Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

11 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника - адвоката Жигальської Ю.Ю. до ПрАТ «УАСК АСКА» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок настання ДТП. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 27 грудня 2018 року близько 20 год. 16 хв. під час руху автомобіля Нуundai Sonata, д.н. [NUMBER] , на ділянці дороги Т1008 (вул. Погребиський Шлях) не доїжджаючи 267 м. до перехрестя з вул. Милославська м. Києва, водій [PERSON] здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] , який від отриманих внаслідок ДТП травм загинув на місці пригоди. Відомості про вказану подію були внесені до ЄРДР 28.12.2018 за № 12018100000001162. В ході досудового розслідування було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між настанням ДТП та смертю [PERSON] , втім, не було отримано однозначних та переконливих висновків, щодо наявності в діях водія [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок чого 26.04.2019 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на випадок заподіяння шкоди внаслідок експлуатації автомобіля Нуundai Sonata д.н. [NUMBER] станом на дату ДТП була застрахована ПрАТ «УАСК АСКА» за полісом № АК/8544592. Позивач є померлому [PERSON] матір`ю; є особою похилого віку та непрацездатною особою з 29.03.2017 року в силу досягнення пенсійного віку. Померлий всіляко та в повній мірі підтримував її як фінансово (в межах власних доходів), так і особистою участю в усіх домашніх справах. Передчасна смерть сина нанесла Позивачеві тяжкий удар, що суттєво відобразилось на побутовому рівні: вона втратила радість до життя та постійно перебуває у пригніченому стані. Думки про втрату сенсу до існування не покидають її і на теперішній час Позивач тяжко переживає втрату своєї єдиної дитини, що істотно вплинуло на стані її здоров`я, вона втратила сон та постійно перебуває у пригніченому стані. 08 лютого 2019 року ПрАТ «УАСК АСКА» зареєстровано заяву на виплату страхового відшкодування. 29 червня 2019 року ПрАТ «УАСК АСКА» було отримано копію постанови від 26.04.2019 року про закриття кримінального провадження. 15 серпня 2019 року ПрАТ «УАСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] та 19.08.2019 року на рахунок останньої було перераховано 89 352,00 грн., що дорівнює 50% від загальної суми страхового відшкодування. Позивач вважає, зменшення ПрАТ «УАСК» страхового відшкодування на 50% є незаконним, а тому недоплачена сума у розмірі 89 352,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивач зазначає, що заява на виплату страхового відшкодування подана 08.02.2019 року та мала бути задоволена не пізніше 10.05.2019 року шляхом сплати на рахунок [PERSON] 178 704,00 грн., втім станом на 05.11.2019 року в повному обсязі остання задоволена не була, а отже, відповідно до наведеного позивачем розрахунку розмір пені за період з 11.05.2019 по 05.11.2019 дорівнює 23 393,09 грн. 16 вересня 2019 року позивачу було виплачено пеню у розмірі 7 635,31 грн. З урахуванням зазначеного розмір пені яка підлягає стягненню становить 23 393,09 грн. - 7 635,31 грн. = 15 757,78 грн.. З урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з ПрАТ «УАСК» на користь [PERSON] 89 352,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування та 15 757, 78 грн. пені за неналежне виконання грошового зобов`язання, а також зазначити в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання рішення суду та визначити порядок виконання рішення суду та погашення заборгованості: спочатку сплачується пеня нарахована на суму боргу, та після сплати штрафних санкцій погашається основний борг (страхове відшкодування). Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 14 лютого від представника ПрАТ «УАСК» надійшов відзив на позовну заяву в якому було зазначено про те, що оскільки, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, встановлено, що ДТП сталася з вини порушень правил ПДР України пішоходом [PERSON] , ПрАТ «УАСК АСКА» визнало випадок страховим та на підставі страхового акту № f- 593 від 15.08.2019 року виплатило потерпілій страхове відшкодування згідно ст. 27.2 та 27.3 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", яке було зменшене на підставі ст. 36.3 на 50 % у розмірі 89 352,00 грн. та пеню за кожен день прострочки у розмірі 7 635,31 грн. З урахуванням зазначеного ПрАТ «УАСК АСКА» вважає, що повністю виконала вимоги щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, а тому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якому зазначено, що позовні вимоги вони підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 грудня 2018 року о 20 год. 16 хв. в м. Київ на проїзній частині Погребиський Шлях (автошлях Т1008), водій [PERSON] , керуючи автомобілем Нуundai Sonata д.н.з., [NUMBER] , рухаючись зі сторони с.Погреби, Київської областв в напрямку вул.Милославської м.Києва, не доїжджаючи на відстань 267 м., здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] , який переходив проїзну частину дороги в невстановленому для цього місці. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Постановою слідчого від 26 квітня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018100000001162 від 28.12.2018, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 31 грудня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м.Києві. Позивач [PERSON] є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , повторно виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 15 жовтня 2015 року. [PERSON] є особою пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Нуundai Sonata д.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 08 лютого 2019 року [PERSON] в особі представника - адвоката Жигальської Ю.Ю. звернулася до ПрАТ «УАСК АСКА» з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту № f- 593 від 15.08.2019 року [PERSON] було нараховано загальний розмір відшкодування на підставі ст.27.3. ЗУ «Про ОСЦПВ» - 44 676,00 грн. та на підставі ст.27.2. ЗУ «Про ОСЦПВ» - 134 028,00 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати - 3 723,00 грн.. На підставі ст.36.6 ЗУ «Про ОСЦПВ» розмір страхових відшкодувань було зменшено на 50% та визначено, що розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить - 89 352,00 грн. Відповідно до платіжного доручення №7101 від 16 серпня 2019 року [PERSON] 19 серпня 2019 року отримала страхове відшкодування у розмірі 89 352,00 грн.. Відповідно до платіжного доручення №7100 від 16 серпня 2019 року [PERSON] 16 серпня 2019 року отримала пеню по страховому відшкодуванню у розмірі 7 635,31 грн.. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд приходить до наступного. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а, отже, врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Відповідно до ч1. ст. 1200 ЦК України разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Крім того, відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.2. с.27 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 27 грудня 2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3 723,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника становить 134 028,00 грн. (3723 х 36 = 134 028,00 грн.). Згідно з положеннями п.27.3 ст.27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 27 грудня 2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 3 723,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44 676,00 грн. (3723 х 12 = 44676,00). Оскільки у загиблого [PERSON] не було, а ні дружини, а ні дитини, тому [PERSON] , як матері загиблого, та як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні загиблого, належить відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника у розмірі 134 028,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 44 676,00 грн, яку і повинен був виплатити відповідач. Що стосується доводів відповідача, який зазначає, що страхове відшкодування позивачеві має розраховуватись відповідно до ст.36.3 Закону шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинув [PERSON] , встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода, суд з такими доводами страховика не може погодитися з огляду на наступне. Пунктом 36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На переконання суду, вказане положення Закону у випадку, що розглядається, не застосовується, оскільки смерть [PERSON] настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду на пішохода. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено частиною третьою статті 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому закономпорядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ «УАСК АСКА», як на страховику. Положення пункту 36.3 ст.36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього транспортним засобом є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач неправомірно застосував норми ст.36.3 Закону, тобто здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та моральної шкоди у розмірі 89 352,00 грн. З приводу позовних вимог щодо стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами п. 2 ст. 36 Закону страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Згідно ст. 36.5 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Заява на виплату страхового відшкодування подана 08.02.2019 та мала бути задоволена не пізніше 10.05.2019 року шляхом сплати на рахунок [PERSON] 178 704. 00 грн., втім станом на 05.11.2019 року в повному обсязі остання задоволена не була, а отже, період прострочення починає обраховуватись з 11.05.2019 року за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені (%)] /100% / 365 днів х [Кількість днів] Пеня за період з 11.05.2019 по 18.07.2019 становить 11 823,84 грн. =178 704,00 ? 2 ? 17,5 / 100 / 365 ? 69 Пеня за період з 19.07.2019 по 16.08.2019 становить 4 827,46 грн. =178 704,00 ? 2 ? 17 / 100 / 365 ? 29 Пеня за період з 17.08.2019 по 05.11.2019 становить 6 741,79 грн. = 89352,00? 2 ? 17 / 100 / 365 ? 81 З урахуванням зазначеного загальний розмір пені за період з 11.05.2019 по 05.11.2019 дорівнює 23 393,09 грн. 16 вересня 2019 року позивачу було сплачено пеню у розмірі 7 635,31 грн. З урахуванням зазначеного розмір пені яка підлягає стягненню становить 23 393,09 грн. - 7 635,31 грн. = 15 757,78 грн.. Стосовно позовних вимог про нарахування пені до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до диспозитивних положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Отже, встановлення подальшого нарахування пені є правом, а не обов`язком суду. Враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, суд не вбачає підстав для встановлення подальшого нарахування пені до виконання рішення суду. Що стосується позовних вимог про визначення порядку виконання рішення суду та погашення заборгованості: спочатку сплачується пеня нарахована на суму боргу, та після сплати штрафних санкцій погашається основний борг (страхове відшкодування), суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення. Частиною 1 статті 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Порядок виконання судового рішення має спеціальне значення, яке стосується виконавчого провадження. Порядок виконання судового рішення визначає послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що визначення першочерговості при стягненні пені та основного боргу не є визначенням порядку виконання рішення суду в розумінні ст.267 ЦПК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.414 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за подачу даного позову про стягнення страхового відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1 051,10 грн.

Outcome: partial