Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

23.06.2015 до Ржищівського міського суду Київської області з Кагарлицького районного суду Київської області за підсудністю в порядку ст. 116 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади, в якому позивач зазначив, що рішенням Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області № 101 від 20.08.2013 року було вирішено утримувати з його пенсії 20% для повернення надміру виплачених коштів за період з 31.08.2009 по 31.01.2013 в сумі 11313,23 грн. Після отримання рішення позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду Київської області, до Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області, до прокуратури Київської області, а також з позовом до Кагарлицького районного суду Київської області про скасування незаконного рішення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 по справі № 368/1606/14-а, що набрала законної сили, було визнано протиправними дії та скасовано рішення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області, оформлене протоколом від 20.08.2013 № 101 про утримання з пенсії [PERSON] 20% починаючи з вересня 2013 року. У зв'язку з тим, що УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області було прийняте незаконне рішення та з позивача безпідставно почали стягувати кошти, позивачу було завдано моральних страждань, які привели до погіршення стану його здоров'я. Позивач дуже болісно відреагував на покладені на нього звинувачення з боку УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області, що призвело до психологічних страждань. Також погіршення психоемоційного стану призвело до погіршення його стану здоров'я, у зв'язку з чим він був змушений проходити лікування у відділенні радіаційної психоневрології Національного наукового центру радіаційної медицини з 17.07.2014 по 05.08.2014, в стаціонарі Кагарлицької ЦРЛ з 10.09.2014 по 19.09.2014. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивачу було надано ІІ групу інвалідності замість ІІІ групи. Оскільки УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області було стягнуто з позивача 20 % від пенсії, що вказує на визнання факту недобросовісності [PERSON], а саме того, що він навмисно подав неправдиву інформацію, позивач вважає це приниженням честі і гідності його особистості. Отже, у зв'язку з понесеними моральними стражданнями позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 1000000 грн. та яка, відповідно ч.1, 2 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню особою, яка своїми протиправними діями її завдала, тобто відповідачем. А оскільки УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області є органом державної влади, то згідно ст. 1173 ЦК України відшкодування моральної шкоди повинно бути покладено на державу. У звязку з цим, позивач, який уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути саме на підставі ст. 1173 ЦК України з держави 1 000 000 грн. моральної шкоди в результаті винесення незаконного рішення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області № 101 від 20.08.2013 про утримання з його пенсії коштів в розмірі 20% для повернення надміру виплачених коштів за період з 31.08.2009 по 31.01.2013 в сумі 11313,23 грн. 24.07.2015 на адресу суду надійшли письмові заперечення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області, в яких начальник управління просить суд позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не зазначено якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю йому заподіяно шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області, адже посилання позивача, як на безспірний доказ, лікування у медичних закладах є безпідставними, оскільки позивач міг перебувати у лікувальних закладах з будь-якої причини, в тому числі, просто через погіршення стану здоров'я, а інвалідність позивачу встановлена ще з 1995 року. УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області не безпідставно було прийнято рішення про утримання коштів з [PERSON] Враховуючи те, що виплата пенсії на підставі незаконно виданого посвідчення призведе до безпідставного та значного витрачання державних коштів, управлінням було прийнято рішення 20.08.2013 № 101 щодо утримання з пенсії [PERSON] коштів в розмірі 20 % для повернення надміру виплачених коштів за період з 31.08.2009 по 30.01.2013 в розмірі 11313,23 грн. Однак, коли постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 рішення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області № 101 від 20.08.2013 було скасовано, то відразу після надходження судового рішення апеляційної інстанції, згідно протоколу № 122 від 16.12.2014 УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області кошти в сумі 10477,23 грн., тобто ті, які були утримані, було повернуто [PERSON] 23.12.2015 на адресу суду надійшли письмові заперечення Державної казначейської служби України, в яких представник за довіреністю просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем по даній справі. Крім того, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки не зрозуміло, яким чином позивач визначав суму моральної шкоди, при цьому не додавши жодних доказів затрачених коштів на лікування. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні представник УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився з поважних причин. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. У відповідності до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області було прийнято рішення 20.08.2013 № 101 щодо утримання з пенсії [PERSON] коштів в розмірі 20 % для повернення надміру виплачених коштів за період з 31.08.2009 року по 30.01.2013 рік в розмірі 11313,23 грн., в зв'язку з вилученням посвідчення інваліда війни, виданого на підставі подання неправдивих відомостей, що підтверджено вироком суду про підробку документів, що підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: протоколом Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області № 101 від 20.08.2013 року (а.с. 5), довідкою Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області від 13.09.2013 року, виданою [PERSON] (а.с. 6). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 по справі № 368/1606/14-а, що набрала законної сили, було визнано протиправними дії та скасовано рішення УПФ України в Кагарлицькому районі Київської області, оформлене протоколом від 20.08.2013 № 101 про утримання з пенсії [PERSON] 20% починаючи з вересня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, незаконність рішення УПФ України у Кагарлицькоу районі Київської області було встановлено рішенням суду, а тому дана обставина не підлягає доказуванню. Так, в силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Беручи зазначене вище, суд не може прийняти до уваги заперечення представника УПФ України у Кагарлицькому районі, щодо відсутності вини в діях відповідача, оскільки виходячи з вимог ст. 1173 ЦК України в даному випадку шкода відшкодовується незалежно від навності вин. Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Суд не може прийняти до уваги заперечення Державної казначейської служби України, про те, що вони не є належним відповідачем у справі, оскільки стягнення шкоди з Управління пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, як державного органу, не може проводитися без співвідповідача, а саме відповідного органу Державного казначейства України. Така ж позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 в справі № 6-20914св15. Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року. Зокрема, п. 41 постанови зазначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Отже, на підставі наведених вище норм позов слід задовольнити стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду. Що стосується розміру моральної шкоди, то суд виходить з наведеного нижче. Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд приходить до висновку, що внаслідок незаконних дій УПФ України в Кагарлицькому районі та проведених утримань з пенсії, позивач поза всяким сумнівом, являючись людиною похилого віку, непрацездатним, інвалідом, зазнав істотних душевних страждань, обумовлених вимушеним порушенням звичного укладу життя та необхідністю докладання значних зусиль для його відновлення та поновлення свого законного права на соціальний захист з боку держави. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги твердження позивача щодо погіршення стану здоров'я внаслідок неправомірних дій УПФ України у Кагарлицькому районі, оскільки воно не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи та не було надано суду доказів позивачем відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, що шкода його здоров'ю завдана саме неправомірними діями УПФ України у Кагарлицькому районі. Таким чином, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що незаконними діями Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області була заподіяна моральна шкода позивачу [PERSON], з врахуванням характеру, тривалості моральних страждань та істотності змін в життєвих та інших стосунках позивача, суд вважає, що достатньою компенсацією його моральних страждань буде грошова сума в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial