Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у шлюбі, під час якого придбали квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] Вказана квартира є спільною власністю сторін як подружжя. Крім того, під час шлюбу сторонами було нажите інше спільне майно меблі та предмети домашнього вжитку. З підстав, передбачених ст.ст.60, 70, 71 СК України позивач просила поділити спільне майно подружжя між сторонами. Під час розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнювала та змінювала позовні вимоги, остаточно у заяві від 30.06.16 р. просила суд: визнати квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; припинити право власності [PERSON] з виплатою грошової компенсації вартості його частки в розмірі 270343,50 грн.; визнати за [PERSON] право власності на цілу вищезазначену квартиру; поділити між нею та [PERSON] спільне майно, виділивши їй у власність: кухонний набір «Дебют» вартістю 3470,00 грн., комплект передпокійних меблів «Конго» вартістю 2170, 00 грн., пральну машину марки «ZANUSSI» вартістю 4700,00 грн., пилосмок вартістю 250,00 грн., праску марки «ZELMER» вартістю 483,00 грн., електричний конвектор марки «UFO» вартістю 650,00 грн., стільці барні в кількості 4 штуки загальною вартістю 1500,00 грн., телевізор марки «Супра» вартістю 1000,00 грн., електричну плиту вартістю 1300,00 грн.,, а всього майна на загальну суму 15523,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали вимоги позовної заяви з урахуванням їх зміни та з підстав, викладених у позові, просили суд його задовольнити. [PERSON] пояснила, що спірна квартира придбавалась за 173300,00 грн., частково за кошти її батька [PERSON] в сумі 82000,00 грн., крім того, на 100000,00 грн. подружжя взяло кредит, який також був оформлений на [PERSON] та який вони сплачували під час шлюбу. Різницю коштів в сумі 5000,00 грн. забрали батьки [PERSON], інша їх частина була витрачена на оформлення правочину з придбання житла. [PERSON] пояснила також, що з 19.06.15 р. сторони припинили спільне проживання, і в подальшому розірвали шлюб. На момент припинення спільного проживання кредитні кошти були повернуті не у повному обсязі, в подальшому їх сплачував особисто [PERSON], і позивач готова компенсувати половину витрат [PERSON] на сплату кредиту, понесених самостійно. З підстав презумпції рівності часток подружжя у спільному майні та відсутності підстав для відступлення від цих засад [PERSON] обґрунтовувала вимогу про визнання за нею права власності на ? ідеальну частку у спільній квартирі, і у звязку з неможливістю спільного користування цим майном просила суд припинити право власності [PERSON] на цю частку з виплатою йому грошової компенсації у розмірі ринкової вартості цієї ? частки. Крім того, [PERSON] пояснила, що між сторонами відсутні суперечки щодо кількості та вартості іншого спільно нажитого майна, а також порядку його поділу, і така їх спільна позиція відображена у первісному та зустрічному позовах. [PERSON] вимоги первісного позову визнав частково та предявив до суду зустрічний позов про поділ спільного майна, під час розгляду справи неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги, у зустрічному позові, з урахуванням остаточних уточнень, просив суд визнати за ним право спільної часткової власності на 6/10 ідеальних часток у праві спільної власності на квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, стягнути з нього на користь [PERSON] 1676,13 грн. різниці вартості її частки та поділити інше спільне майно, виділивши йому: холодильник «Samsung» вартістю 5480,00 грн., набір меблів «Доміно» вартістю 5200,00 грн., шафу-купе вартістю 3200,00 грн., мяке крісло вартістю 2200,00грн., а всього майна на загальну суму 16080,00 грн. Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що на придбання спільної квартири сторонами за час шлюбу було витрачено 73300,00 грн. спільних коштів та 100000,00 грн. кредитних коштів, з яких 66398,36 грн. також спільні кошти сторін, а 33601,64 грн. його особисті кошти, так як сплачені ним особисто за період з червня 2015 року по лютий 2016 року, коли сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство. У відсотковому відношенні участь [PERSON] у придбанні спільної квартири складає 59,69 %, [PERSON] 40,31 %. Для точності і співрозмірності поданому розрахунку часток сторін у розмірах 6/10 та 4/10 відповідно, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1676,13 грн. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] повністю підтримала вимоги зустрічного позову [PERSON], вимоги первісного позову визнала частково. Позицію сторони відповідача за первісним позовом обґрунтовувала тим, що будучи позичальником перед третьою особою за кредитом, який отримано в інтересах сімї, після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин з [PERSON], [PERSON] самостійно виконував зобовязання за кредитним договором, що, на думку сторони відповідача за первісним позовом, впливає на визначення розміру часток кожного з подружжя у праві спільної власності. В частині поділу іншого майна подружжя [PERSON] представник відповідача за первісним позовом підтвердила пояснення [PERSON] про те, що сторони дійшли згорди щодо його обсягу, вартості та способу поділу, що відображено у первісному та зустрічному позовах у остаточному варіанті їх вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. [PERSON] встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] з 18.06.11 р. перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.08.15 р., що набрало законної сили 08.09.15 р. З договору купівлі-продажу від 29.09.11 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] придбав квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57574213 від 18.04.16 р., право приватної власності [PERSON] на вищезазначену квартиру, набуте на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, зареєстроване 04.03.16 р. Кузнецовським міським управлінням юстиції Рівненської області, про що виконано запис №13639370. Таким чином, дослідженням вищезазначених документів встановлено, що спірна квартира придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку, що квартира № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] як придбана за час їх шлюбу. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачає ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З пояснень учасників процесу судом встановлено і ніким не оспорюється, що сторони припинили фактичні шлюбні стосунки, ведення спільного господарства та спільного бюджету 19.06.15 р. [PERSON] встановлено, що 29.09.11 р. [PERSON] з ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 11 про іпотечний кредит, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 100000,00 грн. на придбання квартири № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області зі сплатою процентів по процентній ставці 17,3 %, терміном погашення до 28.09.21 р. на умовах повернення тіла кредиту ануїтетними платежами в сумі по 834,00 грн. щомісяця та щомісячної сплати процентів за користування кредитом. У забезпечення виконання зобовязань позичальника, 29.09.11 р. [PERSON] з ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено іпотечний договір, за умовами якого спірну квартиру передано у іпотеку. Як вбачається з письмової інформації ПАТ «Державний ощадний банк України» № 171 від 23.03.16 р., станом на 22.02.16 р. зобовязання [PERSON] за договором № 11 про іпотечний кредит від 29.09.11 р. виконані в повному обсязі. З наданої суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57574213 від 18.04.16 р. вбачається, що станом на момент її надання відомості у Державному реєстрі іпотек про обтяження спірної квартири відсутні. До суду надано виписку ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо клієнта [PERSON] за період з 29.09.11 р. по 29.06.16 р., з якої вбачається, що [PERSON] вносились кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № 11 від 29.09.11 р., починаючи з 24.10.11 р. по 19.02.16 р., тобто у період як до, так і після припинення фактичних шлюбних відносин з [PERSON] Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, оскільки судом встановлено і ніким не оспорюється, що кредит отримувався [PERSON] на часткову оплату вартості спільного майна - квартири № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, договір про іпотечний кредит № 11 від 29.09.11 р., укладений [PERSON] з ПАТ «Державний ощадний банк України», створює обовязки і для [PERSON], незалежно від припинення шлюбних відносин. Разом з тим, вимогу про стягнення з [PERSON] частини самостійно сплачених на погашення кредитних зобовязань коштів [PERSON] не заявляє. Положення ст.70 СК України передбачають обставини, які мають істотне значення та впливають на розмір часток дружини та чоловіка у праві власності на спільне майно, набуте за час шлюбу. На наявність таких обставин в обґрунтування підстав для відступлення від засад рівності часток відповідач [PERSON] у зустрічному позові не посилається. За таких обставин суд вважає безпідставними доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що самостійна сплата ним частини коштів за договором, укладеним в інтересах сімї на придбання нерухомого майна, зумовлює зміну ідеальних часток у праві спільної власності на це майно, оскільки така позиція відповідача за первісним позовом не ґрунтується на вищенаведених нормах СК України. Вказана обставина, на думку суду, на підставі положень ст.65 СК України може бути підставою для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] частини самостійно понесених відповідачем витрат на придбання спільного майна, у разі предявлення таких вимог. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, є рівними та складають по ?. Як вбачається з висновку експерта № 160316/1_30 від 24.03.16 р. за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, призначеної за ухвалою суду від 18.02.16 р. та проведеної судовим експертом [PERSON] ППФ «Експерт-Рівне», ринкова вартість квартири № 47 будинку №30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області становить 540687,00 грн. Отже, вартість кожної ? частки [PERSON] та [PERSON] у спільній власності на цю квартиру складає: 540687,00 грн. / 2 = 270343,50 грн. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З технічного паспорту на квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області судом встановлено, що дана квартира є квартирою посімейного заселення, розташована на 4 поверсі 5-поверхового залізобетонного будинку, складається з однієї кімнати площею 21,4 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, вбиральні площею 2,3 кв.м, коридору площею 3,8 кв.м, вбудованої шафи площею 0,2 кв.м, лоджії площею 2,0 кв.м. З огляду на технічні характеристики даної квартири суд прийшов до висновку, що даний обєкт права спільної власності подружжя є неподільною річчю, що ніким не оспорюється. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Квартира № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області є неподільною, частка кожного із співвласників не може бути виділена в натурі без втрати цільового призначення. З пояснень учасників процесу судом встановлено, що спільне володіння і користування [PERSON] та [PERSON] квартирою № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області є неможливим у звязку з відсутністю між ними будь-яких домовленостей про порядок користування нею та з огляду на неприязні стосунки, що склались між сторонами. З інформаційної довідки № 62192162 від 24.06.16 р. судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. З огляду на цю обставину, суд прийшов до висновку про наявність у [PERSON] іншого житла, а тому вважає, що припинення права на частку у спільному з [PERSON] майні квартирі № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області, не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім'ї. Відповідач за первісним позовом [PERSON] згоден на припинення його права на частку у спільній власності на спірну квартиру, що вбачається з позиції його представника [PERSON], висловленої в судових дебатах, спір між сторонами у цій частині існує лише щодо розміру частки [PERSON] у спільній частковій власності та вирішений судом на підставі аналізу викладених вище обставин. Сукупність вищенаведених обставин свідчить про наявність правових підстав для припинення права [PERSON] на ? частку квартири № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області на підставі ст.365 ЦК України з виплатою його грошової компенсації вартості цієї частки. Відповідно до квитанції № 299 від 29.06.16 р., [PERSON] на депозитний рахунок суду внесено 270343,50 грн. грошової компенсації вартості частки [PERSON] у спільній частковій власності на квартиру № 47 будинку № 30/1 по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. За таких обставин суд вбачає правові підстави для припинення права спільної часткової власності [PERSON] ? частку у праві спільної власності на вищезазначену квартиру та присудження йому грошової компенсації у розмірі 270343,50 грн. вартості цієї частки, з одночасним визнанням права власності на цілу квартиру за [PERSON] Вирішуючи вимоги про поділ іншого спільного майна, суд враховує наступне. Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу подружжя [PERSON] набуло право власності на: кухонний набір «Дебют» вартістю 3470,00 грн., комплект передпокійних меблів «Конго» вартістю 2170,00 грн., пральну машину марки «ZANUSSI» вартістю 4700,00 грн., пилосмок вартістю 250,00 грн., праску марки «ZELMER» вартістю 483,00 грн., електричний конвектор марки «UFO» вартістю 650,00 грн., чотири барні стільці вартістю 1500,00 грн., телевізор марки «Супра» вартістю 1000,00 грн., електричну плиту вартістю 1300,00 грн., холодильник «Samsung» вартістю 5480,00 грн., набір меблів «Доміно» вартістю 5200,00 грн., шафу-купе вартістю 3200,00грн., мяке крісло вартістю 2200,00 грн., а всього на майно загальною вартістю 31603,00грн. Сторони погоджуються з обсягом цього спільно нажитого майна, що підлягає поділу, вартістю кожної речі та досягнули згоди щодо варіанту його поділу, зазначеного у первісному та зустрічному позовах, при якому [PERSON] слід виділити у власність спільне майно на загальну суму 15523,00 грн., [PERSON] на загальну суму 16080,00 грн. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд переконався, що сторонам зрозуміло наслідки визнання вимог первісного та зустрічного позовів в частині поділу спільного майна подружжя, а також що представник відповідача за первісним позовом [PERSON] не обмежена у повноваженнях на таке визнання. Крім того, суд враховує, що [PERSON] не заперечує проти виділення [PERSON] майна, загальна вартість якого перевищує загальну вартість майна, яке вона бажає залишити собі, а тому вважає, що визнання представником відповідача за первісним позовом [PERSON] вимог первісного позову в частині поділу іншого спільного майна не суперечать інтересам її довірителя [PERSON] З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для виділення у власність [PERSON] кухонного набору «Дебют», комплекту передпокійних меблів «Конго», пральної машини «ZANUSSI», пилосмоку, праски «ZELMER», електричного конвектору «UFO», барних стільців, телевізора «Супра», електричної плити, а у власність [PERSON] холодильника «Samsung», набору «Доміно», шафи-купе, мякого крісла, без стягнення грошової компенсації різниці вартості часток. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.47,48 постанови Пленуму № 10 від 17.10.14 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. [PERSON] подано договори про надання юридичних послуг, укладені [PERSON] з ТзОВ ЮФ «Юрінконс» 01.10.15 р., 22.01.16 р., акти про надані юридичні послуги від 09.10.15 р., 23.11.15 р., 22.01.16 р., 18.02.16 р., а також платіжні доручення про перерахування позивачем [PERSON] коштів за вищезазначеними договорами: від 12.10.15 р. в сумі 450,00 грн., від 24.11.15 р. в сумі 300,00 грн., від 22.02.16 р. в сумі 700,00 грн., а всього на загальну суму 1450,00 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З наданого суду Акту про надання юридичної послуги від 09.10.15 р. вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01.10.15 р., виконавцем замовнику проведено юридичний аналіз наданих документів та підготовку позовної заяви до суду, вартість цих послуг склала 450,00 грн. З Акту про надані юридичні послуги від 23.11.15 р. вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01.10.15 р., виконавцем замовнику проведено юридичний аналіз наданих документів, участь у судовому засіданні 23.11.15 р., підготовку запиту до нотаріальних органів, вартість цих послуг склала 300,00 грн. З Акту про надані юридичні послуги від 22.01.16 р. вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 22.01.16 р., виконавцем замовнику проведено юридичний аналіз наданих документів, а також забезпечено участь представника у судовому засіданні 22.01.16 р., вартість цих послуг склала 200,00 грн. З Акту про надані юридичні послуги від 18.02.16 р. вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 22.01.16 р., виконавцем замовнику проведено юридичний аналіз наданих документів, а також забезпечено участь представника у судовому засіданні 18.02.16 р., вартість цих послуг склала 500,00 грн. Виходячи з технічного запису судових засідань у даній цивільній справі, лише участь представника позивача у судових засіданнях склала в сукупному 316 хвилин. Виходячи з встановленого законом максимального розміру компенсації витрат на правову допомогу, витрати на правову допомогу, повязані з участю представника у судових засіданнях, які підлягають покладенню на відповідача відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», складають: 1378,00 грн. * 40 % * 316 хвилини / 60 хвилин = 2902,99 грн., що значно перевищує розмір документально підтверджених витрат на правову допомогу, понесених позивачем [PERSON] Таким чином, документально підтверджені витрати на правову допомогу, понесені позивачем, підлягають компенсації в повному обсязі в сумі 1450,00 грн. Відповідно до ст.85 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Розмір документально підтверджених витрат позивача [PERSON] та її представника [PERSON], повязаних з явкою до суду, складається з вартості автобусних квитків сполученням Кузнецовськ - Сарни 22.01.16 р. у розмірі 90,00 грн., а також витрат на придбання пального 18.02.16 р. на суму 199,99 грн., а всього на суму 289,99 грн. Як вбачається з договору № 160316/1 від 16.03.16 р., укладеним [PERSON] з ППФ «Експерт-Рівне», експерт прийняв на себе обовязки щодо виконання робіт по проведенню судової будівельно-технічної експертизи за ухвалою суду від 18.02.16 р., а [PERSON] зобовязалась оплатити вартість цих робіт у розмірі 2115,00 грн. Як вбачається з рахунку-фактури № ЕР-0000032 від 16.03.16 р. та відповідної квитанції, [PERSON] сплатила за проведення судової експертизи обумовлену у договорі суму. Як вбачається з квитанції ПАТ «Державний ощадний Банк України» № 299/КЗ від 29.06.16р., за внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості частки [PERSON] у спільній квартирі позивачем [PERSON] сплачено комісію в сумі 500,00 грн. Оскільки попереднє внесення коштів на депозитний рахунок суду з метою припинення права на частку у спільному майні є вимогою законодавства, а за внесення цих коштів передбачено сплату установі банку комісії, суд вважає понесені позивачем вищезазначені витрати витратами, повязаними із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Таким чином, загальний розмір понесених позивачем за первісним позовом [PERSON] судових витрат складається з: судового збору у загальній сумі 2897,21 грн., витрат на правову допомогу у загальній сумі 1450,00 грн., витрат, повязаних з явкою до суду у загальній сумі 289,99грн., витрат, повязаних з проведенням судової експертизи в сумі 2115,00 грн., а також витрат, повязаних з проведенням інших дій в сумі 500,00 грн., а всього 7252,20 грн. Наявні в матеріалах справи докази про судові витрати [PERSON] свідчать про сплату ним судового збору у загальній сумі 3412,06 грн. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, з [PERSON] на її користь підлягають стягненню судові витрати у розмірі 7252,20 грн. Судові витрати, понесені [PERSON], підлягають стягненню з [PERSON] пропорційно до задоволеної частини вимог зустрічного позову, що складає 4,7 %, або 160,37 грн. Крім того, у звязку з відмовою у задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 6/10 часток у спірній квартирі, внесена ним на депозитний рахунок суду сума грошової компенсації різниці часток в сумі 1676,13 грн. підлягає поверненню позивачу за зустрічним позовом. Враховуючи викладене, на підставі ст.365 ЦК України, ст.ст.60, 61, 65, 71 СК України,

Outcome: partial