Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], третя особа сектор державної реєстрації Близнюківської РДА Харківської області., в якому з урахуванням уточнених та змінених позовних вимог, які були прийняті судом, просять 1) визнати недійсним та скасувати акт приймання-передачі виробничих будинків від 26 червня 2015 року складеного ПСП «Маяк» про передачу [PERSON] приміщення: каркасу критого току (виробничий будинок склад) за адресою: Харківська область, Близнюківський район, [ADDRESS]; виробничого будинку (майстерня) та виробничого будинку (кузня, плотня) розташованих в [ADDRESS]; 2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво № [NUMBER] від 09 липня 2015 року про право власності на виробничий склад за адресою: Харківська область, Близнюківський район, [ADDRESS]; 3) визнати недійсним та скасувати акт приймання-передачі виробничих будинків від 2004 року складеного комісією СВК «Маяк» про передачу ПСП «Маяк» основних засобів виробництва на суму 205119 грн.; 4) визнати недійсним договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності (для невеликих груп співвласників) від 10 січня 2004 року; 5) визнати недійсним договір оренди основних засобів від 13 січня 2004 року; 6) скасувати державну реєстрацію за [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] (номер запису 12329816 від 25 листопада 2015 року), [NUMBER] (номер запису 12330612 від 24.11.2015), [NUMBER] (номер запису 12327498 від 25.11.2015), [NUMBER] (номер запису 12328721 від 25.11.2015) в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 7) скасувати протокол зборів пайовиків СВК «Маяк» від 27.11.2003 року щодо розірвання договорів оренди з СВК «Маяк», обрання уповноважених представників та написання колективної заяви про виділення майнових паїв в натурі. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на порушення їх права власності на будівлю критого току та права отримати у власність чи користування земельну ділянку під цією будівлею, оскільки межі земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] поширюються на площу земельних ділянок під смугами критого току, які належать позивачам. Позивачі зазначили, що 26 червня 2015 року ПСП «Маяк», яка не є правонаступником СВК «Маяк», яке ліквідоване без правонаступництва на підставі постанови господарського суду Харківської області від 16 березня 2004 року, незаконно виділило відповідачу склад, майстерню, кузню, плотню, не маючи жодних правових підстав розпоряджатись цим пайовим майном. При реєстрації права власності на склад не було належним чином перевірено повноваження ПСП «Маяк», не перевірено правовстановлюючих документи, і як наслідок незаконно зареєстровано право власності на виробничий склад за відповідачем та видано свідоцтво від 09.07.2015 року. Крім того, у свідоцтвах власників майнових паїв, в яких відповідач придбала права, відсутні відмітки СВК «Маяк», акт приймання-передачі складений та підписаний не між власниками паїв та СВК «Маяк», право власності на об'єкти нерухомості, що були передані за актом приймання-передачі, оформлене не було. Вказане підтверджує той факт, що група власників не набула права власності на критий тік та інше нерухоме майно, і як наслідок незаконно передала це майно в оренду ПСП «Маяк», що є підставою для визнання договору оренди від 13.01.2004 року. Також, позивачі зазначили, що акт приймання-передачі від 2004 року (без дати) також є недійсним, оскільки він укладався на підставі недійного договору оренди від 13.01.2004 року та підписаний не правонаступником СВК «Маяк». Позивачі зазначили, що договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 10 січня 2004 року є недійсним оскільки не посвідчений нотаріусом чи сільським головою та відсутні підписи [PERSON] та [PERSON] Протокол зборів пайовиків, на думку позивачів, повинен бути скасований, оскільки [PERSON] не повідомлявся про проведення цих зборів, а в протоколі та додатках до нього не зазначено відомостей, які б підтверджували правомочність таких зборів. Оскільки відповідач незаконно отримала у власність виробничий склад, кузню, плотню, то реєстрація речових прав на земельні ділянки за відповідачем також є неправомірною. Окрім того, внаслідок реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1,8125 га, порушені їх права, як законних володільців смуг критого току, оскільки вся земельна ділянка під критим током, в тому числі під їх смугами, перебуває у власності відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позов. Крім того, зазначила, що вважає не доведеним, що всі чотири земельних ділянки порушують права позивачів. Також, зауважила, що 27.11.2003 року в протоколі вказано, що [PERSON] та [PERSON] були надані повноваження на укладання договорів оренди майнових паїв. Представник пояснила, що позивачі посилаються на те, що порядок розподілу та використання майна втратив чинність 24.05.2012 року і тому вони вважають, що на момент передачі майна [PERSON] такого порядку, як підписання акту прийому-передачі майна не існувало. Але Державною реєстраційною службою України в листі від 06.06.2014 року було роз'яснено, що хоча порядок і втратив чинність, але на даний час відсутні інші спеціально правові акти направлені на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, то вважається, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передачі майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності. Отже реєстрація права власності на будівлю-склад відповідачкою проведено відповідно до Закону. Щодо рекомендацій про передачу майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну та часткову власність та організацію управління таким майном, представник зазначила, що цей акт не зареєстровано в Міністерстві юстиції України та не внесено до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, тобто є такими що не пройшли правову експертизу на відповідність Конституції України, Законам України та іншим актам законодавства, мають рекомендаційний характер та не можуть слугувати нормативно-правовим актом обов'язковим для застосування. Також, вказала, що ст. 358 ЦК України, яка діяла на момент підписання договору між співвласниками, не містила посилання на обов'язковість нотаріального посвідчення такої згоди. Крім того, пояснила, що критий тік - це покриті шифером декілька колон, які не є нерухомістю. І тому коли [PERSON] реєструвала земельну ділянку в 2015 році, ще під цим критим током була лише одна її будівля, тобто смуги передавалися так: одну смугу за адресою критого току отримав [PERSON], скупивши частки будівлі; іншу смугу отримав [PERSON]; а три смуги отримала [PERSON], тобто це три різних будівлі. Коли [PERSON] оформлювалося право власності на земельну ділянку під цим критим током існувала тільки її будівля, тому їй і виділили земельну ділянку окрему від будівлі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що реєстрація речових прав на нерухоме майно була проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 96/97 частики приміщення критого току загальною площею 509,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63298905 від 12 липня 2016 року. [PERSON] належить майновий пай СВК «Маяк» на суму 1180 грн. або 0,220 відсотків пайового фонду підприємства на 01.04.2001 р., що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай [NUMBER].176 від 26 листопада 2003 року та майновий пай на суму 5448 грн. або 1,018 відсотків пайового фонду підприємства на 01.04.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай [NUMBER] від 25 серпня 2015 року. Згідно накладної № 1110 від 27 грудня 2003 року [PERSON] разом з іншими особами було виділено Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Маяк» майновий пай у вигляді будівлі критого току. [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний № [NUMBER], виданого реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області 09.07.2015 року, є власником виробничого будинку - складу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Право на зазначене майно [PERSON] набула відповідно до Свідоцтва [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Лукашівською сільською радою Близнюківського району Харківської області 25.12.2012 року на загальну суму 68940 грн. та акту приймання-передачі виробничих будинків від 26.06.2015 року. Дані обставини підтверджуються відомостями, що містяться в зазначеному вище акті приймання-передачі, а також визнається сторонами по справі. Згідно акту приймання-передачі виробничих будинків від 26.06.2015 року Приватним сільськогосподарським підприємством «Маяк» відповідачу були передані наступні приміщення: каркас критого току (виробничий будинок склад), який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виробничий будинок (майстерня), який знаходиться за адресою: [ADDRESS]..: виробничий будинок (кузня, плотня), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки архівного відділу Близнюківської РДА від 01.03.2016 року № 01-41/16, у 1999 році на базі колишнього КСП ім. Б.Хмельницького було створене КСП «Маяк», яке 13 лютого 2000 року було реформовано та на його базі створено СВК «Маяк». На підставі постанови Господарського суду Харківської області від 16 березня 2004 року, справа № Б-48/24-04 - СВК «Маяк» припинило свою діяльність. Відомості про правонаступника СВК «Маяк» відсутні. Згідно з протоколом зборів пайовиків СВК "Маяк" від 27.11.2003 року, в цей день було проведено збори пайовиків зазначеного СВК у кількості 90 осіб. На порядок денний були винесені наступні питання: 1) розірвання договорів оренди майнових паїв з СВК «Маяк»; 2) обрання повноважних представників СВК «Маяк» з розділу майна і представництво інтересів пайовиків в суді та інших організаціях; 3) вирішення питання про виділення майнових паїв в натурі. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Судом з протоколу від 27.11.2003 року встановлено, що в цей день були проведені збори пайовиків, а не загальні збори членів підприємства або збори уповноважених. В протоколі не зазначено про наявність кворуму за наявності присутніми 90 осіб. Також, на цих зборах за пунктом третім порядку денного не вирішувалось питання про виділення майнових паїв в натурі. Прийняте на зборах рішення згідно з протоколом полягало в наступному: написати колективну заяву від пайовиків СВК «Маяк» про виділення їх майнових паїв в натурі. Отже, суд зазначає, що компетентним органом управління СКВ «Маяк» у вигляді загальних зборів не приймалось рішення про виділення майнових паїв в натурі, а також про обрання уповноважених для питання щодо виділення та розпорядження майновими паями, що є підставою для задоволення позовних вимог про скасування протоколу від 27.11.2003 року. 10.01.2004 року між співвласниками майна було укладено Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності (для невеликих груп співвласників), згідно якого співвласники домовилися спільно володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке вони погоджуються отримати у спільну часткову власність, як єдиний майновий комплекс від СВК «Маяк» та з метою більш ефективного використання майна, передати його за цивільно-правовим договором ПСП «Маяк». Вищезазначений договір складений від імені 93 осіб, однак підписаний лише 91 особою (не підписано [PERSON] № з/п 84 та [PERSON] № з/п 91), що підтверджується п. 8 Договору (підписи учасників). Згідно п. 6.1. договору, він набирає чинності з моменту його підписання всіма співвласниками. Відповідно до п. 6.2., строк дії договору становить 15 років з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що даний договір не був підписаний всіма співвласниками, зазначеними у ньому (п.8 договору), а тому відповідно до п. 6.1. не набрав чинності. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відсутність підписів усіх сторін договору свідчить про те, що вони не мали наміру набувати, змінювати або припиняти цивільні права та обов'язки. Такий договір є неукладеним, тобто таким, який не породжує ніяких прав та обов'язків. Зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України витікає, що недійсним може бути визнаний той правочин, який був вчинений сторонами. Таким чином, суд дійшов висновку, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не був укладений і не породжує жодних прав та обов'язків, у зв'язку з чим в цій частині позовних вимог суд відмовляє. 13 січня 2004 року співвласниками майна у формі основних засобів в особі Уповноважених [PERSON], [PERSON], на підставі договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 10.01.2004 року, та ПСП «Маяк» було укладено договір оренди, за яким співвласники передали основні засоби в оренду ПСП «Маяк» на 5 років. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Приписами ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що даний договір є недійсним, оскільки, по-перше, був укладений на підставі договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 10.01.2004 року, який є не укладеним; по-друге, оренда була встановлена відносно того майна, яке в порушення ч.3 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» не виділялось в натурі загальними зборами підприємства або зборами уповноважених СВК «Маяк». Крім того, суд дійшов висновку про визнання недійсним та скасування акту приймання-передачі основних засобів від 2004 року (без дати) на загальну суму 205119 грн. відносно 33 позицій основних засобів, як частини Договору оренди, оскільки він був складений згідно вищезазначеного Договору оренди, який є недійсним. 26.06.2015 року ПСП «Маяк» передало [PERSON] згідно накладної № 5/6 від 26.06.2015 року та майнового сертифікату [NUMBER] наступні приміщення: каркас критого току (виробничий будинок склад), який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виробничий будинок (майстерня), який знаходиться за адресою: [ADDRESS]..: виробничий будинок (кузня, плотня), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Суд зазначає, що зазначене майно було отримано ПСП «Маяк» від групи співвласників за договором оренди від 13.01.2004 року, який є недійсним. А повернуло цей майно за актом приймання-передачі від 26 червня 2015 року одній особі - [PERSON] Крім того, вищезазначене майно не було виділено в натурі уповноваженим органом управління СВК «Маяк» в порушення ч.3 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Таким чином, акт приймання-передачі виробничих будинків від 26 червня 2015 року підлягає скасуванню, як такий, що порушує вимоги Закону. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний № [NUMBER], виданого реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області 09.07.2015 року, [PERSON] є власником виробничого будинку - складу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Суд зазначає, що вищенаведене свідоцтво індексний № [NUMBER] підлягає також визнанню недійсним та скасуванню, оскільки [PERSON] незаконно по акту приймання передачі виробничих будинків від 26.06.2015 року було передано це майно. Крім того, це майно не було виділено в натурі уповноваженим органом управління СВК «Маяк». Згідно з довідкою Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 05.12.2016 року № 926, смуги критого току колишнього СВК «Маяк», які знаходяться за адресою [ADDRESS] перебувають у громадян, в тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Всі вказані смуги току розташовані на єдиній земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], яка перебуває у приватній власності громадянки [PERSON] Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (землі під господарськими будівлями). Земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розділена на відповідні чотири частини ,а кожній частині надано свій кадастровий номер: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Цільове призначення при цьому не змінювалось. Згідно ч.1 ст.. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, приміщення критого току колишнього СВК «Маяк», які перебувають в фактичному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розташовані на трьома адресами по [ADDRESS]) і знаходились на одній земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] (згодом ця земельна ділянка розділена на відповідні 4 частини), яка перебуває в приватній власності [PERSON], що порушує права позивачів передбачені ч.1 ст.. 120 ЗК України. Крім того, [PERSON] до теперішнього часу має невиділений пай СВК «Маяк», тому порушення вимог Закону при виділенні паю, зокрема, [PERSON] порушує і його право на виділення свого пая. Таким чином, порушення ч.1 ст.. 120 ЗК України є підставою для скасування державної реєстрації за відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами : [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за виключенням вимоги про визнання недійсним договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 10 січня 2004 року. Доводи представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог, викладених в письмових запереченнях та наданих поясненнях, зазначених висновків суду не спростовують. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial