Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

29 квітня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] її син [PERSON], 1973 року народження, загинув внаслідок ДТП, яке сталося на вул.. Громова м. Костянтинівки Донецької області. Відповідач [PERSON] керував автомобілем BMW, державний номерний знак [NUMBER], та скоїв наїзд на сина, який від отриманих травм помер на місці ДТП. Слідчі органи прийшли до висновку про відсутність в діях [PERSON] складу злочину, тому вона вимушена звернутись до суду в порядку цивільного провадження для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Тому просила суд стягнути з відповідача суму спричиненої матеріальної шкоди 20900 грн., моральну шкоду в сумі 100000 грн. та зобов'язати відповідача сплачувати щомісяця у майбутньому на її користь по 500 грн. довічно. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Заяву про розгляд справи у свою відсутність та письмові заперечення з посиланнями на докази суду не надав, причини неявки не повідомив. Суд, враховуючи згоду позивача та її представника, вважає можливим відповідно до ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно ст.ст.22, 23 ЦК України особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України матеріальна і моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Матеріальна та моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справи, виникає спір. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВССРЦКС, що викладені в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у т.ч. і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Судом встановлено, що 12 січня 214 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, у темну пору доби, на проїзній частині вул.. Громова у м. Костянтинівка Донецької області в районі зупинки громадського транспорту «УКРТЕЛЕКОМ» стався наїзд автомобілем BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався зі сторони вул.. Леваневського в напрямку вул.. Калініна, на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину дороги, внаслідок чого останній від отриманих травм помер в кареті швидкої медичної допомоги. В матеріалах цивільної справи мається постанова від 28.04.2014р. про закриття кримінального провадження, відомості до якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050000000022 від 13.01.2014 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за встановленням відсутності в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. Вказана постанова оскаржена потерпілою стороною, але у зв'язку із проведенням АТО до теперішнього часу не розглянута. Вказаною постановою окрім іншого встановлено, що в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення (залишення місця дорожньо-транспортної події) (а.с. 37-43). Цей документ суд вважає належним та допустимим доказом факту завдання шкоди позивачці внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач [PERSON], наявності причинного зв'язку між ДТП та загибеллю [PERSON], а також того, що відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки відповідно до закону (ст. 1187 ЦК України) зобов'язаний відшкодувати завдану цим джерелом шкоду (як майнову, так і моральну). Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в результаті дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням відповідача, позивачці [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у вигляді витрат на поховання сина, яка підлягає частковому задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджені витрати на поховання в сумі 12560 грн. (а.с. 2-5). Крім того, діями відповідача позивачці [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку із загибеллю свого сина [PERSON], оскільки вона перенесла душевний стрес та психічне навантаження, стала неспокійною, втратила нормальний сон, позбавлена можливості вести звичний для неї спосіб життя. Сам по собі вже факт загибелі близької людини є свідченням спричинення моральної шкоди. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати спричинену позивачці внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки шкоду незалежно від наявності вини відповідно до ст. 1167, 1187 ЦК України. Доказів тому, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суду не надав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер правопорушення, яке призвело до загибелі людини, глибину та тривалість душевних страждань [PERSON], яка, як мати, відчуває сильні душевні страждання з приводу загибелі своєї дитини, у зв'язку з чим позбавлений можливості вести звичний спосіб життя і вимушена докладати додаткові зусилля для його організації. Тому, виходячи з обставин справи та принципу розумності і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Щодо позовних вимог в частині щомісячного довічного стягнення на користь позивачки з відповідача суми в розмірі 500 грн., то в цій частині позову слід відмовити. У відповідності зі ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Суду не надано доказів перебування позивачки на повному утриманні загиблого сина. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial