Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

22 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що вона є рідною матірю [PERSON], [INFO], яка 24 січня 2018 року у Центральній міській клінічній лікарні № 3 м. Донецька народила першу за рахунком дитину дівчинку, вагою 3070 грамів, яку назвала Мирославою. На час народження дитини [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, тому заявниця просить відомості щодо батька дитини вказати [PERSON]. На теперішній час [PERSON] не має можливості з новонародженою дитиною виїхати з м. Донецька, тому заявниця, як родичка, звернулась до Добропільського міського ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області для державної реєстрації народження онуки та отримала відмову, оскільки предявлений медичний документ, який виданий при народженні дитини, не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України, тому заявник [PERSON] вимушена звернутися до суду та просити встановити факт народження своєї онуки Мирослави, яка народилась 24 січня 2018 року у м. Донецьку. Представник заявника [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.02.2018 року, в судове засідання не зявився, як вбачається з заяви, яка була надана до канцелярії суду, просить розглянути заяву [PERSON] про встановлення факту народження дитини без його участі в судовому засіданні. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявися, начальник відділу надала заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відділу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Порядок реєстрації народження дитини встановлено\~Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 "Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні". Згідно даних Правил, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є\~\~медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9. При відсутності підстав для державної реєстрації народження,\~\~ державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Тулун Іркутської області зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та є громадянкою України, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії ВС № 602336, який виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 02.12.2000 року. Як вбачається з свідоцтва про народження серії V-НО № 384497 від 01.02.1984 року, копія якого долучена до матеріалів, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Хорунжа», що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії V-НО № 307288 від 27.05.1989 року. [PERSON] (мати новонародженої дитини), [INFO], уродженка с. Первомайське Добропільського району Донецької області зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та є громадянкою України, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії ВК № 981524, який виданий Пролетарським РС у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області 20.03.2013 року. До матеріалів справи була долучена заява та фото з заявою [PERSON], з якої вбачається, що остання підтверджує, що у неї народилась 24.01.2018 року дитина та вона не заперечує, що її мати [PERSON] звертається до суду з заявою про встановлення факту народження дитни. На підтвердження факту народження дитини надано медичне свідоцтво про народження серії № 59 від 24.01.2018 року, з якого вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] у Центральній міській клінічній лікарні № 3 м. Донецька 24 січня 2018 року о 21-30 годині народила дівчинку вагою 30700 грамів, дитина народилась доношеною на 40 неділі вагітності, мати дитини в зареєстрованому шлюбі не перебуває. Також до матеріалів справи на підтвердження факту народження дитини була надана копія обмінної картки № 25 пологового будинку, копія обмінної картки № 108/44 пологового будинку про новонародженого, які видані на імя [PERSON], копія протоколу ультразвукового дослідження пацієнта [PERSON] від 07.10.2017 року, копія результати біохімічного скринінгу 2 триместру від 29.08.2017 року, копія результатів комбінованого пренатального скрінінгку 1 триместру від 17.07.2017 року, копія протоколу ультразвукового дослідження в 1 триместрі вагітності пацієнта [PERSON], копія ультразвукового дослідження в 2 триместрі вагітності пацієнта [PERSON], фотознімки [PERSON] з новонародженою дитиною. До матеріалів справи були додані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що їх співробітниця [PERSON] 24 січня 2018 року у м. Донецьку народила дівчинку. З відмови у проведенні державної реєстрації народження начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.02.2018 року №15.31-24/544, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини жіночої статі, народженої 24 січня 2018 року у [PERSON], оскільки предявлені медичні документи не відповідають формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Згідно відповіді начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.02.2018 року № 15.31-5/681 на запит суду, актовий запис про народження дитини жіночої статі, народженої 24.01.2018 року, матірю якої є [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, яке видане органом (установою) на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним та не може створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження своєї онуки встановленого законодавством України зразка. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо встановлення даних про батька дитини. Так згідно ч.1, 2\~ст. 122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1\~ст. 135 СК України, вказує, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові дитини записується за її вказівкою. Отже, в задоволенні частини заявлених вимог, щодо встановлення даних про батька дитини, суд відмовляє, оскільки заявниця не надала на обґрунтування вказаної вимоги жодних відомостей чи доказів з чого можна було б зробити висновок про перебування її доньки у шлюбі та даних про батька дитини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про встановлення факту народження дитини. Відповідно до ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: partial