Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], [PERSON], державного реєстратора [PERSON] Київської філії комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію та стягнення моральної шкоди. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS], загальною площею 86.2 м.кв., житлова площа 51.0 м.кв., та земельної ділянки, площею 0.0926 га, кадастровий номер [NUMBER], на якій розташований вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Право власності набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 серпня 2004 року з громадянкою [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2322. Зазначає, що кадастровий номер за договором купівлі-продажу [NUMBER] було змінено після виконання землевпорядною організацією 13.05.2015 року ТОВ «Терра капітал» топографо-геодезичних робіт з метою визначення координат точок повороту меж земельної ділянки та уточнення площі земельної ділянки по фактичному користуванню з 900 кв. метрів на 926 кв. м. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно 649712421101. Проте, 09.08.2018 року при замовленні витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 20.07.2018 року державним реєстратором [PERSON] Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант», м. Київ прийнято рішення про реєстрацію права власності, за номером запису про право власності 27137964 зареєстровано право власності на належний їй на праві власності житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] за громадянкою [PERSON]. Підставою здійснення такої реєстраційної дії та виникнення права власності у [PERSON] був договір позики серія та номер 1034, виданий 27 вересня 2012 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Мангур В.В. та договір про відступне, серія та номер 1083, виданий 23.10.2012 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Мангур В.В., укладені, між відповідачами [PERSON] та [PERSON]. Зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 року визнано недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Кравченко О.І. 23.08.2012 р. за реєстром № 4525, у зв'язку з незаконним набуттям права власності [PERSON] на нерухоме майно по [ADDRESS]. Також визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - об'єкт нерухомості та земельну ділянку за адресою [ADDRESS], за [PERSON]. Витребувано із незаконного володіння [PERSON] об'єкт нерухомості та земельну ділянку по [ADDRESS]. Саме це нерухоме майно вказано у п. 2 Договору про відступне від 23.10.2012 року, який став підставою для реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно за [PERSON] Враховуючи наведене вказує, що державним реєстратором було прийнято рішення про реєстрацію права власності з порушенням законодавства про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а тому таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню разом із вчиненим записом про право власності. Одночасно, просить стягнути 50000 грн. моральної шкоди, яка завдана їй протиправними діями реєстратора [PERSON] та іншими двома відповідачами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2018 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 86,2 кв.м. та житловою площею 51 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS], з надвірними спорудами, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 649141621101, номер об'єкта в РПВН 7160661 та на земельну ділянку, площею 0,0926 га, кадастровий номер [NUMBER]. Заборонено реєстрацію громадян у житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте в матеріалах справи міститься заява, у якій вона просить розглянути справу у її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі 1, 2 та 3 не скористалися правом на участь у судовому засіданні та будь-яких пояснень не надали, про причини неявки суд не повідомили, клопотань, про відкладення розгляду справи, заперечень чи відзиву на позову не подавали. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договорів купівлі-продажу серії ВВК №963848 та серії ВВК №963850, є власником житлового будинку та земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] (до зміни кадастрового номера [NUMBER]), що знаходяться за адресою: Закарпатська область, [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основноположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З оглянутого у судовому засіданні договору про відступне від 23.10.2012 року встановлено, що відповідно до п.1 у зв'язку із неможливістю виконання грошового зобов'язання, [PERSON] передав [PERSON] у власність будинок [ADDRESS]. З п.2 цього ж договору встановлено, що право власності [PERSON] на дане майно підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Кравченко О.І. 23.08.2012 року, за реєстром №4525. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ході судового розгляду справи встановлено, що рішення про державну реєстрацію речових прав на належне позивачу майно за [PERSON] було прийнято на підставі акту відповідного державного органу, уповноваженого здійснювати таку реєстрацію, на підставі договору дарування від 23.08.2012 року. Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 року договір дарування від 23 серпня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним, визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - об'єкт нерухомості та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], та витребувано з незаконного володіння [PERSON] об'єкт нерухомості та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON]. Враховуючи вищевказаний висновок суду, підстави, на яких були прийняті рішення про реєстрацію речових прав на майно за [PERSON] та [PERSON] органом, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію, не входять у перелік законних підстав для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визначений у ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає вимогам закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав здійснюється у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» № 1141 від 26 жовтня 2011 року, в разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що рішення про державну реєстрацію речових прав на майно за [PERSON] було прийнято уповноваженим органом на підставі правочину, який відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 року є недійсним, задля відновлення становища, яке існувало до порушення законних прав та інтересів позивача, суд вважає, що державна реєстрація речових прав на спірне нерухоме майно підлягає скасуванню. Одночасно, виходячи з положень ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач вказав, що неправомірними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї, у перенесених нею хвилюваннях через другий замах на незаконне заволодіння її майном, а тому вважає, що їй завдано моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави Україна, як закріплено в ст. 3 Конституції України - що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача відшкодування моральної шкоди на суму у розмірі 3000 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704.8 грн. та понесені витрати за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial