Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

15 липня 2020 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гребенюк А.С., звернувся до суду з позовною заявою, мотивувавши свої вимоги тим, що 5 березня 2018 року між ним та ПАТ « Банк Форвард» було укладено договір № 200130588 про надання та використання платіжної картки (далі - договір). 26 листопада 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про припинення дії договору. Разом з заявою [PERSON] передав співробітнику банку платіжну картку для знищення. Заборгованість, яка рахувалась по кредиту станом на 26.11.2018 у розмірі 23 156 грн, позивач оплатив, що підтверджується квитанцією. Доступу до картки та рахунку у нього не було. Таким чином, вважає, що позивачем відсутня заборгованість перед відповідачем у повному обсязі. У січні 2020 року позивач дізнався про те, що на його банківські рахунки накладено арешт. На надісланий ним запит до банку, [PERSON] отримав відповідь, з якої дізнався, що в період з 27.11.2018 по 03.01.2019 з рахунку були списані грошові кошти за здійснені видаткові операції. Відтак наголошує, що відповідачем не було блоковано його рахунок та проводились операції по рахунку не відомими особами. Жодної письмової вимоги про наявність заборгованості позивач не отримував. Було встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на підставі виконавчого напису № 3592 від 06.09.2019, вчиненого приватним нотаріусом ІМНО Кондратюком В.С., було відкрито виконавче провадження ВП № 60295749 від 15.10.2019 щодо стягнення з нього коштів на загальну суму 25442,90 грн на користь АТ «Банк Форвард». Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема приватним нотаріусом ІМНО Кондратюком В.С не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом. А тому просить виконавчий напис від 06 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., яким було запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 25442,90 грн. (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом) на користь АТ «Банк Форвард» визнати таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання про розподіл судових витрат. 4 серпня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. У підготовчому засіданні 4 лютого 2021 року з`явилася представник позивача - адвокат Каплунова А.С., яка заявила клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса ІМНО Кондратюка В.С., а саме матеріалів, на підставі яких 06.09.2019 року останнім було вчинено виконавчий напис № 3592. Представник відповідача АТ «Банк Форвард» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Треті особи - приватний нотаріус Кондратюк В.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважності причин неявки суду не повідомили, пояснень на адресу суду не направили, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися. Ухвалою від 4 лютого 2021 року клопотання представника позивача щодо витребування доказів у вказаній вище справі задоволено. Зобов`язано приватного нотаріуса Кондратюка В.С. надіслати на адресу суду (або ж видати на руки позивачу) засвідчену належним чином копію матеріалів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис № 3592 від 06.09.2019 року за заявою АТ «Банк Форвард». 4 лютого 2021 року суддею Голосіївського суду м. Києва Плахотнюк К.Г. було постановлено ухвалу, якою підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 26 серпня 2021 року. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Педставник позивача просив розглянути справу за його відсутності, повідомив суд про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачкою підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 6 вересня 2019 року приватним нотаріусом ІМНО Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3592 про стягнення з [PERSON] , який є Боржником за договором про надання та використання платіжної картки № 200130588 від 05.03.2018 року, укладеного на підставі підписаної позивачем заяви, яка містить в собі пропозицію (оферту) (а.с. 10), за заявою АТ «Банк Форвард». Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.10.2018 по 08.01.2019. Сума повної заборгованості складає 24 592,90 грн в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 22526,32 грн; заборгованість за процентами становить 1916,58 грн; плата за пропуск мінімальних платежів становить 150,00 грн. За вчинення виконавчого запису нотаріусом отримано плату зі стягувача АТ «Банк Форвард» в розмірі 850 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» складає 25442,90 грн (а.с. 8). Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 60295749 від 15.10.2019 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису (а.с. 38). Позивач вказує, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог закону та наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 глави 16 Порядку у разі , якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати її у стягувача. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895св18 від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Суд позбавлений можливості оцінити документи на підставі яких було здійснено виконавчий напис приватним нотаріусом Кондратюком В.С. оскільки зазначені документи, відповідно до ухвали суду, третя особа не надіслав, а також не надав пояснення та докази, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, встановив у якому розмірі виникла заборгованість. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Так, згідно з матеріалами справи, позивач [PERSON] заперечив безспірність суми заборгованості, що підлягає до стягнення за виконавчим написом. Зазначив, що 26 листопада 2018 року звернувся до ПАТ «Банк Форвард» з заявою про дострокове припинення договору про картку (зареєстрована 26.11.2018 № 21/17-04-9469) (а.с. 12), погасивши при цьому заборгованість по кредиту у розмірі 23 156 грн, що підтверджується квитанцією № 1448937 від 26.11.2018 (а.с. 13). Із листа відповідача АТ «Банк Форвард» та виписки з особового рахунку, наданих позивачем, вбачається, що після припинення дії договору про карту в період з 27.11.2018 року по 03.01.2019 року з рахунку були списані грошові кошти за здійснені видаткові операції. Банком по договору був сформований і виставлений заключний рахунок-виписка на загальну суму 24 592,90 грн, з датою оплати 04.02.2019. Цей заключний рахунок був направлений на поштову адресу [PERSON] (а.с. 15-31, 32-33). Однак, як зазначає позивач, рахунок він не отримував. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач АТ «Банк Форвард», не подавши відзив на позов, не довів свого права стягувати заборгованість з позивача за укладеним з фінансовою установою договором, та саму суму заборгованості. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. Суду не надано доказів на підтвердження належного відправлення та отримання боржником заключної вимоги про погашення заборгованості. Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Зазначені вище обставини свідчать про те, що виконавчий напис, вчинений 06.09.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за договором № 200130588 від 05.03.2018 про надання та використання платіжної картки в розмірі 25442,90 грн, який зареєстровано в реєстрі за № 3592, таким, що не підлягає виконанню. З огляду на це, заявлені [PERSON] вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути задоволені судом. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 138 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано ордер (а.с. 44, 58). Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), суд вважає за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 847,20 грн. На підставі викладеного

Outcome: partial