Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Головного Управління державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, за участю прокуратури м. Вінниці про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що правоохоронними органами було сфабриковано кримінальну справу відносно її чоловіка- координатора Вінницької [PERSON] [PERSON] по факту розповсюдження порнографічної продукції, де він є головним і єдиним підозрюваним. 19.10.2010 року координатор ВПГ [PERSON] склав та подав до прокуратури заяву про злочин, щодо неправомірних дій співробітників ВБЗТЛ УМВС України у Вінницькій області під час проведення несанкціонованого огляду, та просив порушити кримінальну справу за пограбування офісу ВПГ. Від 23.11.2010 року, 20.12.2010 року було порушено ще два епізоди по факту розповсюдження порнографії та один епізод від 03.12.2010 року по факту вчинення наруги над державною символікою України. 05.11.2010року заступником прокурора м. Вінниці [PERSON] за результатами дослідної перевірки (в порядку КПК України, в редакції 1960 року) винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників СУ УМВС України у Вінницькій області та ВБЗТЛ УМВС України у Вінницькій області, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, в редакції 1960 року, в звязку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 162, 186, 364, 365 КК України. Постанова прокурора була оскаржена в судовому порядку. 21.12.2010 року [PERSON] було предявлено обвинувачення у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 338, ч. 1, ч. 3 ст. 301 КК України та обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 05.01.2011року був затверджений обвинувальний висновок та справа передана до суду. Під час досудового слідства стороною захисту та самим обвинуваченим [PERSON] заявлялись неодноразові клопотання на спростування сфальсифікованого обвинувачення, збирались докази, подавались скарги, проте всі дії були марними, оскільки не соромлячись, співробітники слідства прямо заявляли, що справа має незважаючи ні на що бути направлена до суду з обвинувальним актом. З цього моменту, почалась судова тяжба заради судової справедливості та боротьби правозахисника із «системою». Відбулось 73 судових засідання на протязі майже трьох років. З ранку 15.10.2010 року співробітниками ВБЗТЛ УМВ України у Вінницькій області був розпочатий обшук в приватному приміщенні, де проживав правозахисник [PERSON], який закінчився в 02:00 годин ночі, в зв»язку з чим останнім було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину, а саме: пограбування офісу. 05.04.2011 року постановою Ленінського районного суду м. Вінниці було задоволено скаргу [PERSON] на постанову заступника прокурора м. Вінниці [PERSON] про відмову в порушенні кримінальної справи. Від 16.05.2011 року Апеляційний суд Вінницької області апеляцію прокурора частково задовольнив, скасувавши постанову суду першої інстанції, повернувши справу на новий судовий розгляд, в іншому складі суддів. Від 04.08.2011 року Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці задоволено частково скаргу [PERSON] на постанову заступника прокурора м. Вінниці від 05.11.2010 року про відмову в порушені кримінальної справи відносно працівників міліції, а матеріали повернуто прокурору для проведення додаткової перевірки. 01.09.2011року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області за апеляцією прокурора постанова Ленінського районного суду м. Вінниці скасована. В задоволенні скарги [PERSON] відмовлено. Від 07.06.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Ухвала апеляційного суду Вінницької області від 01.09.2011 року скасована, а справа направлена на новий судовий розгляд. 03.07.2012 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області апеляцію прокурора залишила без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.08.2011 року, якою частково задоволено скаргу [PERSON] без змін. Матеріали з апеляційної інстанції були направлені на доопрацювання в СВ прокуратури м. Вінниці. Від 28.09.2012 року старший слідчий прокуратури м. Вінниці виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників СУ УМВС України у Вінницькій області та ВБЗТЛ УМВС України у Вінницькій області, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в редакції 1960 року), в звязку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 162, 186, 364, 365 КК України. Така постанова була оскаржена, але скасована після смерті [PERSON], як і виправдувальний вирок за обвинуваченням [PERSON] було оголошено посмертно. 29.06.2010 року була порушена кримінальна справа на сина [PERSON] - неповнолітнього [PERSON] [PERSON], з метою подолання дієвої правозахисної діяльності батька. Починаючи з 15.10.2010 року позивач спостерігала як «система» знищує правозахисну діяльність її чоловіка, до якої також має пряме відношення, за її безпосередньої участі відбувся обшук та незаконний огляд офісу ВПГ, з вилученням всієї документації та оргтехніки правозахисної організації, а також її особистої. Крім того разом з чоловіком позивач була присутня на кожному судовому засіданні, вивчала разом з ним матеріали кримінальної справи, будували стратегію захисту, готуючись до судових засідань, а також була рядом щоб в любу хвилину надати йому необхідну лікарську допомогу по стану здоров»я, яка могла виникнути в любу хвилину, у випадку нервового стресу, оскільки стан його здоров»я погіршувався, у [PERSON] була хвороба сердця, а вона була лікарем реаніматологом. Кримінальне переслідування чоловіка позивачки відволікало не тільки його від конструктивної щоденної діяльності, але й позивачку, забираючи дорогоцінний час та увагу, яку вона б могла приділити своїй родині, своїй роботі, друзям, улюбленим заняттям. Вона відчувала разом з чоловіком весь психологічний тиск, який довелось йому пережити під час кримінального переслідування. Минув рік як перестало битись серце чоловіка позивачки, позивач втратила не лише близьку їй людину, її другу половину, батька їхньої дитини, вона втратила друга, видатну індивідуальність, людину яка силою свого духу, та завдяки втрати свого здоровя працювала задля кращих змін в державі, намагаючись досягнути для України рівня європейських стандартів. Просила суд стягнути з держави Україна, в особі Головного Управління державної казначейської служби України у Вінницькій області моральну шкоду в сумі 1 160 000 грн. 18.09.2014 року у справу в порядку ст. 45 ЦПК України вступила прокуратура м. Вінниці. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2014 року по справі притягнуто в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнену позовну заяву від 30.01.2015 року підтримала у повному обсязі. Зазначила, що під час кримінального переслідування чоловіка, родина позивачки зазнала відчуття страху, пригніченості, незахищеності, безкараності, приниження, сорому, глуму, тощо. Всі відчуття викликали огиду, а більш жорстоким було бачити як страждав чоловік. Крім того, не залишали моральні страждання з приводу спільної думки людей, які знали чоловіка позивачки, як освічену, інтелігенту людину, з високим рівнем інтелекту та високопрофесійного фахівця в галузі права. Нормальний та звичний спосіб життя в родинні був порушений, родина вимушена була прикладати особливих зусиль для налагодження утрачених та важливих соціальних звязків, через кримінальне переслідування та не можливість нормального спілкування. В судовому засіданні прокурор Стецюк Н.Д. заперечила щодо задоволення даного позову, просила в позові відмовити, оскільки рішення про визнання дій правохороних органів неправомірними немає. А тому і немає підстав для відшкодування моральної шкоди. Аналогічна позиція була висловлена представником відповідача [PERSON] та представником третьої особи [PERSON], які, кожен окремо, просили суд в задовленні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи № 127/17668/14-ц, матеріали кримінальної справи № 1-250/11, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із слідуючих підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови від 21.09.2010 року слідчим СУ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції [PERSON] порушено кримінальну справу по факту розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст. 301 КК України (а.с. 8). Відповідно до обвинувального висновку, затвердженого прокурором м. Вінниці [PERSON] 05.04.2011 року, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], єврей, громадянин України, [INFO], працює координатором Вінницької міської громадської організації «Вінницька правозахисна група». Одружений, раніше не судимий, проживаючий в [INFO], обвинувачується утому, що він, маючи умисел, направлений на вчинення публічної наруги над державними символами України, виготовив фотографію зі своїм зображенням поруч з книгою «Конституція України», на якій зображений [PERSON] України. При цьому, [PERSON], виражаючи своє зневажливе та цинічне ставлення до Державного [PERSON] України, паплюжачи його, розмістив на зображенні Державного [PERSON] України статуетку з чоловічим статевим органом в ерегованому стані. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вчинення публічної наруги над [PERSON] Гербом України, [PERSON] з метою демонстрації стороннім особам свого зневажливого ставлення до вказаного державного символу, у всесвітній мережі Інтернет на ресурсі http://liveioumal.com на власному обліковому записі di-mur, який згідно висновку комп'ютерно-технічної експертизи №110к від 03.12.2010 року, є вільно доступним для користувачів мережі Інтернет, 2 липня 2009 року о 16:31 год. розмістив описану вище фотографію, на якій чоловічий ерегований статевий орган статуетки лежить на зображенні Державного [PERSON] України. Дана фотографія, згідно висновку мистецтвознавчої експертизи № 5-54 від 18.11.2010 року, ображає та принижує [PERSON] символіку України. Таким чином, своїми умисними діями [PERSON] 15.05.1972 р. н. вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст.338 КК України, тобто вчинення публічної наруги над [PERSON] Гербом України. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] [INFO], маючи умисел, направлений на розповсюдження стороннім особам порнографічних знімків, 17.0.1.2010 року о 20:07 год., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: [INFO]. кв.1, використовуючи домашній компютер, у всесвітній мережі Інтернет в ресурсі http://liveioumal.com на власному обліковому записі di-mur, який згідно висновку комп'ютерно-технічної експертизи №110к від 03.12.2010 року, є вільно доступним для користувачів мережі Інтернет, які можуть здійснити доступ до даного облікового запису з будь якого місця і в будь який час не отримуючи на це згоду власника, розмістив та розповсюдив зображення Президента України - [PERSON] з протягненими руками, направленими до статевого чоловічого органу, зображеного в стані ерекції. Дане зображення згідно висновку мистецтвознавчої експертизи №5-54 від 18.11.2010 року відноситься до продукції порнографічного характеру. Таким чином, своїми умисними діями [PERSON] 15.05.1972 р. н. вчинив злочин, передбачений ст.301 КК України, тобто розповсюдження зображень порнографічного характеру. В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 15.05.1972р.н., маючи умисел, направлений на повторне розповсюдження стороннім особам порнографічних знімків, 2 травня 2010 року о 18:51 год. перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: [INFO]. кв.1, використовуючи домашній компютер, у всесвітній мережі Інтернет на ресурсі http://liveioumal.com на власному обліковому записі di-mur, який згідно висновку комп'ютерно-технічної експертизи №110к від 03.12.2010 року, є вільно доступним для користувачів мережі Інтернет, які можуть здійснити доступ до даного облікового запису з будь якого місця і в будь який час не отримуючи на це згоду власника, розмістив та розповсюдив відеоролик «Scand [1]», який містить сцени статевих актів між чоловіком та жінкою, оголених чоловіків та згідно висновку мистецтвознавчої експертизи № 127/мз від 07.11.2010 року відноситься до порнографічного. Таким чином, своїми умисними діями [PERSON] [INFO] вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.301 КК України, тобто розповсюдження продукції порнографічного характеру, кваліфікуючими ознаками якого е вчинення таких дій повторно та щодо відеопродукції. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] [INFO], маючи умисел, направлений на повторне розповсюдження стороннім особам порнографічних знімків, 16 жовтня 2010 року о 13:18 год., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: [INFO]. кв.1, використовуючи домашній компютер, у всесвітній мережі Інтернет в ресурсі http://liveioumal.com на власному обліковому записі di-mur, який згідно висновку комп'ютерно-технічної експертизи №110к від 03.12.2010 року, є вільно доступним для користувачів мережі Інтернет, які можуть здійснити доступ до даного облікового запису з будь якого місця і в будь який час не отримуючи на це згоду власника, розповсюдив зображення обличчя чоловіка, в сторону якого направлений чоловічий статевий орган та зображення презерватива і напису «GEL». Поруч з даним зображенням напис «Украинский милиционер! Общаясь с начальником и гражданами соблюдай технику безопасности. Винницкая правозащитная група www.vpg.org.ua». Згідно висновку мистецтвознавчої експертизи № 5-54 від 18.11.2010 року, вказане зображення відноситься до продукції порнографічного характеру. Таким чином, своїми умисними діями [PERSON] 15.05Л972 р.н. вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.301 КК України, тобто розповсюдження зображень порнографічного характеру, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення таких дій повторно (а.с. 9-14). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області вироком від 12.08.2013 року [PERSON] за ч. 2 ст. 301 КК України було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, вирок суду станом на 29.08.2013 року набув законної сили (а.с. 16-34). Згідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 028222, 27.03.1993 року [PERSON] одружився з [PERSON] (а.с.35. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 265772 від 09.08.2013 року, [PERSON] помер 05.08.2013 року у віці 41 року (а.с. 36). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2012 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01.09.2011 року по справі за скаргою [PERSON] на постанову заступника прокурора м. Вінниці від 05.11.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників міліції скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд(а.с. 94-95). Відповідно до постанови від 18.12.2013 року старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури області юриста першого класу [PERSON], кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань № 42013010000000137 вів 16.10.2013 року закрити у звязку з встановленням відсутності у діяннях слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області Солдатова О.Б., працівників ВБЗТЛ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України (а.с. 102-105). Згідно з думкою фахівця Бершадського міжрайонного відділення судово медичної експертизи № 306 від 07.08.2014 року, «виникнення нападів важкого порушення ритму серця, виходячи з даних вказаних в «Запиті адвоката», вірогідніше за все, провокувалися значним психоемоційним навантаженням та хвилюванням. Виходячи з обставин смерті [PERSON] та перебігом подій під час яких смерть настала, цілком імовірно, що гостра серцева недостатність, яка і виявилась безпосередньою причиною смерті [PERSON] виникла внаслідок нападу миготливої аритмії, яка в свою чергу ускладнилась фібриляцією передсердь та шлуночків. Зазначений висновок не протирічить даним отриманим при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] [PERSON] серцевий напад, який призвів до розвитку гострої серцевої недостатності, цілком імовірно, міг бути спровокований відносно тривалим психоемоційним навантаженням та хвилюваннями під якими [PERSON] перебував напередодні своєї смерті, в зв язку з судовим розглядом кримінальної справи відносно нього...» (а.с. 106-115). Відповідно до письмових висновків психолога [PERSON] від 21.09.2014 року, на протязі майже трьох років (35 місяців) незаконного кримінального переслідування чоловіка [PERSON] якість життя обстеженої [PERSON] і її родини драматично змінилась. Послідуюча за цими негативними змінами якості життя, смерть чоловіка [PERSON] назавжди перервала їх людські, сімейні, дружні а також звязки як колег по правозахисній діяльності, які мали важливе значення для неї на протязі багатьох років життя. Сімейні плани [PERSON] також були розбиті назавжди. Відповідь на запитання «Чи завдані [PERSON], [INFO] моральні страждання у звязку з обставинами розгляду справи» являється слідуюча: так, дослідженні індивідуальні реакції [PERSON] які послідували на обставини розгляду справи, виявили спричинення їй моральних страждань. Сума компенсації, розрахована як ринкова вартість необхідних корегуючи мір, складає на момент написання заключення 1\~160\~000грн. (а.с. 127-155). Статтями 21, 41 Конституції України закріплено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статті 56 та 62 Конституції України встановлюють, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч.1 ст. 130 КПК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбаченому законом. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477 ІV суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в кримінальній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Резолюцією 40/34 Генеральної Асамблеї ООН в Декларації Основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою від 29.11.1985року підтверджено, що таким жертвам, а також найчастіше їх сімям, свідкам та іншим особам, що надають їм допомогу, несправедливо наноситься збиток, і що, крім цього, вони можуть піддаватись позбавлень при наданні сприяння судовому переслідуванню правопорушників. Статтями 4 та 5 Декларації прямо встановлено, що до жертв слід ставитися із співчуттям і поважати їх гідність. Вони мають право на доступ до механізмів правосуддя і якнайшвидшу компенсацію за завдану їм шкоду. У тих випадках, коли це необхідно, слід створити і зміцнити судові та адміністративні механізми, з тим щоб забезпечити жертвам можливість отримувати компенсацію за допомогою офіційних або неофіційних процедур, які носили б оперативний характер, були б справедливими, недорогими і доступними. Жертв, які прагнуть отримати компенсацію за допомогою таких механізмів, слід інформувати про їхні права. Конвенція проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання 1984 р. також у своїй ст. 14 передбачає необхідність кожною державою - стороною Конвенції забезпечити у своїй правовій системі одержання відшкодування жертвою катувань й підкріплене правовою санкцією право на справедливу й адекватну компенсацію, включаючи заходи до якомога повнішої реабілітації. У разі смерті жертви катувань право на компенсацію надається її утриманцям. Відповідно до частини 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відстронення від роботи (посади)та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно пункту 4 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частини 2 та 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, яка міститься у рішенні "Мосендз проти України"Європейський суд з прав людини, серед іншого, встановив порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що позов заявниці про відшкодування моральної шкоди залишився без розгляду і вона не мала національного засобу юридичного захисту за її скаргами у зв'язку з юрисдикційним конфліктом між національними цивільними та адміністративними судами. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є завідувачем Бершадського міжрайвідділення суд експертизи, суду показав, що на запит адвоката [PERSON] виготовив думку фахівця з приводу смерті [PERSON], думку підтримав, та обставини викладені у ній. Зазначив, що у [PERSON] був діагноз гіпертрофічнакардіоміопатія, останньому було протипоказано фізичні навантаження та стресові ситуації. Сам серцевий напад, який призвів до розвитку гострої серцевої недостатності, цілком імовірно, міг бути спровокований відносно тривалим психоемоційним навантаженням та хвилюваннями під якими [PERSON] перебував напередодні своєї смерті, в зв язку з судовим розглядом кримінальної справи відносно нього. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що була колегою [PERSON] по правозахисній групі, родину [PERSON] [PERSON] знає майже 10 років. Зміни в родині почалися ще до порушення кримінальної справи відносно [PERSON], спочатку правоохоронними органами було проведено обшук у квартирі покійного, потім несанкціонований, незаконний обшук в офісі правозахисної групи. З офісу було вилучено багато приватних документів клієнтів, особисті банківські картки, були вилучені справи біженців, взламані аканти, була вилучена техніка, багато документів містили приватну інформацію. Після порушення кримінальної справи і під час проведення більш ніж 70 судових засідань родинна [PERSON] переживала важкі часи, це був справжній жах для родини. Враховуючи те, що у [PERSON] була важка хвороба серця, кримінальне переслідування відбилося на його стані. [PERSON] почав більше купувати ліки, у нього з собою постійно було багато медикаментів на випадок приступу. Порушення кримінальної справи завдало багато страждань родині, вони вимушені були спостерігати косі погляди з боку людей, складно було сину [PERSON], який саме в цей час закінчував школу. Враховуючи те, що [PERSON] виступав проти «призволу ситемы» саме кримінальне переслідування дуже відображалось на його стані, йому доводилось пояснювати ситуацію знайомим, клієнтам, сусідам. З приводу вирахування судом спричинену [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає про наступне. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. 3 огляду на наведене та враховуючи, що чоловік позивачки незаконно перебував під слідством та судом 35 місяців, суд вважає, що [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування щодо її чоловіка та до неї особисто, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, втрату чоловіка, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 213 150 грн., виходячи з наступного розрахунку: пять мінімальних розмірів заробітної плати, що діють на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством та судом (1218 x 5 x 35 міс. = 213\~150 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial