Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Карнаух Т.В.) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я при виконанні його трудових обов`язків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Карнаух Т.В. зазначила, що [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг, на посаді начальника дільниці (підземний), ш. Артема на підприємстві відповідача з 16.08.2001 року по 09.09.2011 рік. Протягом зазначеного періоду позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача. Загальний стаж роботи на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, складає 10 років 1 місяць, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки виданої на ім`я Позивача та Актом Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» (надалі по тексту - акт Форми П-4). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» № 1540 від вересня 2019 року, Позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого рівня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Причинами виникнення професійного захворювання є: недосконалість технологічних процесів та механізмів. Професійні захворювання було встановлено на підставі даних Інформаційної довідки про умови праці №769/4.6-5 від 08.10.2018 року, виданої Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області де вказано, що позивач працював в умовах впливу аерозолю фіброгенної дії, шуму, несприятливого мікроклімату, напруженості праці. Представник позивача у позові зазначає, що по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 16 від 02.10.2019 року де вказано, що хронічне професійне захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів та механізмів. Умови праці за вмістом аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Загальна оцінка умов парці: 3 клас 3 ступеня шкідливості. У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 09.07.2020 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 30% первинно безстроково, що підтверджується випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №079139 виданою на ім`я Позивача. Таким чином, Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 188 920 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача судові витрати, які позивач поніс на момент подання позовної заяви складаються з витрат на правову (правничу) допомогу в сумі - 3900 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Представник Відповідача зазначає, що при укладені трудового договору між Сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України Позивачу було роз`яснено її права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де вона буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, її права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тож, представник Відповідача зазначає, що Позивач свідомо прийняла запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та пов`язані з цим наслідки. Крім того, представник Відповідача зазначила, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворою Позивача і роботою у Відповідача. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 188 920 гри., що жодним чином не аргументовано та не обґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. У зв`язку з чим, представник Відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 11.10.1973 року по 16.10.1973 року працював учнем токаря, Навчальний цех РМЦ-2, КМЗ ім.. Леніна; з 24.10.1973 року по 01.05.1974 року учень електромонтера-обмотувальника, електроремонтний цех, НКГЗК; з 01.05.1974 року по 23.08.1974 року електромонтер-обмотувальник, електроремонтний цех, НКГЗК; з 12.06.1978 року по 31.08.1978 року підземний кріпильник, ОСК діл. №14, Рудоуправління ім.. Кірова «Кривбасруда»; з 01.09.1974 року по 01.10.1979 року навчання в КГРІ; з 01.11.1979 року по 17.11.1980 року підземний гірничий майстер, дільниці ВШТ, ш. «Северная»; з 18.11.1980 року по 04.11.1982 року Служба в Радянській Армії; з 25.11.1982 року по 20.02.1989 року підземний гірничий майстер, дільниця ВШТ, ш. «Северная»; з 20.02.1989 року по 07.03.1989 року в.о. підземного начальника дільниці, дільниці ВШТ ш. «Северная»; з 07.03.1989 року по 01.06.1992 року підземний начальник дільниці, дільниця ВШТ, ш. «Северная»; з 01.06.1992 року по 10.01.1994 року підземний гірничий майстер, дільниці № 26, ш. «Северная»; з 10.01.1994 року по 31.12.1997 року підземний начальник дільниці, дільниці № 26, ш. «Северная»; з 15.01.1998 року по 11.01.2000 року старший майстер основної виробничої дільниці, цех № 3 ТОВ «Орбіта»; з 11.01.2000 року по 31.07.2001 року старший майстер виробництва, цех №1, ТОВ «Орбіта»; з 16.08.2001 року по 09.09.2011 року - начальник дільниці № 10 (підземний), шахта ім.. Артема КДГМК «Криворіжсталь»; з 01.09.2012 року прийнятий на посаду викладача спеціальних дисциплін ДВНЗ «Криворізький національний університет», який з 17.02.2015 року перейменований Гірничий коледж ДВНЗ «Криворізький національний університет». (а.с. 12-14). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу державної установи «Український НДІ промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від № 1540 від 12.09.2019 року, Позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого рівня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). (а.с.9) Професійні захворювання було встановлено на підставі даних Інформаційної довідки про умови праці №769/4.6-5 від 08.10.2018 року, виданої Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області де вказано, що позивач працював в умовах впливу аерозолю фіброгенної дії, шуму, несприятливого мікроклімату, напруженості праці. Умови праці Позивача за вмістом аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Загальна оцінка умов парці: 3 клас 3 ступеня шкідливості. (а.с.18-22) Згідно Акту № 16 форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.10.2019 року вбачається, що позивач працюючи на посаді начальника дільниці (підземний), ш. Артема на підприємстві відповідача з 16.08.2001 року по 09.09.2011 рік та Протягом зазначеного періоду позивач працював в умовах недосконалості технологічних процесів та механізмів. Згідно пункту 18 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є пил та шум. Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони в 2,1-2,7 рази перевищує гранично допустиму концентрацію (2,1-5,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно - гигиенические требования к воздуху рабочей зоны», еквівалентний рівень шуму на 12-17 дБА перевищує допустимий рівень по ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (92-97 дБА при ГДК 80 дБА) Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого рівня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). (а.с. 4 - 7) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 09.07.2020 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було первинно визначено ступень втрати професійної працездатності з 30 червня 2020 року 30% безстроково, з них 25 % - ХОЗЛ, 5 % - туговухість, що підтверджується Довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №079139 виданою на ім`я Позивача. (а.с.8) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД з 04.09.2019 року по 16.09.2019 рік перебував на лікуванні з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого рівня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). (а.с. 10-11). Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває біль та оніміння в кінцівках; побіління пальців на холоді; болі в суглобах; обмеження рухів в суглобах. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 60 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. З матеріалів справи встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Що стосується заперечень Відповідача щодо вимог Позивача про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу то суд зазначає, що пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно зі ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст.1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Згідно п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відповідно до Договору про надання правової допомоги № 48/19 від 31.10.2019 року [PERSON] уклав відповідний договір з Карнаух Тетяною Вікторівною для представництво інтересів у суді. Відповідно до п. 4.1 плата за надання послуг становить 3900 грн. Окрім того, відповідно до прибуткового касового ордеру № 48 від 31.10.2019 року [PERSON] сплатив адвокату Карнаух Т.В. 3900 грн. (а.с. 23, 25) Згідно акту приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору (угоди) про надання правової допомоги № 48/19 від 31 липня 2020 року, цивільна справа за позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків від 31 липня 2020 року підписаний Карнаух Т.В. та Корченко С.Ф. (а.с. 26) Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial