Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

17 січня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягненн заборгованості за кредитним договором,посилаючись на те,що відповідно до укладеного договору №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011 року [PERSON] 01 березня 2011 року отримав кредит у розмірі 19900,00грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач підтвердив свою згоду на те,що підписана заява разом з Умовами наданні кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір,про що свідчить підпис Відповідача у заяві.Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати,Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості а Кредитом,яка складається із заборгованості за Кредитом,за відсотками,комісію,а також інші витрати згідно Умов. У зв»язку з порушеннями зобов»язань за кредитним договором Відповідач станом на 16.12.2013 року має заборгованість в розмірі 30820,40грн,яка складається з наступного: -7078,26грн-заборгованість за кредитом; 7,41грн-заборгованість по процентам за користування кредитом; -3994,78грн-заборгованість по комісії за користування кредитом; 17796,12грн-пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; А також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг: -500,00грн -штраф (фіксована частина); -1443,83грн-штраф( процентна складова). Позивач просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 30820,40грн та в повернення судових витрат 308,20грн. Відповідач у справі [PERSON] позов ПАТ КБ «Приватбанк» визнав частково,подавши до суду 20 лютого 2014 року зустрічний позов про захист прав споживача,в якому просить суд : -визнати правочин-Заяву його,як позичальника, №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011 року,укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» в частині визнання невід»ємною частиною договору Умов та правил надання банківських послуг недійсними,оскільки він підписав лише заяву про надання банківських послуг,а Умови та правила надання банківських послуг він не підписував та з ними не ознайомлений; -визнати несправедливими та недійними положення п.п. 2.4.5.1,2.4.5.2,2.4.5.3,2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,які не укладалися між ним та ПАТ КБ «Привтабанк» ,оскільки передбачені зазначеними пунктами стягнення штрафу та пені є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності як неустойка за порушення грошового зобов»язання, а тому не можуть двічі застосовуватися за одне й те ж саме правопорушення, а також вони всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» ,так як встановлені у непрорційно великих розмірах,понад п»ятдесят відсотків вартості продукції,тому є несправедливими,так як обмежують права [PERSON],як споживача банківських послуг; Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність,зустрічний позов [PERSON] підтримує у повному обсязі,первинний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] визнає частково в частині боргу за тілом кредиту та несплаченими відсотками,в іншій частині не визнає. Вивчивши матеріали справи суд вважає що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір,укладений з недодержанням письмової форми ,є нікчемним. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом наведених правових норм підпис сторін письмового договору має бути під усіма його умовами, про які домовилися сторони. Якщо сторони уклали змішаний договір, то умови різних договорів повинні міститися в письмовому тексті договору, підписаному сторонами. Факт укладення між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] кредитного договору від 01.03.2011 року підтверджується письмовою Заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та [PERSON], в якій містяться всі істотні умови вказаного виду договору, в тому числі сума кредиту, валюта кредиту, строк дії договору ,розмір процентів за користування кредитом,розмір єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту,розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом)та інші (а. с.______________). Надання банком [PERSON] коштів, визначених у Заяві в сумі 19900грн, [PERSON] не заперечувалося та не оспорювалося. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають і кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Зібраними та перевіреними судом по справі доказами доведено, що 01 березня 2011 року сторони по справі уклали правочин у формі підписаної Заяви про надання [PERSON] банківської послуги у виді строкового банківського кредиту на споживчі цілі у сумі 19900,00грн на строк 36 місяців по 28.02.2014 року включно зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом,єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 199,00грн,та щомісячної винагороди за надання банківського інструменту у розмірі 398,00грн з щомісячним погашенням Позичальником грошових коштів Банку в сумі 951,82грн. Будь яких інших договорів про умови та правила надання банківських послуг сторони не укладали. Посилання ПАТ КБ «Приватбанк», що невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього, зокрема: Умови та правила надання банківських послуг, з якими позивач був ознайомлений,про що зазначено у його Заяві,суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 654 ЦК України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата і підпис особи, яка уклала такий договір. [PERSON] заперечує, що він був ознайомлений та погоджувався з іншими умовами та правилами надання та повернення кредиту, а ніж ті, які зазначені у його заяві від 01.03.2011 року. Усупереч вимог ст. 60 ЦПК України ПАТ КБ «Привтабанк» не надало суду жодних належних доказів того, що між ним та [PERSON], крім існуючої підписаної [PERSON] заяви на отримання кредиту на зазначених в Заяві умовах, укладався інший договір та з іншими умовами надання кредиту. Щодо доводів [PERSON] про те, що Умови та правила надання банківських послуг, не являються додатками до договору, то суд вважає такі обґрунтованими, оскільки вказані додатки не містять дати та підпису [PERSON],а сам письмовий договір між ними не укладався. За таких обставин, банк не вправі був в односторонньому порядку змінювати умови раніше укладеного правочину і нараховувати [PERSON] витрати, які не передбачені правочином -Заявою №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011 року,укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». З врахуванням зазначеного суд вважає доведеним вказаною Заявою позичальника від 01.03.2011 року укладення між сторонами кредитного договору на зазначених в Заяві та викладених судом вище умовах та наявності за [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на16.12.2013 року в розмірі 11080,45грн,із них 7078,26грн-заборгованості за кредитом;-7,41грн-заборгованості за відсотками за користування;3994,78грн-заборгованості щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом). Відновідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до положень ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки Заявою підписаною [PERSON] та іншими доказами не доведено наявність договору між сторонами про конкретні види та розміри заходів забезпечення виконання зобов»язання у виді неустойки-пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором ,а також штрафів як фіксованої частини та і процентної складової всупереч вимогам стт.ст.546,547,548,549 ЦК України, оскільки в Заяві зазначено лише посилання на їх розмір,зазначений в Умовах,які [PERSON] не підписані,але конкретні види та їх розмірі таких заходів не зазначені у підписаній [PERSON] Заяві,тому суд вважає безпідставним нарахування ПАТ КБ «Приватбанк» 17796,12 грн пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором,500грн штрафу(фіксованої частини) ,1443,83грн штрафу(процентної складової). Тому в цій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити,а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним правочину-Заяви позичальника № укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» ,в частині визнання невід»ємною частиною договору Умов та правил надання баківських послуг слід задовольнити. З врахуванням викладеного суд вважає,що стягненню підлягає лише заборгованість станом на 16.12.2013 року в розмірі 11080,45грн(7078,26грн заборгованості за кредитом+ 7,41грн заборгованості за відсотками за користування кредитом + 3994,78 грн заборгованості щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом),тобто всі належні виплати ,передбачені підписаною [PERSON] Заявою від 01.03.2011 року,які викладені у Заяві та на які добровільно погодився [PERSON], підписуючи зазначену Заяву. Обговорюючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині його вимог про визнання недійсними правочину-Заяви позичальника №DNFZСС9ЕЕ21288 від 01 березня 2011 року,укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» в частині умови нарахування йому,[PERSON] сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 398грн(комісії),оскільки кредитодавцем всупереч абз.3 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено зазначений платіж за дії ,які не є послугою у визначенні цього Закону,так як послуга стосовно надання йому кредиту відбулася лише один раз,і за це стягнута одноразова винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 199грн у відповідності з умовами Заяви,але в подальшому Відповідач щомісячно нараховував йому до сплати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 398грн,яка передбачена Заявою,але зазначена умова у Заяві щодо сплати ним винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 398 грн у місяць є нікчемною,оскільки ніяких послуг у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» Банк йому не надавав,суд вважає їх безпідставними,оскільки зазначені умови кредитного договору підписані [PERSON] у виді Заяви,в якій обумовлено надання такої послуги та її вартість,з чим повністю погодився [PERSON] доказів ненадання такої послуги [PERSON] суду не надано. Крім того,як вбачається з Заяви позичальника від 01.03.2011 року розмір щомісячних відсотків за користування кредитом встановлений незначний в розмірі 0,01% на місяць,тобто 0,12 % річних, а щомісячна сума щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 398,00грн є по суті платою за користування кредитом,що зокрема випливає з її найменування в Заяві та не суперечить вимогам закону та умовам кредитного договору відповідно до Заяви позичальника та не суперечить ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вважає з необхідне стягнення на користь ПАТ «КБ»Приватбанк» з [PERSON] ,з врахуванням задоволення позовних вимог банку частково на 36% , судового збору пропорційно задоволених позовних вимог,але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 243,60грн. Оскільки позивач за зустрічним позовом про захист прав споживачів [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону Украни «Про судовий збір»,суд вважає за необхідне стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору за зустрічним позовом в розмірі 243,60грн на користь держави.

Outcome: partial