Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із уточненими позовними вимогами до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання житлового будинку з господарськими спорудами спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину цього будинковолодіння, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 серпня 1983 року він, [PERSON], надалі Позивач, зареєстрував шлюб в сільській раді с. Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області з [PERSON](надалі Відповідач). 11.01.84 році він та [PERSON] придбали за спільні сімейні кошти власне житло по вул. Суботіна, будинок № 2 в м. Миронівка Київської області, де проживали до травня 1990 року. Право власності на дане житло було оформлене на нього. В період шлюбу у них 07.06.1984 року народився син [PERSON] та 14.07.1988 року народився син [PERSON]. 04.05.1990 року він продав вищевказаний будинок в м. Миронівка Київської області, за що отримав значну суму грошей на той час, а саме - 4145 крб. 00 коп. Це підтверджує посвідчений Миронівською державною нотаріальною конторою Договір купівлі продажу за 1990 рік. Після цього вони сімєю переїхали проживати в [INFO]. 20.02.1991 року, як молода сімя вони отримали земельну ділянку 0.5263 гектарів, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, на якій знаходився недобудований будинок та недобудований сарай. Недобудовані - це мається на увазі, що була побудована цегляна «коробка», яка вкрита шиферним дахом, перегородок стін в середині будинку не було, вікон та дверей теж не було. Також вся дана земельна ділянка була заросла буряном та не огороджена парканом. На протязі тривалого часу він займався будівництвом приводив до ладу дане житло, а саме - повністю добудував будинок (вставив вікна, двері, зробив опалення та провів електричний струм і т.д.) та сарай, викопав колодязь та погреб, поставив паркан, потім поклав в дворі асфальт та посадив садок. [PERSON] участі в будівництві не приймала, тому що вона весь час доглядала за їхніми малолітніми дітьми. Під час цього вони повністю використали кошти на будівельні матеріали, які отримали за вищевказаний будинок, який продали в м. Миронівка Київської області. 16.04.2002 року вони розлучилися, розподілили частину їхнього спільного майна, Він виселився з будинку та проживав у м. Біла Церква до липня 2006 року. Земельну ділянку та будинок вони вирішили не ділити. Після розлучення всі документи на будинок та вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю залишилися у [PERSON]. У липні 2006 року він повернувся до сім'ї і знову став проживати разом з [PERSON] у зазначеному будинку однією сім'єю, вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет. Знову реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки вважали що у цьому не було негайної потреби. 31 липня 2006 року він продав за 3600 доларів США свій цегляний гараж № 208 який знаходився в гаражному кооперативі «Молодіжний» в м. Біла Церква Київської області. Даний гараж він придбав осінню 2003 року за власні кошти та до літа 2006 року користувався ним. Продавши гараж він використав всі кошти на будівництво нового гаража біля їхнього житла за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, та на технічне обслуговування їхнього з [PERSON] житла. 28 серпня 2006 року він вимушений був покинути свою роботу в ПТУ № 15 м. Біла Церква, в звязку з тим, що на той час він вже проживав в [INFO] та йому було не зручно та не вигідно в фінансовому плані їздити на роботу в м. Біла Церква, що підтверджується записом в його трудовій книжці. 09.10.2006 року [PERSON] звернулася з заявою про визнання права власності на їх будинок в с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, до Виконкому Малоантонівської сільської ради. Тоді також [PERSON] повторно приховала від нього наявність у неї ордера на житло, а також разом із своєю вищевказаною заявою до сільської ради його вона теж не надала та не надала Державний акт на право приватної власності на землю на ділянку на якій знаходилось їхнє житло. 04.12.2006 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок, який знаходиться за адресою: с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, Білоцерківський район, Київська область. Після цього він 13.02.2007 року «прописався» зареєструвався в їхньому будинку. З липня 2006 року до 21 грудня 2012 року він з [PERSON] проживали однією сімєю та продовжували вести спільне господарство. Він весь час підтримував їхній будинок в належному технічному стані та побудував гараж поряд з будинком. Також він за цей час придбав та установив двохконтурний газовий котел, газовий лічильник, насосну станцію та пральну машинку. В загальному вони разом як чоловік та дружина проживали разом більше 25 років. На момент початку спільного проживання в липні 2006 року будинковолодіння перебувало в занедбаному стані, а саме: місцями був зруйнований паркан, пошкоджений фундамент будинку пророслим корінням дерева, що виросло поряд з будинком за час його відсутності , місцями протікав дах будинку та господарських будівель, частково не працювала електропроводка. Таким чином після початку спільного проживання він почав по мірі фінансової та фізичної можливості проводити поточні ремонти будинковолодіння, в тому числі було зроблено євроремонт в будинку, поміняні 14 деревяних вікон на металопластикові, замінено 6 міжкімнатних дверей, зроблено підвісну стелю в будинку тощо. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт спільного проживання позивача та [PERSON], як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з липня 2006 року, ведення спільного господарства, бюджету та витрат, придбання спірного нерухомого майна за спільні кошти. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, не зазначали на факт спільного проживання позивача та [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. 256 ч. 1 п. 5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що 9 серпня 1983 року він, [PERSON], надалі Позивач, зареєстрував шлюб в сільській раді с. Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області з [PERSON](надалі Відповідач). 11.01.84 році він та [PERSON] придбали за спільні сімейні кошти власне житло по вул. Суботіна, будинок № 2 в м. Миронівка Київської області, де проживали до травня 1990 року. Право власності на дане житло було оформлене на нього. В період шлюбу у них 07.06.1984 року народився син [PERSON] та 14.07.1988 року народився син [PERSON]. 04.05.1990 року він продав вищевказаний будинок в м. Миронівка Київської області, за що отримав значну суму грошей на той час, а саме - 4145 крб. 00 коп. Це підтверджує посвідчений Миронівською державною нотаріальною конторою Договір купівлі продажу за 1990 рік. Після цього вони сімєю переїхали проживати в [INFO]. 20.02.1991 року, як молода сімя вони отримали земельну ділянку 0.5263 гектарів, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, на якій знаходився недобудований будинок та недобудований сарай. Недобудовані - це мається на увазі, що була побудована цегляна «коробка», яка вкрита шиферним дахом, перегородок стін в середині будинку не було, вікон та дверей теж не було. Також вся дана земельна ділянка була заросла буряном та не огороджена парканом. На протязі тривалого часу він займався будівництвом приводив до ладу дане житло, а саме - повністю добудував будинок (вставив вікна, двері, зробив опалення та провів електричний струм і т.д.) та сарай, викопав колодязь та погреб, поставив паркан, потім поклав в дворі асфальт та посадив садок. [PERSON] участі в будівництві не приймала, тому що вона весь час доглядала за їхніми малолітніми дітьми. Під час цього вони повністю використали кошти на будівельні матеріали, які отримали за вищевказаний будинок, який продали в м. Миронівка Київської області. 16.04.2002 року вони розлучилися, розподілили частину їхнього спільного майна, Він виселився з будинку та проживав у м. Біла Церква до липня 2006 року. Земельну ділянку та будинок вони вирішили не ділити. Після розлучення всі документи на будинок та вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю залишилися у [PERSON]. У липні 2006 року він повернувся до сім'ї і знову став проживати разом з [PERSON] у зазначеному будинку однією сім'єю, вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет. Знову реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки вважали що у цьому не було негайної потреби. 31 липня 2006 року він продав за 3600 доларів США свій цегляний гараж № 208 який знаходився в гаражному кооперативі «Молодіжний» в м. Біла Церква Київської області. Даний гараж він придбав осінню 2003 року за власні кошти та до літа 2006 року користувався ним. Продавши гараж він використав всі кошти на будівництво нового гаража біля їхнього житла за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, та на технічне обслуговування їхнього з [PERSON] житла. 28 серпня 2006 року він вимушений був покинути свою роботу в ПТУ № 15 м. Біла Церква, в звязку з тим, що на той час він вже проживав в [INFO] та йому було не зручно та не вигідно в фінансовому плані їздити на роботу в м. Біла Церква, що підтверджується записом в його трудовій книжці. 09.10.2006 року [PERSON] звернулася з заявою про визнання права власності на їх будинок в с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, до Виконкому Малоантонівської сільської ради. Тоді також [PERSON] повторно приховала від нього наявність у неї ордера на житло, а також разом із своєю вищевказаною заявою до сільської ради його вона теж не надала та не надала Державний акт на право приватної власності на землю на ділянку на якій знаходилось їхнє житло. 04.12.2006 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок, який знаходиться за адресою: с. Мала Антонівка, по вул. Першотравнева, 40-а, Білоцерківський район, Київська область. Після цього він 13.02.2007 року «прописався» зареєструвався в їхньому будинку. З липня 2006 року до 21 грудня 2012 року він з [PERSON] проживали однією сімєю та продовжували вести спільне господарство. Він весь час підтримував їхній будинок в належному технічному стані та побудував гараж поряд з будинком. Вказані обставини допитаними свідками в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.05.2013 року по справі № 357/2590/13-ц, 2/357/1497/13, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 08.07.2013 року. Зокрема рішенням суду встановлено, у 2006 році [PERSON] повернувся до сім'ї і знову став проживати разом з [PERSON] у спірному будинку однією сім'єю, вести спільне господарство, що підтвердили свідки у судовому засіданні і не заперевалось сторонами у справі, тобто [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або осба, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, згідно довідки № 267 від 29.05.2014 року виданої Малоантонівською сілською радою Білоцерківського району Київської області [PERSON], дійсно проживав без реєстрації в с. Мала Антонівка Білоцерківського району по вулиці Першотравнева, 40-а з 25.07.2006 року по 13.02.2007 року, та підтверджено в судовому засіданні сільським головою [PERSON] Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі ст.ст. 60, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 60, 70 СК України законодавець встановлює презумпцію правового статусу майна, що набуто за час шлюбу, як обєктів права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток подружжя у разі поділу такого майна. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п. 20 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Суд вважає встановленим факт проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу, з 25.07.2006 року в період придбання спірного нерухомого майна, оскільки вони спілкувалися як подружжя, планували своє життя, купували побуту, що підтверджується фотокартками, поясненнями свідків, які підтверджували зазначені вище фактичні обставини, довідкою Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.05.2013 року по справі № 357/2590/13-ц, 2/357/1497/13, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 08.07.2013 року, згідно якої позивач з липня 2006 року фактично проживав в в [INFO]. Суд не приймає до уваги свідчення [PERSON], про те, що позивач не проживав однією сімєю з [PERSON], тому, що зазначений свідок постійно не проживав в с. Мала Антонівка та приїздив до батьків періодично на незначний проміжок часу, давав протиречиві показання, та плуталися в своїх поясненнях. Посилання відповідачки та її представника на те, що позивач [PERSON] проживав в м. Біла Церква з іншою жінкою, дружиною, з якою перебував у шлюбних стосунках не беруться судом до уваги, оскільки як вбачається з копії паспорта [PERSON], останній в подальшому зі згоди позивачки, як власника будинку, зареєструвався у будинку 13.02.2007 року, а розірвав шлюб з [PERSON] 14.02.2007 року. Тому є незрозумілим вчинок [PERSON] щодо реєстрації останнього у спірному будинку, оскільки [PERSON] начебто проживав з іншою жінкою. Вказані обставини відповідачкою та її представником в судовому засіданні підтверджені не були. За ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає центральна, на думку суду, ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Правило ч.2 ст.74 СК України є спеціально розрахованим на майнові відносини осіб, які проживають однією сім'єю. Тому у разі наступної реєстрації шлюбу такими особами майно, набуте до реєстрації шлюбу, також вважається об'єктом спільної сумісної власності подружжя згідно ч. 1 ст. 74 СК, а не особистою власністю кожного з подружжя за пунктом першим ч. 1 ст. 57 СК. Оскільки у судовому засіданні об'єктивно встановлено факт проживання позивача та [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд вважає що спірний будинок, належать їм на праві спільної сумісної власності, та вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частки зазначеного нерухомого майна. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial