Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, в тому числі у судовому засіданні, просила визнати за нею право власності на ? частку у спільному майні подружжя, а саме: житлового будинку по [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,10 га за цією ж адресою; автомобіля марки Honda CR-V; коштів на рахунка у ПАТ «КБ «Приватбанк» 66000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона з відповідачем з 17.05.2002 року перебувають у шлюбі. У 2005 році за спільні кошти сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 3222782602:02:002:0113) за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій в 2007 році почали будувати будинок, який вже в 2008 році було введено в експлуатацію. На будівництво будинку пішли всі кошти, отримані за продаж особистої квартири позивача. У 2009 році сторони придбали автомобіль Ноndа СR-V. Також існують рахунки у ПАТ «КБ «Приватбанк», на яких зберігаються кошти у сумі 66000 грн. Останнім часом відносини подружжя погіршилися, виникли суперечки щодо поділу майна, що і стало причиною для звернення позивача до суду. Позивач, посилаючись на ст.ст. 60, 69-71 СК України, вважає все зазначене вище майно спільною сумісною власністю та вража, що має право на ? частину вказаного майна без його реального поділу. Відповідач [PERSON], в ході розгляду справи подав зустрічний позов до [PERSON], в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, просив суд розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 17.05.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва, а також визнати житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,10 га за цією ж адресою його особистою власністю. Обгрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом [PERSON], вказав, що шо а ні будинок, а ні земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS], не є спільною сумісною власністю подружжя на підставі ст. 57 СК України, а є особистою приватною власністю [PERSON], і не підлягають поділу, оскільки вказані земельна ділянка та будинок були набуті відповідачем [PERSON], за кошти, які належали його дітям і йому особисто. Так, ТОВ «Ніка арт», серед засновників якого був відповідач та його донька [PERSON], належало нежитлове приміщення по [ADDRESS], яке у 2007 році було продано, а на виручені кошти побудований будинок. Крім того, позивач не надала доказів щодо участі у витратах на будівництво будинку. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на ? частку автомобіля, відповідач вказує, що позивачем не наведено індивідуально-визначених ознак цього автомобіля, більше того, вказаний автомобіль було продано відповідачем на початку грудня 2014 року. Крім того, посилаючись на існування банківських рахунків та вкладів, [PERSON], не надає доказів, якими би було підтверджено знаходження на цих рахунках коштів. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги за первісним позовом підтримали, просили їх задовольнити із вказаних у позовній заяві та заяві про уточнення вимог підстав. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та його представник у судовому засіданні в свою чергу просили у задоволенні первісного позову відмовити повністю, натомість задовольнити зустрічний позов із вказаних у ньому підстав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], та [PERSON], з 17.05.2002 року перебувають у шлюбі, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, запис № 474, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). В період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно. Земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд у с. Березівка Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222782602:02:002:0113, право власності на яку підтверджується державним актом серії ЯЖ № 321174, виданим на ім'я [PERSON].(а.с.6) Вказана ділянка набута сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2005 року №5341 (а.с.9). Відповідно до п. 3 вказаного договору, продаж вчинено за 7930 грн. Згідно звіту про оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності - Товарною біржею агропромислового комплексу центральних областей України, станом на 03.06.2014 року вартість вказаної земельної ділянки становить 237000 грн. (а.с.13-45). Крім того, як вбачається зі свідоцтва про право власності на майно від 10.12.2008 року, виданого на ім'я [PERSON], (а.с.7) на вказаній земельній ділянці було побудовано домоволодіння, що по [ADDRESS]. Будинок побудовано у 2007 році. Акт вводу в експлуатацію від 22.10.2008 року. Наведене також підтверджується робочим проектом газозабезпечення вказаного будинку від 2007 року (а.с. 200-208), робочим проектом електропостачання вказаного будинку (а.с. 209-210), рішенням виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 23.10.2007 року про оформлення права власності на домоволодіння (а.с. 211), свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби (а.с. 212). Крім того, 13.04.2009 року на підставі договору купівлі продажу, укладеного [PERSON], та СП ЗАТ «Дніпро Мотор Інвест», сторонами за 250000 грн., було придбано автомобіль марки Ноndа СR-V (а.с.11, 169-181), який було зареєстровано за [PERSON]., 16.07.2009 року, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] (а.с. 89). Згідно звіту про оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності - Товарною біржею агропромислового комплексу центральних областей України, станом на 16.06.2014 року вартість вказаного автомобіля становить 240675 грн. (а.с.71-93). Доказів наявності автомобіля на час розгляду справи позивачем не надано. Посилання позивача на те, що ПАТ «КБ «Приватбанк» 28.04.2014 та 30.05.2014 року було відкрито депозитні рахунки на суму 66000 грн., та на них станом на час розгляду справи наявні кошти, матеріалами справи не підтверджується. На даний час сімейні відносини сторін погіршилися, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини та обов'язки, ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені. Втрачені фізичні та духовні зв'язки, збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам відповідача. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Не є спільною сумісною власністю майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Перелік такого майна наведений у ст. 57 СК України. Відповідно до сказаної статті, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Також особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Як передбачено ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. (ст. 70 СК України). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, мають застосовуватися положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки та житлового будинку, суд вважає, підлягають задоволенню. Так вказана земельна ділянка та будинок були набуті сторонами у шлюбі, а тому враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, набутого у шлюбі, вони є спільною сумісною власністю, незалежно від того, чи інший з подружжя мав самостійний заробіток чи ні. Посилання відповідача [PERSON], на те, що земельна ділянка придбана, а спірний будинок був побудований за особисті його кошти, тобто кошти від продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] судом відхиляються, оскільки вказане приміщення йому ніколи не належало, а належало ПП «[PERSON]», що вбачається із рішення Радянської райради м. Києва від 25.05.2000р., (а.с.184-195), а в подальшому ТОВ «Ніка арт», а після цього брату відповідача - [PERSON], що підтверджується протоколом зборів засновників ТОВ «Ніка арт» від 11.09.2006 р., (а.с. 265), договором дарування від 15.09.2006 року ТОВ «Ніка арт» 50/100 частин нежилих приміщень [PERSON]. Будь-яких інших доказів на підтвердження придбання ділянки та витрат на будівництво будинку з особистих коштів відповідача [PERSON], ним не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що вказане майно є його особистою власністю. Покази свідків в даному випадку не є допустимими доказами. Посилання [PERSON], на те, що вказане майно було придбано та відповідно побудовано за особисті кошти його доньки та нині покійно брата в даному випадку правового значення не мають, оскільки вказані особи (їх спадкоємці) з самостійними вимогами на предмет спору не виступали. Вимоги позивача про визнання за нею права власності на половину коштів, що знаходяться на рахунках у банку задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів, що у ПАТ «КБ «Приватбанк» 28.04.2014 та 30.05.2014 року було відкрито депозитні рахунки на суму 66000 грн., а крім того, що на них станом на час розгляду справи наявні кошти. Не підлягають задоволенню вимоги позивача і щодо визнання права власності на ? частину автомобіля, оскільки позивачем не наведено індивідуально-визначених ознак цього автомобіля, більше того, позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль станом на час розгляду справи зареєстровано за відповідачем [PERSON], та не було відчужено. Що ж до вимог [PERSON], за зустрічним позовом, слід зазначити наступне. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, втрачені фізичні та духовні зв'язки, між сторонами відсутнє взаєморозуміння через різні погляди на сімейні відносини та обов'язки, ведення спільного господарства, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є неможливим, перебування у шлюбі суперечить інтересам відповідача, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Задоволення решти вимог позивача за зустрічним позовом виключається частковим задоволенням вимог позивача за первісним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 1827 грн., (що становить половину від максимальної ставки судового збору за позовами майнового характеру).

Outcome: partial