Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

11.02.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути на свою користь 49 739, 40 грн. в рахунок відшкодування шкоди та моральну шкоду в сумі 5000.00 грн., посилаючись на те, що 15.10.1992 року позивач по справі потрапив в ДТП із вини водія відповідача та отримав тілесні ушкодження, визнаний інвалідом першої групи безстроково, встановлено 90% втрати працездатності, потребує медичного та побутового догляду. Позивач змушений із 1992 р. у судовому порядку стягувати із відповідача виплати у зв'язку з втратою працездатності, останнім рішенням Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області 17 вересня 2014 року стягнув з відповідача відшкодування заробітку у зв'язку з пошкодженням здоров'я за період з 02 березня 2013 року по 01 травня 2014 року в сумі 74474.60 (сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні 60 копійок. Рішення було частково виконано лише 21 січня 2015 р., проте за період із 01.05.2014 р. по 01.02.2015 р. відповідач ухиляється від виплати позивачу щомісячних виплати, розмір яких складає 90 % від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та 75 % від мінімальної заробітної плати на загальний та побутовий догляд. Вказаною бездіяльністю позивачу також спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав частково, а саме: суму не виплаченого відшкодування заробітку визнав повністю, в частині моральної шкоди - позов не визнав. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Судом встановлено, що відповідач на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду від 19.04.2006 року повинен сплачувати позивачу щомісячні виплати, розмір яких складає 90 % від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та 0,75 % від мінімальної заробітної плати на загальний та побутовий догляд. (а.с. 14-16) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року у цивільній справі № 185/4134/14-ц за позовом [PERSON] до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди з відповідача на користь позивача було стягнуто відшкодування заробітку у зв'язку з пошкодженням здоров'я за період з 02 березня 2013 року по 01 травня 2014 року в сумі 74474.60 (сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні 60 копійок, а також стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000.00 (дві тисячі) гривень (а.с.5). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року у цивільній справі № 185/4134/14-ц за позовом [PERSON] до Павлоградськгоо МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди встановлено, що Так в судовому засіданні встановлено, що 15.10.1992 року позивач по справі потрапила в ДТП і з вини водія відповідача отримала тілесні ушкодження. відповідно до довідки МСЕК від 13.03.1996 року та від 15.12.1998 року вона є інвалідом першої групи безстроково, їй встановлено 90% втрати працездатності, вона потребує загального та побутового догляду. Вироком Павлоградського окружного суду Дніпропетровської області від 23.06.1993 року [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.215 КК України. Суд погоджується із розрахунком позивача щодо розміру заборгованості відповідача зі щомісячних виплат, яка складає 49 739, 40 грн. за період із 01.05.2014 р. по 01.02.2015 р., із врахуванням встановленого згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" та Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" розміру мінімальної заробітної плати в України на відповідний період 1218 грн. на місяць. Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., при цьому факт заподіяння моральної шкоди він пояснює бездіяльністю відповідача щодо своєчасного відшкодування матеріальної шкоди позивачу, який є інвалідом. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено погіршення стану здоров`я позивача через звернення до суду, яким він обгрунтовує факт спричинення йому моральної шкоди, та їх причинно-наслідковий звязок, враховуючи поважний похилий вік позивача. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial