Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

21.01.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, що не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2020 року і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з відповідачем з 23.07.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2020 року. Від спільного життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З березня 2020 року відповідач надає невелику грошову допомогу на утримання доньки, проте її недостатньо та розмір її досить мінливий. З 25.08.2020 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, потім з листопада 2020 року надання допомоги відповідачем було відновлено, проте, розмір допомоги є значно меншим, ніж потребує донька, хоча відповідач має змогу надавати таку допомогу у більшому розмірі, він працевлаштований, має стабільний дохід, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має, на утриманні непрацездатних батьків не має. Вона утримує себе та дитину самостійно, купляє їжу, одяг, ліки, іграшки, взуття за особисті кошти в можливому розмірі, в середньому вона витрачає на місяць на доньку 10000 грн., але до цих витрат не входить вартість проїзду, медичні послуги, оплата закладів навчання, сплата комунальних послуг, донька дійсно потребує регулярної фінансової підтримки. Позивач зазначає, що повідомляла відповідачу, що тих коштів, які він надає на утримання дитини, недостатньо, проте він не реагує на її зауваження та доводи, не хоче та не бажає зрозуміти, що дитина потребує фінансового утримання задля забезпечення нормального здорового харчування, інтелектуального та фізичного розвитку, забезпечення нормальних умов життя, проте вона на свою заробітну плату змушена утримувати себе і доньку. Відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, займається адвокатською діяльністю, входить до складу правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гладкова 25», є керівником адвокатського об`єднання «Борисенко та партнери», є членом Національної асоціації адвокатів України, Асоціації правників України, виступає в якості спікера на семінарах, надає правову допомогу клієнтам в судах по різних справах, тощо. Позивач також у позові посилається на те, що вона просила відповідача сплачувати грошові кошти для утримання доньки за допомогою Viber, проте відповідач свідомо ігнорував її прохання, потреби дитини та свої батьківські обов`язки, тому вона вважає за можливе стягувати аліменти з 25.08.2020 року. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою суду від 22.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків, які були усунуті 08.02.2021 року. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.04.2022 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він визнав позов частково. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її та позивача відсутності, вказала, що вони не заперечують проти задоволення позову в частині стягнення аліментів з відповідача у розмірі 3000 грн. з дня пред`явлення позову до суду. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3000 грн. на місяць з для пред`явлення позивачем позову до суду. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши заяви, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.07.2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося і рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2020 року шлюб між ними розірвано, після припинення між сторонами подружніх стосунків донька проживає з матір`ю. З березня 2020 року відповідач надає позивачці грошову допомогу на утримання доньки, проте її розмір є недостатнім і досить мінливим. З 25.08.2020 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а потім з листопада 2020 року надання матеріальної допомоги відповідачем було відновлено, проте її розмір за твердженням позивачки є недостатнім для забезпечення нормального здорового харчування дитини, її інтелектуального та фізичного розвитку, забезпечення нормальних умов життя, в зв`язку з чим вона звернулася до суду із даним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У наданій суду заяві представник позивача не заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення аліментів з відповідача у розмірі 3000 грн. з дня пред`явлення позову до суду. Відповідач у наданій суду заяві не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3000 грн. на місяць з для пред`явлення позивачем позову до суду. Зважаючи на встановлені вищевказані обставини, враховуючи, що утримання дітей є обов`язком для обох батьків, які наразі погодили між собою розмір аліментів, необхідний до стягнення з відповідача, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги позивача частково та ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову - 21.01.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , в задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 908 грн. 00 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial