Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

І. Стислий виклад позовних вимог, з якими звертається позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.04.2019 року о 14 год. 45 хв. на перехресті с.Зимна Вода - с.Лапаївка Пустомитівського району Львівської області, автодороги «Львів-Шегині», відбулась ДТП між транспортними засобами - автомобілем марки «Renault Laguna», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Renault Megane», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. Згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року у справі № 448/776/19 винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП визнано [PERSON] .. Стверджує, що транспортний засіб «Renault Laguna», д/н [NUMBER] відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4787321 було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». За зверненням потерпілої особи позивачем на підставі наданих документів та згідно з умовами Полісу зазначене ДТП визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 98\~000 гривень. З огляду на наведені обставини, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , в порядку регресу вказану суму, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. ІІ. Позиція сторін по справі: Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься Ордер серії ЛВ №182968, згідно якого його інтереси представлятиме його представник адвокат Борисенко В.В.. Представник відповідача [PERSON] адвокат Борисенко В.В., в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що його довіритель позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його довірителя. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 17.11.2020 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що відповідно до постанови Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року у справі № 448/776/19, [PERSON] 28.04.2019 року о 14 год. 45 хв. на перехресті с.Зимна Вода - с.Лапаївка Пустомитівського району Львівської області, автодороги «Львів-Шегині», керуючи автомобілем марки «Renault Laguna», реєстр.номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для повної зупинки автомобіля, виїхав в крайню ліву смугу для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Renault Megane», реєстр.номер [NUMBER] , котрий після зіткнення виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення із автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстр.номер [NUMBER] , в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] , порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою [PERSON] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак провадження по справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Слід зазначити те, що транспортний засіб «Renault Laguna», реєстр.номер [NUMBER] відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4787321 було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». За зверненням потерпілої особи позивачем на підставі страхового акту № 712-15111 від 14.05.2020 року, а також розрахунку суми страхового відшкодування та звіту № 143/03/20 про оцінку транспортного засобу «Renault Megane», реєстр.номер [NUMBER] , згідно з умовами Полісу зазначене ДТП визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 98\~000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 14.05.2020р., 15.05.2020р., 18.05.2020р., 19.05.2020р., 21.05.2020р. та 26.05.2020р., котрі містяться в матеріалах справи. З метою добровільного погашення заборгованості на адресу відповідача [PERSON] позивачем було направлено претензію № 201/ЕТ від 06.07.2020 року, яка залишена без реагування. V. Застосоване судом законодавство: Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. До позадоговірних зобов`язань належить група деліктних зобов`язань «ex delicto», тобто зобов`язання, що виникли з правопорушень. Приватним правопорушенням (delictum privatum), на відміну від кримінального злочину, є неправомірна дія, яка порушує інтереси окремих осіб. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. За приписами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Процесуальним законодавством встановлено стандарти мотивування судових рішень, вищі та суворіші за ті базові та мінімальні, які гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції та відповідною практикою ЄСПЛ щодо порушення цієї норми. А саме, пункт 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України імперативно зобов`язує суд цивільної юрисдикції надати в мотивувальній частині судового рішення мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. В контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення "Руїз Торіха проти Іспанії" (№ 18390/91, 09.12.1994, §29) та "Проніна проти України" (№ 63566/00, 18.07.2006, §§23,25), в яких ЄСПЛ зауважив, що в рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді. VІ. Висновки суду: Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, а також визнання відповідачем позову, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Еталон» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню, з наведених вище мотивів та підстав. А, отже з відповідача [PERSON] в користь ПАТ «Страхова компанія «Еталон» необхідно стягнути шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 98\~000 грн. VІІ. Судові витрати: Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на правничу допомогу. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги задоволення позову, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 102 грн. Щодо витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, що складає 5\~000 грн., про що зазначено в позовній заяві, то з даного приводу необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом із тим, документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), а також детальний план робіт, стороною позивача суду надано не було. Таким чином, на переконання суду, стороною позивача не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у цій справі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги сторони позивача щодо стягнення на його користь із відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

Outcome: partial