Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

14.12.2015 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про визнання його таким, що втратив право користуватися житловим будинком [ADDRESS] який є її приватною власністю, та зняття з реєстраційного обліку. Вказала, що відповідач є її брат з яким вони не підтримують родинних відносин. Він вибув з її житлового будинку і з 2007 року в ньому не проживає, проте в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з житлового будинку не бажає, що змусило її звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач проживає в м. Хмельницький, працевлаштований, має свою сім'ю. Ще проживаючи в селі В. Боровиця він жив у житловому будинку її сестри, а не у неї. Він втратив право на користування її жилим приміщенням, проте знятися в добровільному порядку з обліку не бажає. Будучи зареєстрованим в її житловому будинку створює для неї незручності, не дає можливості здійснювати права власника, вона не може оформити субсидію. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], позивачці по справі, на підставі договору дарування, посвідченого 13 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області Разумей Л.О., реєстровий №2203, даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24632102 від 01.12.2009 року та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 51413172 від 05.01.2016 року, даними технічного паспорта на житловий будинок станом на 16.02.2009 року виготовленого Білогірським бюро технічної інвентаризації (а.с. 5). До 2007 року відповідач проживав у вказаному житловому будинку як член сім'ї власника. З 2007 року у ньому не проживає, проте продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою. Крім показів позивача, вказані обставини підтверджені актом від 04.01.2016 року про встановлення факту не проживання гр. [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS], довідкою Великоборовицької сільської ради Білогірського району Хмельницької області № 432 від 10.12.2015 року, іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач вибув із житлового будинку позивача на постійне проживання до іншого населеного пункту, не користується житловим приміщенням позивача більше року, тому втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Відповідно до ст.11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації до яких віднесено і Білогірського РС УДМС України в Хмельницькій області, тому реєстрація громадян за місцем проживання здійснюється службою відповідно до Закону, тому покладення на них додаткових обов'язків щодо реєстрації чи зняття з реєстрації за рішенням суду є зайвим. Таким чином, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому приміщенні позивача більше одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] а тому позовні вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial