Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

13 жовтня 2020 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеса з позовом до відповідачки, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 01 лютого 2021 року (а.с.102-107) просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2012 року у розмірі 52716,19 гривень, яка складається з: 26253,19 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредита; 9173,64 гривні - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 17289,36 гривень - нарахованої пені, а також судові витрати у розмірі 2102,00 гривні. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 20 листопада 2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, на підставі якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 21 жовтня 2020 року позовна заява в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області, куди надійшла 11 грудня 2020 року (а.с. 96). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без руху із наданням строку десять днів з дня отримання позивачем ухвали для усунення вказаних в ній недоліків (а.с. 99). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року уточнено позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та призначено до судового розгляду на 12 березня 2021 року (а.с. 192). Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачці [PERSON] судові виклики надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також за адресою, яка останньою була зазначена в анкеті-заяві. Однак, судові виклики повертались з відміткою «адресат відсутній за адресою». Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Отже, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилась, відзив та клопотання не надавала. За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлено, що 20 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 52716,19 гривень, яка складається з: 26253,19 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредита; 9173,64 гривні - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 17289,36 гривень - нарахованої пені, а також судові витрати у розмірі 2102,00 гривні. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Нормою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 26253,19 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором від 20 листопада 2012 року, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] . У спростування наведених обставин будь яких доказів відповідачкою суду не надано. Виходячи з предмету позову, АТ КБ «Приватбанк» серед іншого пред`явило вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за простроченими відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК у розмірі 9173,64 грн. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За наявності простроченої заборгованості по кредиту в позивача виникло право вимагати сплати процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач у своєму розрахунку просив стягнути з відповідача проценти у розмірі 86,4% річних. На підтвердження того, що сторони договору визначили самостійно розмір процентів річних на випадок застосування ст. 625 ЦК України. Позивач надав витяг з Умови та Правила надання банківських послуг, як частину укладеного між ним і відповідачем кредитного договору та які розміщено в мережі Інтернет. Проте, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», витяг Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог не підписаний відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Наданий позивачем витяг не містить відомостей про підписання відповідачем саме таких Умов надання кредиту та сплати 84,6 % за прострочення суми заборгованості. Враховуючи зазначене, суд робить висновок, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що прострочення платежу розраховується за період з 01 жовтня 2019 року по 20 вересня 2020 року. Аналізуючи розрахунок заборгованості, наданий банком (а.с.113-114) заборгованість за процентами виникла за 356 днів, та оскільки суд задовольнив тіло кредита в розмірі 26253,19 грн, тому стягненню за 3 % річних становить 768,18 грн (26253,19 х 3:100:365 х 356 = 768,18 грн, де 26253,19 сума простроченої заборгованості, 356 - кількість днів прострочення з 01 жовтня 2019 по 20 вересня 2020 року). Отже, всього сума 3% річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 768,18 грн і підлягає стягненню з відповідача. Також, вимоги позивача про сплату заборгованості за пенею на вимогах Закону не ґрунтуються, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки становить 27021,37 гривень (26253,19 грн + 768,18 грн. ). Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2102 гривні, що відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та достатнім у цій справі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 141 ЦПК України. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 29123 гривні 37 копійок (27021,37 гривень + 2102 гривні).

Outcome: partial