Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У червні 2021 року заявник звернулась до суду із вище вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] у віці 74 роки в м. Донецьк, помер його батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Рогозці Тимського району Курської області. Заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки у нього в наявності для підтвердження факту смерті є документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому був змушений звернутися до суду. Заявник в судове засідання не з`явився, від представника заявника [PERSON] до суду надійшла письмова заява у якій просили проводити розгляд справи без участі заявника, заяву підтримує у повному обсязі. Представник Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшов лист про слухання справи без участі представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали заяви, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у віці 74 років, у м. Донецьк, Україна, помер [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Рогозці Тимського району Курської області. Заявник [PERSON] , [INFO] , являється рідним сином, померлого [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З копії довідки про смерть № 106/у № 5957 від 18 грудня 2020 року, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 грудня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Рогозці Тимського району Курської області, помер [INFO] у м. Донецьк, Україна, причина смерті - атеросклеротична хвороба серця (а.с. 7,8). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядаєв порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 5\~від 31\~березня 1995\~року Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення вказано, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаютьсяневідкладно з моменту надходженнявідповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішенняу справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року вих. № 985/0/208-21 під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. За змістом статті 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Згідно ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, державнареєстраціясмерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у довідці про причину смерті від 18.12.2020 року та свідоцтві про смерть від 18.12.2020 року. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця с. Рогозці Тимського району Курської області, який помер [INFO] у віці 74 років, у м. Донецьк, Україна, причина смерті атеросклеротична хвороба серця.

Outcome: approved