Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

12 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 20 жовтня 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Свалявського районного суду від 07 липня 2016 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Малолітня дочка на даний час проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, вихованням не займається. На даний час, відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Також зазначає, що висновком органу опіки та піклування Свалявської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дитини [PERSON], [INFO], 01-18/300 від 06.09.2017 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], мешканця [ADDRESS], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач офіційно не працює, є працездатним, то просить стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання дитини у в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн., починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того позивач, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], щодо дитини [PERSON], [INFO] в зв'язку із ухиленням останнього від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивач, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та позбавити батьківських прав колишнього чоловіка щодо їх дитини. Зазначила, що спілкування дитини з батьком негативно впливає на останню, вона його боїться, та повідомила, що вже близько трьох місяців відповідач участі у житті дитини не бере, її не відвідує ні за місцем проживання, ні в дошкільному закладі. Представник ООП Свалявської РДА вважає, що позов підставний, та просить його задовольнити, зазначає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON] щодо позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] заперечив, посилаючись на те, що він піклується про дитину, хоче з нею спілкуватись, є її батьком та бажає брати участь у її вихованні, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дочки в зазначеній позивачем сумі не заперечив, та в цій частині позов визнав. Вважає, що позивач піддає дочку негативному налаштуванню по відношенню до нього. Дочкою цікавиться і її життям цікавиться, тому вказує і на те, що має бажання приймати участь у вихованні дочки, спілкуватися з нею, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток тощо, в зв'язку з чим, після розірвання шлюбу звернувся до служби у справах дітей із заявою щодо встановлення днів і годин побачень з дочкою. Утримувати доку не відмовляється і при можливості купує їй необхідні речі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків дослідивши матеріали цивільної справи, наявні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов в частині стягнння аліментів підставний та підлягає до задоволення, а в чатисні позбавлення батьківських парав відповідача задоволенню не підлягає. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 17. Як вбачається з рішення Свалявського районного суду справа № 306/1267/16-ц від 07.07.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивача змінено на «[PERSON]», дитину [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю -[PERSON] В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що органом опіки і піклування Свалявської РДА для відповідача [PERSON] визначено певні дні та години спілкування з його неповнолітньою дочкою [PERSON]. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 01-18/300 від 06.09.2017 року, вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання, затвердженого Сусківським сільським головою Талабішка М.М. від 06.07.2017 року, встановлено, що [PERSON] проживає в будинку батьків разом з донькою [PERSON],[INFO], матеріальним забезпеченням, вихованням та духовним розвитком дитини [PERSON] займається позивач [PERSON] разом з бабусею [PERSON]. По місцю проживання [PERSON] характеризується позитивно. Довідками, виданими виконавчим комітетом Сусківської сільської ради (№ 650 від 06.07.2017 року, № 681 06.07.2017 року), встановлено, що позивач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS]. Допитні в судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], кожен зокрема, показали, що позивач [PERSON] проживає по сусідству з ними в с. Сусково, стверджували, що неодноразово бачили, що [PERSON] (колишній чоловік [PERSON]) неодноразово з'являвся до них додому (до [PERSON] та її матері) в нетверезому стані та влаштовував там сварки. Кожна зокрема, підтвердили (зазначивши, на скільки їм відомо) той факт, що дитина [PERSON] проживає з позивачем та її матір'ю у останньої вдома, та що про дитину піклуються лише позивач та її матір, водять в дитячий садок, до лікаря, батько участі в вихованні дитини не приймає. Свідок [PERSON] показала, що є матір'ю позивача, що остання з дитиною після того як розлучилась з чоловіком проживає у неї вдома в селі Сусково Свалявського району. Зазначила, що батько дитини [PERSON] часто приходить до них додому в стані сп'яніння та й до дочки на роботу неодноразово з'являвся п'яним, влаштовував сварки. Крім того стверджувала, що забирав дитину [PERSON] у визначені дні для побачень, однак вчасно не повертав, дитину змогли забрати лише після виклику поліції, в один з таких випадків влітку, після того як приїхали з поліцією за місцем проживання відповідача забрали дитину хвору, дитина була голодною та дуже хотіла пити. Підтвердила доводи позивача про те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує садочок, не ходить з нею до лікаря, та ту обставину що з початок осені він не навідується до дитини. Враховуючи стосунки вказаних свідків з позивачем, суд визнає, що їм достовірно можуть бути відомі обставини її життя та життя дитини, а тому показання цих свідків приймаються судом до уваги. Допитаний в судовому засіданні як свідок працівник поліції [PERSON] зазначив, що йому відомо, що між сторонами у справі існують неприязні відносини, та підтвердив те, що був випадок, коли дитину від відповідача забирали в присутності працівників поліції. Такі показання допитаних свідків суд розцінює як підтвердження неприязних відносин між самими сторонами та між відповідачем і матір'ю колишньої дружини. Однак, як вбачається з досліджених доказів, показань свідків, пояснень представника органу опіки і піклування та самого відповідача, в їх системному зв'язку, відповідач бажає брати участь у житті своєї малолітньої доньки [PERSON], однак має відповідні обмеження, та не може повністю реалізувати свої батьківські права та обов'язки. Щодо вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] судом встановлено наступні обставини. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення його батьківських прав щодо дочки може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав»(далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо своєї малолітньої дочки [PERSON] необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінив своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні своєї дочки, що об'єктивно підтверджується його діями. За таких обставин суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], вважаючи крім того, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини. При вирішенні спору суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 06 вересня 2017 року № 01-18/300 щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - дочки [PERSON], та критично оцінює такий висновок, оскільки у висновку відсутні відомості про ставлення батька до дитини, причини невиконання ним батьківських обов'язків. За відсутності вказаної інформації висновок органу опіки і піклування не відповідає ні інтересам дитини, ні інтересам її батька, ні інтересам суспільства. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Відповідно до вимог статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як слідує з висновку органу опіки та піклування, під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав думка та пояснення вдповідача не враховано, оскільки питання вирішувалось без нього, думка дитини заслухана не була, відповідний вікові дитини спеціаліст (психолог) для розгляду даного питання залучений не був. Оцінюючи досліджені по справі докази у їх сукупності, суд вважає необхідним та доцільним відмовити у задоволенні позову і, разом з тим, попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування Свалявської РДА контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. На переконання суду, саме таке рішення в даній частині спору буде повною мірою відповідати інтересам дитини. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини суд доходить такого висновку. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти стягуються на корись того із батьків, з ким проживає дитина. Сторонами визнається і не оспорюється та обставина, що неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], проживає з позивачем [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що будь-яких домовленостей щодо розміру аліментів, на даний час, між сторонами не досягнуто, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому у позивача [PERSON] виникло право на звернення з такою вимогою до суду. Разом з тим, у ч. 2 ст.51 Конституції України закріплено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 своєї постанови №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та не рухомого майна ...... інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням викладеного, вимог ст.ст.180, 184 СК України, позиції відповідача, який позов в цій частині визнав, суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 грн. на дитину щомісяця. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дитину за станом свого здоров'я, та враховує, що батько і матір мають рівні обов'язки по утриманню дітей. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня пред'явлення позову. В силу вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Відтак, суд вважає, що позов в цій частині (щодо стягнення аліментів) слід задовольнити, а саме, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, то з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial