Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до ДП "Макіїввугілля" /ВП «Шахта імені С. М. Кірова»/ "Про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи", на обґрунтування якого зазначила, що у 1996 році її батько [PERSON] працював на шахті ім. С. М. Кірова міста Макіївки робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. [INFO] року з ним трапився нещасний випадок, й він був смертельно травмований на виробництві. 25.06.2003 року вона одружилася з [PERSON] В смерті її батька винен роботодавець, який не забезпечив йому належні та безпечні умови праці, що підтверджується пунктом 13 Акта про нещасний випадок на виробництві. Смерть її батька заподіяла їй фізичні та моральні страждання. У 16 років вона залишилися без батька, внаслідок чого змушена була здійснювати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя. Вона переносила, продовжує і буде переносити особливі моральні страждання, пов'язані із смертю батька, які жадають від неї додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Через смерть рідної людини вона не мала можливості вести повноцінне сімейне життя, були частково порушені її відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також її плани на подальше життя. Враховуючи обсяг заподіяних їй моральних страждань /фізичних, душевних, психічних/, характер, тривалість та глибину заподіяної моральної шкоди, ступень й тривалість моральних страждань, вважає, що сума моральної шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач, становить 1000000 гривень. При визначенні цього розміру вона враховує тривалий характер і ступень заподіяної моральної шкоди та всі без винятку вищевказані обставини. Просила стягнути з відповідача ДП «Макіїввугілля» на її користь грошову суму у розмірі 1000000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, допустивши негайне виконання рішення в межах всієї цієї суми. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за довіреністю [PERSON] Крім того надала заяву, зареєстровану за вхідним № 24545/13-вх від 12.11.2013 року, з проханням справу розглянути у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діяв на підставі довіреності, у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вхідним № 24546/13-вх від 12.11.2013 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги його довірителя підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Частина 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та її представника свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача ДП «Макіїввугіля» Лактюшина С. О., що діяла на підставі довіреності, позов [PERSON] не визнала, надавши заперечення, з яких вбачається, що відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає для фізичних осіб у фізичному болю, душевних стражданнях у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Вона є категорією психологічного плану невід'ємно пов'язаною із самою особою, її відчуттями, емоційно - розумовою діяльністю, наявністю психотравмуючих факторів, відчуттям приниження, пригнічення, неврівноваженості, імпульсивності, образи і психологічного стану /відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту/. Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» і статті 119 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди має бути зазначено, в чому полягають моральні страждання, якими неправомірними діями чи бездіяльністю вони заподіяні, з якого розрахунку він виходив, визначаючи розмір збитку, та якими доказами це підтверджується. Згідно пункту 5 цієї ж постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача і провини останнього в нанесенні моральної шкоди. Відповідно до статті 440-1 Цивільного кодексу УРСР /в редакції 1963 року/, яка діяла на час смерті [PERSON], моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. У акті № 157 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом у пункті 11.2 де зазначені причини нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок стався в зв'язку з порушенням паспорта кріплення... Згідно протоколу засідання комісії спеціального розслідування із матеріального забезпечення сім'ї [PERSON], було виплачено: - дочкам [PERSON], [PERSON] сума допомоги у розмірі п'ятирічного заробітку загиблого, яка була розділена між дітьми в рівних долях. Позивач належним чином не обґрунтував з якого розрахунку у нього склалася сума моральної шкоди у розмірі 1000000 гривень та в чому полягає вина відповідача. Таким чином, позивачем не доведений той факт, що саме ДП «Макіїввугілля» має відшкодовувати моральну шкоду і саме у такому розмірі. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачаться зі свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 02.07.1980 року відділом ЗАГС Совєтського району міста Макіївки Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про народження 02.07.1980 року зроблено запис за № 450. Її батьками у вказаному свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] /а. с. 6/. Відповідно до свідоцтва про одруження /серії [NUMBER]/, виданого 25.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Совєтського районного управління юстиції міста Макіївки, [PERSON] та [PERSON], одружились 25.06.2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження цього дня, зроблено запис за № 62, прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] /а. с. 6/. Як убачається з акту про нещасний випадок на виробництві № 157 від 15 жовтня 1996 року, 13.10.1996 року о 18 годині 40 хвилин під час виконання робіт [PERSON] був смертельно травмований обваленням порід /а. с. 7 - 8/. Зі свідоцтва про смерть /серії [NUMBER]/, виданого 16.10.1996 року відділом РАГСу Совєтського району міста Макіївки Донецької області убачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 47 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 16 жовтня 1996 року зроблено запис за № 953. Причина смерті: механічна асфіксія від здавлювання органів грудної клітини та животу /а. с. 9/. Протоколом засідання комісії від 31.10.1996 року вирішено питання про матеріальне забезпечення сім'ї загиблого [PERSON] внаслідок нещасного випадку із смертельним результатом, який стався 13.10.1996 року /а. с. 10/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Норми права, які містяться у положеннях статті 5 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року передбачають, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи наведене суд виходить з того, що станом на дату виникнення спірних правовідносин їх правове регулювання здійснювалось нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року. З огляду на положення частини другої статті 4 Цивільного кодексу УРСР однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є заподіяння шкоди іншій особі. Як убачається з положень статті 6 Цивільного кодексу УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом компенсації моральної шкоди. Згідно до положень частини першої статті 440-1 Цивільного кодексу УРСР моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У свою чергу, як убачається з положень частини другої статті 456 Цивільного кодексу УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання /у тому числі, неповнолітні діти - до досягнення шістнадцятирічного віку, а учні - вісімнадцятирічного віку/, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З огляду на положення статті 450 Цивільного кодексу УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення /транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та інше/, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Таким чином, виходячи з наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, у зв'язку із загибеллю батька, внаслідок нещасного випадку на виробництві. При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати /частина друга статті 440-1 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" № 762/96 від 25 серпня 1996 року з 02 вересня 1996 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 15,00 гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступень страждань позивача [PERSON] через смерть її батька, якій на час смерті виповнилось лише 16 років, тому вважає, що законною та справедливою компенсацією завданої їй шкоди є грошова сума у розмірі 20000,00 гривень. Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить, що з огляду на положення статті 153 Кодексу Законів про Працю України від 10 грудня 1971 року та статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року /у редакціях чинних на дату виникнення спірних правовідносин/ на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, обов'язок по забезпеченню належних безпечних умов праці повинно було виконати ДП "Макіїввугілля" /ВП «Шахта імені С. М. Кірова»/, як юридична особа з якою перебував у трудових відносинах загиблий [PERSON] Також, як убачається із змісту позовних вимог, [PERSON] обрала спосіб відшкодування завданої їй моральної шкоди шляхом одноразової виплати грошової суми, а тому застосувати приписи пункту 3 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України щодо допуску негайного виконання судового рішення не можливо, оскільки ця норма процесуального права розповсюджує свою дію тільки на щомісячні виплати. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до ДП "Макіїввугілля" "Про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи" частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В той же час частина 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України обумовлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 зазначеного Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Тобто, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 114,70 гривень. При цьому, пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" встановлює пільги щодо сплати судового збору, звільняючи позивачів від сплати за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відтак, ухвалюючи рішення на користь позивача, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову частково, стягнувши з ДП "Макіїввугілля" на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень, а тому в доход держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з ДП "Макіїввугілля" судовий збір у розмірі 114,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial