Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 грудня 2016 року позивачка уклала з [PERSON] договір позики, відповідно до якого передала їй грошові кошти у сумі 3700 гривень з умовою їх повернення до 10 січня 2017 року. Договір укладений у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню вказаного у розписці строку, відповідач борг не повернув. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути моральну шкоду у сумі 1000 грн. та понесені судові витрати судовий збір в сумі 640 грн.. В судове засідання позивач не з'явилася, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання 28.04.2017 року, 19.05.2017 року та 13.06.2017 року не з'явилася. Про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом направлення за місцем її реєстрації: вул. Тімірязєва буд. 20 смт. Білокуракине Луганської області судових повісток, які повертались на адресу суду (без вручення адресату) з відміткою "адресат за зазначеною адресою не проживає". У разі відсутності осіб, яки беруть участь у справі, за адресою реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. 13.06.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2016 року [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], віл. Тімірязєва, 20, [NUMBER], отримала від [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], 3700 (три тисячі сімсот) гривень та зобов'язалася повернути вказану суму 10 січня 2017 року, про що власноручно написала розписку (а.с.5-6). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, оскільки борг до теперішнього часу не повернутий, в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач взагалі не обґрунтувала, що вона зазнала моральної шкоди та в чому вона полягає, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати - судовий збір в розмірі 640 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial