Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства «Акціонерна Страхова Компанія «Омега» і просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів суму матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 44 146,17 грн., суму матеріальних збитків у розмірі 4 456,90 грн. за проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди та 1 000,00 грн. вартості за надання звіту № 857/17 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а також судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.02.2017 сталось ДТП за його участю та участю [PERSON] Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.05.2017 та постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2017 по справі № 751/975/17 провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Вважає, що саме внаслідок дій [PERSON], які виразились у порушенні п. 10.1., 12.1. ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої пошкоджено його автомобіль [PERSON] д.н.з СВ5522ВВ. Відповідно до висновку № 857/17 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку становить 44146 грн. 17 коп. Також позивачем було сплачено 4456,80 грн за проведення комплексного експертного транспортного-трасолоогічного та автотехнічного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 03.05.2017 № 021-04 (Д)/17 та 1000 грн. за звіту № 857/17 про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу. Вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів солідарно. Позивач звертався до [PERSON] акціонерного товариства «Акціонерна Страхова Компанія «Омега», де застраховано транспортний засіб, яким керував [PERSON], однак, йому було відмовлено у проведенні виплат страхового відшкодування за завдану майнову шкоду, оскільки не встановлена вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення в результаті якого пошкоджено транспортний засіб [PERSON] Позивач стверджує, що в результаті ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягала в його душевних стражданнях, негативного впливу на стан здоровя, порушенні нормального укладу життя, пригніченому стані, після ДТП, оскільки він мав сімейні кошти витрачати на ремонт автомобіля, що також відзначилось на членах його сімї та їх стосунках. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, по суті пояснила, що вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 14.02.2016 підтверджується висновком комплексного експертного транспортно-трасологічного та автотехнічному дослідженні обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 03.05.2017 . При цьому, вина [PERSON] у вчиненні ДТП відсутня, що підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.05.2017 та постановою апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2017 року. На даний час автомобіль Toyota Corolla відремонтовано, вартість ремонту становить 38040 грн. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] позов не визнав, вказав, що висновок комплексного експертного транспортно-трасологічного та автотехнічному дослідженні обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 03.05.2017 робився на замовлення позивача, він є субєктивним, зробленим тільки з урахуванням пояснень позивача. Механізм контактування транспортних засобів не досліджувався. Вважає, даний висновок не належним доказом по справі. Відносно [PERSON] Новозаводським районним судом м. Чернігова закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.. 122-4 КУпАП у зв»язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Отже, вина [PERSON] у вчиненні ДТП 14.02.2017 не доведена, а відтак вимоги щодо нього про відшкодування шкоди є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Акціонерна Страхова Компанія «Омега» [PERSON] пояснила, що позивач звертався до страхової компанії з приводу страхового відшкодування, але було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв»язку з недоведеністю вини водія забезпеченого транспортного засобу. Вислухавши думку осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. При цьому, відповідно до п. 16 вказаної постанови розяснено, що згідно з ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, власники наземних транспортних засобів зобовязані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Враховуючи положення ст.1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку зясовується судом. В ході судового розгляду встановлено, що 14.02.2017 року о 18 год. 10 хв. в м. Чернігові, по вул. Незалежності, біля будинку 59 по вул. Красносільського, сталось ДТП за участі позивача [PERSON], який керував автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. CВ5522ВВ та відповідача [PERSON]В, який керував сідловим тягачем Volvo FH12, д.н.з. [NUMBER], з напівпричепом Kogel YN18, д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих осіб не має. Відносно [PERSON]В було складено адміністративні протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.05.2017 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. ( а.с. 75-76). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2017 що постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.05.2017 було змінено, а саме: виключено з мотивувальної частини постанови посилання суду на те, що ДТП сталося внаслідок заносу напівпричепа KogelYN18 ( 78-78). Відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.05.2017 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 122-4 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] за результатами проведення комплексного експертного транспортного-трасологічного та автотехнічного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 021-04(Д)/17 від 03.05.2017 Зважаючи на форму спричинених деформацій лівого борту а/м Toyota та зафіксовані пошкодження лакофарбового покриття в правій задній частині кузова причепа KogelYN18, д.н.з. [NUMBER] слід дійти висновку, щодо контактної взаємодії між вказаними об»єктами за рахунок переміщення задньої частини причепа в бік автомобіля Toyota під час проїзду останнього повз вказаний причеп. При цьому, оскільки ліве переднє крило автомобіля Toyota будь-яких механічних пошкоджень не отримало , то втрата бокового інтервалу між лівим бортом автомобіля Toyota та правим заднім кутом причепа KogelYN18, яке спричинило їх контактну взаємодію, з технічної точки зору відбулось виключно за рахунок поперечного переміщення причепа KogelYN18, яке, в дорожніх умовах місця пригоди (засніжене дорожнє покриття), могло бути спричинено лише внаслідок бокового заносу причепа вправо під час виконанні автопоїздом маневру лівого повороту. Виходячи із механізму зіткнення транспортних засобів в даній дорожній обстановці водій а/м Volvo FH 12, д/н [NUMBER] [PERSON] при виконанні маневру лівого повороту, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1., п.12.1. ПДР України. Оскільки в процесі маневру лівого повороту відбувався занос причепа автопоїзда на сусідню смугу, дії водія [PERSON] з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.1., 12.1. ПДР України. ( а.с. 9-36). Таким чином, дії [PERSON] знаходились в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 14.02.2017. За правилами ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 57 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, на підставі письмових доказів. В розумінні ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підставі наведених норм закону, розгляд даного спору про відшкодування майнової та моральної шкоди повинен здійснюватись на загальних засадах диспозитивності цивільного процесу та змагальності сторін, у тому числі щодо доведеності чи спростування обставин факту завдання шкоди, його розміру, неправомірності дій завдавача шкоди, безпосереднього причинного звязку між цими діями та шкодою на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи. В розумінні ст. 64 ЦПК України наданий позивачем висновок № 021-04(Д)/17 від 03.05.2017 є письмовим доказом, відсутні підстави для неприйняття вказаного висновку як належного письмового доказу. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, послався на те, що наданий позивачем висновок не є належним доказом у справі. Проте, на спростування доводів зазначених у висновку спеціаліста, відповідачем не надано, заяв про призначення судової експертизи не заявлялось. При цьому, судом роз"яснювалось право на призначення судової експертизи із спірних питань. Отже, встановлені фактичні обставин справи перевірені сукупністю досліджених належними та допустимими доказами, дають підстави суду дійти висновку про те, що майнова шкода [PERSON] завдана внаслідок неправомірних дій [PERSON] Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до полісу № АК/1570728 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.08.2013 року, цивільно- правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ СК «ОМЕГА». До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). За правилами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 01.06.2017 позивач [PERSON] звертався до ПрАТ СК «ОМЕГА» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, однак, 21.07.2017 у задоволенні заяви позивача ПрАТ СК «ОМЕГА» було відмовлено, про що вказує сам представник відповідача у своїх запереченнях на позов. Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. На підставі вищенаведеного, у даному випадку страхове відшкодування має виплачуватись ПрАТ СК «ОМЕГА» на підставі полісу № АК/1570728 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до звіту № 857/17 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу- автомобіля легкового «Toyota Corolla», д.н.з. CВ5522ВВ, що належить фізичній особі [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження у ДТП 14.02.2017 складає 44 146, 17 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 38 914, 65 грн. ( а.с. 39-48). Разом з тим, суд враховує, що відповідно до акту виконаних робіт від 24.10.2017 , виконаного ФОП [PERSON] та квитанції № 27 від 24.10.2017 за відновлювальний ремонт автомобіля позивач сплатив 38 040 грн. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ СК «ОМЕГА» на користь [PERSON] розмір фактичних збитків в розмірі 38 040 грн. Витрати здійснені позивачем на проведення комплексного експертного транспортного-трасологічного та автотехнічного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди в сумі 4 456,80 грн. та витрати за надання звіту № 857/17 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу в сумі 1000 грн. суд розцінює як витрати здійснені особою на відновлення свого порушеного права (ст. 22 ЦК України). Відшкодування вказаних збитків не передбачено ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а отже вони підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що доводи позивача про відшкодування моральної шкоди як власнику пошкодженого майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено його майно та порушено нормальний уклад життя. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується і те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало. З урахуванням наведеного та вимог закону стосовно врахування принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині - в сумі 3000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Згідно правил статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з [PERSON] акціонерного товариства «Акціонерна Страхова Компанія «Омега» в сумі 490 грн. 81 коп. ((38 040 грн. : 49602,8) х 640) та з [PERSON] в сумі 166,40 грн. ((3000:20 000) х 640 грн.) + (5 456,80 грн.: 49602,8 грн.) х 640 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial