Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Часовоярська міська рада звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Проте, за вищевказаною адресою з 2005 року не проживає. Вищевказана квартира є комунальною власністю Часовоярської міської ради. Наразі, за весь час відсутності за місцем реєстрації відповідачки накопичилися борги з оплати комунальних послуг(теплопостачання), які нараховуються відповідно до норми споживання, у зв`язку з чим, доводиться нести додаткові витрати на утримання квартири. В судове засідання позивач не з`явився, були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, останній надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його та позивача участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , є комунальною власністю, Часовоярської міської ради, Згідно з актом про не проживання складеним 10.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст. 72 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР , ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Оцінюючи докази у їх сукупності, що мають значення для справи, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved