Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 13.06.2016 року та просив суд: розірвати договір оренди майнам з викупом, укладений 14.06.2012 року між ним та [PERSON]; зобов'язати відповідача повернути йому орендоване майно, що є предметом договору - фрезерно-гравірувальний верстат KING САТ Х12 з комплектуючими вартістю 40 000 грн. шляхом передачі майна за актом приймання-передачі; стягнути з [PERSON] на його користь орендну плату за договором оренди майна з викупом від 14.06.2012 року в розмірі 88 000 грн. за період з жовтня 2012 року по червень 2016 року; стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 2 258 грн. та витрати на правову допомогу - 4 000 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що він є власником фрезерно-гравірувального верстату KING САТ Х12 03.11.2006 року згідно договору фінансового лізингу №0311-24/ЛП від 03.11.2006 року. Вказане майно він як ФОП передав в оренду [PERSON] із подальшим викупом на підставі укладеного між ними договору від 14.06.2012 року на умовах щомісячного внесення ним орендної плати в розмірі 2000 грн., починаючи з 4-го місяця, з моменту укладення договору. Сторонами погоджено, що викуп майна з визначеною вартістю 40 000 грн. здійснюється шляхом обов'язкового внесення орендарем в перший місяць внеску в сумі 8000 грн., другого платежу - 16 000 грн. через 6 місяців з дати підписання договору, третього платежу - 16 000 грн. через 12 місяців з дати підписання договору. Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, передавши відповідачеві майно 16.06.2012 року згідно акту прийому-передачі. В свою чергу, в рахунок викупу орендованого майна відповідач вніс перший внесок 8 000 грн. - 14.06.2012 року, другий внесок 29.03.2013 року - 16 000 грн. Третій обов'язковий платіж та орендну плату відповідач не вніс, посилаючись на відсутність у нього коштів. Звернення позивача щодо розірвання договору, повернення йому майна, [PERSON] ігнорує, у зв'язку з чим за захистом своїх прав ФОП [PERSON] вимушений звернутись до суду. Позивач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, пред'явлені вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, з метою дотримання розумних строків її розгляду, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною-особою підприємцем, зареєстрований 13.03.1996 року, № запису 2 227 017 0000 031594, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії [NUMBER] (а.с.6), та здійснює діяльність за КВЕД 22.22.0. Інша поліграфічна діяльність. На підставі договору фінансового лізингу № 0311-24/ЛП від 13.11.2006 року (а.с.8-12,13,15), укладеного з ТОВ «СЕТКОМ», ФОП [PERSON] набув у власність фрезерно-гравірувальний станок KING САТ Х-12, призначений для цифрової широкоформатної печаті та фрезерно-гравірувальних робіт, тобто використання в своїй підприємницькій діяльності. 14.06.2012 року між ФОП [PERSON] як орендодавцем та [PERSON] - орендарем укладено договір оренди майна з викупом (а.с.16-18). Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що фактично між ФОП [PERSON] та [PERSON] виникли зобов'язально-договірні майнові відносини, пов'язані з орендою (наймом) майна з правом його викупу, що регулюються положеннями глав 53,58 ЦК України з урахуванням ст.705 ЦК України. Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Так, згідно ст.ст.705,706 ЦК України, за договором найму - продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму - продажу, з моменту оплати товару за ціною оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено договором. За умовами п.1.1 договору, укладеного між сторонами, орендодавець ФОП [PERSON] зобов'язався передати у строкове платне користування орендареві [PERSON] предмет оренди - фрезерно-гравірувальний станок KING САТ Х12 з комплектуючими, з наступним переходом права власності на нього до орендаря, за умови сплати останнім вартості майна, а орендар зобов'язався прийняти майно у строкове платне користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Згідно п.1.2.2 договору (а.с.16), за погодженням сторін вартість майна визначена в розмірі 40 000 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США на момент укладення договору. Відповідно до п.5 договору (а.с.16-зворот), за користування майном орендар зобов'язався сплачувати орендодавцеві орендну плату в розмірі 2000 грн., щомісячно, передплатою за наступний місяць, починаючи з 4-го місяця з моменту укладення договору, з оформленням квитанції. Визначаючи порядок викупу майна, п.8 договору передбачено, що орендар зобов'язаний протягом одного місяця з моменту підписання договору сплатити суму застави майна - 8000 грн. в якості авансу сплати викупної вартості майна. Наступні платежі здійснюються шляхом внесення готівковими коштами суми з оформленням квитанції відповідно: п.8.4.1 договору - другий платіж в сумі 16 000 грн. - через 6 місяців з дня підписання договору; п.8.4.2 - третій (останній) платіж в сумі 16 000 грн. - через 12 місяців з дня підписання договору (а.с.17). Системним аналізом положень п.п.5.1, 8.6 договору, які не суперечать вимогам ст.ст.705, 706, 762 ЦК України, суд приходить до висновку, що до моменту сплати відповідачем повної викупної вартості орендованого ним майна, воно залишається у власності позивача. При цьому сплата ним орендної плати за користування ним не є оплатою вартості майна, а по своїй суті є платою за користування ним до моменту викупу. За змістом ч.1 ст.763, 764 ЦК України, договір найму майна укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Сторонами визначено строк дії договору - 1 рік з моменту його укладення, тобто до 14.06.2013 року (п.10.2 договору, а.с.17-зворот), закінчення якого не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи те, що на дату закінчення строку договору оренди (найму) і протягом місяця після закінчення цього строку будь-яких заперечень з боку ФОП [PERSON] як орендодавця щодо поновлення договору на новий строк не було, такий договір вважається пролонгованим на тих же умовах, що були передбачені договором, тобто він є діючим, що також узгоджується з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 року № 12. За приписами ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Судовим розглядом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором оренди від 14.06.2012 року виконав належним чином, передавши [PERSON] в оренду фрезерно-гравірувальний станок KING САТ Х12 з комплектуючими, з оформленням акту прийому-передачі обладнання від 16.06.2012 року (а.с.19), підписаним відповідачем без будь-яких зауважень чи застережень. В свою чергу, на виконання п.8 договору, в рахунок здійснення викупу отриманого в оренду майна, відповідач сплатив 8000 грн. - 14.06.2012 року та 29.03.2013 року - 16 000 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами (а.с.20). Натомість як вказував позивач, що не спростовано жодними доказами, обов'язковий третій платіж в сумі 16 000 грн. в строк до 14.06.2013 року [PERSON] не вніс, орендну плату не сплачував, чим фактично допустив порушення умов договору, що суд розцінює як свідчення неналежного виконання ним своїх договірних зобов'язань. Положеннями ч.2 ст.651, ст.783 ЦК України передбачена можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а ст.782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Оскільки відмова наймодавця від договору найму в силу ч.1 ст.782 ЦК України є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку, тому наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів як істотного порушення умов договору. Враховуючи доведеність неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором, невнесення ним орендних платежів за період з жовтня 2012 року по червень 2016 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених ФОП [PERSON] позовних вимог в частині розірвання договору та зобов'язанням відповідача повернути йому майно шляхом його передачі за актом, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Крім того, суд також вважає правомірним нарахування позивачем орендної плати за період фактичного користування відповідачем переданим йому в оренду майном за вказаний період з розрахунку: 44 місяці * 2000 грн. = 88 000 грн., що узгоджується зі ст.ст. 653, 795 ЦК України, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заявлену ним суму в примусовому порядку. Питання, що стосуються сплачених відповідачем коштів в рахунок викупу переданого йому позивачем майна, суд не розглядає, оскільки вимог стосовно них жодною зі сторін не заявлялось, в той час як в силу визначеного ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності суд вправі вирішувати справу виключно в межах заявлених позивачем вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 1982,40 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1), виходячи із одночасного заявленого двох вимог немайнового характеру та вимоги майнового характеру щодо стягнення орендної плати (з розрахунку: 551,20 + 551,20 + 880), що не позбавляє позивача права після набрання рішенням суду законної сили в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» звернутись до суду із заявою про повернення йому судового збору в розмірі 275,60 грн., сплаченого ним в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Стосовно відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.21-23), то з урахуванням відсутності належного розрахунку витрат у співвідношенні із витраченим часом, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ФОП [PERSON] лише 1160 грн., оскільки заявлення витрат в розмірі 4000 грн. є недоведеним та не відповідає розумності і співмірності з обсягом фактично наданої адвокатом правової допомоги, пов'язаної із підготовкою документів та складанням позовної заяви.

Outcome: approved