Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

27.08.2015 р. до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до ВАТ Словянський керамічний комбінат про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача майстром виробничої дільниці з 01 березня 1975 року по 24 березня 2000 року. Згідно записів у її трудовій книжці у відповідності до наказу (розп.) № 490 від 01.07.1975 року вона була прийнята до відповідача на роботу до ВАТ Словянський керамічний комбінат старшим майстром, згодом працювала на різних посадах. З 01 січня 1999 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Наказом (розпорядженням) № 223 від 24.03.2000 року вона була звільнена з роботи. При її звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести зі нею повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заборговану заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата грошових сум, які йому належать, проводиться підприємством в день звільнення. У випадку спору про розмір сум, належних робітнику при звільненні, власник зобов'язаний в зазначений вище термін в любому випадку виплатити суму, яку він не оспорює. На момент її звільнення такого спору між нею та відповідачем не було. Станом на час її звільнення і на теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідача складає 1163 грн. 84 коп. згідно листа арбітражного керуючого «Словянський керамічний комбінат» вих. № 15-04/33/41Б від 15 квітня 2015 року. В зв'язку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь заборгованість по заробітній платі 1163 грн. 84 коп. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача їй була причинена і суттєва моральна шкода, повязана з трудовими правовідносинами, яка виявилась у її моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією і чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди (заробітної плати) за свій труд. Порушення відповідачем її трудових прав привели до втрати її налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через провину відповідача щодо своєчасного розрахунку вона не могла своєчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватись та вдягатись, утримувати свою сімю. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоровя погіршився, в т. ч. через тривалий час порушення своїх законних прав з боку відповідача. Таким чином, причинену їй відповідачем моральну шкоду вона оцінює у сумі 5000 грн. Додає, що позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника за нормами чинного законодавства України. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати» і відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати» підприємства, установи та організації всіх форм господарювання, які своєчасно не виплатили своїм працівникам заробітну плату, зобовязані під час цієї заборгованої заробітної плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів від 20.12.97р. №1427 (із змінами, внесеними постановою від 23.04.99р. №692). В зв'язку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі, а саме з 01 квітня 2000 року по день постанови судом рішення по справі. Приріст індексу споживчих цін за період з 1 квітня 2000 року по 1 липня 2015року складає 243,38 % Сума компенсації за період з 1 квітня 2000 року по 1 липня 2015року складає: 1163 грн. 84 коп. х 243,38 % / 100% = 2832 грн. 55 коп. Розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі з 1 квітня 2000 року по 1 липня 2015 року: 1163 грн. 84 коп. х 39,75 % / 100% = 462 грн. 63 коп. Просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Словянський керамічний комбінат» м. Слов'янська Донецької області, код ЄДРПОУ № 00204895, на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1163 грн. 84 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 2832 грн. 55 коп., три відсотки річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі у сумі 462 грн. 63 коп., а також компенсацію моральної шкоди, яку оцінює у сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ Словянський керамічний комбінат в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено, [PERSON] працювала у ВАТ Словянський керамічний комбінат без перерв у роботі з 01 березня 1975 року по 24 березня 2000 року, коли була звільнена з підприємства за власним бажанням, в звязку з виходом на пенсію. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був і заборгованість по заробітній платі складає 1163,84 грн., що підтверджується листом арбітражного керуючого «Словянський керамічний комбінат» вих. № 15-04/33/41Б від 15 квітня 2015 року(а.с. 2,3). Судом встановлено, що [PERSON] була звільнена з ВАТ Словянський керамічний комбінат 24.03.2000 року, заборгованість по заробітній платі складає 1163 грн. 84 коп., між сторонами відсутній спір з приводу розміру заборгованості по заробітній платі, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України « Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв»язку з індексацією за рахунок власних коштів ( стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року. Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв»язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із роз»яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов»язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв»язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 ( з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв»язку з несвоєчасним виконанням рішення. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 ( зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Однак, на теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не виплачена. Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про розмір заборгованості по місяцях, за які вона утворилася. Тому саме з цих підстав позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації заробітної плати в зв»язку з порушенням строків її виплати задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання стосовно стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі у сумі 462 грн. 63 коп., суд виходить з наступного, що зобовязання сплати трьох процентів річних від простроченої суми регулюється ст. 625 ЦК України та має зобовязальний характер, а дані правовідносини, які утворилися між позивачем та відповідачем, - є трудовими, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, залишити без задоволення. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на теперішній час заборгованість по заробітної платі відповідачем ВАТ Словянський керамічний комбінат не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення моральної шкоди не сплив. У звязку з чим, враховуючи обставини справи, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди та встановити його в сумі 500 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial