Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

15 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 02 грудня 2019 року, зазначив, що з 25 лютого 1995 року вони з відповідачем перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час шлюбу ними набуто майно, а саме: легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070», номерний знак [NUMBER] , випуску 2005 року, синього кольору, номер кузова (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 26.04.2016 року, зареєстрований за [PERSON] , [INFO] в Регіональному сервісному центрі МВС в Дніпропетровській; електричний дзвінок, люстра «Altalusse 9210-3», дзеркало, музикальний центр «Самсунг», телевізор «Самсунг», пральна машинка «Арістон», модель АТ84, нагрівач води «Горіння», холодильник «Атлант», миючий пилосос «Зануссі», мебельний спальний гарнітур «СОН», ноутбук «Асус», планшет-комп`ютер «Асус», електродриль, перфоратор, шурупокрут, кахель, ламінат на підлогу в квартирі, сім міжкімнатних дверей, теплові батареї в кількості - 30 секцій, придбання та встановлення металевих вхідних дверей в квартиру [ADDRESS] , придбання та встановлення 2-х блоків пластикової балконної двері з вікном № 3 в квартиру [ADDRESS] ; придбання та встановлення дверей з вікном № 1 виходу на лоджію, придбання та встановлення 4 пластикових вікон в 3-ьох кімнатах та кухні; витрати по сплаті заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в розмірі -10 975,07 грн. Також у позові просить визнати за [PERSON] , право влансості на Ѕ частку спільного сумісного майна в розмірі 61 590 грн., поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: визнати за позивачем право особистої приватної власності на планшет-комп`ютер «Асус», електродриль, перфоратор, шурупокрут, загальною вартістю 5 100 грн.; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на наступне майно: легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070»; номерний знак [NUMBER] , випуску 2005 року, зареєстрований за [PERSON] , електричний дзвінок, люстра «Altalusse 9210-3», дзеркало, музикальний центр «Самсунг», телевізор «Самсунг», пральна машинка «Арістон», модель АТ84, нагрівач води «Горіння», холодильник «Атлант», миючий пилосос «Зануссі», мебельний спальний гарнітур «СОН», ноутбук «Асус», кахель, ламінат на підлогу в квартирі, сім міжкімнатних дверей, теплові батареї в кількості - 30 секцій, придбання та встановлення: металевих вхідних дверей в квартиру [ADDRESS], 2-х блоків пластикової балконної двері з вікном № 3 в квартиру [ADDRESS] , дверей з вікном № 1 виходу на лоджію, 4 пластикових вікон в 3-ьох кімнатах та кухні, витрати по сплаті заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в розмірі - 10 975.07 грн. Визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на майно набутого за особисті кошти, а саме: витяжку « Eleyus », телевізор «Самсунг», варочна поверхня «Ліберті», духова шафа «Електролюкс», бібліотеку художньої літератури в кількості 336 книжок, рушниця пневматична ІЖ 38с, деревообробний верстак, право на витрачені на вироблення і встановлення прихожої в квартирі в розмірі 9 000 грн., грошову допомогу за службу в національній поліції ГУНП в Дніпропетровській області в сумі 7 000 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача, витрачені на вироблення і встановлення прихожої в квартирі [ADDRESS] в розмірі - 9000 грн. та привласнені [PERSON] особисті кошти в сумі - 7000 грн., а всього -16 000 грн., а також стягнути грошову компенсацію, що складається з 1/2 частки спільного сумісного майна нажитого в період сумісного проживання та веденням домашнього господарства в розмірі - 61 590 гривен 86 коп. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження. 20 лютого 2018 року [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому заперечувала щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя витрат, пов`язаних з ремонтом квартири, оскільки ці витрати були здійсненні в інтересах всієї сім`ї. 20 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому, з урахуванням уточнень від 24 грудня 2019 року просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності наступним чином: визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль. Також просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на електричний дзвінок, люстра «Altalusse 9210-3», музичний центр «Самсунг», пральна машинка «Арістон», модель АТ84, нагрівач води «Горіння», пилосос «Зануссі», мебельний спальний гарнітур «СОН», рушниця пневматична ІЖ 38с, планшетний комп`ютер «Асус», електродриль, перфоратор, електролобзик, деревообробний станок, шуруповерт, бібліотека в кількості 192 книжки, ноутбук «Асус», витяжку «Eleyus», телевізор «Самсунг», варочна поверхня «Ліберті», духова шафа «Електролюкс», холодильник «Атлант». 16 квітня 2018 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти аргументів [PERSON] , наведених у відзиві на позов. Сторони у судове засідання не з`явилися. [PERSON] у письмовій заяві просив закінчити розгляд справи у його відсутність, свій позов підтримав, просив задовольнити. Від представника [PERSON] - адвоката Кіреєва В.Г. надійшла заява, в якій просив закінчити розгляд справи у його відсутність, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні та здобуті докази у їх сукупності, в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] сторони перебували у шлюбі з 25 лютого 1995 року (т.1 а.с.12). Шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська 06 вересня 2017 року (т.1 а.с.13). Відповідно до вказаного рішення суду від шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу сторони набули у власність майно, що підтверджується наданими документами, товарними чеками: 1) дзвінок бездротовий вартістю 100 грн.(т.1 а.с.22); 2) дзеркало вартістю 520 грн.(т.1 а.с.23); 3) люстра «Altalusse 9210-3» вартістю 1030 грн.(т.1 а.с.30); 4) витяжка «Eleyus» вартістю 1246 грн. (т.1 а.с.80); 5) варочна поверхня «Liberty» вартістю 3080 грн.(т.1 а.с.81); 6) духова шафа «Electrolux» вартістю 4935 грн.(т.1 а.с.81); 7) телевізор «Samsung» вартістю 11 900 грн.(т.1 а.с.82); 8) ноутбук «Asus» вартістю 3 392,64 грн.(т.1 а.с.83); 9) легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070», номерний знак [NUMBER] , випуску 2005 року, синього кольору, номер кузова (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 26.04.2016 року (а.с.84, 86), вартістю 40 580 грн. станом на дату проведення експертизи відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 3062-19 від 23 вересня 2019 року (а.с.177-187). Також за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули у власність майно, однак, доказів щодо дати його придбання та вартості сторонами не надано. Проте, враховуючи, що сторони прийшли до згоди, що майно придбане під час шлюбу, та домовилися щодо його вартості (т. 2 а.с.1-6), суд вважає за можливе встановити, що наступне майно придбано в період перебування сторін у шлюбі: 1)музикальний центр «Самсунг» вартістю 1000 грн., 2)пральна машина «Арістон», модель АТ84, вартістю 3 500 грн., 3)нагрівач води «Горіння» вартістю 1200 грн., 4)холодильник «Атлант» вартістю 3 000 грн., 5)миючий пилосос «Зануссі» вартістю 3 500 грн., 6)меблевий гарнітур «СОН» вартістю 3 100 грн., 7)планшет-комп`ютер «Асус» вартістю 3 400 грн., 8)електродриль вартістю 800 грн., 9)перфоратор вартістю 450 грн., 10)шуруповерт вартістю 450 грн., 11)електролобзик вартістю 700 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Входячи з викладеного, враховуючи порядок набуття у власність майна судом визначено його перелік, який підлягає судовому поділу, а саме: 1) дзеркало вартістю 520 грн.(т.1 а.с.23); 2) люстра «Altalusse 9210-3» вартістю 1030 грн.(т.1 а.с.30); 3) витяжка «Eleyus» вартістю 1246 грн. (т.1 а.с.80); 4) варочна поверхня «Liberty» вартістю 3080 грн.(т.1 а.с.81); 5) духова шафа «Electrolux» вартістю 4935 грн.(т.1 а.с.81); 6) телевізор «Samsung» вартістю 11 900 грн.(т.1 а.с.82); 7) ноутбук «Asus» вартістю 3 392,64 грн.(т.1 а.с.83); 8) легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070», номерний знак [NUMBER] , випуску 2005 року, синього кольору, номер кузова (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 26.04.2016 року (а.с.84, 86), вартістю 40 580 грн. станом на дату експертного дослідження відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 3062-19 від 23 вересня 2019 року (а.с.177-187); 9) музикальний центр «Самсунг» вартістю 1000 грн., 10) пральна машина «Арістон», модель АТ84, вартістю 3 500 грн., 11) нагрівач води «Горіння» вартістю 1200 грн., 12) холодильник «Атлант» вартістю 3 000 грн., 13) миючий пилосос «Зануссі» вартістю 3 500 грн., 14) меблевий гарнітур «СОН» вартістю 3 100 грн., 15) планшет-комп`ютер «Асус» вартістю 3 400 грн., 16) електродриль вартістю 800 грн., 17) перфоратор вартістю 450 грн., 18) шуруповерт вартістю 450 грн., 19) електролобзик вартістю 700 грн.; 20) дзвінок бездротовий вартістю 100 грн. загальною вартістю 87 883,64 грн. Не є предметом поділу телевізор «Самсунг» вартістю 1100 грн., оскільки позивачем за первісним позовом не надано доказів придбання вказаного майна за період шлюбу, не підтверджено доказами його вартість, а відповідачем за первісним позовом зазначено, що вказаний телевізор був проданий подружжям за час перебування в шлюбі. У ході судового розгляду встановлено, що сторони разом зі своєю дитиною в період шлюбу проживали у квартирі, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя кахелю, ламіната на підлогу, семи міжкімнатних дверей, теплових батарей в кількості - 30 секцій, придбання та встановлення металевих вхідних дверей в квартиру [ADDRESS] , придбання та встановлення 2-х блоків пластикової балконної двері з вікном № 3; придбання та встановлення дверей з вікном № 1 виходу на лоджію, придбання та встановлення чотирьох пластикових вікон в трьох кімнатах та кухні, що були встановлені в квартиру [ADDRESS] , суд зауважує наступне. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи наведені норми закону, а також те, що позивачем за первісним позовом на підтвердження підстав для вищезазначеної вимоги не надано жодного належного та допустимого доказу, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги [PERSON] . Одночасно, суд зазначає, що докази щодо замовлення металопластикових вікон та балконних дверей (т. 1 а.с.28-29) суд не приймає, оскільки надані докази не містять данних замовника, доказів оплати замовлення, тобто не доводять факту придбання товарів подружжям. Щодо вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя витрат по сплаті заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в розмірі -10 975,07 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Витрати по сплаті комунальних послуг є поточними витратами родини, та не може вважатися майном, яке підлягає поділу як спільна сумісна власність. Окрім того, позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів щодо понесення подружжям витрат по сплаті заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в розмірі -10 975,07 грн. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя витяжки «Eleyus», варочної поверхні «Liberty», духової шафи «Electrolux», телевізора «Samsung», суд враховує наступне. Обґрунтовуючи вимогу позивач за первісним позов зазначає, що 29 липня 2016 року був звільнений та йому було виплачено одноразову грошову допомогу. Відповідно до довідки № 79 від 13 липня 2017 року [PERSON] при звільненні по видатковому касовому ордеру № 47 від 31 серпня 2016 року виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 42 478,12 грн. (т.1 а.с.35). Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Однак, одноразова грошова допомога не входить до майна, визначеного у зазначеній статті. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі зазначеної норми закону, з урахуванням того, що матеріали справи містять докази, що вищевказане майно придбано за час шлюбу, та не доведено [PERSON] , що майно придбано за його особисті кошти, суд відмовляє в задоволенні даної вимоги. Також, враховуючи вищезазначені норми закону та недоведеність позовної вимоги, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з [PERSON] на його користь привласнених [PERSON] особистих коштів у розмірі 7 000 грн. Щодо визнання права особистої приватної власності [PERSON] на майно, набуте за особисті кошти, а саме: бібліотеки художньої літератури в кількості 336 книжок, рушниці пневматичної ІЖ 38с, деревообробного верстака, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Предметом даного спору є поділ спільної сумісної власності подружжя. Позивач за первісним позовом просить визнати його право особистої приватної на вищевказане майно як набуте за особисті кошти. Однак, доказів, що зазначене майно придбано за період шлюбу, зокрема, за особисті кошти [PERSON] , та, що воно взагалі існує, суду не надано. На підставі зазначеного суд відмовляє у задоволенні даної вимоги [PERSON] . Суд відмовляє у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрачених на вироблення та встановлення прихожої в квартирі [ADDRESS] , оскільки на підтвердження даної вимоги не надано жодного належного та допустимого доказу. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Отже, визначаючи загальну вартість майна, що підлягають поділу, суд виходив з наданих документів (товарних чеків) та домовленості між сторонами щодо вартості майна. Таким чином, загальна вартість спільного сумісного майна подружжя становить 87 883,64 грн. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позовів є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи заявлені сторонами вимоги, а також фактичне знаходження спірного майна та використання його відповідною особою, суд дійшов висновку про виділення позивачу за первісним позовом [PERSON] в порядку поділу майна подружжя наступного майна загальною вартістю 26 961 грн., а саме: планшет-комп`ютер «Асус» вартістю 3400 грн.; електродриль вартістю 800 грн.; перфоратор вартістю 450 грн.; шурупокрут вартістю 450 грн.; витяжку «Eleyus» вартістю 1246 грн.; електролобзик вартістю 700 грн., телевізор «Samsung» вартістю 11900 грн.; варочну поверхню «Liberty» вартістю 3080 грн.; духову шафу «Electrolux», вартістю 4935 грн.; виділити [PERSON] наступне майно загальною вартістю 60922,64 грн.: легковий автомобіль марки «ВАЗ 21070» номерний знак [NUMBER] , випуску 2005 року, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , вартістю 40 580 грн.; люстру вартістю 1030 грн., дзеркало вартістю 520 грн., музичний центр «Самсунг» вартістю 1000 грн.; пральну машинку «Арістон» вартістю 3500 грн.; нагрівач води «Горіння» вартістю 1200 грн.; холодильник «Атлант» вартістю 3000 грн.; миючий пилосос «Зануссі» вартістю 3500 грн.; ноутбук «Asus» вартістю 3392,64 грн., дзвінок бездротовий вартістю 100 грн., меблевий гарнітур «СОН» вартістю 3 100 грн. Таким чином, оскільки [PERSON] виділено майно загальною вартістю 26 961 грн., а [PERSON] вартістю 60 922,64 грн., з урахування рівності часток сторін у зазначеному майні, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація у розмірі 16 980,82 грн. (загальна вартість спільного сумісного майна сторін становить 87 883,64 грн. : 2 - вартість майна, виділеного [PERSON] 26 961 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення судом вимог первісного та зустрічного позову, суд не вважає за доцільне стягувати судовий збір на користь жодної зі сторін. На підставі викладеного,

Outcome: partial