Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суб'єкту господарювання - фізична особа [PERSON] про захист прав споживачів. Із позову вбачається, що 04 серпня 2014 року між позивачем та суб'єктом господарювання - фізичною особою [PERSON] був укладений договір підряду на виконання роботи по виготовленню та доставці теплової підлоги. Позивачем було сплачено за послуги у розмірі 9000 грн., що підтверджується чеками. Згідно умов договору відповідач зобов'язувався у період з 11.08.2014 року по 25.08.2014 рік виконати свої зобов'язання по договору. Після цього відповідач свого зобов'язання за умовами договору не виконав, гроші позивачу не повернув. Позивачка вважає, що відповідач порушив її права як споживача. Крім того, за порушення строків виконання, відповідно до ст.. 611 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач за період часу з 26.08.2014 року по 16.09.2014 року повинен сплатити позивачу пеня у розмірі 3% від вартості договору, тобто 1980 грн. Також позивачу була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 1000 грн. Просить суд винести рішення, яким розірвати договір № 4/05-01 від 04.08.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 9000 грн., пеню за прострочення строків виконання послуг у розмірі 1980 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засiдання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 865 ч. 1 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ст. 866 ч. 1 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладання договору. Судом встановлено, що 04.08.2014 року від [PERSON] прийнято на підставі договору на виконання послуг № 4/05-01 суму у розмірі 5000 грн. та 4 500 грн. на користь суб'єкта господарювання - фізична особа [PERSON], про що свідчать, надані до матеріалів справи, квитанції (а.с. 9). Згідно договору на виконання послуг № 4/05-01 від 04.08.2014 року відповідач зобов'язувався виконати роботи по виготовленню теплової підлоги за період з 11.08.2014 року по 25.08.2014 рік (а.с. 7). Відповідач суб'єкт господарювання - фізична особа [PERSON] зобов'язання за договорами не виконав, оскільки замовнику [PERSON] не виготовлено теплову підлогу. Отримані за договорами кошти в сумі 9 500 грн. [PERSON] не повернуто. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У частини 3 статті 858 ЦК Кодексу зазначено, що у разі якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили (частина 6 статті 10 Закону України « Про захист прав споживачів »). Таким чином порушення підрядником строків виконання робіт за договором підряду або допущення істотних недоліків в роботі є підставою для розірвання договору, якщо підрядник не доведене відсутність своєї вини. Правові наслідки розірвання договору зазначені у статті 653 ЦК України у вигляді припинення зобов'язання сторін та права потерпілої від істотного порушення договору сторони вимагати відшкодування завданих збитків, але без повернення виконаного за зобов'язанням до розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 2,4,5) . Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частинами 2 і 5 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. У ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зі змісту договору вбачається, що сторони відступили від положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» і в п. 6.6 договору на виконання послуг № 4/05-01 від 04.08.2014 року обумовили, що за порушення строків виконання послуг, зазначених у договорі, виконавець зобов'язаний виплатити штраф у розмірі 0,1% від суми договору та пеню із розрахунку 0,01% від суми договору за кожний день прострочення. Дане відступлення сторін відповідає положенням ч. 2 ст. 6 ЦК України та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, з відповідача на користь позивачки належить стягнути пеню обумовлену сторонами в п. 6.6 договору, а в стягненні пені у розмірі трьох відсотків вартості робіт, визначених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно відмовити. Тобто, за 22 дня прострочення (з 26.08.2014 року до 16.09.2014 року) відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 9000 грн. х 0,01% х 22 дня прострочення = 19 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] грунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідач ФОП [PERSON] своєчасно до виконання зобов'язань за договором не приступив та відповідачем взагалі не виконано зобов'язання за договором підряду, що є підставою для його розірвання і вимоги для відшкодування збитків. З відповідача на користь позивача суд стягує кошти сплачені позивачем за договором підряду № 4/05-01 від 04.08.2014 року в сумі 9000 грн. та пеню в розмірі 19,80 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити з наступних підстав. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частині вимог. Таким чином, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial