Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними та скасувати: свідоцтво про право на спадщину за законом видане Полонською державною нотаріальною конторою 11 липня 2011 року за реєстраційним № 717 [PERSON] на право власності на земельну частку (пай); розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 26 серпня 2011 року № 380/2011-р "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власнику земельних часток (паїв) [PERSON] "; державний акт серії ЯМ № 934900 виданого Полонською районною державною адміністрацією Хмельницької області 04 вересня 2012 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,6499 га з кадастровим номером 6823683500:04:006:0037 розташованої на території Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області; державний акт серії ЯМ № 934899 виданого Полонською районною державною адміністрацією Хмельницької області 04 вересня 2012 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,6945 га з кадастровим номером 6823683500:04:003:0067 розташованої на території Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказані вище земельні ділянки та визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом померлого [INFO] [PERSON] , право власності на ці земельні ділянки. В обґрунтування вимог вказувала, що за життя її батько [PERSON] , який помер [INFO] , склав заповіт, за яким усе своє майно заповів для неї. Після його смерті вона звернулася до нотаріуса та оформила спадщину на Ѕ частину житлового будинку в с. Кустівці та грошовий вклад в Ощадбанку. Однак, в грудні 2018 року вона дізналася, що згідно протоколу розподілу земельних часток для її батька також належала земельна частка (пай) під номерами ділянок 405 і 153, які у 2011 році успадкував її рідний брат [PERSON] , оформивши право власності у порядку спадкування за законом, про що їй стало відомо лише у травні 2019 року після звернення до Хмельницького обласного державного нотаріального архіву. Вважає, що [PERSON] не мав права на спадкування, а відтак заведення спадкової справи, видача свідоцтва по право на спадщину для нього, а в послідуючому виділення в натурі земельних ділянок та видача на них державних актів є незаконними та підлягають скасуванню. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. При підготовчому провадженні справи за клопотанням представника позивачки адвоката Вітюка В.Ж. щодо відмови від позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки - площею 1,6499 га з кадастровим номером 6823683500:04:006:0037 та площею 1,6945 га з кадастровим номером 6823683500:04:003:0067, згідно ухвали суду від 11 січня 2020 року провадження у справі в цій частині закрито. В судових засіданнях [PERSON] та її представник адвокат Вітюк В.Ж. позов підтримали із зазначених вище підстав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Люблінський О.Ф. проти позову заперечили, вказавши, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду без поважних причин, оскільки ще у 1997 році, тобто після смерті батька, вона могла дізнатися в конторі колгоспу про право [PERSON] на земельний пай та успадкувати його. А відтак, відповідач просив суд застосувати до даного спору позовну давність і в позові відмовити. Представник відповідача Полонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області Поліщук Л.А. в судовому засіданні та в поданій заяві вказала, що при вирішенні спору покладається на розсуду суду. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що для [PERSON] на підставі рішення Полонської райдержадміністрації від 20 травня 1996 року № 302-р належало право на земельну частку (пай) у бувшому КСП «Україна» розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що стверджується даними сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0151148, виданого 02 липня 1996 року Полонською державною адміністрацією та зареєстрованого 05 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 383 (а.с.78). 27 липня 1987 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Кустовецької сільської ради Полонського району Деревчук О.С. за № 15, за яким він на випадок своєї смерті заповів все своє майно для дочки [PERSON] (а.с.69). [PERSON] помер [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 10 січня 1997 року Кустовецькою сільською радою Полонського району (а.с.5). Після його смерті [PERSON] за положеннями ст.ст. 534, 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, так як у встановлений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала до Полонської державної нотаріальної контори відповідну заяву та 17 лютого 1997 року заведено спадкову справу за № 33/1997 (а.с.67-73), а позивачкою 14 липня 1997 року отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , та на грошовий вклад з відсотками і компенсацією, що зберігається в Полонському Ощадбанку. Разом з тим, як вбачається з копії спадкової справи № 163/2011 від 11 липня 2011 року (а.с.74-85) [PERSON] 11 липня 2011 року до Полонської державної нотаріальної контори також подав заяву про прийняття після смерті батька [PERSON] спадщини, яка складається з земельної частки (паю) та майнового паю, повідомивши, що інших спадкоємців крім нього немає та цього ж дня йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі № 717. На підставі розпорядження Полонської райдержадміністрації № 380/2011-р від 26 серпня 2011 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власнику земельної частки (паю) гр. [PERSON] » з внесеними у нього змінами (розпорядження № 295/2012-р від 18 липня 2012 року) для відповідача, відповідно до землевпорядного проекту та протоколу розподілу земельних ділянок із земель колективної власності колишнього КСП «Україна» за межами населених пунктів Кустовецької сільської ради, виділено ділянки № [NUMBER] площею 1,6499 га та № 153 площею 1,6945 га. 04 вересня 2012 року цією ж райдержадміністрацією для [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки: 1) серії ЯМ № 934900, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 682360001001044 - на земельну ділянку площею 1,6499 га з кадастровим номером 6823683500:04:006:0037; 2) серії ЯМ № 934899, зареєстрованого в Книзі за № 682360001001043 - на земельну ділянку площею 1,6945 га з кадастровим номером 6823683500:04:003:0067. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення права на спадкування) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст.ст.548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 560 названого Кодексу встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Відтак, [PERSON] як спадкоємиця за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , подавши у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, прийняла її, тобто усе майно та усі права, які належали померлому, в тому числі і на здійснення дій, котрі були необхідні для реєстрації права власності на земельну частку (пай), належну йому відповідно до зазначеного вище сертифіката. Про належність для спадкодавця земельної частки (паю) на час відкриття спадщини позивачка не знала та про це їй стало відомо в грудні 2018 року, що стверджується даними довідки, виданої виконавчим комітетом Кустовецької сільської ради Полонського району 06 грудня 2018 року за № 158. Оскільки ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, з огляду на це для позивачки належить все майно, в тому числі і право на земельну частку (пай), належне за життя її батькові. Аналогічні правові позиції висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18), від 17 квітня 2019 року у справі № 552/4080/17 (провадження № 61-13480св18). При вирішення законності підстав видачі свідоцтва про право на спадщину за законом для [PERSON] , розпорядження райдержадміністрації про виділення в натурі земельних ділянок та видачі державних актів, суд вказує наступне. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та п.212 р.22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року (далі - Інструкція), нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Пунктами 209, 231 розділу 22 Інструкції встановлено, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, а також при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту наявності заведеної спадкової справи нотаріус відмовляє у прийняття заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження. Як вбачається з Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 274704155 від 11 липня 2011 року, сформованого державним нотаріусом Полонської районної державної нотаріальної контори Лабою В.М., при відкритті спадкової справи за заявою [PERSON] нотаріус знав про наявність заповіту [PERSON] від 28 липня 1987 року та зобов`язаний був перевірити наявність заведеної спадкової справи. Всупереч наведеним нормам нотаріус не перевірив, що у зв`язку зі смертю [PERSON] вже була заведена спадкова справа № 33/1997 від 17 лютого 1997 року та для [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому не маючи законних підстав для закликання до спадкоємства за законом [PERSON] , видав для нього свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та майновий пай, котре, з огляду на наведені обставини є незаконним та підлягає скасуванню. Як вже зазначалось, в подальшому, на підставі виданого свідоцтва за заявою відповідача [PERSON] Полонською райдержадміністрацією видано розпорядження про виділення для нього в натурі (на місцевості) земельних ділянок, а також державні акти на право власності на земельні ділянки площами 1,6499 га та 1,6945 га, право на які за життя мав [PERSON] . Вимоги про їх скасування є похідними, задоволення котрих залежить від обґрунтованості вимог щодо визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивачки та можливість його захисту належним способом, суд знаходить підстави для захисту порушеного права [PERSON] на спадкування земельної частки (паю) шляхом скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого для [PERSON] , а також зазначених розпорядження райдержадміністрації і державних актів на право власності на земельні ділянки. Щодо вимоги позивачки про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на земельні ділянки, суд зазначає наступне. Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Так, згідно сертифікату серії ХМ № 015148 від 02 липня 1996 року [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах та відповідно до протоколу розподілу земельних часток даний пай знаходиться під №№ 405, 153 в с. Кустівці Полонського району. За життя [PERSON] не оформив правовстановлюючого документу на земельні ділянки, тому спадщина відкрилася саме на право на земельну часку (пай), яке успадкувала [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. За таких обставин суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки площею 1,6499 га з кадастровим номером 6823683500:04:006:0037 та площею 1,6945 га з кадастровим номером 6823683500:04:003:0067, котрі були виділені для [PERSON] , а отже відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про факт отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та майновий пай позивачка дізналася з даних архівної довідки, виданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 10 травня 2019 року за № 1489/01-18 (а.с.10). При цьому, [PERSON] у встановлений законодавством строк прийняла спадщину за заповітом після смерті свого батька та нормами законодавства, чинного як на час відкриття спадщини так і на теперішній час, не обмежено строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, відтак позовна давність до позовних вимог [PERSON] не застосовується, що свідчить про помилковість позиції відповідача. Оскільки при подачі позову [PERSON] , як інвалід другої групи загального захворювання (а.с.14) звільнялась від сплати судового збору, а позов задоволено частково, тому на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial