Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання квартири [ADDRESS] та автомобіля Ford Transit D, державний н/з [NUMBER], 1998 року випуску, спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; просить визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], припинивши спільну сумісну власність подружжя, визнати право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ford Transit D, державний номерний знак [NUMBER], припинивши спільну сумісну власність подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20.05.1995 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано квартиру №131 в житловому будинку № 4 по вулиці Кібальчича в м.Житомирі та автомобіль Ford Transit D, державний н/з [NUMBER], 1998 року випуску, які оформлені на відповідача. Позивачка, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться двоє дітей, вона сплачує комунальні платежі по квартирі останніх три роки, а відповідач не утримує дітей, просить задовольнити позовні вимоги. Сторони в засідання суду не зявилися. Позивачка в заяві від 14.12.2015р. просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Судова повістка направлена на адресу відповідача, зазначену в довідці адресно-довідкового підрозділу ДМС, повернена відділенням поштового зв'язку з відміткою за закінченням терміну зберігання. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст.224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 24.04.2013р. у справі №296/90/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено частково: розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 20.05.1995р. Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 760; неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишено на проживанні при матері; в решті позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей, доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.12.1996р. Хальтрахт Бенціон Захарович продав, а [PERSON] купив квартиру №131 в житловому будинку № 4 по вулиці Кібальчича в м.Житомирі. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до довідки Управління ДАІ УМВС України в Житомирській області №6/4036 від 25.09.2015р. з 09.10.2009р. по теперішній час за [PERSON] зареєстровано автомобіль Ford Transit D, державний н/з [NUMBER], 1998 року випуску. З наданих позивачкою довідок-розрахунків Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 10.03.2015р. вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах на користь [PERSON] за виконавчим листом №296/1852/14-ц становить 4800грн., за виконавчим листом №296/272/13-ц 3628,50грн. Відповідно до ст. 22 КпШС України, в редакції 1969 р., який діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України, який діяв на момент придбання спірного автомобіля, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частина 1 ст. 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку, що майно, яке придбане за час шлюбу, а саме: квартири [ADDRESS] та автомобіля Ford Transit D, державний н/з [NUMBER], 1998 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], в звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля марки Ford Transit D, державний номерний знак [NUMBER], оскільки згідно ст.372 ЦК України частки співвласників є рівними. Враховуючи, що сімейні правовідносини між сторонами є триваючими та спір про поділ майна виник після розірвання шлюбу, до вирішення спору про поділ квартири суд застосовує положення діючого СК України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з п. п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває двоє дітей, відповідач має заборгованість по аліментах та їх розмір є недостатнім, суд вважає за необхідне відступити від засад рівності часток при поділі спільного сумісного майна, та визнає за позивачкою право власності на 3/4 частини квартири №131 в житловому будинку №4 по вулиці Кібальчича в м. Житомирі. Як вже вказувалося вище, статтею 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За вказаних обставин, вимога позивачки про припинення спільної сумісної власності подружжя є безпідставною, оскільки, враховуючи приписи ст.372 ЦК України, право спільної сумісної власності припиняється автоматично після визначення часток власників у спірному майні. На підставі викладеного,

Outcome: partial