Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування, в якому вказує, що бабусі позивача [PERSON] та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] року, належну їй частину квартири успадкував її чоловік [PERSON], який на час її смерті проживав разом, проте право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку не зареєстрував. [PERSON] помер [INFO] року, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить вцілому квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким належну йому квартиру заповів у рівних частках [PERSON] та [PERSON] 06.08.2013 року [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], звернулась до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, який знаходиться у [PERSON] та його батьків, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, що стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка складається з: кімнати (5) площею 18,4 кв.м, кухні (3) площею 7,8 кв.м, вбиральні (2) площею 3,2 кв.м, коридору (1) площею 4,5 кв.м, вбудованої шафи (4) площею 0,8 кв.м, лоджії площею 2,2 кв.м, загальною площею 36,9 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, - в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому вказує, що є онуком [PERSON], яка з 11.03.1992 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вони проживали в [ADDRESS], яку приватизували згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1995 року. Оскільки будь-якої домовленості між ними про розмір часток у праві спільної власності не було, вважає частки рівними, у зв'язку з чим кожний зі співвласників [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки продовжував проживати в спільній квартирі, проте право на спадщину юридично не оформив. Крім нього, син померлої [PERSON] прийняв спадщину, так як являється інвалідом 2 групи та має право на обов'язкову частку в спадковому майні, донька [PERSON] після смерті матері спадщину не прийняла. [INFO] року помер [PERSON], який був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] та набув право на 1/4 частину квартири в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] Відповідно, [PERSON] як спадкоємцю матері [PERSON] належало 1/4 частина квартири (обов'язкова частка). Згідно заповіту від 06.07.2010 року [PERSON] заповів належну йому квартиру в рівних частках [PERSON] та [PERSON], проте оскільки за життя він та [PERSON] не визначили розмір належних їм часток у праві власності на квартиру, а [PERSON] не оформив юридично право на спадщину після смерті дружини, при оформленні права на спадщину в нотаріальній конторі виникли перешкоди. Просить суд визначити частки співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним, встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] у вигляді 1/4 частини квартири та визнати [PERSON] право власності на частину 3/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. У квітні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач вказує, що є сином [PERSON], яка перебувала в шлюбі з гр. [PERSON] та на підставі свідоцтва про право власності від 31.01.1995 року була співвласницею квартири [ADDRESS], яку приватизувала спільно з [PERSON] Оскільки за життя власники частки у праві спільної власності не визначили, вважає їх рівними, по 1/2 за кожним. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, спадкоємцями є її чоловік [PERSON], діти - [PERSON], [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] продовжував проживати в спільній квартирі, проте право на спадщину юридично не оформив; [PERSON] прийняв спадщину, так як являється інвалідом 2 групи та має право на обов'язкову частку в спадковому майні, яка становить 1/4 частину квартири; донька [PERSON] після померлої спадщину не прийняла. [INFO] року помер [PERSON], який був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] та набув право на 1/4 частину квартири в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] Позивач своє право на спадщину за життя останнього не оформлював, а оскільки [PERSON] та [PERSON] не визначили розмір належних їм часток у праві власності на квартиру, оформити право на спадщину в нотаріальній конторі не має можливості. Просить визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] співвласників [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 за кожним та визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] як обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] Ухвалою суду від 17.04.2014 року цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення часток співвласників, встановлення факту та визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування та визначення часток співвласників - об'єднані в одне провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, доручивши представляти свої інтереси на підставі нотаріально посвідченої довіреності [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов, поданий нею в інтересах [PERSON], підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з наведених у ньому підстав. Позови [PERSON], [PERSON] визнала частково, не заперечувала проти задоволення позовних вимог про визначення часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], в іншій частині позовних вимог просила відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував, власний позов та позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити. Позивач [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував, власний позов та позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити. Представник [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позови [PERSON], [PERSON] підтримала. Вказувала на доведеність того факту, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку, визначеному в ст. 549 ЦК України (1963 року), оскільки фактично вступив в управління майном померлої - отримав від [PERSON] частину належних їй особистих речей та ощадні книжки, таким чином, набув право на 1/4 частину спірної квартири, у зв'язку з чим [PERSON] на час своєї смерті мав право на 3/4 частину квартири, з яких 1/2 частина належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, 1/4 частина - як спадкоємцю після смерті дружини [PERSON], який фактично прийняв спадщину. А тому [PERSON] та [PERSON] на підставі заповіту [PERSON] від 06.07.2010 року мають право на отримання в рівних частинах 3/4 частини квартири, по 3/8 частини кожен. Просила позови [PERSON], [PERSON] задовольнити в повному обсязі, позов [PERSON] в інтересах [PERSON] - частково. Третя особа приватний нотаріус Матвєєнко В.О. в судовому засіданні з приводу вирішення позовів поклалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON], представник третьої особи Третьої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі. [PERSON] доручила представництво своїх інтересів [PERSON] та в письмовій заяві зазначила, що проти позовів [PERSON], [PERSON] заперечує. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню, а позови [PERSON], [PERSON] - частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 16.10.1975 року, що підтверджуються Свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 24.01.1984 року, виданим Полтавським міським відділом ЗАГС, після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище "[PERSON]". [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка "[PERSON]". Вказане підтверджується свідоцтвами про народження. [PERSON] з 16.06.1993 року перебуває в шлюбі з [PERSON] та є батьком [PERSON], [INFO] року н6ародження. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно, [PERSON] та [PERSON] являються онуками [PERSON]. [PERSON] 11.03.1992 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Вони були зареєстровані та постійно проживали за адресою: [ADDRESS], приватизували вказане нерухоме майно та на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1995 року набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] померла [INFO] року у віці 66 років, про що Полтавським міським відділом РАГС зроблений актовий запис № 3257. Як встановлено в ст. 524 ЦК України (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (1963 року) визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Виходячи з положень вищенаведеної норми, спадкоємцями після померлої [PERSON] є чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори 05.04.2002 року за р. № 1-343, згідно з яким належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла доньці [PERSON]. Проте [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, жодних дій щодо прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не вчинила. Спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась. [PERSON] після смерті дружини продовжував проживати в їхній спільній квартирі [ADDRESS] до дня своєї смерті - до [INFO] року. Враховуючи встановлені по справі обставини та дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку про доведеність того факту, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], проте не оформив своє право на спадщину у встановленому законом порядку. Вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку чинним законодавством не передбачене, а відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. А тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини у виді 1/4 частини квартири задоволенню не підлягають. Позивач [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] на час її смерті не проживав, з заявою про прийняття спадщини не звертався. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання за ним права власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], [PERSON] посилався на те, що фактично прийняв спадщину після її смерті. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки через півроку після смерті матері [PERSON] отримав від [PERSON] її особисті речі - швейну машинку, електровафельницю, посуд та ощадну книжку, вважав, що прийняв у спадщину усе належне їй майно, в тому числі і квартиру, проте з заявою до нотаріальної контори не звертався, питання про оформлення права на спадщину не піднімав, щоб не турбувати [PERSON] Факт передачі [PERSON] позивачу [PERSON] окремих особистих речей померлої та предметів домашнього вжитку підтвердили в судовому засіданні допитана в якості свідка дружина позивача [PERSON], а також свідок [PERSON], яка пояснила суду, що пам'ятає, як під час поминок, які відбувалися через 6 місяців після смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] передавав [PERSON] особисті речі померлої та ощадну книжку. Згідно положень ст. 533 ЦК України (1963 року) предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Виходячи з положень вищенаведеної норми, зважаючи на те, що єдиною особою, яка проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], був її чоловік [PERSON], й відсутність заповіту, згідно з яким [PERSON] заповіла вказані речі сину [PERSON], усі предмети домашнього вжитку міг успадкувати лише [PERSON] Таким чином, за умови передання [PERSON] деяких господарських речей та посуду [PERSON] діяв би як власник цих речей, які успадкував після смерті дружини, у зв'язку з чим твердження позивача [PERSON] про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки прийняв вказані речі, як і доводи про те, що він в такий спосіб вступив в управління спадковим майном, є безпідставними й такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Оцінюючи показання свідків [PERSON], [PERSON], суд бере до уваги давність подій, що відбувались більше 10 років тому, у зв'язку з чим вважає сумнівною достовірність обставин та перелік речей, які [PERSON] передавав [PERSON], як і часу таких подій. Крім того, показання позивача та свідків щодо часу вчинення вищенаведених дій є неконкретними та суперечливими, не містять достовірної та точної інформації щодо цих подій. Жодних переконливих і об'єктивних доказів на підтвердження того факту, що передання цих речей здійснювалось з дотриманням вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивачем [PERSON] суду не надано. Передання ж [PERSON] [PERSON] ощадних книжок померлої [PERSON], на переконання суду, є недоведеним. Показання свідка [PERSON] в цій частині не можуть бути визнані належним доказом, оскільки фактично є припущеннями, конкретних реквізитів та опису документу, який нібито передавався в її присутності позивачу, вона суду не навела, переконливих доказів належності документу померлій [PERSON] не зазначила. Крім того, і позивач [PERSON], і свідок [PERSON] пояснювали суду про отримання однієї ощадної книжки, тоді як позивачем надано суду на огляд оригінали та приєднано до матеріалів справи копії з 2 ощадних книжок на ім'я [PERSON] та вкладиша на підтвердження відкриття третього рахунку. Свідок [PERSON] взагалі не вказала про те, що [PERSON] передавав її чоловіку [PERSON] якісь документи. Враховуючи викладене, непослідовність та суперечливість показань учасників процесу, а також той факт, що [PERSON] після смерті [PERSON] має вільний доступ до квартири [ADDRESS] та, відповідно, до усіх речей і документів, які в ній знаходяться, а відтак мав можливість отримати ощадні книжки самостійно в 2013 році й жодних достовірних доказів на підтвердження факту перебування у нього вказаних документів з часу смерті матері [PERSON], тобто з 2002 року, не надав, суд приходить до висновку про непереконливість і недостовірність зазначених доводів позивача [PERSON] та, відповідно, недоведеність факту прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк. Крім того, зі змісту позову [PERSON] вбачається, що він просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] як обов'язкову частку. Відповідно до наявних в розпорядженні суду медичних довідок [PERSON] з 1997 року має інвалідність, був інвалідом 3 групи, а в даний час - 2 групи безстроково у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно ст. 535 ЦК України (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що [PERSON] на час смерті матері [PERSON] був інвалідом, у зв'язку з чим за умови спадкування за заповітом мав право на обов'язкову частку у спадщині. Натомість судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась, відповідно спадкування за заповітом останньої не здійснювалось, у зв'язку з чим право на прийняття у спадщину частини майна після смерті [PERSON] як обов'язкової частки у [PERSON] не виникло. Поряд з вищезазначеним, в п. 23 постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року встановлено, що особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Натомість судом достовірно встановлено, що [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] до нотаріуса не звертався, відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилась. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] як обов'язкову частку задоволенню не підлягають. Таким чином, судом встановлено, що єдиною особою, яка у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], є її чоловік [PERSON]. В ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963 року) встановлено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1233, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. 06.07.2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О. за р. № 1039, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження - належну йому квартиру [ADDRESS], заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року у віці 88 років, про що 18.05.2013 року Центральним відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції зроблений актовий запис за № 807. Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] у встановлений в ст. 1270 ЦК України строк звернулись до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 75 від 29.02.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки при вивченні наданих представником спадкоємця документів встановлено, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру відсутній, тобто не надано нотаріусу належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 212/02-31 від 15.04.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки свідоцтво про право власності на житло залите невідомою речовиною, що унеможливлює його прочитання, не визначено частки співвласників у праві спільної власності на квартиру, домовленість між співвласниками про розмір часток неможлива в зв'язку зі смертю останніх, тобто [PERSON] не надано нотаріусу належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Не викликає сумніву той факт, що квартира [ADDRESS] належить померлим [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За життя вони частки у праві власності не визначили. Проте вказані обставини стали однією з підстав для відмови в оформленні [PERSON] права на спадщину після смерті [PERSON], відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 212/02-131 від 15.04.2014 року, винесеної державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори. Згідно ст. ст. 368, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом З огляду на вищенаведене, відсутність даних про існування договору між співвласниками про визначення часток у праві спільної власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність визначення рівними часток [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS], по 1/2 частині за кожним зі співвласників. Враховуючи те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], в тому числі належну їй частину квартири [ADDRESS] й був власником іншої її частини, не викликає сумніву той факт, що він мав право розпоряджатись вказаним нерухомим майном вцілому. Таким чином, до обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] входить в повному обсязі квартира [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, змісту заповіту від 06.07.2010 року, відповідно до якого [PERSON] залишив належну йому квартирі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, кожен зі спадкоємців має право на отримання у спадщину після смерті спадкодавця по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, позови [PERSON], [PERSON] - частково На підставі викладеного,

Outcome: partial