Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМЕКСПРЕС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суму індексу інфляції. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01.10.2014 року він працював на посаді майстра дільниці та електромеханіка по ліфтам ТОВ «РЕМЕКСПРЕС» та 18.12.2014 року звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. На день його звільнення відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі та не провів повного розрахунку, тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4077 грн. 05 коп., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3316 грн. 38 коп., а також індекс інфляції на невиплачену вчасно заробітну плату за листопад-грудень 2014 року, а разом 7515 грн. 74 коп. У судове засідання позивач не з'явився, про день, місце в час розгляду справи повідомлений належним чином, довірив свої інтереси представляти адвокату Трачук Н.І., яка у судове засідання не з'явилась, до суду надала порядок обчислення середньої заробітної плати [PERSON], просила суд стягнути з відповідача відповідно до розрахунку 8813 грн. 53 коп., з урахуванням податків та інших зборів, позов підтримувала та просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - ТОВ «РЕМЕКСПРЕС» Ляшенко І.Б. до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON], додатково у довідці пояснила, що в день звільнення - 18.12.2014 року працівнику дійсно не проведено розрахунок по заробітній платі, тому що існує спір про розмір сум, належних працівникові при звільненні. Позивач був прийнятий на роботу з відрядною оплатою праці, його обов'язком було технічне обслуговування ліфтів, які належать МКП «ОСНОВАНІЄ». Зазначена установа не підписала акти виконаних робіт за листопад та грудень 2014 року, та не прийняло роботи з технічного обслуговування ліфтів, які, в тому числі, виконував і позивач, з підстав невиконання передбачених договором робіт. На теперішній час в провадженні Господарського суду Запорізької області розглядається справа № 980\\446\\15-г за позовом ТОВ «РЕМЕКСПРЕС» до МКП «ОСНОВАНІЄ» про спонукання підписати акти виконаних робіт за листопад та грудень 2014 року по договору № 115 від 30.09.2014 року та сплатити заборгованість за договором. Заява про розгляд прави за її відсутності до суду не надано. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі даних трудової книжки на ім'я [PERSON], [INFO] встановлено, що він з 01.10.2014 року працював на ТОВ «РЕМЕКСПРЕС» та 18.12.2014 року звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, про що було видано наказ №18-ок від 18.12.2014 року (а.с.4-6). З довідки, виданої директором ТОВ «РЕМЕКСПЕРЕС», вбачається, що не виплачена [PERSON] заробітна плата станом на 18.12.2014 року становить 2336 грн. 87 коп. Відповідачем сплачено заборгованість за жовтень 2014 року у розмірі 1850 грн.12 коп., тобто загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 2336 грн. 87 коп. (1300,00 + 1036,87). Сума вказаної нарахованої заробітної плати підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів. Відповідно до ч.4 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. На підставі ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У зв'язку із викладеним, та враховуючи, що представник відповідача не заперечувала щодо наявної заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітної платі за період листопад 2014 р - грудень 2014 р складає 2336 грн. 87 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів, підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у строки зазначені у ст.116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За правилами ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутись із заявою для вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. У відповідності до вказаного Порядку обчислення заробітної плати здійснюється, виходячи з виплат за останні повні два місяці. Відповідно до довідки, виданої директором ТОВ «РЕМЕКСПРЕС», середньоденна заробітна плата за останні повні два календарних місяці до звільнення позивача складає 83 грн. 72 коп. (кількість робочих днів в жовтні 2014 р (23) + кількість робочих днів в листопаді 2014 р (20) = 43 дні. Розрахунок середньоденної заробітної плати (2300,00 +1300,00): (23 дні+20 днів)= 3600,00:43 дні = 83,72 гривень - середньоденна заробітна плата. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.12.2014 року (з наступного дня після не виконаного зобов'язання )по 17.04.2015 року (день винесення рішення) включно, привівши відповідні розрахунки даної суми, враховуючи середньоденну заробітну плату із довідки ТОВ «РЕМЕКСПРЕС». Суд відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 року, враховуючи наступні обставини, а саме: при звільненні позивача відповідач повністю з ним не розрахувався, сума заборгованості є істотною, виходячи з розрахунку виплат заробітної плати позивачу за останні два місяці роботи (жовтень-листопад 2014 року), вважає, що стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно обрахувати наступним чином: (перенесення робочих днів 02.01.2015 р. на 17.01.2015 р., 08.01.2015 р. на 31.01.2015 р., 09.01.2015 р. на 14.02.2015 р.), тобто грудень 2014 року - 9 днів, січень 2015 року - 19 днів, лютий 2015 року - 21 день, березень 2015 року - 21 день, квітень 2015 року - 12 днів, всього 82 дні; (2300 грн. 00 коп. (виплачена заробітна плата за жовтень 2014 року) + 1300 грн. 00 коп. (не виплачена заробітна плата за листопад 2014 року))/ 43 дні (дні фактично відпрацьовані позивачем за жовтень-листопад 2014 року) = 83 грн. 72 коп. - середньоденний заробіток; 83 грн. 72 коп.* 82 робочих днів (період затримки розрахунку) = 6865 грн. 04 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів - зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку під час звільнення настає за наявності у цьому вини роботодавця. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в своїх поясненнях визнає факт заборгованості товариства перед позивачем і не заперечує в задоволенні вимог в цій частині. Таким чином, суд приходить до висновку , що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки її виплати підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Вимоги позивача про стягнення на його користь індексу інфляції у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати не підлягає задоволенню, так як індекс інфляції нараховується за порушення строків виплати заробітної плати невиплаченої працівникам. Оскільки [PERSON] був звільнений з роботи, то законних підстав для нарахування індексу інфляції на невиплачені йому під час звільнення кошти не було. Ці права позивача захищаються виплатою середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, що і було зроблено судом. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що представник відповідача позов визнав частково, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. Так як задоволена основна вимога позивача, який був при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial