Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та неодноразово уточнюючи позовні вимоги просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 39 890,00грн., неустойку за період з 01.01.2014-31.12.2015 р. р. у розмірі 287 961,00 грн. та інфляційну складову суми заборгованості у розмірі 11114, 00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.01.2011 року і до повноліття дитини. 07.12.2011 року позивач звернулась до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві з заявою про примусове виконання рішення суду, однак останній було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження». При повторному зверненні до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві також було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у зв'язку з пропуском річного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання. В подальшому позивач зазначає, що строк на пред»явлення виконавчого провадження було поновлено та 19.11.2014 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно до постанови ВДВС Солом»янського РУЮ в м.Києві від 19.02.2015 року виконавче провадження було закінчено, у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Разом з тим, позивач зазначає, що за період з 24.01.2011 року по 12.12.2014 року у відповідача рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 39890,00 грн., яку позивач просить стягнути на її користь. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 287961, 00 грн., суму інфляції за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 11114,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти щомісяця на виконання рішення суду, проте у відповідача не збереглися усі квитанції в підтвердження даних витрат. Крім того, вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини позивача, оскільки остання пропустила строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання без поважних причин. Також вважає, що порядок нарахування неустойки, проведений представником позивача не ґрунтується на вимогах ст.196 СК України, а підстави для стягнення інфляційної складової суми заборгованості по аліментам, відсутні. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995 року по 1999 рік, від якого у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.01.2011 року і до повноліття дитини (а.с.53). 07.12.2011 року позивач звернулась до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві з заявою про примусове виконання вказаного вище рішення суду, однак останній було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження». 01.07.2014 рок позивачу повторно відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.26 ЗУ « Про виконавче провадження» ( а.с. 52). 19.11.2014 року ВДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 4938/11 виданим 30.08.2011 року Солом`янським районним судом м. Києва (а.с.32). Постановою ВДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві від 29.04.2015 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Відповідно до даної постанови вбачається, що заборгованість по аліментам становить 46370,00 грн.(а.с.24). Так, з матеріалів справи та наданих суду поштових повідомлень та фіскальних чеків вбачається, що відповідачем частково сплачено аліменти на користь позивача, а саме: за 2011 рік сплачено 2000, 00 грн., за 2012 рік сплачено 17400, 00 грн., за 2013 рік сплачено 16000,00 грн., за 2014 рік сплачено 18000, 00 грн. В період з 24.01.2011 року по 12.12.2014 року, тобто до досягнення дитиною повноліття, відповідачем повинно бути сплачено аліментів на загальну суму 93290,00 грн., що не заперечувалося сторонами по справі. Таким чином, на день досягнення дитиною повноліття заборгованість відповідача по аліментам перед позивачем склала 39890,00 грн. ( 93 290,00 грн.-53 400,00 грн.=39890,00 грн.). Доказів того, що відповідачем сплачено аліменти в повному обсязі та відповідно у останнього відсутня заборгованість по сплаті аліментів за вказаним вище рішенням, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не спростовано наявність вказаної вище заборгованості по аліментам. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що заборгованість по аліментам відповідачем не сплачена, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 39890,00 грн. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 287961, 00 грн., то дані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року. Доказів в підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано. Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства, розрахунок неустойки суд визначає так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі № 6-94 цс 15. Аналізуючи матеріали справи та вимоги чинного законодавства, виходячи із розміру заборгованості по аліментам за спірний період, суд вважає що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року у розмірі 10160,00 грн. Так, за лютий 2014 року, з урахуванням прострочення сплати за 44 дні, та виходячи з розміру неустойки за кожен день, яка складає 20, 00 грн., 2000, 00 х1% х 44 = 880,00 грн. За квітень 2014 року, з урахуванням прострочення сплати за 41 день , та виходячи з розміру неустойки за кожен день, яка складає 20, 00 грн., 2000, 00 х1% х 41 = 820,00 грн. За вересень 2014 року, з урахуванням прострочення сплати за 58 днів, та виходячи з розміру неустойки за кожен день, яка складає 20, 00 грн., 2000, 00 х1% х 58 = 1160,00 грн. За січень 2015 року: 2000,00 х 1% х 31=620,00 грн., за лютий 2015 року: 2000, 00 х1% х 28= 560,00 грн., за березень 2015 року: 2000, 00 х 1% х 31=620,00 грн., за квітень 2015 року: 2000,00 х 1% х 30=600,00 грн., за травень 2015 року: 2000,00 х 1% х 31=620,00 грн., за червень 2015 року: 2000,00 х 1% х 30=600,00 грн., за липень 2015 року: 2000,00 х 1% х 31=620,00 грн., за серпень 2015 року: 2000,00 х 1% х31=620,00 грн., за вересень 2015 року: 2000,00 х 1% х 30=600,00, за жовтень 2015 року: 2000,00 х 1% х31=620,00 грн., за листопад 2015 року: 2000,00 х 1% х30=600,00 грн., за грудень 2015 року: 2000,00 х 1% х31=620,00 грн. Отже, загальний розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року становить 10160,00 грн.(880,00 грн. .+820,00 грн.+1160,00 грн. + 620,00 грн., 560,00 грн., +620,00 грн., +600,00 грн., +620,00 грн.,+600,00 грн.,+620,00 грн., + 620,00 грн., +600,00, +620,00 грн., +600,00 грн., +620,00 грн.). З огляду на викладене вище, суд не погоджується із порядком здійснення розрахунку пені наданого представником позивача, оскільки даний розрахунок проведено із загальної суми заборгованості по аліментам, що суперечить вимогам ст. 196 СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі № 6-94 цс 15. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення з відповідача суми інфляції за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 11114,00 грн., то дані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-113-цс-13 визначена правова позиція по даній категорії справ, згідно якої, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що під індексацією грошових коштів у законодавстві розуміється встановлений законами й іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно розрахунку розміру індексації аліментів, здійсненого представником позивача, сума, яка підлягає до стягнення становить 11114,00 грн. Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума інфляції по аліментам з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року має становити 26200,07 грн. Як вбачається із змісту ч.1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовні давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. Судом встановлено, що індексація аліментів за вказаний період ні судом, ні органом державної виконавчої служби не проводилася. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства позивач має право на стягнення індексації по аліментам, розмір яких визначений судом у твердій грошовій сумі, за весь час стягнення аліментів. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, що становить 11114,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 617,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial