Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

17 жовтня 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DOXRRХ86660121 від 21 травня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2748 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Проте відповідач порушив зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 07 жовтня 2013 року має заборгованість у розмірі 39382,44 грн, яка складається з наступного: 9217,09 грн - заборгованість за відсотками, 807,96 грн - заборгованість по комісії, 27005,85 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн штраф (фіксована частина), 1851,54 грн штраф (процентна складова). Просили стягнути зазначену суму заборгованості та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 393,82 грн. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 26 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, позов задовольнити, мотивуючи тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставам справи та судом порушено вимоги матеріального і процесуального права. Відповідач, належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик в пресі повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Кахраманова Р.Н., який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено наступне. 21 травня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № DOXRRX86660121, згідно якого відповідачу був наданий споживчий кредит у розмірі 2748 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 травня 2008 року (а.с.3, 28-30). Згідно з п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с.28-30). Апеляційним судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. [PERSON] має заборгованість за вищевказаним договором в сумі 14125,19 грн , з яких заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 9217,09 грн (а.с.104-105) та пенею - 4908,1 грн (9217,09 грн : 100 % х 0,15 % х 355 днів). Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Однак з таким висновком суду не можна погодитися, тому що він не грунтується на законі та обставинах справи. Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи відсутня заява сторони у спорі про застосування позовної давності, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позову з цих підстав. Таким чином судом першої інстанції допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду на підставі п.п.2,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ч.І ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З наданих представником позивача Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які діяли на час укладення між сторонами кредитного договору вбачається, що нарахування та стягнення з позичальника штрафів та комісії не передбачено.(а.с.28-30). Крім того, у заяві відповідача про надання кредиту у графі «щомісячна комісія» стоїть прочерк (а.с.3). Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії та штрафам необхідно відмовити. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно з ч.ч.1, 3 ст. 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З матеріалів справи вбачається, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 жовтня 2012 року та просило стягнути заборгованість, яка склалася станом на 07 жовтня 2013 року. Тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором підлягають частковому задоволенню за період з 17 жовтня 2012 року по 07 жовтня 2013 року у розмірі 4908,1 грн (9217,09 грн : 100 % х 0,15 % х 355 днів). На підставі ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України підлягають частковомузадоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на оплату судового збору в сумі 243,60 грн (а.с.13).

Outcome: partial