Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

14.11.2017 року позивач звернулася до Вінницького районного суду із даним позовом до [PERSON] Позов позивачем мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання спільної дитини, [PERSON], [INFO] Вказує, щоаліменти, які стягуються на даний час, менші їх мінімального розміру, встановленого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08.07.2017 р., а саме положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено наступне: «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Зазначає, що їй відомо, що відповідач офіційно працює у ПЕК «Енерго», спеціалісти його кваліфікації і досвіду на цьому підприємстві мають заробітки від 15 тисяч гривень на місяць. Вказує, що стягнуті аліменти вказують на домовленість відповідача з роботодавцем про мінімальну офіційну зарплату, з метою уникнення значних відрахувань на утримання їх спільної дитини. Вважає, що тіньові кошти відповідач повністю витрачає на свої потреби; коли відповідач не був офіційно працевлаштований, хоча так само працював у ПЕК «Енерго» без належного оформлення, його виплати по аліментам були більшими ніж на даний момент. Вказує, що відповідач і раніше намагався зменшити розмір стягуваних аліментів свідомо не влаштовуючись офіційно, а працюючи по домовленості. Зазначає, що коштів на утримання дитини не вистачає, оскільки син росте і збільшуються його потреби. Навчаючись у школі, синові для нормального фізичного та морального розвитку необхідні додаткові заняття в гуртках та спортивних секціях; заняття з репетиторами, так як шкільна програма є досить складною та для здачі ЗНО у майбутньому ; щорічне оздоровлення дитини, зумовлене необхідністю її відпочинку біля моря. Витрати на гуртки і репетиторів є щомісячними і являються додатковими витратами на розвиток здібностей дитини, а батько не бере участі у шкільному житті дитини і ніякої додаткової допомоги не надає, що підтверджує довідкою зі школи. Вказує, що вже довгий час син проходить ортодонтичне лікування, яке є тривалим і потребує значних коштів. Вона зверталась до відповідача про потребу у додаткових коштах на лікування сина, але останній згоди не дав. У зв'язку з чим, вона вимащена звернутися до суду, та із суті позовних вимог , судом вбачається, що позивач просить суд : змінити розмір стягуваних аліментів на 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO], до повноліття дитини з 08 липня 2017 року, тобто з моменту набуття останніх змін до СК України щодо збільшення мінімального розміру аліментів; стягнути з відповідача на її користь на додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], у сумі 1000 гривень, щомісячно, повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав визначених їх в позовній заяві та надала пояснення аналогійні зазначеним у позові. Додатково суду показала , що письмових доказів на підтвердження понесених нею щомісячно витрат на утримання сина , а саме : на оплату послуг репетитора , гуртків та спортивних секцій, а також витрат на лікування сина у неї відсутні. Також вістуні докази , що про домовленість відповідача з роботодавцем про мінімальну офіційну зарплату, з метою уникнення значних відрахувань на утримання їх спільної дитини. Суду зазначила, що вона працює в ДП « ПЕК «Енерго»», отримує щомісячно заробітну плату приблизно 8000 гривен. Відповідач [PERSON] до судового засіданні нез*явився по невідомим для суду причинам. Представник відповідача - [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав того, що жодним об*єктивним письмовим доказам позивач не обґрунтувала своїх позовних вимог. Суду пояснив, що відповідач працює офіційно в ТОВ « ПЕК «Енерго»» та отримує мінімальну заробітну плату , з яких сплачує також аліменти на утримання спільного сина сторін. До офіційного працевлаштування відповідач сплачував позивачу аліменти на дитину в розмірі 1500 грн., що він підтверджує письмовими доказами. Просить відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю. Суд, з урахуванням міркування позивача та представника відповідача, які не заперечували , вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява частково обґрунтована та така, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.06.2006 року народився [PERSON], батьком якого, згідно копії свідоцтва про народження дитини є [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про зміну імені [PERSON], змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.3). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 року з [PERSON], [INFO], проживаючого в [ADDRESS], на користь [PERSON], стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.03.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до довідки, виданої Агрономічненською середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів від 13.11.2017 року, дирекція Агрономічиенської СЗШ І-ІІІ ступенів повідомляє, що [PERSON], батько учня 6-А класу Булаївського Артема Андрійовича, участі у навчанні сина не бере, на батьківські збори жодного разу не приходив, зі школи додому дитину не забирав (а.с.6). Згідно довідки лікаря кафедри стоматології дитячого віку ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 13.11.2017 року [PERSON] знаходився на прийомі у лікаря-стоматолога, знаходиться на ортодонтичному лікуванні у теперішній час (а.с.7). Відповідно до довідки , виданої [PERSON], він працює в ТОВ «ПЕК ЕНЕРГО» на посаді майстер дільниці, з вересня 2017 року по грудень 2017 року отримав зарплату в сумі 9 105, 80 грн. (а.с.31). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до положень, викладених в ч.1 ст. 192 СК України , розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.182 СК України, зі змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 року з [PERSON], [INFO], проживаючого в [ADDRESS], на користь [PERSON], стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.03.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Тому , враховуючи зміни до Сімейного кодексу України від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача обґрунтований та такий що підлягає задоволенню в частині збільшення відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного з «30» на «50». При цьому, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення аліментів з моменту набуття останніх змін щодо мінімального розміру аліментів, саме з 08.07.2017 року, оскільки саме даним рішенням суду розмір аліментів був змінений , тому аліменти в новому розмірі підлягають стягненню з дня набрання даним рішенням законної сили. Також не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача додаткові витрати на утримання сина сторін в розмірі 1000 гривень , щомісячно, до повноліття сина , з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 185 СК України, перебачено , що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно довідки лікаря кафедри стоматології дитячого віку ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 13.11.2017 року [PERSON] знаходився на прийомі у лікаря-стоматолога, знаходиться на ортодонтичному лікуванні у теперішній час (а.с.7), суд вважає, що дана довідка не є належним доказом того, що позивач витрачає, а дитина потребує додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ) ; будь-яких інших письмових доказів позивачем суду не надано, у зв'язку з чим , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної позовної вимоги, - за необґрунтованістю.

Outcome: partial