Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] 21.03.2019 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2017 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, разом не проживають понад шість місяців. Відповідач офіційно не працює та не має постійного місця роботи. Дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, вона самостійно намагається матеріально забезпечити та виховувати дочку, виконує всі обов`язки по утриманню дитини. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, так як знаходиться у працездатному віці, однак добровільно допомогу не надає, тоді як позивач не може працювати у зв`язку з доглядом за дитиною. Джерелом доходу позивача є соціальні виплати по догляду за дитиною, інших доходів вона немає. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 77, 79, 80, 84, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмір ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмір ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 26.03.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. 25 квітня 2019 року за клопотанням позивача судом постановлено ухвалу про витребування з Голованівського управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області довідки про доходи відповідача, на виконання якої 06.05.2019 до суду надійшов витребуваний доказ. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю (а.с. 27). Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзив на позов не подав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 грудня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Голованівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №56, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.12.2017 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.01.2018 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 7). Згідно довідки про склад сім`ї за №384, виданої 18.03.2019 виконкомом Троянської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, дитина [PERSON] , [INFO], входить до складу сім`ї позивача, яка проживає в с. Троянка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5). Згідно відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 02.05.2019, наданої Голованівським управлінням Головного управління ДФС у Кіровоградській області, відповідач з 01.01.2018 по 31.12.2018 доходу не має (а.с. 36). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, в період спільного проживання в них народилась донька, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, відзив на позов не подав, тобто не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить зі слідуючого. За нормами частин 1, 2, 4 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач, що визначено ст. 12 ЦПК України. Позивач в позовній заяві не зазначає докази, як на підставу можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а лише вказує на те, що відповідач не надає допомоги на утримання доньки та на її утримання, однак з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки право позивача на отримання аліментів від відповідача до досягнення дитиною трьох років виникає лише у випадку можливості останнім надавати таку допомогу. На підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, позивач звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів з Голованівського управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області, на підтвердження доводів про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Однак на виконання ухвали суду Голованівською ДПІ було подано відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про те, що відповідач доходу не має. Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, що відповідач може надавати їй допомогу, а тому в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача мають бути стягнуті 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави, а інша частину судового збору в такому ж розмірі має бути компенсована за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial