Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

6 серпня 2013 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилався на те, що 12.05.2006 року між сторонами в письмовій формі був укладений кредитний договір, який підписаний представником позивача та відповідачем [PERSON] та складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), [PERSON] висловив свою згоду на укладання кредитного договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»). Відповідач не виконував умов кредитного договору, тому станом на 23 липня 2013 року виникла заборгованість в загальній сумі 47 020, 24грн., а саме: 2 913,04грн. - заборгованість за кредитом, 14 454,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 26 937,81грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина), 2215,25грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи, що відповідач не виконував своїх зобов'язань, позивач просив стягнути вказану суму примусово, а також судові витрати. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 12 грудня 2013 року у задоволені позову відмовлено . В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції незаконного застосував строк позовної давності без заяви відповідача. У зв'язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог і компенсацію судових витрат. В апеляційному суді представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Відповідач в засідання апеляційного суду не прибув, про час та місце повідомлений належним чином, у тому числі і шляхом оголошення в газеті. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка сторін в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність відповідача. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.2006 року між сторонами в письмовій формі був укладений кредитний договір, який підписаний представником позивача та відповідачем [PERSON] та складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), [PERSON] висловив свою згоду на укладання кредитного договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP90850234 від 12.05.2006 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 23.07.2013 року складає 47 020, 24грн., а саме: 2 913,04грн. - заборгованість за кредитом, 14 454,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 26 937,81грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина), 2215,25грн. - штраф (процентна складова). Отже, судом першої інстанції встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності. Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищевказаним висновками суду першої інстанції, через те, що вони не відповідають матеріалам справи та діючому законодавству. Так, з матеріалів справи вбачається, що банк надав позичальнику строковий кредит на 12 місяців, строком з 12.05.2006 року по 14.05.2007 року включно. Таким чином, строк виконання зобов'язання сплинув 14.05.2007 року. Згідно до із ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), укладеного між сторонами договору, строк позовної давності по вимогах повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом лише 01.08.2013 року, тобто за межами збільшеної на підставі договору позовної давності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування судом наслідків пропущення позивачем строку позовної давності. Тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування правил частини 4 статті 267 ЦК України і відмови у задоволенні позовних вимог банку. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно вирішив спір. Тому відповідно до статті 309 ЦПК України рішення суду як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно до укладеного договору №DNH4KP90850234 від 12.05.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2913.03 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2007 року. На підтвердження укладання кредитного договору позивач надав суду заяву позичальника [PERSON] №DNH4KP90850234 від 12.05.2006 року (а.с.4). Згідно умов укладеного кредитного договору цей Договір складається з заяви позичальника про надання грошової суми у кредит та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. (а.с.5-8). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Але згідно п.п.5.5 Умов "Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договорам встановлюється сторонами тривалістю в 5 років " Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної даності по Кредитному договору до 5 років, що не заборонено статтею 259 ЦК України. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP90850234 від 12.05.2006 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 23.07.2013 року складає 47 020, 24грн., а саме: 2 913,04грн. - заборгованість за кредитом, 14 454,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 26 937,81грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина), 2215,25грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частини 1, 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку позивача видно, що пеню за порушення відповідачем умов кредитного договору він розрахував за весь період заборгованості, тобто з червня 2006 року по 23 липня 2013 року. Її розмір за цей період складає 26937.81 грн. Відповідно до статті 258 ЦК України пеня має обчислюватися за один рік до дати звернення позивача у суд з вказаним позовом і без письмової заяви боржника. Тому розрахунок пені потрібно робити за період з серпня 2012 року по серпень 2013 року. З урахуванням позовних вимог банку і його розрахунку заборгованості, а також вимог статті 258 ЦК України розмір пені визначається таким чином: Пунктом 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) передбачено, що Банк має право нарахувати, а Позичальник сплатити Банку пеню в розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 17367.18 грн. ( тіло кредиту 2913.04 + 14454.14 грн. - заборгованість за відсотками) х 0.15% = 26.05 грн. на день. 26.05 грн. х 351 кількість днів прострочення на рік = 9143.55 грн. Саме така сума пені і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до пункту 5.3 цих же Умов при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає: 2913.04 грн. - тіло кредиту + 14454.14 грн. - проценти за користування кредитом = 17367.18 грн. Комісія Банком не нараховувались. 5% від цієї суми дорівнює 868.36 грн. З урахуванням фіксованої частини штрафу 500 грн. загальна сума штрафу складає: 868.36 грн. + 500 грн. = 1368.36 грн. Таку суму штрафу судова колегія стягує з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума стягнень складає: тіло кредиту 2913.04 грн., 14454.14 грн. - заборгованість за відсотками, 9143.55 грн. - пеня, 1368.36 грн. - штраф. А всього - 27879.09 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1% від суми стягнень, що дорівнює 278.80 грн., та витрати на опублікування оголошень про явку відповідача до суду в загальній сумі 594 грн.

Outcome: partial