Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

23.03.2018 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить ухвалити рішення, яким здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Черкаська область, м. Шпола вул. Нахімова, 87. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2008 сторони уклали шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.12.2017 розірвано шлюб між позивачем та [PERSON], який був зареєстрований 19.07.2008 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянської районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №66. В період шлюбу згідно договорів купівлі-продажу від 03.03.2016 та від 02.08.2016 сторонами було придбано у власність житловий будинок загальною площею 95,5 кв.м, житловою площею - 46,3 кв.м. Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташований адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Нахімова, 87. Будівлі розміщені на неприватизованій земельній ділянці. Таким чином на даний час сторонам на праві спільної сумісної власної належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташований за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Нахімова, 87. Загальна вартість нерухомого майна згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна становить 81532,00 грн. Сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. 31.07.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій [PERSON] просить визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення загальною площею 40,7 кв. м та земельної ділянки площею 0,0123 га від 23.11.2017 між [PERSON] та [PERSON]. Свій позов позивач мотивує тим, що 23.11.2017 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 2534, його колишній чоловік [PERSON] подарував своєму братові [PERSON] нежитлове приміщення магазину з прибудовою і погребом загальною площею 40,7 кв. м та земельною ділянкою площею 0, 0123 га. що знаходяться за адресою: Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Матросова, 13а. Позивач вважає, що вказаний договір дарування має бути визнаний судом недійсним з огляду на наступне. Вказана нерухомість набута під час їхнього з колишнім чоловіком спільного проживання у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. На момент укладення вказаного договору дарування фактично шлюбні відносини між ними припинилися, а 28.12.2017 рішенням Шполянського районного суду Черкаської області офіційно розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач вважає, що укладення договору дарування фактично за місяць до офіційного рішення про розірвання шлюбу є вчиненням фіктивного правочину з боку [PERSON] з метою уникнути поділу між позивачем і відповідачем нерухомості, яка є предметом цього правочину, а фактично є спільною сумісною власністю подружжя. Цей факт беззаперечно підтверджує і та обставина, що нерухоме майно подароване близькому родичу - брату відповідача, який жодного відношення до цієї нерухомості і ведення в ній підприємницької діяльності не має. Договір є безвідплатним і це також підтверджує те, що фактично метою договору не було створення юридичних наслідків у вигляді володіння, користування і розпорядження цим майном відповідачем [PERSON], а його укладення мало на меті приховати спільне сумісне майно подружжя від подальшого поділу. На момент укладення цього правочину відповідач [PERSON] знав про те, що ним найближчим часом буде розірваний шлюб з позивачем та відповідачем [PERSON], а в подальшому буде ставитись питання про поділ спільної сумісної власності подружжя, і тому обманним шляхом змусив позивача підписати заяву про те, що він не заперечує щодо відчуження ним цієї нерухомості. Позивач вважає, що такі дії відповідачів є вчиненням фіктивного правочину в розумінні ст. 234 ЦК України і не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. 28.11.2018 позивач збільшив позовні вимоги та просив доповнити позовні вимоги у цій справі позовною вимогою такого змісту здійснити поділ спільного майна подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 нежитлового приміщення магазину з прибудовою і погребом загальною площею 40,7 кв. м. та земельною ділянкою площею 0,0123 га, що знаходяться за адресою: вул. Матросова, 13а, м. Шпола, Черкаської області. Відповідачем [PERSON] подано відзив щодо поділ спільного майна подружжя, а саме будинку, в якому відповідач заперечував, мотивуючи тим, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, бездоказовими, такими, що не можуть бути задоволені судом з огляду на наступне. Відповідач не визнає той факт, що будинковолодіння №87 по вул. Нахімова в м. Шпола Черкаської області є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідач його придбав за договором купівлі-продажу за особисті кошти, виручені від продажу квартири, яку відповідач отримав в порядку спадкування від свого дядька [PERSON], який помер 23.03.2013 в с. Городниця Уманського району Черкаської області. Після смерті дядька [PERSON], відповідач [PERSON] знаючи, що він отримає від нього спадщину, 02.08.2013 у нотаріальній конторі м. Шпола з [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір про наміри у майбутньому купити за 187450,00 грн. у них будинковолодіння №87 по вул. Нахімова в м. Шпола. У спадок відповідачу залишилася квартира № 25, що розташована в будинку №30 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), на яку відповідач 26.03.2014 у Восьмій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 21.11.2014 відповідач згідно договору купівлі-продажу вказаної квартири продав її [PERSON] за 267\~137,00 грн. 23.08.2016 відповідач за договором купівлі-продажу, за особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна, купив у [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння №87, по вул. Нахімова в м. Шпола Черкаської області. Після розірвання шлюбу з позивачем, сторони обговорювали можливість оформлення будинку на дітей по 1/2 частині кожному, відповідач отримав дозвіл в органі опіки та піклування на його оформлення, але позивач відмовився від укладення договору дарування будинку на спільних неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] не мала фінансової змоги придбати будинок, так само і відповідач не мав такої змоги, спільних коштів, які сторони заробляли, вистачало лише на забезпечення потреб сімї, утримання дітей, тому вказаний будинок був придбаний відповідачем за кошти, які він виручив від продажу спадкової квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також надали до суду відзив на позовну заяву позивача про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки, в якому вказали, що позивач, вводячи суд в оману, стверджує про те, що відповідач [PERSON] уклав договір дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки з його рідним братом [PERSON], який є відповідачем у даній справі, з метою уникнути подальшого розподілу спільного майна подружжя. Вказані позивачем обставини щодо укладення договору дарування нерухомого майна не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, є надуманими, оскільки позивач [PERSON] добровільно в нотаріальній конторі 17.11.2017 надала згоду на укладення договорів дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки. [PERSON] не вказує у мотивувальній частині своєї позовної заяви про те, що станом на 17.11.2017 (момент надання нею згоди на укладення договорів дарування нерухомого майна) та на момент укладення договорів дарування нерухомого майна 23.11.2017 сторони перебували у шлюбі, відносини між нами були добрими, хорошими, вони вели спільне господарство, виховували дітей, мови про припинення шлюбу між сторонами не було. Але 13.12.2017 позивач [PERSON] JL А. звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.12.2017 шлюб між сторонами розірваний. Тому, твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] уклав договори дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки з метою уникнути поділу цього майна не відповідають дійсності і не мають будь-якого логічного пояснення та обґрунтування і не підтверджено будь-якими доказами. Доказів того, що позивач проти своєї волі надала згоду на укладення договорів дарування нерухомого майна, суду не надано. Відповідачі у справі, стверджують, що договори дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки, укладені 23.11.2017 року між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдаровуваним, не містять ознак фіктивного правочину, вчинені без будь - якого примусу чи обману, не є такими, що приховують інші правочини, вони нотаріально посвідчені, відповідають їхньому волевиявленню, і відповідають волевиявленню [PERSON] (згідно заяви від 17.11.2017) на момент його укладення, тому підстав визнавати вказані договори даруванню недійсними немає. 11.02.2019 відповідач [PERSON] надав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому вказав, що заява про визнання за позивачем права власності на 2/3 нежитлового приміщення магазину з прибудовою та земельною ділянкою площею 0,0123 га, за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Матросова, 13 а не відповідає вимогам ЦПК України, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~В даному випадку позивач повинен подати окрему позовну заяву про визнання права власності на 2/3 частини зазначеного нерухомого майна, яка в порядку ст. 188 ЦПК України, повинна бути об'єднана з первісним позовом, оскільки, в своїй заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач, фактично заявляє окремий позов, предметом якого є захист невизнаного права власності на 2/3 частини нерухомого майна. У первісному позові вимога про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення магазину з прибудовою та земельною ділянкою площею 0,0123 га, за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Матросова, 13а відсутня, а тому не зрозуміло, розмір якої вимоги збільшується Позивачем. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у справах про визнання права власності на майно обов'язково повинна визначатись ціна позову, однак у заяві про збільшення позовних вимог відсутня ціна позову, що вказує на невиконання позивачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у зв'язку з чим така заява повинна бути залишена без розгляду. Крім того, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначалось у попередньому відзиві на позов про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення магазину і земельної ділянки за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Матросова, 13 а, позивач не заперечував проти укладення договорів дарування нежитлового приміщення та 17.11.2017 надав письмову згоду у виді заяви, на якій справжність підпису [PERSON] підтверджено нотаріусом. Тобто, укладення зазначених договорів дарування проводились за згодою позивача. Також, позивачем не зазначено, яким чином відповідач [PERSON] ввів його оману, щоб він підписав заяву про згоду на відчуження нерухомого майна. Крім того, у 2015 році вказане майно [PERSON] придбано виключно за кошти, одержані від здійснення підприємницької діяльності. Також, це майно купувалось з метою використання [PERSON] в своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку. Також, вимоги позивача про відступлення суду від засад рівності часток подружжя при поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України є взагалі нічим необґрунтованими. [PERSON] своєчасно сплачує визначені судом аліменти на утримання дітей, крім цього, постійно надає грошові кошти для дітей на інші потреби. Позивач та представник позивача в судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судове засідання зявилися, надали пояснення аналогічні до тексту відзивів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 10.04.2018 було відкрите провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 16.08.2018 було задоволено клопотання позивача та обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа\~№ 710/337/18) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки (710/972/18), в одне провадження. Присвоєно позовам один єдиний унікальний номер - №710/337/18, номер провадження 2/710/338/18. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 було витребовано від приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу [PERSON] копію заяви [PERSON] від 17.11.2017 про надання згоди на укладення договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки, що розташовані в м. Шпола по вул. Матросова, 13а, між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON], копію договору дарування нежитлового приміщення магазину з прибудовою і погребом загальною площею 40. 7 кв. м та земельною ділянкою площею 0,0123 га, що знаходяться за адресою: вул. Матросова, 13а, м. Шпола, Черкаська область, укладений 23.11.2017 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), який посвідчений за реєстровим номером 2534 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2017 за індексним номером 38373337 приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON] Також вказаною ухвалою було залучено\~приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу [PERSON] до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON] про розєднання позовних вимог за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки, в самостійні провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.02.2019 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідка [PERSON] Суд, вивчивши\~та\~дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справи в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії 1- СР №083030 від 26.12.2008, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народився 15.12.2008, актовий запис №215. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.10). Згідно з свідоцтвом про народження серії 1- СР №207546 від 06.05.2015, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народилась 17.04.2015, актовий запис №68. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.9). Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.12.2017 розірвано шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON]\~ (дошлюбне прізвище Лихенко) [PERSON], який був зареєстрований 19.07.2008 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №66. (Т.1 а.с.11-12, 160). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР №204293 від 25.03.2013, виданого Городницькою сільською радою Уманського району Черкаської області, [PERSON] помер 23.03.2013, актовий запис №4 (Т.1 а.с.33). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34201892 від 07.06.2013, виданим Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за фактом смерті [PERSON], померлого 23.03.2013, 07.06.2013 була заведена спадкова справа №309/2013 (Т.1 а.с.34). Відповідно до попереднього договору від 02.08.2013, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язались у строк не пізніше 01.08.2016 підготувати всі необхідні документи для продажу та продати (укласти договір купівлі -продажу) [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: Черкаська область, Шполянський район, місто Шпола, вулиця Нахімова, будинок 87, що належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 09.01.2008 приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON]В та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 7. Купівля - продаж житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Черкаська область, Шполянський район, місто Шпола, вул. Нахімова, 87 має бути вчинена за суму 187450,00 грн., які будуть сплачені [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.35-38). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2014 [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла та сплатила вартість за ціною, що передбачена цим договором[ADDRESS], що знаходиться в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області вул. Немировича-Данченка будинок № 30. Загальна площа квартири складає - 39,8 кв. м.. житлова площа 19,1 кв. м. Ця квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною котрою, 26.03.2014 за реєстровим номером 2-619, номер запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 5109901, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:3228021 12101. Продаж цей вчинено за 267137,00 грн. (Т.1 а.с.39-40). Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 03.08.2016 (Т.1 а.с.41-44). та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 02.08.2016 (Т.1 а.с.45-48). [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: Черкаська область, Шполянський район, місто Шпола, вулиця Нахімова, будинок 87. Згідно з розпорядженням Шполянської районної державної адміністрації «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 03.03.2017 №62» [PERSON] надано дозвіл на укладення договору дарування по 1/2 частині будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Нахімова, 87, на ім'я малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (Т.1 а.с.55). Відповідно до довідки про доходи, виданої [PERSON] Шполянським районним Будинком культури ім. М.В. Гоголя 02.07.2018, загальний дохід [PERSON] за період з 01.03.2014 по 28.02.2015 становив 16518,19 грн. (Т.1 а.с. 80). Згідно з трудовою угодою цивільно-правового характеру від 01.03.2011 Сільськогосподарське приватне - орендне підприємство «Відродження» надалі - Замовник, в особі генерального директора [PERSON], що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, і [PERSON] надалі - Підрядник, з другої сторони, уклали цей договір про те, що Замовник доручає, а Підрядник бере на себе виконання роботи тренера в оздоровчому центрі фітнес клубі «Стайл», а саме: проведення занять з членами клубу, розроблення програми та проведення індивідуальних тренувань, тренування дітей та дорослих з танцювальної аеробіки, хіп-хоп, східні танці, степ-аеробіка. Замовник зобов'язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану Підрядником роботу. За виконану роботу Замовник сплачує Підряднику винагороду у розмірі 30% від кількості клієнтів за домовленістю без врахування сум податків (Т.1 а.с. 81). За даними довідки про доходи від 24.05.2018, виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради за №63, дохід [PERSON] з листопада 2017 року по квітень 2018 року становить 40812,37 грн., отримано 32421,68 грн. (Т.1 а.с.82). Згідно виписок з банківського рахунку [PERSON] за період з 01.01.2010 по 26.06.2018 по рахунку №26205049100605 внесено на рахунок коштів в розмірі 3842,65 доларів США та на рахунок №26208049101247 1806,54 долари США (Т.1 а.с.83-110). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.05.2018, номер інформаційної довідки 125225351, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею: 0,0123 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: вул. Матросова, 13а, м. Шпола, Черкаської області, на підставі договору дарування, серія та номер: реєстровий 2534, виданий 23.11.2017 приватним нотаріусом [PERSON] та нежитлового приміщення, магазина, прибудови, погреба, загальною площею 40.7 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Матросова, 13а, м. Шпола, Черкаської області, на підставі договору дарування, серія та номер: реєстровий 2534, виданий 23.11.2017 приватним нотаріусом [PERSON] (Т.1 а.с. 122-123). Згідно з розпискою [PERSON], [INFO], в період з 31.12.2013 по 01.01.2016 вона отримала від [PERSON] суму в розмірі 114100,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч сто гривень), які вона передала своїй сестрі [PERSON], [INFO], в рахунок погашення боргу за будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нахімова, 87, м. Шпола, Черкаської області. Розписка написана [PERSON] власноручно 13.08.2018 (Т.1 а.с. 138). Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку за адресою вул. Нахімова, 87, м. Шпола, Черкаської області, загальною площею 95,5 кв.м, житловою площею 46,3 кв. м від 26.10.2018, складеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], ринкова вартість обєкту оцінки складає 660\~380 грн. (шістсот шістдесят тисяч триста вісімдесят гривень) без ура\-хування ПДВ (а.с. 193-224). Відповідно до довідок АТ КБ «ПриватБанк» офіційний курс НБУ для UAH станом на 02.08.2013 становив 7,9930 грн. (Т.1 а.с. 230), офіційний курс НБУ для UAH станом на 02.11.2018 становив 28,1579 грн. (Т.1 а.с. 231). Згідно заяви [PERSON] від 17.11.2017, засвідченої приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], вона надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на продаж або дарування (укладення договорів купівлі-продажу або договорів дарування) нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки, що розташовані по вул. Матросова ([PERSON]), 13а в м. Шпола, Черкаської області. При цьому заявила, що такі правочини відповідають інтересам сімї та погоджується з тим, щоб умови даних договорів купівлі-продажу визначались [PERSON] самостійно. (Т.2 а.с. 5). Відповідно до договору дарування нежитлового приміщенні від 23.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON], уклали договір дарування нежитлового приміщення - магазин-прибудову, що розташоване по вулиці Володимира Вернадського (Матросова), 13а (тринадцять «а») в місті Шпола, Шполянського району Черкаської області. Відчужуване майно складається з магазину-прибудови «літера а» площею 40,7 (сорок цілих сім десятих) кв.м. та погреба «літера п/д». Договір зареєстрований в реєстрі за №2533 (Т.2 а.с. 6-7). Згідно договору дарування земельної ділянки від 23.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] та [PERSON], уклали договір дарування земельної ділянки, що розташована по вулиці Володимира Вернадського (Матросова), 13а (тринадцять «а») в місті Шпола, Шполянського району Черкаської області. Земельна ділянка має площу 0,0123 (нуль цілих сто двадцять три десятитисячних) га, цільове призначення даної земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 7125710100:01:001:2144. Договір зареєстрований в реєстрі за №2534 (Т.2 а.с. 8-9). Відповідно до довідки Шполянського районного відділу ДВС від 07.02.2019 згідно виконавчого листа № 2/710/339/18, від 04.07.2018, виданого Шполянським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] -[PERSON], аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття старшої дитини [PERSON], тобто до 15.12.2026, станом на 01.02.2019 заборгованість по сплаті аліментів відсутня (Т.2 а.с. 59). Згідно з випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.12.2006, основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (Т.2 а.с. 54, 55). Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2014 рік дохід становив 397211, 00 грн. (а.с. 56, 57), за 2015 рік - 978347, 00 грн. (Т.2 а.с. 58). Згідно зі ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від\~того,\~що\~один з них не мав з поважної\~причини\~(навчання,\~ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Відповідно до ч. 7 цієї ж статті, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як зазначив Верховий Суд України у постанові по справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму ст. 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суд критично оцінює твердження відповідача, що будинок придбано за його особисті кошти, які отримані від продажу успадкованої квартири, так як будинок придбаний під час шлюбу сторін 02.08.2016 договір на Ѕ частину та 03.08.2016 договір на Ѕ частину за загальної сумою 97900,00 грн. (по 48950,00 грн. за кожним договором), попередній договір про купівлю-продаж будинку укладений 02.08.2013, свідоцтво на спадщину відповідач отримав 26.03.2014, тобто після підписання попереднього договору, продаж відповідачем успадкованої квартири відбувся 21.11.2014 за суму 267137 грн., кошти за договором сплачені під час підписання договору, однак купівля-продаж будинку відбулась через два роки після продажу квартири, крім того суд враховує і наявність коштів у позивача в сумі 5649,19 доларів США за даними виписок з банківських рахунків та наявність постійних джерел доходу заробітної плати. Розписка на передачу коштів не підтверджує про передачу коштів, отриманих саме від продажу успадкованої квартири. Крім того, суд враховує, що відповідно до абзацу 2 п.4.4 договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 03.08.2016 та від 02.08.2016, який посвідчено приватним нотаріусом зазначено, що на укладення даного договору надала свою згоду дружина покупця, яку викладено у вигляді заяви. Відповідач [PERSON] не був позбавлений можливості указати в договорі, що оплату за будинок здійснено за його власні кошти, що даний будинок є його особистою власністю. Однак, купуючи даний будинок [PERSON] не повідомив нотаріусу, що купує її для себе, за свої особисті кошти, не в інтересах сімї, тому нотаріус отримав відповідну згоду у його дружини [PERSON] Щодо твердження відповідача про неприйняття доказів позивача поданих 31.07.2018 та 11.02.2019 та неналежних доказів виписок з банківських рахунків суд вважає вказати наступне. Згідно ч.1-8 ст. 83 ЦПК України \~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви.\~ Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи.\~ Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~обєктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивачем при подачі доказів 31.07.2018 та 11.02.2019 було обґрунтовано неможливість подання доказів у визначений строк з причин, що не залежали від неї, а саме подачею відзивів відповідачем. Також суд вважає, що надані виписки з банківських рахунків є належними доказами, так як завірені печаткою банку, який їх видав з відміткою про відповідність копій оригіналу (Т.1 а.с.83-110). Таким чином, суд дійшов висновку, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак підлягає поділу між сторонами. З приводу позовних вимог позивача щодо визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки суд дійшов наступних висновків. Відповідач у справі [PERSON] вказує, що нежитлове приміщення та земельна ділянка за адресою: вул. Матросова, 13а було придбане ним виключно за кошти від здійснення підприємницької діяльності, а тому є особистою приватною власністю. В якості обґрунтування вказаного твердження відповідач посилається на правовий висновок ВСУ України у справі 6-1327цс15 від 18.05.2016, в якому йдеться про те, що майно фізичної особи - підприємця, як майно для професійної діяльності члена сім'ї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сімї, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.\~\~\~\~\~\~ \~Згідно ст. 52 ЦК України\~фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним\~\~майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.\~\~\~\~ Однак, відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що спірне майно було придбане ним за кошти від його діяльності як підприємця, крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказане спірне майно належить на праві власності [PERSON] саме як фізичній особі-підприємцю. Так, як уже зазначалося судом, відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто сімейним законодавством передбачена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~яка \~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказану правову позицію висловив Верховний суд у справі №286/2349/16-ц від 20.12.2018. Твердження відповідача [PERSON] щодо придбання нежитлового приміщення магазину саме за кошти, отримані ним від своєї діяльності як підприємця спростовується тим, що при укладенні оспорюваних договорів дарування нежитлового приміщенні та земельної ділянки від 23.11.2017, посвідчених приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], позивач як дружина надавала свою згоду на продаж нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки, що розташовані по вул. Матросова ([PERSON]), 13а в м. Шпола, Черкаської області, яка у встановленому законодавством порядку надається при розпоряджанні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, статтею 65 СК України, якою передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша\~статті 65 СК України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя\~статті 65 СК України). Таким чином, при укладені спірних договорів були дотримані вимоги ч. 3\~ст. 65 СК України, тобто\~була отримана письмова згода другого з подружжя, яка була нотаріально засвідчена та у договорах чітко зазначено, що «на укладення даних договорів надала свою згоду дружина Дарувальника». Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Частиною першою\~статті 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частин п'ятої\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до\~ст. 718 ЦК України\~дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. У\~ст. 719 ЦК України\~встановлені вимоги до договору дарування. Так, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому\~ її\~ прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.\~Такий правочин завжди укладається умисно. Отже,\~основними ознаками фіктивного правочину є:\~введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. В постанові Верховного суду від 05.07.2018 по справі № 922/2878/17, зазначено, що встановивши, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, суди повинні були перевірити, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] повідомила, що під час перебування в шлюбі з [PERSON], чоловік повідомив, що в нього виникли проблеми з податковими органами, а тому необхідно було здійснити продаж магазину і тому, будучи в нотаріуса позивач підписала згоду не читаючи її змісту. Свідок [PERSON] також повідомила, що у відповідача [PERSON] виникла необхідність переоформити магазин на брата із-за проблем з податковими органами. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] повідомив, що магазин подарував брату, так як його брат [PERSON] мав намір оформитися підприємцем, також вказав що прийняв рішення відчужити на користь брата спірне майно, оскільки воно потребувало ремонтних робіт, на проведення яких позивач не має коштів, а також у звязку з тим, що відповідач [PERSON] займається ремонтом електротехніки і потребує приміщення для реалізації своїх послуг. Суд вважає за необхідне врахувати, що згідно тексту заяви [PERSON] від 17.11.2017, засвідченої приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], вона надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на продаж або дарування (укладення договорів купівлі-продажу або договорів дарування) нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки, що розташовані по вул. Матросова ([PERSON]), 13а в м. Шпола, Черкаської області. Також в даній заяві позивач зазначає, що дані правочини відповідають інтересам їхньої сімї та погоджується з тим, щоб умови даних договорів купівлі-продажу визначалися [PERSON] самостійно. Тому, суд вважає що за заявою від 17.11.2017 наданою позивачем саме договори купівлі-продажу відповідають інтересам сімї, а не дарування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що, оскільки оспорювані договори дарування нежитлового приміщення магазину та земельної ділянки були укладені 23.11.2017, тобто за місяць до розірвання шлюбу між подружжям, відповідач [PERSON] міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку\~поділу майна подружжя, яке є логічним наслідком розірвання шлюбу, зміст заяви дозволу позивача на продаж магазину, а також, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, суд приходить до переконання, що оспорювані правочини були вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, а відтак визнаються судом фіктивними та, як наслідок, недійсними. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», зокрема частиною 5 визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Оскільки позивач в позові просить визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення магазину з прибудовою і погребом та земельною ділянкою площею 0,0123 га за адресою вул. Матросова, 13а м. Шпола, у витязі про реєстрацію як земельної ділянки так і нежитлового приміщення за відповідачем [PERSON] вказана підстава договір дарування № 2534 від 23.11.2017, однак є два договори окремо, тому суд задовольняє вимоги про визнання недійсними договорів дарування і на земельну ділянку і на нежитлове приміщення. Позиція сторони відповідача про те, що заява про визнання за позивачем права власності на 2/3 нежитлового приміщення магазину з прибудовою та земельною ділянкою площею не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки позивач повинен подати окрему позовну заяву про визнання права власності на 2/3 частини зазначеного нерухомого майна, яка в порядку ст. 188 ЦПК України, повинна бути об'єднана з первісним позовом, та в своїй заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач, фактично заявляє окремий позов, предметом якого є захист невизнаного права власності на 2/3 частини нерухомого майна спростовується нормами пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України якими передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, тому подана 28.11.2019 заява про збільшення розміру позовних вимог це реалізація позивачем своїх прав. Щодо відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачем не надано доказів, що розмір аліментів, які сплачує відповідач [PERSON], недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Отже, у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 2/3 спірного майна суд відмовляє у звязку з необґрунтованістю позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ спільного майна подружжя: будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Черкаська область, м. Шпола вул. Нахімова, 87, нежитлового приміщення магазину з прибудовою і погребом загальною площею 40,7 кв. м. та земельною ділянкою площею 0,0123 га, що знаходяться за адресою: вул. Матросова, 13а, м. Шпола, Черкаської області. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволений частково, тому суд стягує з відповідача частину судового збору сплаченого позивачем в розмірі 1409,60 грн. Відповідач [PERSON] зазначає, що у звязку з розглядом справи він поніс судові витрати у розмірі 1409,60 грн. за надання правничої допомоги у написанні відзиву та 2114,40 грн. участь представника у розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та 1409,60 грн. за надання правничої допомоги у написанні відзиву та 2114,40 грн. участь представника у розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення та земельної ділянки. Згідно зі\~ст.133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи.\~Розмір судового\~збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.\~137\~ЦПК України, витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання\~правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною\~позову\~та (або)\~значенням\~справи\~для сторони,\~в\~тому\~числі впливом\~вирішення\~справи\~на репутацію\~сторони\~або\~публічним інтересом\~до\~справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8.\~ст.141\~ЦПК\~України,\~розмір\~витрат,\~які\~сторона\~сплатила або\~має\~сплатити\~у звязку\~з\~розглядом\~справи,\~встановлюється\~судом\~на підставі\~поданих\~сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків\~тощо).\~Такі\~докази\~подаються до\~закінчення\~судових\~дебатів у\~справі\~або\~протягом пяти\~днів\~після\~ухвалення рішення\~суду\~за\~умови,\~що\~до\~закінчення судових\~дебатів\~у\~справі сторона\~зробила\~про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак суду не надано договору про надання правничої допомоги з описом робіт, виконаних адвокатом, а також доказів які підтверджують проведення таких розрахунків за надання правничої допомоги. Суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача.

Outcome: partial