних частинах , а тому за позивачем необхідно визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Не може бути задоволена вимоги позивачки про визнання недійсною заяву [PERSON] до компетентних органів від 11 липня 2012 року, завірену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] виходячи з такого. 11 липня 2012 року [PERSON] склала заяву, яка посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу. Вказаною заявою [PERSON] свідчить, що моральні, матеріальні, фінансові чи будь-які інші претензії у неї до її чоловіка [PERSON], [INFO], стосовно квартири 2, що знаходиться за адресою: м. Черкаси. вул., придбаної ним у період шлюбних відносин, відсутні Горького, 29. Квартира не є їхньою спільною сумісною власністю, так як придбана не за спільні кошти, а за особисті кошти [PERSON], і є його особистою приватною власністю. Ця заява складена у повній відповідальності до її волевиявлення, розуміючи обставини, що мають для неї істотне значення, підписується добровільно, без будь-якого до того примусу, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, з повним розумінням важливості здійснюваного кроку. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України провин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Разом з тим заява [PERSON] від 11 липня 2012 року не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки не спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Вказана за ява була долучена до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 7 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 липня 2013 року, яке набрало законної сили 22 серпня 2013 року визнано нікчемним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири №2, розташованої за адресою м. Черкаси, вул. Горького, будинок №29, укладений 7 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №417. У звязку з цим суд вважає, що позивачка не позбавлена свого права припинити чинність вказаної заяви в нотаріальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial