Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми грошового боргу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 лютого 2014 року, відповідач [PERSON] звернувся до нього з проханням дати йому в борг грошову суму у розмірі 7000 доларів США, строком на три місяці з кінцевим терміном повернення 01 травня 2014 року, про що ним написана заява у приватного нотаріуса [PERSON]. Так, він ([PERSON]О.) виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме: передав [PERSON] грошову суму у розмірі 7000 доларів США, у свою чергу [PERSON] прийняв гроші, але не виконав належним чином свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув вищевказані грошові кошти. Згідно з домовленістю, відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти позивачу не пізніше як 01 травня 2014 року, що підтверджується заявою від 05 лютого 2014 року. До теперішнього часу відповідачем [PERSON] не виконані умови угоди, на його усні пропозиції по врегулюванню цієї ситуації у досудовому порядку ніяк не реагує. Тому на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на його ([PERSON]О.) користь 7000 доларів США - суму боргу, та 700 доларів моральної шкоди, а також сплачені судові витрати. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали цивільної справи за №2-2106/11 та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. -2- Судом встановлено, що відповідно до копії заяви від 05 лютого 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №212, [PERSON] заявляє, що станом на 05 лютого 2014 року боргує [PERSON] 60 000 гривень, що еквівалентно 7000 доларів США, які зобов'язується повернути до 01 травня 2014 року (а.с.4). Відповідно до Листа ПАТ КБ "ПриватБанк" за №E1SS-ED1C-MDFA-D907, офіційний курс гривні відносно долара станом на 07 квітня 2017 року становить 27,10 грн. за 1 долар США (а.с.6). Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення суми боргу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також необхідно звернути на статтю 625 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] не виконав умови заяви від 05 лютого 2014 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 7000 доларів США підлягають до задоволення. Розглядаючи позову вимогу [PERSON] про стягнення моральноїх шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. -3- Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до абзацу 4 пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] жодним чином не довів наявність у нього будь-яких фізичних або психологічних страждань, які суттєво вплинули на його особисте або суспільне життя, у зв'язку з тим, що відповідач по справі [PERSON] не повертає йому грошові кошти, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 700 доларів США - необхідно відмовити. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошового боргу з [PERSON] та моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Згідно статтею 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved