Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Харківський національний педагогічний університет імені [PERSON] (далі за текстом-позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]»янової [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі за текстом-відповідачі), в якому після уточнення позовних вимог просить: - виселити відповідачів зі службового приміщення за адресою: м.Харків, пров.Фанінський, 3в, кім.17 без надання іншого жилого приміщення, - стягнути з відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий збір у розмірі 1218 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що будинок №3в в по провулку Фанінському м.Харкова знаходиться в оперативному управлінні Харківського національного педагогічного університету імені [PERSON] та має статус гуртожитку. У кімнату №17 відповідача [PERSON] як працівника позивача було вселено 11.10.1993 року за письмовою заявою [PERSON] Працював [PERSON] у Харківському національному педагогічному університеті імені [PERSON] з 01.12.1991 року до 13.09.1995 року, після чого звільнився без поважних причин та перейшов працювати до інституту Міністерства внутрішніх справ при цьому розірвавши контракт з позивачем. На даний час [PERSON] залишив інститут Міністерства внутрішніх справ та працює у Національному університеті «Юридична академія ім.Я. Мудрого» та Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна, у його сім»ї є ізольована багатокімнатна квартира. Крім того, [PERSON] 09.07.2012 року вироком Дзержинського районного суду м.Харкова було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст.128 КК України. Також відповідачі не сплачують за комунальні послуги , тому позивач просить виселети відповідачів з квартири за адресою: м.Харків, пров.Фанінський, 3в, кім.17 без надання іншого жилого приміщення з посиланням на ст.132 ЖК Української РСР. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та подав до суду письмові заперечення, яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача 10\~472, 80 грн. витрат на правову допомогу та витрати на переїзд, повязані з явкою до суду у розмірі 340 грн. Відповідач [PERSON]»янова [PERSON] у судове засідання не з»явилась , направила до суду письмові заперечення, в яких просила в задовленні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача 10\~472, 80 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився , направив до суду письмові заперечення, в яких просив в задовленні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача 10\~472, 80 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також просив стягнути з позивача витрати на переїзд, повязані з явкою до суду у розмірі 340 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, будинок №3в в по провулку Фанінському м.Харкова знаходиться в оперативному управлінні Харківського національного педагогічного університету імені [PERSON] та має статус гуртожитку. (а.с.125 т.1) У кімнату №17 відповідача [PERSON] як працівника позивача було вселено 11.10.1993 року за письмовою заявою [PERSON] Працював [PERSON] у Харківському національному педагогічному університеті імені [PERSON] з 01.12.1991 року до 13.09.1995 року, після чого звільнився на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. На підтвердження законності проживання у гуртожитку вдповідачем [PERSON] надано копію ордеру №108 від 13 лютого 2008 року, який видано на основі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ХНПУ ім..[PERSON] (а.с.75 обор. т.1) Відповідно до ст.132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм був наданий в звязку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселились в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду від 15.11.2004 року по справі №2-1080/2004, яке набрало законної сили відмовлено у задоволенні позову Харківського національного педагогічного університету імені [PERSON] до [PERSON], [PERSON]»янової [PERSON] про виселення з гуртожитку. Зазначеним рішенням було встановлено, що [PERSON] був звільнений з педуніверситету не за власним бажанням, а на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. Також суд не прийняв до уваги заяву позивача про те, що відповідач [PERSON] працював по строковому трудовому договору, так як позивач не надав суду таких доказів (а.с. 72 т. 1). Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи наведене, суд вважає, встановленими обставини звільнення відповідача [PERSON] не за власним бажанням та не в звязку з закінченням строкового трудового договору. Між тим, позивач по справі посилається як на підставу виселення відповідачів на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.07.2012 року, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт на термін один рік за місцем роботи засудженого з відрахуванням в доход держави 15% заробітку (а.с.16-17 т. 1). Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки за вимогами ст.132 ЖК Української РСР виселенню без надання іншого приміщення підлягають тільки ті особи, які звільнені з підприємства за вчинення злочину. З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення злочину передбаченого ст.128 КК України відповідач [PERSON] не працював у Харківському національному педагогічному університеті імені [PERSON]. Також суд відхиляє доводи позивача про виселення відповідачів зі службового приміщення за адресою: м.Харків, пров.Фанінський, 3в, кім.17 з підстав несплати комунальних послуг та наявності іншого житлового приміщення через невизначеність таких підстав ст.132 ЖК Української РСР. Щодо вимог відповідачів застосувати строку позовної давності, суд зазначає наступне. В абз.2,3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішенн я у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Харківського національного педагогічного університету імені [PERSON] задоволенню не підлягають через недоведення позивачем позовних вимог. Щодо клопотання відповідачів [PERSON], [PERSON]»янової [PERSON], [PERSON] про стягнення з позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. \~\~ Відповідно до ч.1,3\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч.1\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною ч.1\~статті 89 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця в галузі права та витрати на правову допомогу повинні бути повязані з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правовову допомогу відповідачами надано договори про надання правової допомоги від 23 вересня 2015 року та 02 березня 2016 року, предметом якого є надання [PERSON]\~\~правової допомоги відповідачам [PERSON], [PERSON]»янової [PERSON], [PERSON], а відповідачі зобовязались прийняти та оплатити зазначені послуги (а.с.162-168 т.1). [PERSON]\~є фахівцем у галузі права, що підтверджується копією диплому магістра, виданого Національною юридичною академією ім.Я. Мудрого від 12 червня 2010 року (а.с.156 т.1) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадянських формувань (а.с.157-158 т.1). До матеріалів справи відповідачами також надано калькуляції-рахунки від 10.03.2016 року (а.с.159-160 т.1). Проте, з вказаних договорів про правову допомогу та калькуляцій-рахунків не вбачається, що правова допомога здійснювалась саме за зазначеною цивільною справою, а також те, що калькуляції-рахунки здійснені на виконання наданих до матеріалів справи договорів про правову допомогу. Таким чином, зі змісту вказаних договорів та калькуляцій-рахунків не вбачається, що\~[PERSON]\~ надано відповідачам правову допомогу\~\~у дані цивільній справі. На підтвердження оплати за правову допомогу відповідачами надано квитанції до прибуткового касового ордера №1103/16 від 11.03.2016 року, №1403/16 від 10.03.2016 року, №1003/16 від 10.03.2016 року, в яких зазначається про сплату правових послуг у розмірі по 5512 грн. кожна (а.с.161 т.1). Згідно з підпунктом\~14.1.226\~п.14.1\~ст.14 Податкового кодексу України\~самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. \~ Відповідно до п.177.10\~ст.177 Податкового кодексу України\~фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. \~\~ Пунктом 1,2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого\~наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481\~передбачено, що відповідно до\~пункту 177.10 статті 177\~та\~пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України\~(далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді. Копію або виписку з книги обліку доходів і витрат [PERSON] на підтвердження отримання та оприбуткування, коштів сплачених відповідачами за правову допомогу здійснену за договорами про надання правової допомоги, до матеріалів справи не надано.\~ За таких обставин, суд вважає, що\~\~відповідачами не надано належних доказів оплати сум правової допомоги за договорами про надання правової допомоги, укладеними з [PERSON], тому вимоги відповідачів про стягнення з позивача витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають.\~ Відповідно до п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Щодо клопотання [PERSON] та [PERSON]А про стягнення з позивача витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту суд зазначає наступне. На підтвердження понесених витрат відповідачами надано копії квитків на автобус, між тим з зазначених проїзних документів не вбачається, що саме відповідачі здійснювали переїзд на їх підставі, тому суд дійшов висновку про відмову у клопотанні про відшкодування витрат, повязаних з переїздом до іншого населеного пункту. Відповідно до ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.\~Таким чином постановлення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] про постановлення окремої ухвали. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed