Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Як зазначає позивачка вона працювала на підприємстві відповідача в період з 16 січня по 20 березня 2015 року і звільнилася з роботи за власним бажанням. Мотивуючи тим, що на день звільнення і по теперішній час з нею не проведено розрахунок по зарплаті позивачка ї просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по зарплаті, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по день розгляду справи в суді. В судове засідання позивачка не з'явилася, але завчасно надала суду заяву про збільшення позовних вимог і просить суд стягнути з відповідача суму моральної шкоди. Відповідач також не з'явився в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово попереджався, не надав заперечень щодо суті позову а також не виконав ухвалу суду про надання відповідних документів, які підтверджують чи спростовують наявність заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Згідно довідки Прилуцької ОДПІ позивачці в першому кварталі 2015 року підприємством відповідача було нараховано 4677 грн. 33 коп. суми заробітку, з яких 1754 грн. було виплачено позивачці ( а.с. 29 ), тобто сума заборгованості по зарплаті становить 3 223 грн. 33 коп., яка і підлягає до стягнення. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст. 117 КЗпП України по час постановлення рішення, проте на думку суду дані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме лише за час, який позивачка не працювала до моменту працевлаштування на іншу роботу. Як вбачається з копії трудової книжки позивачка з 3 серпня 2015 року була прийнята на роботу до КП «Прилукижитлобуд», і на думку суду саме по цей день і має бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Оскільки позивачка звільнилася з роботи 20 березня 2015 року, то по 3 серпня 2015 року пройшло 135 днів. Як зазначено вище за час роботи у відповідача позивачці було нараховано 4677 грн. 33 коп. зарплати, з 16 січня по 20 березня 2015 року позивачка пропрацювала у відповідача: в січні 11 робочих днів, в лютому - середній норматив кількості робочих днів за місяць становить 21,2 дні, в березні - 15 днів, тобто усього 47,2 днів, тобто середньоденний заробіток позивачки становить 4677,33 : 47,2 = 99 грн.10 коп., дана сума множиться на кількість днів затримки розрахунку, 135, = 13 378 грн. 50 коп., які і підлягають до стягнення. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, проте суд вважає, що дані вимоги мають бути залишені без розгляду, оскільки суду не відомо, яка відпустка мала бути нарахована позивачці, але це не перешкоджає позивачці звернутися до суду з іншим позовом після отримання відповідних документів. Позивачкою також заявлено вимоги про стягнення суми моральної шкоди, які на думку суду підлягають до задоволення, оскільки діями по невиплаті зарплати понад рік позивачці дійсно завдано моральну шкоду.

Outcome: partial