Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

19.11.2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення 3% річних. Позивач, у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, покликається на наступні обставини: 02.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в сумі 102 832,00 євро, що становить 1233984,00 грн. з 02.11.2009 року до 02.11.2010 року. 10.09.2012р. Пустомитівським районним судом прийнято заочне рішення за його позовом до відповідачів та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 1 114 657,46 грн. заборгованості за договором позики, 42 842,99 грн. 3% річних , 77 876,87 грн. збитків від інфляції та 271 338,93 грн. збитків у формі упущеної вигоди. Згідно рішень апеляційного та касаційного судів за 2012-2013 роки, заочне рішення суду від 10.09.2012р. в частині стягнення 77 876,87 грн. збитків від інфляції та 271 338,93 грн. збитків у формі упущеної вигоди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог; рішення в частині стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 114 657,46 грн. змінено та стягнуто з відповідачів солідарно на його користь 983 424,54 грн. заборгованості за договором позики. На даний час рішення Пустомитівського районного суду від 10.09.2012р. та рішення апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012р. в частині, що не були змінені, набрали законної сили, а тому згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені цими судовими рішеннями, не потребують доказування у даній справі, так як у ній беруть участь ті самі особи. Станом на дату подання цього позову Відповідачами не погашено заборгованість позивачу за договором позики від 02.11.2009 року в повному обсязі, а лише 37 625,16 грн., борг відповідачів становить 945 799,38 грн., з розрахунку: 983 424,54 грн. - 37 625,16 грн. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.09.2012 р., в частині, що не була змінена, рішення Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012 р., та рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.10.2013 р. но справі №1316/4875/12 набрали законної сили, а також те, що в даній справі беруть участь ті самі особи, обставини встановлені цими судовими рішеннями, не потребують доказування в даній справі. Просить стягнути з відповідачів на користь позивача 3% річних за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року (включно) в розмірі 60 790,47 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі відповідачів чи відкладення розгляду справи до суду від останніх не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за результатом розгляду заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, судом встановлено, що, що 02.11.2009р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в сумі 102 832,00 євро, на строк до 02.11.2010 р. Даний договір укладений за нотаріально посвідченою згодою дружини [PERSON] - [PERSON], а тому в силу ст. 61 СК України кошти, отримані [PERSON] у власність за договором позики, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У визначений договором строк [PERSON] позику не повернув, тому [PERSON] звернувся в суд з позовом про примусове стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] 10.09.2012р. Пустомитівським районним судом прийнято заочне рішення про примусове стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1 114 657,46 грн. заборгованості за договором позики; 42 842,99 грн. 3% річних за період з 03.11.2010р. по 18.03.2012р., 77876,87 грн. збитків від інфляції та 271 338,93 грн. упущеної вигоди. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.12.2012р. заочне рішення суду від 10.09.2012р, в частині стягнення 77 876,87 грн. збитків від інфляції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Рішення в частині стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 114 657,46 грн. змінено та стягнуто з відповідачів солідарно на користь [PERSON] 983 424,54 грн. заборгованості за договором позики. В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.04.2013р., рішення апеляційного суду від 06.12.2012р. в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди скасовано, справу направлено на новий розгляд . Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18.06.2013р. заочне рішення суду від 10.09.2012р. в частині стягнення упущеної вигоди скасовано та в задоволенні цих позовних вимог відмовлено. З врахуванням зазначеного суд вважає, що судовим рішенням у цивільній справі №2-1316/1143/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] встановлено, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін , і що у відповідачів станом на 02.11.2010р. ( строк повернення позичених коштів), утворилася перед позивачем заборгованість за договором позики, яка існувала на час прийняття судом рішення по даній цивільній справі. Тому суд, згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, вважає дані обставини встановленими і такими, що не потребують доказування. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми . Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Внаслідок невиконання [PERSON] і [PERSON] грошового зобов'язання перед [PERSON] сума боргу становить 973 424, 54 грн. Так, сума трьох процентів за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року, становить 60790,47 грн.; З огляду на наведене, судом встановлено, що 3% річних від простроченої суми боргу розміром 945 779,38 грн., за період з 08.10.2013 року по 16.11.2015 року (період який позивач вказує у позовній заяві та не заявляє до дня ухвалення рішення) становить 60790,47 грн. На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 60790,47 грн., що становить 3% річних від простроченої суми боргу. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1044,10 грн.

Outcome: partial