Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] 19.12.2016р. звернулася з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення 954 445 грн. 81 коп., заборгованості за договорами позики, мотивуючи тим, що згідно Договору [PERSON] позичила у [PERSON] 352\~534 грн., що на день передачі грошей було еквівалентно 30 000.00 доларів США, та 16000 грн., що еквівалентно 1369 тис.дол.США, які зобов'язалась повернути у визначений договором строк. Кінцевим строком повного повернення позики є 30.09.2014 року. Оскільки відповідачка зобов'язання за договором позики не виконувала, станом на 19.12.2016 р. виникла заборгованість по сумі позики по договору від 17.01.2014 р. 66800 грн. - основна сума позики, 3854.00 грн. 3% річних, 39807.60 грн. - інфляційні витрати за весь термін прострочення, крім того по договору від 28.05.2014 р., 789000 грн. - основна сума позики із врахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 19.12.2016 р. 26 грн. 30 коп. за 1 дол., 5940.00 грн. 3% річних, 21158 грн. 98 коп. інфляційних витрат. 23.08.2017 р. позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] 919228 грн. суми заборгованості за двома договорами позики та судовий збір 6890 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив задовольнити позов. Пояснив, що кошти за договорами позики, його довірителька передавала відповідачці ймовірно у валюті оскільки оговорено в договорі сума у доларах США. До суду не зверталась раніше, оскільки вважала, що відповідачка ще може повернути кошти добровільно, у кінцевий строк, визначений договором. Представник додав, що з метою забезпечення належного виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором позики, 28.05.2014р. сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Суховоля, вул. Л. Українки, 24 Городоцького р-ну Львівської обл. та земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою, площею 0,0800 га, кадастровий №4620987700:12:015:0035. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим №488. Крім того, 11.07.2014р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики грошей у розмірі 16\~000 грн., що на момент його укладення, згідно курсу НБУ становило 1369 доларів США. За яким відповідач зобовязувалась повернути кошти у строк не пізніше 30.09.2014р., однак позики добровільно не повертає. 07.06.2016р. позивач [PERSON] та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги за договором позики грошових коштів від 17.01.2014р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] За таких умов позивач стала належним кредитором по відношенню до боржника [PERSON] та набула право вимагати від неї виконання зобовязання, передбаченого вказаним договором позики від 17.01.2014р. На момент укладання договору відступлення права вимоги сума боргу [PERSON] перед первісним кредитором [PERSON] становила 66\~800 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що її довірителька позичала гроші в позивачки, але частково повернула, стверджує, що 16000 грн. за договором позики від 11.07.2014 р. повернуто, однак позивач відмовилась повернути їй оригінал розписки, про що було її звернення у відділ поліції. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Позов витікає з цивільних правовідносин, що регулюється главою 48 та 71 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.\~526,\~530,\~625 ЦК України\~зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. За положеннями ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що згідно з договорами позики грошових коштів від 28.05.2014р. та 11.07.2014р., а також розпискою від 01.07.2014р. (а.с. 9-11) [PERSON] позичила у [PERSON] 352\~534 грн.56 коп., а також 16\~000 грн., з відображенням в договорах суми позики по відношенню до курсу долара США. Вказані договори позик посвідчувалися приватними нотаріусами Львівського міського нотаріального округу та зареєстровані за реєстровим №486 і №1918. З метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов»язань за вказаним договором позики від 28.05.2014р., сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Суховоля, вул. Л. Українки, 24 Городоцького р-ну Львівської обл., загальною площею 114,8 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: Суховоля, вул. Л. Українки, 24 Городоцького р-ну Львівської обл., площею 0,0800 га, кадастровий №4620987700:12:015:0035. Цей договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим №488 (а.с.13-14). Однак відповідач не мала наміру повертати позичені гроші, з приводу чого позивач зверталася до неї письмово з вимогою від 29.08.2016р. (а.с.16). 07.06.2016р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики грошових коштів від 17.01.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №34, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). За умовами якого, [PERSON] передала, а відповідно [PERSON] прийняла на себе право вимоги, що виникло та належало [PERSON] на підставі договору позики від 17.01.2014р., (а.с.8) за яким відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 66\~800 грн. та не повернула. Цей факт підтверджено актом приймання передачі від Первісного кредитора до Нового кредитора (а.с.16). 23.08.2017р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог з уточненим розрахунком, у якій просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 919\~228 грн. 14 коп. заборгованості за договорами позик грошових коштів та 6890 грн. сплаченого судового збору (а.с.86-92). Відповідно до наданих відомостей з [PERSON] України від 28.12.2016р. [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає в [INFO] (а.с.29). Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала зобов'язань за умовами Договору та не повернула позивачу борг станом на 19.12.2016 року. Таким чином, договір позики не виконаний. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 18) Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2013 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом ст.ст. 552, 625 ч. 2 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування та утримування ним грошових коштів, належних до сплати кредиторові і ці кошти повинні нараховуватись незалежно від сплати неустойки (пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання. З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що вказана норма поширюється на виниклі між сторонами правовідносини. Оскільки індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничих цілей. [PERSON] для населення встановлюються у національній валюті, тому вказана норма ЦК України може застосовуватись лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у національній валюті - гривня. Виходячи з того, що за договором позики, позивач надавала кошти саме в гривні, в сумі 352534.56 грн. (триста пятдесят дві тисячі пятсот тридцять чотири грн. 56 коп.) по договору від 28.05.2014 р. та 16000 (шістнадцять тисяч грн. по договору від 11.07.2014 р. і до цього часу кошти їй не повернуті, суд вважає недоречним перераховувати заборгованість у відповідності до курсу долару США, а тому, стягненню з відповідача підлягає саме така сума, в національній валюті України. Порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Позивачем разом з позовною заявою був наданий розрахунок інфляційної складової суми боргу з зазначенням помісячного індексу інфляції та розрахунок 3% річних (а.с. 89-92). Зважаючи на те, що показники індексу інфляції є інформацією загально доступною та перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції, сума інфляції складає 36609.93 грн. (тридцять шість тисяч шістсот девять грн. 93 коп.). Сума 3% (трьох процентів річних) за вказаними договорами позики, згідно наданого розрахунку складає 10818 (десять тисяч вісімсот вісімнадцять грн. 21 коп.). Таким чином, суд вважає, що з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума інфляції та трьох процентів річних, заявлена позивачем в повному обсязі. Відповідач посилається в запереченні, що нею повернуто позивачу 16000 грн., а позивач ухиляється від передачі їй оригіналу розписки, однак таке не знайшло свого підтвердження з огляду на те, що оригінал розписки знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, крім того, як свідчать оглянуті в суді висновок національної поліції за зверненням [PERSON] то остання з таким звернулася в період перебування позову на розгляді в суді. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у матеріалах справи не підтверджує виконання боржником [PERSON] свого обов'язку. Отже, із відповідача в користь позивача слід стягнути 352\~534.36 грн. та 16000 грн. основного боргу, та з урахуванням індексу інфляції, суму інфляції 36609.93 грн. ( тридцять шість тисяч шістсот девять грн.93 коп.) і суму 3% (трьох процентів річних) за вказаними договорами позики, згідно наданого розрахунку 10818 (десять тисяч вісімсот вісімнадцять грн. 21 коп.), а всього 435334 грн. (чотириста тридцять пять тисяч триста тридцять чотири грн.). У задоволенні решти вимог позивача суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 3 890.00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 1).

Outcome: partial