Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 04.02.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1201.41254 згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 40000 грн. строком на 24 місяці від дати видачу кредиту зі сплатою 43% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. В забезпечення виконання вказаних кредитних зобов'язань між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки відповідно № 63587-ДП1 від 04.02.2010 року та № 131665-ДП1 від 04.02.2010 року відповідно до яких, відповідачі зобов'язались відповідати перед кредитором як солідарні боржники у разі не виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань. Крім того, в забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна № FIL.55719-ДЗ1 від 04.02.2010 року відповідно до якого останнім був переданий у заставу транспортний засіб: автобус-D, марка IVEKO, модель 35.10 випуску 1998 року, колір синій, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 85651,20 грн., з яких 11003,87 грн. - борг по капіталу, 12263,60 грн. - борг про процентах, 62383,73 грн. - пеня. Також в рахунок часткового погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором прохав звернути стягнення на транспортний засіб, який перебуває в заставі AT "ПроКредит Банк" відповідно до договору застави рухомого майна № FIL.55719-ДЗ1 від 04.02.2010 року, а саме: автобус-D, марка IVEKO, модель 35.10 випуску 1998 року, колір синій, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], шляхом надання заставодержателю (кредитору найвищого пріоритету) Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" права продажу цього транспортного засобу будь-якій особі-покупцю на власний розсуд за ціною, що буде визначена залученим на договірній основі незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, прохав зобов'язати [PERSON] передати позивачу предмет застави - автобус-D, марка IVEKO, модель 35.10 випуску 1998 року, колір синій, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], ключі від автомобіля та інші прилади, необхідні для використання даного автомобіля та подальшого продажу, надати позивачу право на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 856,52 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності, а позовні вимоги задовольнити (а.с. 75). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи згідно вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" № 191 від 16.10.2014 року, до суду не з'явилися (а.с. 76). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.02.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1201.41254 згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 40000 грн. строком на 24 місяці від дати видачу кредиту зі сплатою 43% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати інші платежі передбачені цим договором. (а.с.6-8). В забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, між позивачем та [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки відповідно № 63587-ДП1 від 04.02.2010 року (а.с.17-18) та № 131665-ДП1 від 04.02.2010 року (а.с. 20-21) відповідно до яких, відповідачі зобов'язались відповідати перед кредитором як солідарні боржники у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов'язань. З метою забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] також був укладений договір застави рухомого майна № FIL.55719-ДЗ1 від 04.02.2010 року відповідно до якого останнім був переданий у заставу транспортний засіб: автобус-D, марка IVEKO, модель 35.10 випуску 1998 року, колір синій, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.23-24). Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № 1201.41254 від 04.02.2010 року, не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого станом на 17.03.2014 року виникла заборгованість за період розрахунку з 03.03.2010 року по 17.03.2014 року на загальну суму 85651,20 грн., з яких 11003,87 грн. - борг по капіталу, 12263,60 грн. - борг про процентах, 62383,73 грн. - пеня (а.с. 10-15). У зв`язку з виникненням заборгованості, позивач звертався до поручителів [PERSON] та [PERSON] із вимогами - відповідно за вих. № 111/14/ц від 24.03.2014 року про виконання зобов'язань за договором поруки № 63587-ДП1 від 04.02.2010 року (а.с.19) та вих. № 110/14/ц від 24.03.2014 року про виконання зобов'язань за договором поруки № 131665-ДП1 від 04.02.2010 року (а.с.22) . Також за вих. № 108/14/ц від 24.03.2014 року позивачем відправлено [PERSON] вимогу про повне дострокове погашення кредиту (а.с.16) та повідомлення за вих. № 109/14/ц від 24.03.2014 року про виникнення заборгованості (а.с.27), однак останній на ці звернення не відреагував. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу з приводу виконання зобов'язань у кредитних відносинах та забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 549, 61 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Зі змісту ст. ст. 1046, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України вбачається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів; банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п.2. ст.551 ЦК України). Суд враховує, що відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Відповідно до п.5.3. кредитного договору № 1201.41254 від 04.02.2010 року у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1 % за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 17.03.2014 року за кредитним договором № 1201.41254 від 04.02.2010 року, укладеним з позичальником [PERSON], виникла заборгованість за період розрахунку з 03.03.2010 року по 17.03.2014 року на загальну суму 85651,20 грн., з яких 11003,87 грн. - борг по капіталу, 12263,60 грн. - борг про процентах, 62383,73 грн. - пеня (а.с. 10-15). Вказаний розмір заборгованості підтверджується умовами укладеного договору і жодним чином не оспорююється відповідачами. Зі змісту договорів поруки № 63587-ДП1 від 04.02.2010 року та № 131665-ДП1 від 04.02.2010 року вбачається, що поручителі - [PERSON] та [PERSON] зобов'язались відповідати перед кредитором як солідарні боржники у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов'язань (а.с.17, 20) Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд вбачає позовні вимоги про стягнення з відповідачів як солідарних боржників боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно п. 6.1.1 договору застави рухомого майна № FIL.55719-ДЗ1 від 04.02.2010 року заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення позичальником або заставодавцем умов договорів, укладених із заставодержателем. Звернення стягнення здійснюється за вибором заставодержателя шляхом реалізації предмета застави згідно з рішенням суду. ( п.п.6.1,6.3.3.) Зокрема, пунктом 6.3.1. договору застави передбачено можливість та порядок звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави будь-якій особі покупцю на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 23-25). Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. На виконання вимог вказаної норми закону, 10.06.2014 року AT «ПроКредит Банк» було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет застави за договором застави (а.с. 26) Статтею 588 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмети застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи оплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання , необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається: 1.) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Положеннями ст. 26 цього Закону, зокрема передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Частиною 3 статті 28 цього Закону визначено, що якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяжування, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється за рішенням суду. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивач має право на продаж предмету застави шляхом укладення договорів купівлі-продажу з будь-якою іншою особою покупцем і вимагати передачі йому предмета застави, документів, ключів та здійснювати дії, необхідні для забезпечення продажу. При цьому, стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту та одночасно звертаючи стягнення на заставне майно - автобус, що належить [PERSON] в рахунок погашення вказаної заборгованості, суд не здійснює подвійне стягнення з останнього, оскільки вартість заставного майна, яка згідно п. 2.2 договору застави рухомого майна становить - 48000 грн. (а.с. 23) є меншою ніж сума заборгованості за договором кредиту, яка складає 85651,20 грн. Суд також враховує, що відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Враховуючи вищевикладене у сукупності, підлягають задоволенню як позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, так і вимоги щодо звернення стягнення на транспортний засіб, який перебуває в заставі AT "ПроКредит Банк" відповідно до договору застави рухомого майна № FIL.55719-ДЗ1 від 04.02.2010 року, а саме: автобус-D, марка IVEKO, шляхом надання Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" права продажу цього транспортного засобу будь-якій особі-покупцю на власний розсуд за ціною, що буде визначена залученим на договірній основі незалежним суб'єктом оціночної діяльності та зобов'язання [PERSON] передати позивачу предмет застави, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], ключі від автомобіля, а також надання позивачу права на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], у разі неможливості його вилучення у відповідача. В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги щодо передачі позивачу інших приладів, які необхідні для використання даного автомобіля та подальшого продажу, оскільки така вимога позивача є неконкретною і належним чином не обґрунтованою. Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі по 285,51 грн. з кожного.

Outcome: partial