Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

23.06.2020 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача 16 283,35 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що 05.06.2019 року о 06-58 год. в м. Харкові по пров. Конюшину, 1 водій [PERSON] , керуючи автомобілем TOYOTA CAMRY державний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , від чого останній отримав легкі тілесні ушкодження. Постановою від 20.10.2019 року кримінальне провадження у відношенні водія [PERSON] було закрито через той факт, що тяжкість тілесних ушкоджень була кваліфікована як недостатня за для кримінального провадження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2019 року провадження щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку зі спливом строків притягнення. Позивач зазначає, що для лікування свого здоров`я, яке було пошкоджено в наслідок ДТП, яке сталося 23.06.2019 року, ним було витрачено 11 283,35 грн., які він і просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок вищезазначеного ДТП йому била заподіяна і моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 грн., яку також просить стягнути з відповідача. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. (а.с. 34-35) В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лебедєв Д.В. заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив не подавав. Ухвалою суду від 14.09.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.06.2019 року в напрямку від Карачівського шосе до вул. Райгородської було скоєно наїзд на пішохода, водій автомобіля TOYOTA CAMRY [NUMBER] з місця ДТП зник. ( а.с. 8-12) З технічного паспорту на транспортний засіб TOYOTA CAMRY [NUMBER] вбачається, що його власником є [PERSON] . ( а.с. 5-6) Згідно висновку експерта №12-14/536-А/19 від 19.06.2020 року, у зв`язку з подією, можливо, 05.06.2019 року у гр. [PERSON] мали місце садна в лобово-тем*яній області і на кінцях, які утворилися від дії тупих твердих предметів, не виключно, що в умовах ДТП, при обставинах, викладених в ухвалі, відносяться до легких тілесних пошкоджень. ( а.с. 4) Постановою про закриття кримінального провадження від 20.10.2019 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 1201920000000859 від 05 червня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення. Копію матеріалів кримінального провадження направлено до управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. ( а.с. 24-25) 29.11.2019 року відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 371429, згідно якого 05.06.2019 року 06-58 год. в м. Харкові по пров. Конюшиний,1 водій [PERSON] , керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY державний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , чим порушив п.12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. ( а.с. 7) Постановою Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. ( а.с. 26) Вказаною постановою суду встановлені обставини скоєння водієм [PERSON] правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про які зазначено у рішенні вище. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що в наслідок ДТП позивачу [PERSON] буди заподіяні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він потребував лікування. На придбання ліків ним було витрачено 11 283,35 грн., які він і просить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підтвердження позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачем були надані суду копії чеків на придбання ліків та квитанції про проходження медичних обстежень. ( а.с. 17) Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в супереч вимогам вищезазначених норм процесуального права, позивачем не були надані суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що він потребував лікування в наслідок отримання травм, якого саме (виписки з медичної документації про його огляд лікарем та призначення лікування), придбання ліків саме позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Аналізуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди за недоведеністю. Що стосується вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що протиправні дії [PERSON] , який керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY державний номер [NUMBER] , та скоїв наїзд на пішохода знаходяться у причинному зв`язку зі спричинення [PERSON] моральної шкоди, та у зв`язку з чим позивач зазнав певних душевних страждань. Частиною 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Однак, розмір відшкодування, про який просить позивач, є завищеним. При стягненні моральної шкоди суд звертає увагу на той факт, що форма вини відповідача і наслідків завдання моральної шкоди є необережною, та враховує те, що позивачу були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим він не потребував стаціонарного або амбулаторного лікування, а також те, що немайнові витрати позивача не носили довготривалого характеру. У зв`язку з чим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial