Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Чорнобаївський РС УДМС України в Черкаській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та примусове виселення з житлового будинку. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначалося,\~що позивач\~є власником\~житлового будинку\~за адресою:\~вул.\~Шевченка,\~12,\~с.\~Григорівка,\~Чорнобаївський район,\~Черкаська область.\~У вказаному\~будинку крім\~неї зареєстровано\~ще 5\~осіб,\~зокрема співмешканець\~її доньки\~-\~відповідач.\~Так,\~він зловживає\~спиртними напоями,\~наркотиками,\~після чого\~вчиняє п'яні\~дебоші,\~бійки та\~сварки,\~які вкрай\~негативно позначаються\~на всіх\~членах сімї,\~зокрема дітях,\~у зв'язку\~з чим\~позивач неодноразово\~зверталась до\~поліції,\~сільської ради,\~проте,\~відповідач знову\~вчиняв насильницькі\~дії в\~сімї.\~В наслідок\~таких дій\~відповідача позивач\~просила його\~добровільно звільнити\~будинок,\~проте він\~на такі\~прохання не\~реагує,\~а лише\~вчиняє протизаконні дії,\~а саме\~висловлюється нецензурною лайкою, бється тощо. Крім того, відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. На прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому позивач посилаючись на приписи ЖК УРСР, ЦК України, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та виселити його. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не зявилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 43). Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці Чорнобаївського районного суду Черкаської області, що підтверджується скріншотом сторінки Чорнобаївського районного суду Черкаської області (а.с. 40-41). Чорнобаївський РС УДМС України в Черкаській області (далі - третя особа) про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до довідки Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 22 березня 2018 року № 256, виданої на підставі погосподарськї книги № 6 (номер ОПО № 040543), за позивачем числиться житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 12, с. Григорівка, Чорнобаївський район, Черкаська область (а.с. 14). Позивач має такий склад сім'ї: дочка - [PERSON], зять - [PERSON] (відповідач), онуки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 22 березня 2018 року № 257 (а.с. 15). Згідно з повідомлення Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 2 квітня 2018 року № 1383/68/03-2018 відповідач притягувався 5 квітня 2017 року за ст. 173 КУпАП (Дрібне хуліганство) та 10 березня 2018 року за ст. 173-2 КУпАП (насильство в сім'ї) (до адміністративної відповідальності) (а.с. 16). З повідомлення Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 3 квітня 2018 року № 112 вбачається, що у сім'ї відбуваються постійні сварки, часто з застосуванням фізичної сили з обох сторін, вживанням брудної лексики нецензурних слів. Між позивачем та відповідачем є постійна ворожнеча, в результаті чого діти залишаються на вулиці, через те, що відповідач схильний до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів, після вживання яких має неадекватну поведінку, свої дії не контролює. [PERSON] в свою чергу вчиняє протиправні дії до свого співмешканця - відповідача, а саме викидає його речі з будинку, палить їх. Діти перебувають в складних життєвих обставинах, що негативно впливає на їх розвиток та виховання. З метою недопущення насильства в сім'ї, попередженню загрози життю і здоров'ю дітей, поведінка батьків та її вплив на виховання та розвиток малолітніх дітей неодноразово розглядались на засіданні виконкому сільської ради, проводились бесіди з батьками. Виконком сільської ради звертався до комісії з питань захисту прав дітей Чорнобаївської РДА Черкаської області з проханням вирішити питання перебування дітей в сім'ї, а також проводилися рейди перевірки та огляду умов проживання дітей в сім'ї, здійснювалися повідомлення про негативну поведінку та протиправні дії відповідача у поліцію та службу у справах дітей (а.с. 17,18). За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону України від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено порушення відповідачем правил співжиття, що є підставою для його виселення. Разом з тим позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням не може бути задоволена, оскільки дане питання врегульовано ст. 72 ЖК УРСР і ст. 405 ЦК України, а позовні вимоги не містять належних доказів порушення приписів цих норм. Водночас як зазначалося вище судове рішення про виселення в силу вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Одночасно з поданням позову позивачем заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Водночас згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 (1762,00 х 0,4) гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial