Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 09.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 156, та стягнення аліментів із [PERSON] у її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що з 09.08.2014 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальшого сенсу підтримувати відносини немає, оскільки на ґрунті побутових проблем, протилежних поглядів на життя між сторонами з`явилась неприязнь. Відповідач неналежно виконує покладений на нього законом обов`язок утримувати дитину, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає. Позивач самостійно утримувати та забезпечувати дитину не має змоги. Відповідач має постійний заробіток, оскільки працює на ВП РАЕС, задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу поклався на розсуд суду, оскільки вказав про можливість збереження шлюбу, однак підтвердив обставини, наведені позивачем у позовній заяві. Позовну вимогу про стягнення аліментів відповідач визнав частково, вказав, що має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки свого заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.08.2014 року встановлено, що 09.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.2015 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі позивача, а також інтересам їхньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~ \~ \~ \~3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \~ \~ \~ \~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Позивачем до позовної заяви додано копії медичної документації та калькуляцію на надання медичних послуг пов`язаних з медичним оглядом дитини сторін, однак суд не може прийняти до уваги вказані докази, оскільки витрати на проведення медичного огляду відносяться до категорії додаткових витрат на дитину, не пов`язаних зі стягненням аліментів. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я сторін та дитини, наявність у відповідача постійного заробітку, відсутність доказів наявності інших осіб на утриманні відповідача, часткове визнання відповідачем позовних вимог. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача та до Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial