Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з матір'ю. Між сторонами виник спір щодо надання батьком дозволу на виїзд до Португалії у супроводі матері в літній період з туристичною метою, а також для спілкування з родичами, ознайомлення з культурою, мистецтвом, архітектурою іншої країни, оздоровлення. Відсутність згоди батька дитини на виїзд сина за кордон порушує права дитини на відпочинок та право вільно залишати територію України. Уточнившись з позовними вимогами, просить суд надати неповнолітньому [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в період з 01.06.2015р. до 30.08.2015р. без дозволу та супроводу його батька [PERSON] та виготовити проїзний документ. В судовому засіданні позивачка та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задоволити, пояснили, що сестра позивачки [PERSON] надіслала офіційне запрошення, в якому гарантувала, що має можливість прийняти [PERSON] з сином погостювати та оздоровитись в Португалії. Витрати, пов'язані з перебуванням в Португалії, [PERSON] бере на себе. Обмежуючи сина у туристичній поїздці за кордон для спілкування з родичами відповідач діє всупереч інтересам дитини, оскільки дана поїздка буде сприяти культурному та фізичному розвитку дитини. Відповідач та його представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилались на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, відповідач вказував, що позивачка може залишитись з дитиною на постійне проживання за кордоном, чим буде порушене його право на участь у вихованні дитини, також вказував, що як батько займався оздоровленням дитини, в той час як позивачка не забезпечила належне медичне обстеження сина та створює перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, за таких обставин відповідач не надав згоди на виїзд сина з матір'ю за кордон. Представник органу опіки і піклування в судове засідання [PERSON] підтримала позов, вважала, що надання позивачці з дитиною дозволу на тимчасовий виїзді за кордон до Португалії в період з 01.06.2015р. до 30.08.2015р. з туристичною метою та спілкування з родичами відповідає інтересам дитини. Вислухавши сторони та їх представників, представника органу опіки, думку неповнолітнього [PERSON], який в ході судового розгляду вказував, що бажає здійснити туристичну поїздку до Португалії з матір'ю, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 03.07.2013 році, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з матір'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян Україниоформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій - рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» вирішення питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон можливе при зазначенні конкретної держави та відповідного часового проміжку перебування в такій державі. Встановлено, що позивачці та неповнолітньому [PERSON] були надані офіційні запрошення громадянкою [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки і тіткою дитини та проживає в Португалії м.Албуфейра про те, що вона має можливість в період з 01.06.2015р. до 30.08.2015р. прийняти [PERSON] з сином до себе погостювати в Португалію та оздоровитися. Витрати, пов'язані із перебуванням в Португалії [PERSON] бере на себе. Відповідно до висновку № 146/30-03-03 від 02.04.2015р. орган опіки і піклування вважає доцільним надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньому [PERSON] до Португалії в період з 01.06.2015р. до 30.08.2015р. у супроводі матері без згоди батька, захищаючи право дитини на відпочинок та з метою культурного розвитку. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині надання неповнолітньому [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Португалії в період з 01 червня 2015 року до 30 серпня 2015 року без дозволу та супроводу батька у супроводі матері, для чого надати позивачці дозвіл на оформлення дитячого проїзного документа неповнолітньому сину без згоди батька, беручи до уваги наявність офіційного запрошення позивачки від [PERSON], в якій остання гарантувала наявність фінансових можливостей організувати відпочинок сестри з племінником у Португалії шляхом надання відповідного зобов'язання до консульської служби та нотаріально посвідченою заявою підтвердила, що надана нею інформація буде оброблена Головним Управлінням консульської служби при видачі візи, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд малололітнього сина до Португалії за межі України з туристичною метою в період літніх канікул з 01.06.2015р. до 30.08.2015р. відповідає інтересам дитини, спрямована на виконання батьківського обов"язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її фізичний та культурний розвиток, тому суд вважає обґрунтованим висновок органу опіки і піклування, що тимчасовий виїзд позивачки з неповнолітнім сином, з метою відпочинку та спілкуванню з родичами піде на користь фізичному здоров'ю, розвитку та моральному самопочуттю дитини. Доводи відповідача суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні не знайшли підтвердження об'єктивними доказами факти створення перешкод позивачкою у спілкуванні відповідача з сином чи неналежного її відношення до батьківських обов'язків, з питання визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином відповідач до органу опіки і піклування не звертався, згідно пояснень сторін неповнолітній [PERSON] певний час проживав з батьком, спільно відвідували спортивні заняття, згідно характеризуючих матеріалів за місцем навчання дитини, і батько, і мати цікавляться навчанням сина, мати регулярно відвідує школу, відповідно до акту обстеження житлово-побутові умови проживання дитини створені належні, згідно з пояснень представника органу опіки і піклування позивачкою були представлені висновки медичного обстеження дитини. Що стосується посилання відповідача на наявність у нього сумнівів, що позивачка може залишитись постійно проживати за кордоном, чим може бути порушене його право на спілкування з сином, дані доводи носять імовірнісний характер, рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, зокрема вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Суд не вправі вирішувати питання на майбутнє, згідно з принципом диспозитивності суд вирішує справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Вирішення питання про надання права на тимчасовий виїзд дитини не надає права позивачці на зміну місця постійного проживання дитини. Задовольняючи частково позов, суд спрямовує своє рішення на захист інтересів дитини, враховує, що зміст інтересу дитини змінюється з її віком, значною мірою визначається її особистими потребами розвитку. Нехтування ними, здійснення права без урахування таких інтересів може тягнути за собою психологічне травмування дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Outcome: partial