Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON] та [PERSON] про витребування безпідставно отриманих грошей відповідно до розписки - зобов'язання, мотивуючи вимоги тим, що 07 квітня 2005 року відповідачі отримали від нього гроші по 30000 грн. кожний в якості оплати за передачу у володіння, користування та розпорядження належних їм на праві власності земельних ділянок, про що підписали відповідні розписки та довіреності на право повного володіння, користування та розпорядження вказаними земельними ділянками з правом здійснення всіх дозволених діючим законодавством України оборудок стосовно них. Вважаючи, що земельні ділянки передані відповідачами не менш ніж на 40 років, а гроші сплачені наперед, позивач використовував земельні ділянки на власний розсуд. 27 грудня 2011 року відповідачі скасували довіреності на право розпорядження земельними ділянками. Посилаючись на те, що гроші отримані відповідачами безпідставно, просив стягнути з кожного з відповідачів гроші в сумі 30000 грн., 3% річних за прострочення платежу в сумі 7204, 93 грн., гроші за надання юридичної допомоги сумі 4749,50 грн., а також судовий збір в сумі 257,14 грн. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.12.2013 року позови [PERSON] до [PERSON], [PERSON] об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача зменшила та уточнила позовні вимоги, просила стягнути з кожного з відповідачів 23970 грн. основної суми, 7204,93 грн. відсотків за користування грошима, 4749,50 грн. адвокатських послуг та 257,14 грн. судових витрат. Позивач у судовому засіданні пояснив, що домовився з відповідачами про оренду належних їм земельних ділянок строком на 49 років та частками сплатив їм по 30000 грн. Після повного розрахунку відповідачі підписали розписки, довіреності та заповіти на його ім'я. На момент скасування відповідачами довіреностей земля знаходилась у його користуванні лише 7 років, тому вважає що гроші отримані відповідачами безпідставно. Просив позов задовольнити. Відповідачі та їх представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідачі пояснили, що у 2005 році домовились з [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], про оренду належних їм земельних ділянок строком на 5-7 років з оплатою у розмірі 1500 грн. на рік за кожну ділянку та отримали від [PERSON] по 1500 грн. орендної плати за 2005 рік. Так як позивач у подальшому не сплачував орендну плату та не оформив договір оренди землі у письмовій формі, у 2011 році відкликали довіреності. Гроші у сумі 30000 грн. не отримували, розписку-зобов'язання на вказану суму не писали, а підписали чистий аркуш паперу. У задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що 07.09.2005 року [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] по 30000 грн. кожному за передачу права на володіння, користування та розпорядження належними відповідачам земельними ділянками, що підтверджується розписками - зобов'язаннями, власноруч підписаними відповідачами (а.с.43, 168). Факт належності підпису у розписках-зобов'язаннях відповідачам останні не заперечують. Відповідачі також підтвердили, що передали належні їм земельні ділянку позивачеві у оренду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у вересні 2005 року на прохання сторін у їх та інших осіб присутності засвідчив розписки про передачу [PERSON] [PERSON] та [PERSON] по 30000 грн. кожному. Передачі грошей не бачив, підписи сторін у розписках вже були. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2005 році був присутній при підписанні сторонами розписок-зобов'язань про отримання [PERSON] та [PERSON] 30000 грн. за передачу в оренду належніх відповідачам земельних ділянок строком на 49 років. Гроші відповідачам передавали частками, після повного розрахунку відповідачі підписали розписки та видали довіреності на право розпорядження земельними ділянками. Показання свідків [PERSON] (батька відповідача [PERSON]), [PERSON] та [PERSON] про отримання відповідачами у їх присутності лише по 1500 грн. плати за оренду земельних ділянок, не спростовують факту отримання відповідачами решти грошових коштів. Доводи відповідачів та показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідачі підписали чисті акруші паперу, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами, носять характер припущення, крім того, вказані свідки є родичами відповідачів і можуть бути заінтересовані у результаті розгляду справи. 27.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] видали нотаріально посвідчені довіреності, якими уповноважили [PERSON] та [PERSON] розпоряджатимся належними відповідачам земельними ділянками, розташованими на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області. 27.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] скасували зазначені довіреності. Вказані обставини підтверджуються рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 20.05.2013 року (а.с.45-47), рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23.05.2013 року (а.с. 164 - 166) та не заперечуються сторонами. Ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтями 14, 20 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державнії реєстрації. Такого договору між сторонами укладено не було. Крім того, у 2004 році між мешканцями с. Томарино Бериславського району Херсонської області, в тому числі [PERSON] та [PERSON], та ТОВ «Квінт-22» було укладено договір оренди належних їм земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований у Бериславському районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.03.2005 року за №040571500146 (а.с.240-243). Докази розірвання вказаного договору у матеріалах справи відсутні. Таким чином, грошові кошти у сумі 30000 набуті кожним з відповідачів за відсутності правових підстав та правочину, укладеного відповідно до вимог законодавства. Отже, вимога про стягнення 23970 грн. з кожного з відповідачів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч.3 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу). Відповідно до ст.356 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України, яка може бути застосована до даних правовідносин за аналогією закону, передбачено, що у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що відповідно до постанови Національного банку України №315 від 13.08.2013 року облікова ставка НБУ дорівнює 6,5% річних, проценти за користування чужими грошовими коштами за 75 місяців складають 12150 грн., проте, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, стягненню з кожного з відповідачів підлягає 7204,93 грн. Вимога про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4749,50 задоволенню не підлягає, як така, що не підтверджена жодними доказами. Судовий збір відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial