Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

09.11.2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача, в якому просила: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20 травня 2000 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис №315; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку [PERSON], починаючи з 09 листопада 2016 року і до повноліття [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, подальше збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сторони не дійшли згоди щодо порядку надання позивачу матеріальної допомоги на утримання вказаних дітей, які проживають з позивачем. Відповідно до положень імперативних норм ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше одного місяця з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито 06 лютого 2017 року (а.с.27), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, з довідки щодо судового засідання по цій справі від 20 лютого 2017 року вбачаються дані щодо відсутності позивача. На судове засідання по розгляду цієї справи 06 березня 2017 року позивач також не з"явилася, і це не перша неявка сторони позивача, проте не поспіль (щодо ознак повторності), оскільки остання з"явилася до суду на судовий розгляд справи, який був призначений на 24 лютого 2017 року. При цьому судом враховано, що стороною позивача не заявлено клопотань про відмову від вказаного позову або про залишення його без розгляду, а також не надано заперечень щодо розгляду справи у заочному порядку, а тому, враховуючи викладене, вищенаведені імперативні вимоги ст.157 ЦПК України та зміст вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за належне встановити заочний розгляд справи. Так, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач заперечував проти задоволення позову, доказів на підтвердження заперечень до суду не надав. Просив надати строк на примирення з відповідачем, огульно посилаючись на можливість такого примирення, проте не зазначив та не надав доказів щодо можливості примирення сторін. Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, проаналізувавши всі матеріали справи, в тому числі, копії: свідоцтва про одруження сторін (а.с.8); свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9), суд встановив наступні факти: - сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, подальше збереження шлюбу неможливе (про, що вказала сама позивач, при цьому, доказів звортнього відповідачем не надано, в тому числі, у судовому засіданняі по розгляду цієї справи); - позивач та відповідач є батьками дітей, які проживають разом з позивачем (що відповідачем не заперечується): [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; - позивач потребує матеріальної допомоги на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20). З положень ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є рівні у своїх правах. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Враховуючи викладене, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу України, належить шлюб між сторонами розірвати. Крім того, проаналізувавши наведені дані, враховуючи положення ст.367 ЦПК України, наявність обов»язку щодо утримання вказаних дітей до досягнення ними повноліття у обох сторін, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів належить задовольнити частково, а саме: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 09 листопада 2016 року і до повноліття [PERSON], [INFO], після чого, стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми вказаних платежів за один місяць; в задоволенні решти позовних вимог відмовити як у безпідставних,а також належить відмовити в задоволенні вимоги [PERSON] про надання строку для примирення з [PERSON], і огульні заперечення відповідача проти розірвання шлюбу не спростовують такого висновку суду. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить розподілити таким чином: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги майнового характеру стягнути з [PERSON] в доход держави; судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги про розірвання шлюбу стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial