Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати Наказ № 29-к від 18.03.2019 підставі якого [PERSON] було звільнено з посади головного спеціаліста Управління кадрів Державної компанії «Укрспецекспорт»; поновити [PERSON] на посаді головного спеціаліста Управління кадрів Державної компанії «Укрспецекспорт» починаючи з 19.03.2019; стягнути з Державної компанії «Укрепецекспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2019 по 07.05.2019 в сумі 52248,10 грн Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 03.06.2015 позивач перебував у трудових відносинах з Державною компанією «Укрспецекспорт». 18.01.2019 його було ознайомлено з наказом від 17.01.2019 № 4-ШР «Про зміни у штатному розписі», яким було передбачено скорочення однієї із п`яти посад головного спеціаліста управління кадрів та попереджено про вивільнення виходячи із неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку із відсутністю вакантних посад. 18.03.2019 позивача було звільнено із займаної посади. За твердженням позивача, його звільнення було здійснено із порушенням порядку проведення звільнення та без законних підстав, оскільки не були враховані вимоги статті 42 КЗпП та його переважне право на залишення на роботі як працівнику з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці та стажем роботи за професією понад 35 років (у тому числі понад 20 років займав посади керівного складу). Ухвалою суду від 23.09.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви отримав, подав відзив у якому проти позову заперечував та стверджував, що наказом Державної компанії "Укрспецекспорт" від 03.06.2015 № 74-ОС позивача призначено з 03.06.2015 на посаду головного спеціаліста Управління кадрів. Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України, пункту 7.7 Статуту Державної компанії "Укрспецекспорт", у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, та на підставі наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" № 4-ШР від 17.01.2019 "Про зміни у штатному розписі" в штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт" скорочено одну посаду головного спеціаліста Управління кадрів. Відповідно до додатку до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 17.01.2019 року № 4-ШР. 18.01.2019 працівників Управління кадрів персонально під особистий підпис попереджено про вивільнення, зокрема, і позивача. На виконання вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України 18.01.2019 позивача письмово повідомлено про скорочення посади, яку позивач обіймав та наступне звільнення 18.03.2019 з посади головного спеціаліста Управління кадрів на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. На виконання вимог статей 44, 47 та 116 Кодексу законів про працю України 18.03.2019 позивачу видано належно оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок, а саме позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки за 29 календарних днів та виплачено позивачу вихідну допомогу в розміpі середнього місячного заробітку. За твердженням відповідача, перед прийняттям рішення про звільнення позивача було проведено ретельний аналіз ділових якостей, рівня підготовки та якості роботи усіх головних спеціалістів управління кадрів, вивчено особові справи та, виходячи з отриманих даних, прийнято рішення про звільнення саме позивача. Крім цього, відповідач зазначає, що інша робота позивачу запропонована не була, оскільки у штатному розписі були відсутні вакантні посади. Позивач у відповіді на відзив, вказує на те, що при звільненні позивачу не було надано підтверджень проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників, а подана у відзиві порівняльна таблиця була складена відповідачем лише після отримання ним ухвали про відкриття судового провадження. Крім того, позивач вважає, що таке порівняння обмежується лише кількістю підготованих документів без врахування таких істотних обставин як їх складність, повнота та ґрунтовність. Позивач також звертає увагу на те, що він, у період з 05.08.1982 по 10.03.2013 проходив військову службу на посадах офіцерського складу, що зараховується до стажу роботи за спеціальністю. Таким чином, відповідачем при проведенні звільнення не було враховано стаж роботи позивача за спеціальністю. Також, за час роботи позивач отримав численні подяки за виконану ним роботу, зокрема він був нагороджений почесною грамотою ДК «Укрспецекспорт» «За багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у забезпечення зовнішньоекономічної діяльності ». Позивач вважає, що твердження відповідача про наявність у нього зауважень щодо правильності складання документів не відповідає дійсності, а також, вказує, що відповідач не зазначив, що один із працівників, залишених на посаді, працює за скороченим робочим часом, а саме семигодинним робочим днем. Дана інформація важлива для реальної оцінки рівня завантаженості того чи іншого працівника. Відповідач, у запереченнях на відповідь на відзив стверджує, що твердження позивача щодо неврахування під час проведення порівняльного аналізу кваліфікації та обсягу виконаних робіт їх складності та повноти спотворює дійсність, оскільки, на думку відповідача, всі складені працівниками документи стосуються виключно роботи з персоналом ДК «Укрспецекспорт», а тому кожен документ, маючи певну схожість, є індивідуальним. Крім того, відповідач вважає, що позивач трактує вимоги законодавства виключно на свою користь, що спотворює реальну ситуацію та не відповідає дійсності. Позивачем також було подано клопотання про долучення витребуваних у відповідача доказів, де він вказував, що його продуктивність праці є вищою, посилаючись на табелі використання робочого часу, а отже він мав переважне право на залишення на роботі. Вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив. Починаючи з 03.06.2015 позивач перебував у трудових відносинах з Державною компанією «Укрспецекспорт». Наказом Державної компанії "Укрспецекспорт" від 03.06.2015 № 74-ОС позивача призначено з 03.06.2015 на посаду головного спеціаліста Управління кадрів. Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України, пункту 7.7 Статуту Державної компанії "Укрспецекспорт", у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, та на підставі наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" № 4-ШР від 17.01.2019 "Про зміни у штатному розписі" в штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт" скорочено одну посаду головного спеціаліста Управління кадрів. Відповідно до додатку до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 17.01.2019 року № 4-ШР. 18.01.2019 працівників Управління кадрів персонально під особистий підпис попереджено про вивільнення, зокрема, і позивача. 18.03.2019 позивачу видано належно оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок, а саме позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки за 29 календарних днів та виплачено позивачу вихідну допомогу в розміpі середнього місячного заробітку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Оскільки, критерії рівня кваліфікації та продуктивності працівника не є чітко визначеними законодавством, а визначаються роботодавцем, порушень у оцінці відповідачем рівня кваліфікації та продуктивності праці не вбачається, а процедура звільнення особи відповідачем дотримана, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed