Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] (надалі позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) , але не менше визначеного законодавством мінімуму для дитини відповідного віку та на своє утримання в розмірі 1 /4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред»явлення даного позову до суду, мотивуючи тим, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні визнав , що [PERSON] є його сином і на 80% погоджується його забезпечувати. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що 22.10.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №55, зареєстровано шлюб між громадянином України [PERSON], [INFO] та громадянкою України [PERSON], [INFO] Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні (а.с.2). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14.03.2016 року по справі №286/144/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.3). Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 180, частини першої, частини другої, статті 183, частини першої статті 184 СК України, батьки зобов»язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини першої, другої статті 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на утримання (аліменти) має той з подружжя який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, сплачував до 2015 року аліменти на старшого сина на даний час аліменти офіційно нікому не сплачує, стягнення по виконавчих документах з нього не проводяться, непрацездатних батьків не має, добровільно в достатніх розмірах матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, не надає, а тому беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини до її повноліття в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), щомісячно. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial