Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Адвокат Бартош Р.Г., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, в якій просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 310 618, 68 гривень, заподіяну органами прокуратури внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у кримінальній справі, моральну шкоду у розмірі 203 994, 92 грн., заподіяну внаслідок бездіяльності органів прокуратури, що полягає у несвоєчасному внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що на\~підставі постанови\~слідчого Ізюмської\~міжрайонної прокуратури\~від 24\~вересня 2010\~року [PERSON] був притягнутий як обвинувачений у кримінальній справі №41100020 за ст. 382 КК України. 28 вересня 2010 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Ізюмського міськрайонного суду від 21 квітня 2011 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2011 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. Вироком Ізюмського міськрайонного суду від 16 квітня 213 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. 02 липня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області вказаний вирок скасовано, справу направлено для додаткового розслідування, міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін. У зв`язку з прийняттям нового КПК України відомості про вказане кримінальне провадження 18 лютого 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016220320000236. Постановою прокурора Ізюмської місцевої прокуратури від 09 березня 2016 року скасовано постанову від 24 вересня 2010 року про притягнення [PERSON] як обвинуваченого та обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, відомості про закриття кримінального провадження та скасування запобіжного заходу протягом трьох років, а саме - до 13 листопада 2019 року не були внесені до автоматизованої бази даних УІЗ ГУНП в Харківській області. Представник позивача вважає протиправними дії органу досудового розслідування щодо притягнення позивача як обвинуваченого та обрання йому запобіжного заходу, у результаті вчинення яких позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки він більше п`яти років незаконно перебував у статусі обвинуваченого та щодо нього було застосовано запобіжний захід. Вказані протиправні дії знаходяться у причинному зв`язку із заподіянням шкоди. Адвокат Бартош Р.Г. зазначає, що моральна шкода [PERSON] виразилась у тому, що внаслідок незаконних дій відповідача він поніс значну втрату свого емоційного та психологічного ресурсу для боротьби за свої права з органами прокуратури, які його незаконно звинуватили у діянні, якого він не вчиняв. Крім того, прибуття у судові засідання, доведення своєї невинуватості та інші, пов`язані з цим випробування, порушили його звичайний повсякденний розклад життя. Бездіяльність органу прокуратури щодо несвоєчасного внесення відомостей до автоматизованої бази даних про закриття кримінального провадження та скасування запобіжного заходу обмежили позивача у його праві вільного пересування, чим також було спричинено моральної шкоди. Ухвалою Червонозаводського\~районного суду\~м.Харкова\~від 25\~серпня 2020\~року провадження\~у справі\~відкрито,\~розгляд справи\~ухвалено здійснювати\~в порядку\~загального позовного\~провадження та\~призначено проведення\~підготовчого засідання.Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. 21 вересня 2020 року представник відповідача Державної казначейської служби України Нестеренко І., яка діє в порядку самопредставництва на підставі довіреності №5-18-08/7547 від 29 квітня 2020 року, подала через канцелярію суду відзив, в якому просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України є органом, який здійснює списання коштів з Державного бюджету, інтересів та законних прав позивача не порушувала, тому позивач помилково визначив, що казначейство має нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність державних органів, оскільки воно жодної шкоди позивачу не заподіяло, у правовідносини з ним не вступало, тому стягнення коштів з казначейства є неприпустимим. Крім того, вважає, що позивачем необґрунтовано завищено суму, яка підлягає відшкодуванню, а саме - розрахунок моральної шкоди за період з 09 березня 2016 року по 09 березня 2019 року в розмірі 203994 грн. 92 коп., оскільки позивач перебував під слідством тільки з 24 вересня 2010 року по 09 березня 2016 року. Вказує, що в якості доказів витрат на професійну допомогу до суду наданий договір від 01 березня 2019 року про представництво та захист інтересів [PERSON] в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області, апеляційному та касаційному судах України у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Державної Казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури, тобто у зовсім іншій справі. Наданий розрахунок витрат на правничу допомогу за вказаним договором також відноситься до справи №623/3589/19, яка розглядалась Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, крім того, він завищений та необґрунтований. 09 жовтня 2020 року представник відповідача Харківської обласної прокуратури Крупська К., яка дії на підставі довіреності №05/2-3712-20 від 22 вересня 2020 року, на адресу суду надіслала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що кримінальне провадження що [PERSON] було закрито на підставі постанови прокурора Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області від 09 березня 2016 року у зв`язку з виконанням рішення суду ТОВ «Закомельське» НВО «Сільгосптехніка» та сплатою на користь держави боргу у сумі 47896 грн. 11 коп. Представник відповідача не вважає протиправною та такою, що спричинила шкоду, бездіяльність органів прокуратури щодо несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР. Вказує, що стороною позивача не надано жодних доказів, які б свідчили про факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами органів прокуратури, а також про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та нібито спричиненої позивачу моральної шкоди. Заперечує проти стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн., оскільки фактична сплата вказаної суми гонорару не підтверджена ані платіжними дорученнями, ані виписками з банківського рахунку щодо надходження коштів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2020 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що моральна шкода, спричинена, на його думку, несвоєчасним внесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] та скасування міри запобіжного заходу, виявилась у тому, що позивачу протягом цього часу приходилось з`являтись до інспектора на відмітку, що є обмеженням його права у вільному пересуванні. Крім того, до закінчення судових дебатів заявив про те, що докази щодо розміру витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури у судовому засіданні заперечувала щодо позову та просила відмовити у його задоволенні, у зв`язку з недоведенням заподіяння моральної шкоди позивачу. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2010 року Ізюмською міжрайонною прокуратурою Харківської області порушено кримінальну справу №41100020 за фактом умисного невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2009 року про стягнення з ТОВ «Закомельське» НВО «Сільгосптехніка» на користь Державного бюджету України заборгованості у сумі 47896 грн. 11 коп. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Постановою Ізюмської\~міжрайонної прокуратури\~Харківської області\~від 24\~вересня 2010\~року у\~якості обвинуваченого\~у кримінальній\~справі №41100020\~за фактом\~умисного невиконання\~рішення Харківського\~окружного адміністративного\~суду від\~17\~березня 2009\~рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, було притягнуто [PERSON] 28\~вересня 2010\~рокупостановою слідчого Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 29 вересня 2010 року Ізюмською міжрайонною прокуратурою Харківської області було затверджено та направлено до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області обвинувальний висновок стосовно [PERSON] Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 квітня 2011 року [PERSON] визнано винуватим вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2011 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 квітня 2011 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. У ході\~подальшого розгляду\~вказаної кримінальної\~справи [PERSON] \~вироком Ізюмського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~від 16\~квітня 2013\~року визнановинуватим вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2013 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року скасовано, справу направлено до Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області на додаткове розслідування, залишено [PERSON] міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 12 серпня 2013 року Ізюмською міжрайонною прокуратурою Харківської області кримінальну справу №41100020 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 382 КК України направлено до Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області для організації проведення додаткового розслідування. 18 лютого 2016 року за вказаним фактом внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220320000236 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. 09 березня 2016 року постановою прокурора Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Ільюшонок О.Ю. від 09 березня 2016 року у кримінальному провадженні № 12016220320000236 від 18.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України скасовано постанову від 24 вересня 2010 року про притягнення як обвинуваченого [PERSON] , скасовано обраний [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, зазначено копію вказаною постанови направити до УІЗ ГУНП в Харківській області для внесення відповідних коректив до автоматизованої бази даних стосовно [PERSON] . Як слідує\~зі змісту\~відповідіначальника УІАП\~ГУНП в\~Харківській області\~Власова О.\~від 12\~листопада 2019\~року на\~адвокатський запит\~ [PERSON] ,\~ станом\~на 12\~листопада 2019\~рокуІзюмською місцевою прокуратурою Харківської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо закриття кримінального провадження №12016220320000236 (кримінальна справа №41100020) у відношенні [PERSON] , на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Отже, [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 24 вересня 2010 року до 09 березня 2016 року, тобто 5 років 5 місяців 16 днів. З аналізу викладеного, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з безпідставним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України, тривалим кримінальним провадженням проти нього та закриттям кримінального провадження\~з\~реабілітуючих підстав, застосуванням під час досудового розслідування стосовно позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі статтею 13 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали своїх офіційні повноваження. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1\~ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом вказаних норм законодавцем визначено випадки, за наявності яких особа може вимагати відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 11 квітня 2019 року у справі № 308/13047/16ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд вважає, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено, його незаконне притягнення органом прокуратури до кримінальної відповідальності, оскільки кримінальне провадження щодо нього було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у період з 24 вересня 2010 року по 09 березня 2016 року він перебував у статусі обвинуваченого, щодо якого також було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, у зв`язку з чим переніс обмеження у вільному пересуванні, поніс значну втрату свого емоційного та психологічного ресурсу для боротьби за свої права з органами прокуратури, які його незаконного звинуватили та обмежили у правах, що порушило нормальний розклад життя та спричинило душевні страждання Сам факт незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не скоював, перебування 5 років 56 місяців 16 днів під слідством і судом в статусі обвинуваченого, а також застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, є тими обставинами, що спричинили глибоку душевну та психологічну травму, викликали пов`язані з цим моральні страждання і переживання. Отже, судом встановлено, що незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4723 гривні. Таким чином, з урахуванням того, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць (саме місяць, а не день, як просить позивач) перебування під слідством чи судом, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 306 995 грн., з розрахунку 4723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 65 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої, що відповідає принципу розумності та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Отже, належним відповідачами у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди) Харківська обласна прокуратура (оскільки у даному випадку саме вона має статус юридичної особи, а Дергачівська місцева прокуратура їй підпорядкована) та Державна казначейська служба України. З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу того, що Державна казначейська служба не має нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність державних органів, оскільки казначейство жодної шкоди позивачу не заподіяло, у правовідносини з ним не вступало, тому стягнення коштів з казначейства є неприпустимим. Щодо позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів прокуратури за несвоєчасне внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у сумі 203 994 грн. 92 коп., суд вважає їх жодним чином необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, яким саме чином було обмежено його право у вільному пересуванні у зв`язку з несвоєчасним внесенням органом прокуратури до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закриття кримінального провадження та скасування щодо позивача запобіжного заходу. Посилання представника позивача на той факт, що до моменту внесення цих відомостей в автоматизовану базу правоохоронних органів позивач був зобов`язаний з`являтись до інспектора для відмітки жодними доказами не підтверджені. Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, глибину його переживань у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності та затосуванням щодо нього запобіжного заходу, вимушені зміни у житті у зв`язку з цим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, встановлення спеціальним законом мінімальних розмірів відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 306\~995 грн, які підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень\~Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, суд відносить судові витрати за рахунок держави. У зв`язку із заявою представника позивача, поданої до закінчення судових дебатів, про те, що докази щодо розміру витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України не вирішує питання щодо їх стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: partial