Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

27.03.2018 року Комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], заборгованості за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) вказуючи, що між КП «Жилсервіс» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 19.12.2011 р. № 6038 (далі - «Договір»). Відповідно до п.1 п.п.1 Договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Згідно з п.5 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Усі відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Виконавцем зазначених послуг є КП «Жилсервіс». Власником квартири є [PERSON], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а [PERSON], [PERSON] є, відповідно, членами сім'ї власника житла. У результаті порушення відповідачами зобов'язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у них виникла заборгованість за період з березня 2013 р. по лютий 2018 р. у розмірі 3378,15 грн. На підставі ст.ст.151,156 Житлового Кодексу УРСР, ст.ст. 525, 526, 530, 541, 543, 629 ЦК України, 5 ч.3 ст.20 «Про житлово-комунальні послуги» просять стягнути з солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) в розмірі 3378,15 грн., інфляційні витрати у розмірі 1387,50 грн., 3% річних у розмірі 265,45 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.04.2018 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ч.5 ст.279 ПК України сторонами не заявлялося, тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами. Відповідачам копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, надіслана судом у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, за адресою їх місця проживання, отримана 20.04.2018 року відповідачем [PERSON] згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк відповідачі [PERSON], [PERSON] відзив на позов не подали, про поважність причин не подання відзиву в установлені строки не повідомили. Відповідач [PERSON] 02.05.2018 р. подав до суду відзив на позовну заяву з підтвердженням вручення відзиву позивачу, згідно якого зазначив, що позов не визнає, мотивуючи тим, що згідно договору № 6038 від 19.12.2011 року «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», стороною договору та споживачем послуг зазначений він, тому саме він особисто у відповідність до умов цього договору і повинний нести відповідальність за його невиконання перед позивачем, а притягнення до солідарної відповідальності спільно зі ним [PERSON] та [PERSON] є безпідставним, приймаючі до уваги, що вони не є стороною договірних зобов'язань по сплаті позивачу вартості житлово-комунальних послуг; боргові зобов'язання виникли внаслідок невиконання фактично договірних зобов'язань, а не внаслідок делікту (тобто спричинення позадоговірної шкоди позивачу); відсутній акт цивільного законодавства, відповідно якого стягнення боргу за договором про надання житлово-комунальних послуг покладається на особу, яка не є стороною цього договору, а саме у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» не має норми про солідарну відповідальність споживачів житлово-комунальних послуг спільно з особою, яка є власником житла, та на ім'я якої відкритий особистий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг, на підставі відповідного договору. Згідно пунктів 1,2,3 договору № 6038 від 19.12.2011 року «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», не зазначена щомісячна вартість послуг, які він повинний оплачувати позивачу відповідно до вказаного договору, а тільки зазначено, що така вартість визначається до затвердженими органом місцевого самоврядування тарифами. У свою чергу позивач не додав до позовної заяви рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів з житлово-комунальних послуг, які діяли в м.Вільногірську Дніпропетровської області в період з березня 2013 року по січень 2018 року. Відповідно до п.5 договору № 6038 від 19.12.2011 року «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», зазначено, що він був повинний проводити оплату за ним, щомісячно, до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Посилаючись на ст.ст.256, 257, 261, 530, 631 ЦК України, зазначає, що позивач з березня 2013 року, тобто початку виникнення заборгованості за договором (як зазначено в позовної заяві), знав, що його право на отримання плати за договором порушується, однак в строк до березня 2016 року, з відповідним позовом до нього, в суд не звернувся, що свідчить про пропуск відповідачем трьохрічного строку позовної давності на предявлення позову до нього про стягнення заборгованості за договором в період з березня 2013 року по 27.03.2015 року, цей строк пропущений позивачем без поважних причин (іншого позивачем не доведено), на підставі чого заявляє про застосування строку позовної давності до цих вимог, що є відповідно підставою для відмови судом у їх задоволенні. Позивач у встановлені строки відповідь на відзив до суду не подав. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, відзив на позов відповідача [PERSON], суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Таким чином між сторонами виник спір у звязку із несплатою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вартості наданих їм житлово-комунальних послуг, які виконані Комунальним підприємством «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області на яке покладено функції з утримання будинку, у якому проживають відповідачі, та його прибудинкової території. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.151 Житлового Кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.1 ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], є власником квартири №29 будинку по вул.Гагаріна,12-А, м.Вільногірська Дніпропетровської області з 09.11.2007 р., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.23-24), знятий з реєстрації за вказаною адресою 25.05.2016 р. (а.с.32). 19.12.2011 року [PERSON] уклав з позивачем договір № 6038 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з яким КП «Жилсервіс» надає послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку по вул.Гагаріна,12-А, м.Вільногірська Дніпропетровської області, а відповідач, відповідно до п.1 п.п.1 Договору, зобовязався оплачувати надані послуги не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с.9-11). Факт надання вказаних послуг позивачем, відповідачами не заперечується. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], згідно інформації виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с.30,31), зареєстровані в квартирі №29 будинку по вул.Гагаріна,12-А, м.Вільногірська Дніпропетровської області відповідно з 30.11.2007 р. та з 20.12.2011 р., та мають право користування вказаним житловим приміщенням. Разом з тим, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно ст.156 Житлового Кодексу УРСР, повнолітні члени сімї власника житла зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведення ремонту Виходячи із змісту вказаних норм, у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме власник житла, а участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обовязки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім, тому заперечення відповідача [PERSON] в цій частині заслуговують на увагу, а підстави для солідарного стягнення заборгованості по послугам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), індексу інфляції та 3% річних з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є користувачами вказаного житла, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем по оплаті послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій підтверджується витягом з особового рахунку № 01060029 від 23.03.2018 р. (а.с.8) та розрахунком основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, за період з березня 2013 р. по січень 2018 р. включно та становить: основний борг - 3378,15 грн., інфляційні витрати - 1387,50 грн., 3% річних - 265,45 грн. (а.с.5-7). Разом з тим, вказана заборгованість утворилася у відповідача [PERSON] за період з березня 2013 р. по лютий 2018 р., тобто про порушення свого права позивач дізнався у березні 2013 року, однак з позовом до суду звернувся лише 26.03.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України, відповідач [PERSON] до винесення судом рішення по справі зробив заяву про застосування позовної давності, позивач будь-яких заперечень щодо вказаної заяви та доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку до суду не подав, тому позовна давність підлягає застосуванню, а у стягненні заборгованості з відповідача [PERSON] по вказаним послугам, інфляційним витратам та 3% річних за період з березня 2013 р. по 26.03. 2015 року слід відмовити в звязку з пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по вказаним платежам за період з квітня 2015 р. по січень 2018 р. включно, згідно наданого розрахунку, що становить: основний борг 1617 грн. 06 коп. (3378,15 грн. - 1761,09 грн. = 1617,06 грн.), інфляційні витрати 404 грн. 18 коп. (1387,50 грн. - 983,32 грн. = 404,18 грн.), 3% річних 56 грн. 94 коп. (265,45 грн. - 208,51 грн. = 56,94 грн.), всього 2078,18 грн., а в решті заявлених вимог в цій частині позову слід відмовити в звязку з пропуском позивачем строків позовної давності. Доводи відповідача [PERSON] в частині необґрунтованості нарахування заборгованості, оскільки позивачем не зазначена щомісячна вартість послуг, які він повинний оплачувати позивачу відповідно до договору, суд оцінює критично, оскільки вказана вартість підтверджується наданим розрахунком заборгованості, і будь-яких доказів на спростування цих даних відповідачем не надано. У відповідності до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі ст.ст.11, 83, 256, 257, 261, 266, 267, 509, 525, 526, 610, 625, 638 ЦК України, ст.ст.19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 р., ст.ст.151,156 ЖК УРСР та

Outcome: partial