Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року визнано мирову угоду укладену між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] від 23.08.2016 року за умовами якої відповідач [PERSON] визнає заборгованість перед позивачем [PERSON] , за договором позики від 21.07.2014 року та у рахунок погашення заборгованості передає у власність позивачу квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Наголошуючи, що [PERSON] , що проживала в квартирі [ADDRESS] померла ще [INFO], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданною дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та копією свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії [NUMBER] . Оскільки Харківська міська рада має право претендувати на майно померлої, у разі відсутності спадкоємців, тому ухвалою суду вирішено питання про права та обов`язки Харківської міської ради. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року скасовано. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] яка померла [INFO] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився надав до канцелярії суду заяву, в якій просить розглянути вищезазначену справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином про що свідчать поштові відправлення в матеріалах справи причини неявки суду не повідомили. Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що Дзержинським районним судом м. Харкова визнано мирову угоду між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] від 23.08.2016 року за умовами якої відповідач [PERSON] визнає заборгованість перед позивачем [PERSON] , за договором позики від 21.07.2014 року та у рахунок погашення заборгованості передає у власність позивачу квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , що проживала в квартирі [ADDRESS] померла ще [INFO], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданною дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та копією свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] яка померла [INFO] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2016 року № 1893 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Продавцем за зазначеним договором купівлі-продажу є [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року № 2515 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Продавцем зазначеним договором є [PERSON] . Таким чином зазначені правочини укладені після затвердження мирової угоди ухвалою Дзержинського суду м. Харкова по справі № 638/12705/16-ц. Яку ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року скасовано. Також Ухвалою апеляційного суду Харківської області встановлено, що відповідачка [PERSON] на час укладання мирової угоди не мала цивільної правоздатності відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Цивільного Кодексу України, на підставі довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку виданої дільницею № 7 КП «Жилкомсервіс» та свідоцтва про смерть від 22.05.2010 року серії [NUMBER] [PERSON] що проживала в квартирі [ADDRESS] , померла ще [INFO] . Таким чином, зазначені договори купівлі-продажу від 05.10.2016 року № 1893, та від 03.11.2016 року № 2515 необхідно вважати недійсними. А тому Територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради фактично була позбавлена права на отримання у власність даного житлового приміщення в порядку ст. 1277 ЦК України, а перехід права власності та подальша реєстрація квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була незаконна. Отже умова щодо предмету спірного договору купівлі-продажу, квартири [ADDRESS] у спірних правовідносинах не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент укладення договору, а саме, передачі квартири [PERSON] (Покупцю), на праві власності [PERSON] (Продавцю). Теж саме стосується і договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року № 2515, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент укладення договору, а саме, передачі квартири [PERSON] (Покупцю), на праві власності [PERSON] (Продавцю). Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зазначена правова норма, в сукупності з положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України, яка наділяє власника правами володіння, користування та розпоряджання лише своїм майном та ч. 1 ст. 658 ЦК України, згідно якої право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, дає привід стверджувати, що [PERSON] отримав у власність нежитлові приміщення, про які йдеться вище, і розпорядився ними без відповідної правової підстави. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Отже, з огляду на викладені обставини, враховуючи положення абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, згідно якого вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності… може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Застосування до виниклих правовідносин положень закону, що регламентують питання добросовісного набування права власності на майно та його витребування суд не вбачає через відсутність відповідної позовної вимоги. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved