Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

28 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: скасування наказу директора національного природного парку (надалі - НПП) «Білобережжя Святослава» №28-в від 28 травня 2014 року про оголошення догани [PERSON] за відмову від виконання посадових обов'язків; скасування наказу директора НПП «Білобережжя Святослава» №45-о від 05 червня 2014 року про звільнення [PERSON]; поновлення [PERSON] на посаді пожежника-респіраторника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава»; стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення з відповідача 15 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] працював пожежником- респіраторником Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава». 02 квітня 2014 року з позивачем стався нещасний випадок внаслідок падіння з коня. Через отримані травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Ставши до роботи 26 травня 2014 року, дізнався, що його безпосередній керівник - [PERSON], також перебуває на лікарняному, а його обов'язки виконує [PERSON] 27 травня 2014 року заступник начальника відділу державної охорони [PERSON] повідомив про те, що наказом директора парку його призначено виконуючим обов'язки начальника Покровсько-Хуторського відділення НПП. Тоді ж [PERSON] видав [PERSON] спецодяг (зимову шапку, осінню куртку та берці) і наказав приступити до чергування на пожежному посту до 18 год 00 хв. Оскільки такий наказ суперечив посадовій інструкції позивача, він відмовився виконувати його і продовжив патрулювання заповідної території. Наступного дня наказом директора парку від 28 травня 2014 року №28-в [PERSON] було оголошено догану за відмову від виконання посадових обов'язків, а наказом №45-о від 05 червня 2014 року позивача звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання службових обов'язків. Вважаючи вказані накази незаконними, такими, що прийняті з особистих мотивів, працівник звернувся з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що [PERSON] як співробітник НПП неодноразово порушував дисципліну праці, проте вперше був притягнутий до відповідальності за відмову від виконання службових обов'язків 27 травня 2014 року. Після цього він знову порушив дисципліну праці, відмовившись 28 травня 2014 року нести чергування на пожежному посту відповідно до графіку, а 29 травня 2014 року взагалі не вийшов на роботу, не повідомивши про причини відсутності на робочому місці. За систематичне невиконання працівником трудових обов'язків наказом директора НПП за поданням заступника директора та за згодою профспілкового комітету позивача було звільнено. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що з лютого 2014 року позивач працював пожежником-респіраторником Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава». 02 квітня 2014 року з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження та був непрацездатний (а.с. 5, 6, 56). 27 травня 2014 року виконуючим обов'язки начальника відділення був призначений [PERSON], який усно наказав [PERSON] нести чергування на пожежному посту щодня з 09 год.00 хв. по 18 год. 00 хв. Позивач відмовився від виконання згаданого наказу, за що 28 травня 2014 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Вирішуючи спір в частині скасування наказу №28-в від 28 травня 2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до пожежника-респіраторника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення [PERSON].», суд виходить з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани. За змістом оскаржуваного наказу, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності була відмова останнього від виконання посадових обов'язків, а саме від чергування на пожежному посту 27 травня 2014 року з 09 по 18 годину (а.с. 37, 40, 46). Як вбачається з акту від 27 травня 2014 року, свою відмову від чергування позивач мотивував відсутністю графіку чергувань (а.с. 46). Згідно з посадовою інструкцією пожежника (респіраторника), до посадових обов'язків останнього входить, крім іншого, патрулювання заповідної території, контроль за дотриманням правил пожежної безпеки. Також, п. 2.2 Розділу 2 Інструкції визначено обов'язки пожежника - респіраторника, серед яких - чергування у відповідності до затвердженого графіку (а.с. 38). З викладеного вбачається, що чергування здійснюється поряд з виконанням інших посадових обов'язків відповідно до графіку. В судовому засіданні встановлено, і сторони не заперечують, що станом на 27 травня 2014 року такого графіку чергування в НПП не було. Вказане свідчить про те, що наданий [PERSON] усний наказ [PERSON] як виконуючого обов'язки начальника відділення про необхідність щоденного чергування на пожежному посту протягом всього робочого дня не відповідав посадовій інструкції позивача. Оскільки графік чергування на пожежному посту на підприємстві станом на 27 травня 2014 року не був затверджений, відмова позивача від чергування саме через відсутність графіку та відповідного письмового наказу керівника не є порушенням ним трудової дисципліни. За таких обставин, позивача неправомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності і позовні вимоги в частині скасування наказу директора НПП №№28-в від 28 травня 2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до пожежника-респіраторника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення [PERSON].» є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що 28 травня 2014 року [PERSON] відмовився ознайомлюватися із графіком чергування і відмовився виконувати наказ [PERSON] чергувати на пожежному посту відповідно до графіку. Того ж дня позивач повідомив керівництво, що погано почувається, і залишив робоче місце. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання, що у травні 2014 року виконував обов'язки начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава». 27 травня 2014 року він дав позивачу усний наказ вирушити на пожежний пост та перебувати там протягом дня. [PERSON] відмовився виконувати наказ, мотивуючи тим, що пост не обладнаний приладами пожежогасіння; вода та туалет там відсутні. Свідок [PERSON] під час розгляду справи показав, що на посаді заступника директора НПП «Білобережжя Святослава» працює з грудня 2013 року. В травні-червні 2014 року він отримав доповідні записки від виконуючого обов'язки начальника Покровсько-Хуторського відділення [PERSON] про відмову [PERSON] від виконання трудових обов'язків. На підставі наданих йому актів свідок вніс подання директору парку на оголошення позивачу спочатку догани, а потім і на звільнення за систематичне невиконання службових обов'язків. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що, відмовляючись 28 травня 2014 року ознайомитися з графіком чергування та, відповідно, нести чергування на пожежному посту, позивач порушив вимоги п. 2.2 Розділу 2 Посадової інструкції. В судовому засіданні встановлено, і сторони не заперечують, що 29 травня 2014 року [PERSON] на робочому місці був відсутній. Як вбачається з довідки Покровської сільської лікарської амбулаторії, 28 травня 2014 року [PERSON] звернувся до Покровського фельдшерського пункту, діагноз - посттравматична міжреберна невралгія, больовий синдром. Позивачу призначено амбулаторне лікування протягом п'яти днів (а.с. 79). 30 травня 2014 року [PERSON] звернувся до лікаря Очаківської центральної районної лікарні (а.с. 80). Допитана в судовому засіданні в якості свідка фельдшер [PERSON] дала показання, що вперше позивач звернувся до неї 02 квітня 2014 року з травмою ребер. Тоді вона дала йому направлення на госпіталізацію. Після цього, 14 травня 2014 року він знову звернувся зі скаргою на біль у правому боці. Також, 28 травня 2014 року фельдшер сама прийшла до нього, виписала ліки та надала довідку на амбулаторне лікування протягом п'яти днів, а 29 травня 2014 року [PERSON] знову прийшов і вона направила його до лікарні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач дійсно не виконував трудових обов'язків 29 травня 2014 року, проте причина відсутності на роботі, а саме стан здоров'я працівника, на думку суду, є поважною. Отже, судом встановлено порушення позивачем трудової дисципліни лише 28 травня 2014 року, що полягало у відмові ознайомитися з графіком чергування та відмові нести чергування на пожежному посту відповідно до цього графіку. Вирішуючи позов в частині скасування наказу про звільнення [PERSON], суд виходить з такого. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивача звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за поданням заступника директора НПП [PERSON] від 30 травня 2014 року (а.с. 25). Згідно з поданням, [PERSON] відмовився ознайомитися з графіком чергувань та відмовився чергувати на пожежному посту 28 травня 2014 року, а також неналежним чином виконував посадові обов'язки - був відсутній на робочому місці 29 травня 2014 року та не попередив про це керівництво. Зважаючи на наявність у [PERSON] дисциплінарного стягнення, застосованого наказом №28-в від 28 травня 2014 року, [PERSON] просив директора НПП застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади за систематичне невиконання ним посадових обов'язків (а.с. 47). Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Вирішуючи позов про скасування наказу про звільнення, суд виходить з того, що тільки правомірно накладені стягнення можуть свідчити про систематичність невиконання працівником трудових обов'язків. Встановивши неправомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (наказ №28-в від 28 травня 2014 року), суд дійшов висновку про відсутність підстав для його звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України через відсутність такої ознаки як систематичність, а відтак позов в частині скасування наказу №45-о від 05 червня 2014 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, задовольняючи позов в частині поновлення позивача на роботі, суд одночасно стягує з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту остаточного розрахунку, тобто починаючи з 11 червня 2014 року по день прийняття судом рішення. За змістом п. 32 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку із незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку за останні два календарні місяці роботи, а для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців - за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок). Згідно з п. 2 вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 Порядку. При цьому усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз. 3п. 3 Порядку). Відповідно до п. 5 наведеного вище Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. В судовому засіданні встановлено, що в травні та квітні 2014 року [PERSON] переважно перебував на лікарняному, а саме: з 02 по 11 квітня 2014 року (а.с. 5); з 12 по 28 квітня 2014 року (а.с. 6); з 15 по 23 травня 2014 року; з 28 травня 2014 року по 02 червня 2014 року (а.с. 79-80), а тому розрахунок здійснюється за попередні місяці. Судом встановлено, що [PERSON] безперервно працював в НПП з 05 лютого до кінця березня 2014 року. Отже, у лютому 2014 року позивачем відпрацьовано 17 робочих днів та, відповідно, роботодавцем нараховано 1302 грн; в березні відпрацьовано 20 робочих днів та нараховано 1518 грн (а.с. 90). Відтак, середньоденний нарахований дохід [PERSON] становить 74 грн 21 коп. Для розрахунку середньомісячного числа робочих днів НПП, згідно з Порядком, слід брати кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року. Так, у жовтні 2014 року робочих днів на НПП було 23, а листопаді 2014 року - 20, а тому середньомісячне число робочих днів становить 21, 5. Середньомісячна заробітна плата позивача, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, становить1595 грн 52 коп. Судом встановлено, що з 05 по 10 червня 2014 року включно позивачу було виплачено середній заробіток по день фактичного розрахунку (а.с. 61, 62, 90). Таким чином, за червень середній заробіток підлягає розрахунку виходячи з 13 робочих днів (30 червня - Трійця, вихідний) та складає 964 грн 73 коп. Сукупно середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 11 червня по 30 листопада 2014 року становить 8 942 грн 33 коп. Середня заробітна плата з 01 по 04 грудня 2014 року включно складає 296 грн 84 коп.. Відмовляючи в позові в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачем не доведено самого факту наявності такої шкоди. Так, докази, які б свідчили про душевні страждання, тяжкий емоційний стан чи вплив оскаржуваного наказу на стан здоров'я або соціальні зв'язки позивача суду не надані. Оскільки позивач свій процесуальний обов'язок доказування обґрунтованості позову в цій частині вимог не виконав, суд відмовляє у їх задоволенні. Вирішуючи процесуальне питання щодо своєчасності звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання, що 05 червня 2014 року позивачу було надано копію наказу про звільнення, а 10 червня 2014 року [PERSON] отримав ще одну копію наказу та трудову книжку. Позивач розписався у журналі видачі трудових книжок, проте дату отримання книжки там проставити відмовився (а.с. 75). Під час розгляду справи позивач пояснив, що дійсно 05 червня 2014 року дізнався про своє звільнення, однак копію наказу отримав поштою в липні 2014 року. Дату отримання трудової книжки він не пам'ятає і проставити цю дату при її отриманні йому ніхто не пропонував. Відповідно до п.п. 7.1 п. 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці, міністерства юстиції та міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, у разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Вказане свідчить про те, що проставивши лише свій підпис, позивач не допустив будь-яких порушень. Як вбачається з конверту, до відділення поштового зв'язку відправлення із копією наказу про звільнення позивача надійшло 02 липня 2104 року (а.с. 58, 59). Таким чином, подавши позов про скасування наказу про звільнення 01 серпня 2014 року, [PERSON] не порушив встановлений законом місячний строк звернення до суду з моменту отримання копії оскаржуваного наказу. Крім того, суд звертає увагу, що заява позивача про поновлення строку позовної давності не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Така правова позиція збігається з думкою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у Листі №10-70/0/4-13 від 16 січня 2013 року "Про окремі питання застосування строків позовної давності". За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, за подання позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн 60 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, за змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги про скасування наказу та рішення комісії у трудових спорах підлягають задоволенню, судовий збір в сумі 243 грн 60 коп. стягується з відповідача. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України. За змістом п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial