Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12.12.2007 року Октябрським районним судом м. Полтави було розглянуто кримінальну справу № 1-570/2007 по обвинуваченню [PERSON], у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та винесено вирок, згідно якого суд присудив стягнути з [PERSON] на його користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. По даній справі позивачу був виданий виконавчий лист. 31.03.2008 року Октябрським районним судом м.Полтави було розглянуто цивільну справу за № 2-4306/08 та винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 2205,85 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., а всього 5205,85 грн. По даній цивільній справі позивачу видано виконавчий лист. На підставі виконавчих листів відкриті виконавчі провадження про стягнення коштів. Позивач звернувся із заявою до Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту та отримав висновок експертного економічного дослідження №7 стосовно розміру грошового зобов'язання відповідача, яким визначено заборгованість за період з 12.12.2007 року по 29.07.2015 року з врахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних, що становить 16290,81 грн. Вважає, що відповідач [PERSON] порушив та на даний час продовжує порушувати своїми протиправними діями його право власності, що полягає у невиконанні зобов'язань з приводу повернення вказаних сум боргу. Позивач також просить стягнути моральну шкоду, яка має причинний зв'язок з протиправними діяннями відповідача та виною останнього в її заподіянні. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 5000 грн. та вказує, що вона полягає у душевних стражданнях, проявах депресії, тривалих хвилюваннях тощо. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що становить борг у сумі 16290,81 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 21290 грн. 81 коп.; стягнути з відповідача сплачені судові витрати за надання правової допомоги в сумі 3600 грн., повернення судового збору у розмірі 245 грн., суму 1000 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 49 від 31 липня 2015 року за експертно-економічне дослідження, за видачу Приватним нотаріусом Боровик О. В. довіреності на суму 150 грн., суму 39 грн. згідно квитанцій за № 317 та № 317/КЗ від 12.08.2015 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання та відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі. Заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст..224 ЦПК України. Представник третьої особи - Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського МУЮ у Полтавській області у заяві, наданій до суду 12.01.2016, просив розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У судовому засіданні встановлено, що вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 12.12.2007 року по справі №1/-570/2007р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирок набрав законної сили 28.12.2007 року (а.с.7). 08.07.2008 за заявою [PERSON] йому видано виконавчий лист на виконання означеного вироку в частині стягнення моральної шкоди (а.с.8, 9). Постановою державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ від 01.08.2014 року (а.с.28) на підставі виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави №1-570/07 від 08.07.2008 року відкрито виконавче провадження ВП №44201290 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. (а.с.28). Заочним рішеням Октябрського районного суду м.Полтави від 31.03.2008 року по справі №2-4306/2008р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2205 грн. 85 коп. на відшкодування матеріальної шкоди; 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 5205 грн. 85 коп. Вказане рішення набрало законної сили 11.09.2008 року (а.с.10). 14.07.2008 року за заявою [PERSON] йому видано виконавчий лист на виконання означеного рішення суду щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоду всього на 5205,85 грн. (а.с.11, 12). Постановою державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ від 10.04.2015 року на підставі виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави від 14.07.2008 року №2-4306/08 відкрито виконавче провадження ВП №47177933 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5205,85 грн. (а.с.30). З огляду на те, що вищезазначені рішення суду не виконуються, грошові кошти, що підлягають стягненню з [PERSON], ним не виплачені, позивач просить про стягнення індексованої суми шкоди з урахуванням інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних, що становить у сумі 16290,81 грн., посилаючись на висновок №7 Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту за заявою від 29.07.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вказаного висновку №7 експертним економічним дослідженням встановлено, що станом на 29.07.2015 сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 14693,75 грн., у тому числі: розмір боргу складає 7205,85 грн., розмір інфляційних збитків від знецінення грошового боргу складає 7487,90 грн. Розмір відсотків (3% річних) від суми грошового зобов'язання в розмірі 5205,85 грн. за період з 11.04.2008 по 29.07.2015 становить 1597,06 грн. Розмір загального грошового зобов'язання [PERSON] згідно вказаного висновку становить 16290,81 грн. (а.с.13-16). Однак, позивач, заявляючи вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням інфляції в розмірі 16290,81 грн., та посилаючись на положення ст.625 ЦК України, не врахував тих обставин, що борг у розмірі 2000,00 грн. щодо моральної шкоди та 5205,85 грн. матеріальної та моральної шкоди вже стягнуто за вищевказаними рішеннями суду, а тому вимоги щодо повторного стягнення боргу на загальну суму 7205,85 грн. не підлягають задоволенню. Тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат у сумі 7487,90 грн. та трьох процентів річних у сумі 1597,06 грн. Також позивач просить стягнути моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн., мотивуючи тим, що зазнав душевних страждань, депресії, тривалих хвилювань, що вплинули на порушення звичайного для нього душевного стану, способу життя, відпочинку, спонукало витрачати значного особистого часу, здоров'я, коштів та мало наслідком зміну звичного способу його життя. За положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.3. ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, моральна (немайнова) шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що відповідач не виконує обов'язків, покладених на нього вироком та рішенням суду, заборгованість не сплачує. Така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до своїх зобов'язань перед позивачем, через що останній зазнав моральних страждань, які порушили його душевний стан, звичайний спосіб життя та відпочинку. Однак, на думку суду, сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є надто завищеною та не відповідає ані характеру, ані обсягу моральних страждань позивача. Беручи до уваги зазначені позивачем обставини щодо його душевних страждань, відсутність відомостей про майновий стан [PERSON], наявність у нього декількох зобов'язань за рішеннями суду, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд, з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань, співмірності правопорушення до суми моральної (немайнової) шкоди приходить до висновку про розумність, виваженість та справедливість відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 1000 грн. і вважає, що такий розмір буде достатнім для відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на проведення експертного економічного дослідження у сумі 1000 грн., а також витрат на оформлення довіреності у сумі 189 грн., то вказані вимоги ж обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи (а.с.17, 18, 19, 31). Водночас суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. А згідно зі ст. 79 цього Кодексу витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат пов'язаних з розглядом судової справи та підлягають розподілу за правилами ст. 88 цього Кодексу. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 47 та 48 своєї постанови «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10 встановив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно доданої до позовної заяви квитанції прибуткового касового ордера №14 від 12.08.2015 року позивачем сплачено 3600 грн. (а.с.23) в якості оплати за надання правової допомоги згідно договору №14 від 12.08.2015 (а.с.21) у судовій справі. Однак акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги в тій частині, яка стосується його виконання, пов'язаного з розглядом в суді саме даного спору, а також розрахунку таких витрат ним не додано, а відтак неможливо встановити їх відповідність вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, [PERSON] представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності від 20.08.2015 (а.с.31), в судовому засіданні приймав участь у якості представника позивача з усіма правами, наданими позивачу. В даному випадку особа, що представляє інтереси позивача, не має визначеного ст.56 ЦПК України статусу, оскільки вона діє, як представник за довіреністю в порядку ст.38 ЦПК, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. При цьому судом враховано, що ухвалою суду фахівець у галузі права не залучався, відповідних клопотань до суду не надходило. Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають у зв'язку з відсутністю підстав для цього. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача необхідно присудити 114,49 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial