Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та уточнивши свої позовні вимоги просить суд: - Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську), укладений 29 квітня 2014 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори; - Визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого 15 листопада 2013 року сина [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську), загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.; - Витребувати квартиру [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську) від [PERSON] та повернути квартиру у її володіння, користування та розпорядження, з реєстрацією за нею права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - Виселити з квартири [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську) [PERSON]. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 15 листопада 2013 року помер її син [PERSON]. На час смерті її сину на підставі свідоцтва про право власності від 30 вересня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому від 30 вересня 1999 року, на праві приватної власності належала квартира 66 в будинку 7-А про проспекту Героїв АТО (Маршала Жукова) в м Кам'янське (Дніпродзержинську). Бажаючи успадкувати дану квартиру, вона 15 лютого 2014 року у встановлений законодавством шестимісячний термін подала до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори заяву № 319 про прийняття спадщини за законом. На підставі цієї заяви 15 лютого 2014 року було заведено спадкову справу № 126/2014. Спадщина відкрилася 15 листопада 2013 року в день смерті її сина, і саме з 15 листопада 2013 року вона є фактичним власником майна. Після загибелі сина вона почала оплачувати комунальні послуги за квартиру та періодично просила свою племінницю відвідувати квартиру та перевіряти її стан. 19 квітня 2014 року племінниця під час чергового відвідування квартири виявила факт заміни замка на вхідній двері квартири, в звязку з чим звернулася до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ, але там на звернення не відреагували. 23 квітня 2014 року вона разом з племінницею та її чоловіком зясували, що замок на вхідних дверях квартири знову поміняний. В цей час до квартири підійшов чоловік, який мав при собі інструменти і повідомив їх про те, що хазяїн квартири попросив його відкрити двері. Коли вона повідомила його про те, що вона є власником квартири, так як є матірью спадкодавця, і попросила його дати телефон особи, яка видавала себе за власника квартири, він відмовився, але записав номер телефону чоловіка племінниці і сказав, що йому передзвонять. Після того, як двері квартири були відкриті, зясувалося, що частина речей із квартири зникла, а саме: зникли частина меблів, ковдри, люстра, кухонний гарнітур та телевізор. Вона викликала наряд міліції Дніпровського РВ, який здійснив огляд та зафіксував зникнення речей. В цей же день, тобто 23 квітня 2014 року, вона написала та передала співробітникам міліції Дніпровського РВ заяву про те, що з квартири викрадені речі та що невідома особа безпідставно поводить себе як власник квартири та, змінюючи замки, перешкоджає їй потрапити до квартири. Після огляду нарядом міліції місця скоєння злочину вони замінили замок на вхідних дверях квартири. Починаючи з 27 квітня 2014 року в неї взагалі відсутня можливість потрапити до квартири, так як невідомою особою були поставлені додаткові металеві двері. Весь час свідоцтво про право власності на квартиру заходилося в неї. 16 травня 2014 року під час її звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було видано свідоцтво на грошові вклади, які належали її сину, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру їй було відмовлено, оскільки квартира за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить не її сину, а іншій особі. Пізніше їй вдалося зясувати, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до її сина [PERSON] про стягнення грошових коштів. ЇЇ син, начебто, отримав у борг у [PERSON] 01 червня 2013 року грошову суму в розмірі 40000,00 грн. строком до 01 грудня 2013 року за тих умов, що в разі якщо сума боргу в обумовлений строк повернута не буде, то позичальнику відійде на праві власності квартира [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську). Ухвалою вказаного суду 28 лютого 2014 року провадження у справі було закрито у звязку з затвердженням судом мирової угоди, за якою за [PERSON] було визнано право власності на вищевказану квартиру, а він відмовився від подальшого стягнення суми боргу в розмірі 40000,00 грн. з її сина. Зазначена позовна заява надійшла до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 20 лютого 2014 року, до позовної заяви була додана копія технічного паспорту квартири, яка видана 11 лютого 2014 року. В матеріалах справи також міститься заява про затвердження мирової угоди від 27 лютого 2014 року, на якій стоїть підпис від імені її сина, а також є клопотання її сина про розгляд справи за його відсутності, підписане 28 лютого 2014 року. Проте, її син не міг отримати 11 лютого 2014 року в Дніпродзержинському БТІ копію технічного паспорту на квартиру, 27 лютого 2014 року підписати мирову угоду та 28 лютого 2014 року звернутися з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, так як 15 листопада 2013 року він помер. Шляхом звернення до суду з позовною заявою про стягнення грошової суми та отримання на підставі цієї заяви ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року про затвердження мирової угоди була злочинно привласнена належна її сину квартира [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), яку вона як спадкоємець першої черги прийняла у спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини, на підставі якої Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 15 лютого 2014 року було заведено спадкову справу № 126/2014. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року, яка була постановлена за її апеляційною скаргою, ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року була скасована, як незаконна. Апеляційний суд встановив, що ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська є незаконною у звязку з тим, що суд взагалі не міг вирішувати питання стосовно переходу права власності на нерухоме майно за позовом про стягнення суми боргу. Також апеляційний суд вказав на те, що суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська в порушення закону відкрив провадження у справі та розглянув справу за позовом до померлої особи. [PERSON], звертаючись до суду з позовом, навмисно вказав невірну адресу місця проживання її сина, змінивши Дніпровський район на Заводський, навмисно підробив заяву про затвердження мирової угоди від 27 лютого 2014 року та клопотання її сина про розгляд справи за його відсутності. Крім того, працівники Дніпродзержинського БТІ незаконно виготовили та видали новий технічний паспорт на квартиру її сина, так як паспорт не міг бути виданий її сину 11 лютого 2014 року. На теперішній час Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ відкрито два кримінальних провадження за ч.3 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 190 КК України. На підставі незаконної та в подальшому скасованої ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року була здійснена 18 березня 2014 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинськ) за [PERSON] 29 квітня 2014 року [PERSON], що діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за 114062,00 грн. 29 квітня 2014 року була здійснена державна реєстрація права власності за [PERSON] на спірну квартиру державним реєстратором [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу квартири є недійсним, так як його зміст суперечить ст. 328 ЦК України про те, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Оскільки право власності на квартиру [PERSON] набув незаконно, то розпорядився він цією квартирою також незаконно. Вона, позивач, мала і на теперішній час має намір шляхом здійснення права спадкування набути право власності на квартиру, що належала її сину. Проте, вона не має можливості набути право власності шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, так як нотаріусом їй відмолено у видачі такого свідоцтва. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, тому вона має право успадкувати всю квартиру в цілому. Вже під час розгляду справи в суді, не зважаючи на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2014 року був накладений арешт на спірну квартиру і відомості про цей арешт 18 листопада 2014 року на підставі рішення державного реєстратора [PERSON] від 18 листопада 2014 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачем [PERSON], від імені якого діяв представник [PERSON], 30 березня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі якого право власності на квартиру перейшло до покупця [PERSON]. Пізніше, а саме 18 липня 2016 року, державним реєстратором [PERSON] (Перша камянська державна нотаріальна контора) була здійснена реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3-883, виданого 18 липня 2016 року, видавник: [PERSON], державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Таким чином, 18 липня 2016 року був укладений ще один договір купівлі-продажу квартири. Обираючи спосіб захисту свого цивільного права, вона враховує те, що вона є фактичним власником спірної квартири з 15 листопада 2013 року і тільки вона мала законне право розпоряджатися цією квартирою. Вважає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Вказана норма закону не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки між нею та теперішнім володільцем спірної квартири - відповідачем [PERSON] не існує договірних відносин і квартира знаходиться у її володінні не на підставі укладеного з нею, позивачем, договору, при цьому квартира вибула з її володіння не з її волі, а [PERSON] придбала квартиру у особи, яка не мала права її відчужувати, то вона має всі правові підстави для повернення квартири у своє законне володіння шляхом предявлення віндикаційного позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала, вказала про те, що пояснення на обґрунтування позову надасть суду її представник [PERSON] Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує проти визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Маршала Жукова) в м. Кам'янське (Дніпродзержинську), укладений 29 квітня 2014 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]. В іншій частині позов не визнав, вважає, що вимога про виселення [PERSON] із спірної квартири є передчасною. Пояснив суду, що [PERSON] не було відомо про смерть власника квартири [PERSON], не було відомо про розгляд справи Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу, бо цією справою займався його довіритель, хто саме, йому представнику відповідача, не відомо. Йому також невідомо, хто підписував мирову угоду і чи було відомо [PERSON] про реєстрацію права власності на квартиру. Договір купівлі-продажу спірної квартири укладався з [PERSON] також представником [PERSON] - [PERSON]. Йому, представнику, невідомо, як потім [PERSON] продавав спірну квартиру і чи був на квартиру накладений арешт. Вважає, що після визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач може звернутися з позовом про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] і нотаріально оформити за собою право власності на спірну квартиру. Йому невідомо, чи був знайомий [PERSON] з [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно в судове засідання не зявився, до судового розгляду справи від заступника директора департаменту надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за відсутності їх представника. Представник Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, до судового розгляду справи від завідувача нотаріальної контори [PERSON] надійшло клопотання, в якій вона просить розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], третьої особи [PERSON] та представників третіх осіб: Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради, Третя дніпродзержинської державна нотаріальна контора. Вислухавши позивача, її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази\~ у справі, суд вважає, що\~ позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матірью [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27 березня 1959 року Баглійським ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 231 (т.1 а.с. 9). 15 листопада 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21 листопада 2013 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 883 (т.1 а.с. 10). Згідно свідоцтва про право власності, яке було видане Відділом обліку та розподілу житлової площі виконкому Дніпродзержинської міської ради на підставі розпорядження № 03554 від 30 вересня 1994 року (т.1 а.с. 22), [PERSON] на момент його смерті належала квартира, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), проспект Героїв АТО (вул. Маршала Жукова)[ADDRESS]. Згідно технічного паспорту (т.1 а.с. 17-18), вказана квартира складається із двох житлових кімнат, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Після смерті сина позивач, як його спадкоємець першої черги, 15 лютого 2014 року звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] На підставі заяви позивача №319 було заведено спадкову справу № 126/2014, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 557339439 (т.1 а.с. 20). 16 травня 2014 року на імя позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески після померлого 15 листопада 2013 року [PERSON]. Проте, в оформленні спадщини на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), проспект Героїв АТО (проспект Маршала Жукова)[ADDRESS] позивачу було відмовлено, оскільки при перевірці державним нотаріусом даних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що спірна квартира належить не сину позивача, а іншій особі, що підтверджується розясненнями державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16 травня 2014 року, вих. № 1828/02-19 (т.1 а.с. 6). Також у розясненні нотаріуса вказано, що будь-які заяви від інших спадкоємців про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, що свідчить про те, що позивач єдина прийняла спадщину після смерті свого сина. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 26 червня 2014 року (т.1 а.с. 21) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 23), 29 квітня 2014 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON], який набув право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири, що був укладений 29 квітня 2014 року між [PERSON], який діяв від імені відповідача [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, та посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-872 (т.1 а.с. 27-28). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), проспект Героїв АТО (проспект Маршала Жукова)[ADDRESS], яка належала померлому 15 листопада 2013 року [PERSON], на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] від 27 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. На підставі вказаної ухвали суду від 28 лютого 2014 року відповідач [PERSON] 18 березня 2014 року зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що зазначено в договорі купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року. Довідавшись про перехід права власності на квартиру від її сина до сторонньої особи, позивач [PERSON] звернулася до Апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року у справі № 208/1317/14, № 22-ц/774/6494/14, за апеляційною скаргою [PERSON], ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року про затвердження мирової угоди була скасована, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] та [PERSON]А про визнання мирової угоди у справі та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошах коштів (т.1 а.с. 31-33). Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія встановила, що 20 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, за яким просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 40000 грн. 27 лютого 2014 року до суду першої інстанції надійшла заява від сторін у справі про укладення мирової угоди від 27 лютого 2014 року, яку сторони просили суд затвердити за умовами відмови позивача від своїх позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 40000 грн., та відмови відповідача від свого права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на користь позивача. Також судова колегія встановила, що [PERSON] помер 15 листопада 2013 року, і відповідно позивач звернувся до суду з позовом до померлої особи. Згідно довідки ТОВ "Абонент ХХІ" від 13 лютого 2014 року, [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [INFO], знятий з реєстрації по смерті 29 листопада 2013 року. Тому судова колегія встановила, що позивач зазначив в своїй позовній заяві неправдиві відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача, а саме: [ADDRESS]. Постановляючи ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та відмову у визнанні мирової угоди, судова колегія дійшла до висновку про те, що [PERSON] не підписував мирову угоду, тому що задовго до дати підписання цієї заяви він помер; умови мирової угоди не стосуються предмету позову та не відповідають вимогам закону щодо набуття права власності на нерухоме майно; умови мирової угоди порушують права спадкоємця після смерті [PERSON] на спадкове майно, а саме: спадкову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підстав свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинська згідно розпорядженню № 03554 від 30 вересня 1994 року. І тому ухвалою суду першої інстанції були порушені права [PERSON] щодо отримання спадкового майна у вигляді зазначеної квартири. Оскільки у позивача [PERSON] на час подання позовної заяви з померлим [PERSON] не могли виникнути будь-які відносини, в тому числі й правові, в звязку з тим, що померла особа не має цивільної правоздатності, апеляційний суд закрив провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦК України. Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року не оскаржувалася і набрала законної сили. Згідно ст. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із викладеного вище суд робить висновок про те, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року встановлені обставини щодо незаконного набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, всупереч вимогам ст. 328 ЦК України, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого сина [PERSON]. Вона своєчасно прийняла спадщину після померлого сина, звернувшись протягом шести місяців після смерті спадкодавця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як це передбачено ч.1 ст. 1269 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.4 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини, тобто з 15 листопада 2013 року, спірна квартира, яка входить до складу спадщини померлого [PERSON], належить позивачу [PERSON] Враховуючи те, що ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2014 року, на підставі якої за [PERSON]М було визнано право власності на спірну квартиру та зареєстровано права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, бела скасована та те, що апеляційний суд Дніпропетровської області встановив обставини щодо незаконного набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), проспект Героїв АТО (Маршала Жукова)[ADDRESS] незаконно вибула із володіння її власника - позивача [PERSON], поза її волею. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки [PERSON] заволодів спірною квартирою незаконно та без відповідної правової підстави, він не отримав права розпоряджатися нерухомим майном. Проте, 29 квітня 2014 року [PERSON], який діяв по довіреності, посвідченій 07 лютого 2014 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON], від імені [PERSON], як продавець, та відповідач [PERSON], як покупець, уклали договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець продав, а покупець купив за 114062,00 грн. квартиру № 66, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м., що розташована в Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ (Кам'янське), проспект Маршала Жукова (Героїв АТО), в будинку 7-А. Цей договір був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-872 (т.1 а.с. 27-28). 29 квітня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21079061 від 29 квітня 2014 року (т.1 а.с. 23). Суд вважає, що вказаний договір купівлі-продажу є недійним, оскільки його зміст суперечить вимогам ч.1 ст. 328 ЦК України, так як [PERSON] незаконно набув право власності на спірну квартиру і відповідно незаконно розпорядився вказаною квартирою на користь [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2014 року був накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], із забороною її відчуження (т.1 а.с. 52), про що 18 листопада 2014 року внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 56). Не зважаючи на накладення арешту на спірну квартиру, [PERSON], який був обізнаний про перебування в суді цієї цивільної справи, 30 березня 2016 року продав спірну квартиру за 25300 грн. [PERSON]. Договір купівлі-продажу був укладений від імені [PERSON] його представником [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 119 (т.2 а.с. 52). 04 квітня 2016 року на імя [PERSON] був відкритий особовий рахунок на квартиру за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), проспект Героїв АТО (Маршала Жукова)[ADDRESS] (т.2 а.с. 50). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна ( т. 2 а.с. 51), 18 липня 2016 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, серія та номер:30883, виданого 18 липня 2016 року Л.В. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON]. Таким чином, останнім набувачем квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], яка придбала квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного з [PERSON] Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.330 ЦК України, якщо\~ майно\~ відчужене\~ особою,\~ яка\~ не мала на це права, добросовісний набувач\~ набуває\~ право\~ власності\~ на\~ нього,\~ якщо відповідно\~ до\~ статті\~ 388\~ ЦК України\~ майно\~ не\~ може\~ бути витребуване у нього. Відповідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира вибула із володіння позивача поза її волею, внаслідок незаконного оформлення відповідачем [PERSON] права власності на спірну квартиру, який в подальшому уклав з відповідачем [PERSON] недійсний договір купівлі-продажу квартири. Враховуючи, що після укладення між відповідачами [PERSON] та [PERSON] недійсного правочину купівлі-продажу спірної квартири, [PERSON] надалі відчужив майно [PERSON], а вона, у свою чергу, відчужила квартиру відповідачу [PERSON], і між позивачем та фактичним володільцем квартири [PERSON] не існує договірних відносин, суд не може застосувати реституцію та повернути майно за недійсним правочином, згідно ст. 216 ЦК України, так як таке застосування є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Внаслідок незаконного набуття відповідачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] позивач, як власник майна, не лише позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися спадковою квартирою, але фактично нею не володіє, а незаконним фактичним володільцем квартири є відповідач [PERSON], яка придбала майно у особи, яка не мала права її відчужувати. Тому суд вважає, що цивільні права позивача [PERSON] підлягають захисту в порядку віндикації шляхом визнання недійсним першого правочину, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], та про витребування спірної квартири від останнього добросовісного набувача, оскільки майно вибуло із законного володіння позивача не з її волі іншим шляхом, а після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька правочинів. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові у справі № 6-95цс13, де вказано, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Як було зазначено вище, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після свого померлого 15 листопада 2013 року сина [PERSON]. Вона виконала всі передбачені законодавством дії для отримання права на спадщину у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності належала її померлому сину. [PERSON] не відмовлялася від спадщини, мала та має намір оформити свої спадкові права на квартиру у встановленому законом порядку. Проте, позивач не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкову квартиру через те, що право власності на квартиру на теперішній час зареєстровано не за її померлим сином, а за відповідачем [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на визнання за нею в судовому порядку права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого 15 листопада 2013 року сина [PERSON] В заявленому позові позивач також просить виселити відповідача [PERSON] Валеріїну із квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, що в житловому приміщенні знаходиться її майно та речі, суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити. Відповідно\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] має бути стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial