Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

16.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року в розмірі 7151 грн. 63 коп. 22.08.2014 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року в розмірі 6852 грн. 48 коп. В позові [PERSON] зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2007 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.05.2007 року та до повноліття дитини. Відповідач добровільно відмовився від виконання рішення суду. За відповідачем наявна заборгованість у розмірі 7301,64 грн. Тому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України, вважала, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у загальному розмірі 6852,48 грн., з яких: 6571,48 грн. (заборгованість станом на 01.01.2014 року*1%/100*90 днів); 181,72 грн. (заборгованість за січень 2014 року 308 грн.*1%/100*59 днів); 99,28 грн. (заборгованість за січень 2014 року 320,25 грн.*1%/100*31 день). Представник позивачки [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.01.2010 року, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволені позову наполягає та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 15.05.2014/10-30/ДВ-18, заборгованість згідно виконавчого листа №2-7364 Московського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2007 року та до повноліття дитини, станом на 01.03.2014 року складає 8297,64 грн. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості наданого позивачкою, виходячи з наступного: При визначені розміру неустойки суд повинен був керуватися нормами Сімейного Кодексу України про те, що аліменти повинні сплачуватися щомісячно та роз'ясненнями Верховного Суду України, які надані у листі від 25 листопада 2009 р., виходячи не із загальної суми заборгованості, а із суми несплачених аліментів за період невиконання рішення суду. У правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів вказано, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2014 року про стягнення пені за прострочення сплати аліментів вказано, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як убачається з вищевказаної довідки, то наявна за відповідачем заборгованість у розмірі 8297,64 грн. складається з: заборгованості станом на 01.01.2014 року у розмірі 7301,64 грн.; за січень 2014 року у розмірі 308 грн.; за лютий 2014 року у розмірі 320,25 грн. Судом було витребувано з Московського ВДВС Харківського МУЮ належним чином посвідчену копію виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-7364 від 17.08.2007 року, з якої убачається, що сума заборгованості станом на 01.01.2014 року у розмірі 7301,64 грн. є заборгованістю за період з 01.02.2013 року по 01.01.2014 року у розмірі 4414 грн. (8404 грн. (нараховано) - 3990 грн. (сплачено), та боргу станом на 01.02.2013 року у розмірі 2887 грн. 64 коп. Жодних розрахунків виникнення заборгованості по сплаті аліментів до 01.02.2013 року матеріали виконавчого провадження не містять. При розрахунку пені суд не бере до уваги борг по сплаті аліментів станом на 01.02.2013 року у розмірі 2887 грн. 64 коп., оскільки така заборгованість не віднесена державним виконавцем до жодного місяця, а тому відсутня можливість встановити дату та розмір зобов'язань відповідача перед позивачем. Жодних розрахунків виникнення заборгованості по сплаті аліментів до 01.02.2013 року матеріали виконавчого провадження не містять. Оскільки при розрахунку заборгованості державним виконавцем не було віднесено переплати, здійснені відповідачем в квітні 2014 року у розмірі 196 грн. та у вересні 2014 року у розмірі 16 грн. в рахунок погашення заборгованості до жодного місяця, а суд не може перебирати на себе повноваження осіб, до компетенції котрих входить вчинення таких дій, а тому суд не приймає до уваги при визначені розміру неустойки. Неустойка складає: за лютий 2013 року - 384 грн. х 1% х 90 днів (період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року) = 345,6 грн.; за березень 2013 року - 764,00 грн. х 1% х 90 днів = 687,6 грн.; за квітень 2013 року - 0; за травень 2013 року - 764,00 грн. х 1% х 90 днів = 687,6 грн.; за червень 2013 року - 384,00 грн. х 1% х 90 днів = 345,6 грн.; за липень 2013 року - 374,00 грн. х 1% х 90 днів = 336,6 грн.; за серпень 2013 року - 374,00 грн. х 1% х 90 днів = 336,6 грн.; за вересень 2013 року - 0; за жовтень 2013 року - 764,00 грн. х 1% х 90 днів = 687,6 грн.; за листопад 2013 року - 374,00 грн. х 1% х 90 днів = 336,6 грн.; за грудень 2013 року - 364,00 грн. х 1% х 90 днів = 327,6 грн.; за січень 2014 року - 308 грн. х 1% х 59 днів (період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року) = 181,72 грн.; за лютий 2014 року - 320,25 грн. х 1% х 31 днів (період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року) = 99,28 грн. А всього розмір пені складає 4372 грн. 40 коп. Таким чином, суд, розглянувши позов у межах заявлених [PERSON] позовних вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial