Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м .Харкова з вказаним позовом та просить на її користь стягнути з [PERSON] грошові кошти за невиконання умов трудового договору в розмірі 10 000,00 грн та понесені судові витрати у розмірі 551,20 грн, посилаючись на те , що 17 липня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] прийнята на посаду візажиста салону краси «The Brow BAR» зі строком дії договору до 20.07.2016р. За відсутності обставин передбачених частиною першою статті 39 КЗпП, взагалі без будь якого повідомлення позивача, який є роботодавцем, відповідач близько місяця відмовлявся виходити на роботу, не пояснюючи причини відсутності на робочому місці. Зазначені дії свідчать про спробу відповідача розірвати трудовий договір в односторонньому порядку. Відповідно до п. 9 Договору у разі розірвання договору працівником раніше кінцевого строку дії договору, працівник повинен компенсувати фізичній особі витрати, які були понесені на навчання цього працівника в розмірі 10 000 грн. Підтвердженням проходження навчання працівника є Акти про проведення мастер класів з навчання працівників салону краси «The Brow BAR», а саме 9 грудня 2015 року був проведений мастер клас з навчання за участі [PERSON], 16 грудня 2015року був проведений мастер клас з навчання за участі [PERSON]. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦКУ, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такою обставиною у зазначеному Договорі є дострокове розірвання договору працівником. По суті, Відповідач, підписавши договір з відкладальною обставиною, має право звільнитися в будь-який момент, але припинення ним трудових відносин з підприємством раніше погодженого в договорі строку хоч і є цілком допустимим та правомірним, однак зумовлює виникнення обов'язку розрахуватися з роботодавцем за отримані за рахунок останнього блага (навчання) і компенсувати йому понесені витрати в розмірі визначеному в договорі. Таким чином, оскільки відповідач (працівник) особисто вчинив дії направлені на розірвання трудового договору укладеного 17 липня 2015 року між ним та позивачем, а тому повинен компенсувати витрати на навчання в розмірі 10 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов , та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене вище, суд вбачає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд,вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно достатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно достатті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено : 17 липня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] прийнята на посаду візажиста салону краси «The Brow BAR» зі строком дії договору до 20.07.2016р. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 39 КЗпП передбачено, що строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника у разі: хвороби або інвалідності працівника, які перешкоджають виконанню роботи за договором; порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору; неможливості продовжувати роботу у випадках, передбачених частиною першою статті 38 КЗпП. За відсутності зазначених обставин, взагалі без будь якого повідомлення позивача, який є роботодавцем, відповідач близько місяця відмовлявся виходити на роботу, не пояснюючи причини відсутності на робочому місці. Зазначені дії свідчать про спробу відповідача розірвати трудовий договір в односторонньому порядку. В силу зазначених вище обставин, відповідно до наказу № К-03 від 19.04.2016р. [PERSON] була звільнена з посади візажиста салону краси «The Brow BAR» 17.03.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин Таким чином, відповідач особисто вчинив дії направлені на розірвання трудового договору укладеного 17 липня 2015 року між ним та позивачем. Відповідно до п. 9 Договору у разі розірвання договору працівником раніше кінцевого строку дії договору, працівник повинен компенсувати фізичній особі витрати, які були понесені на навчання цього працівника в розмірі 10 000 грн. Підтвердженням проходження навчання працівника є надані до суду копії актів про проведення мастер класів з навчання працівників салону краси «The Brow BAR», а саме 9 грудня 2015 року був проведений мастер клас з навчання за участі [PERSON], 16 грудня 2015року був проведений мастер клас з навчання за участі [PERSON] та актів виконаних робіт. По суті, відповідач, підписавши договір з відкладальною обставиною, має право звільнитися в будь-який момент, але припинення ним трудових відносин з підприємством раніше погодженого в договорі строку хоч і є цілком допустимим та правомірним, однак зумовлює виникнення обов'язку розрахуватися з роботодавцем за отримані за рахунок останнього блага (навчання) і компенсувати йому понесені витрати в розмірі визначеному в договорі. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦКУ, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такою обставиною у зазначеному Договорі є дострокове розірвання договору працівником. На підставі викладеного , суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивача суд стягує суму компенсації, яка була понесена на навчання працівника, в розмірі 10 000, 00 грн,а також судовий збір 551 грн 20коп, який позивач сплатив при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи вище викладене та на підставі ст.ст. 10,11,209,212,224-226,ЦПК України, та

Outcome: approved