Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є [PERSON] . Згідно з рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.10.2011 шлюб з відповідачем було розірвано. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2011 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей на користь позивача у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача. Відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] не виховує та не утримує їхніх спільних дітей. Він тривалий час не спілкується з дітьми, не надає матеріальної підтримки, не цікавиться здоров`ям, фізичним та духовним розвитком дітей. Діти проживають разом з позивачем, все, що потрібно для їх розвитку і життя, позивач забезпечує самостійно. Відповідач не має поважних підстав, які б завадили йому виконувати батьківські права і обов`язки по відношенню до своїх дітей. У зв`язку з наведеним, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2021 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 21 вересня 2021 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 08 листопада 2021 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлена. Подала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частинах 8-10 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Зідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України). Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Пунктом 2 частини першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України"). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 грудня 2019 року Вільшанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області, [PERSON] народився [INFO] . Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 10). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07 червня 2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять, зокрема, донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до характеристики, виданої Мигійським коледжом Миколаївського національного аграрного університету за №122 від 02 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2020 навчається в Мигійському коледжі Миколаївського НАУ за спеціальністю «Ветеринарна медицина», мати [PERSON] , домогосподарка, виховує доньку сама (а.с. 13). У відповідності до довідки Первомайської загальноосвітньої школи І-ІІ ст. №8 від 27 травня 2021 року за №20, вихованням учня [PERSON] займається лише мати дитини, [PERSON] . Батько учня, [PERSON] , за період його навчання у школі не брав участі у навчально-виховному процесі (не цікавився навчанням, не відвідував батьківських зборів тощо) (а.с.14). Крім цього, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] щомісячно в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку (а.с. 11). На виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження №33013363 та станом на 30 вересня 2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 154 262 грн. 69 коп. (а.с. 70). Згідно з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 10 вересня 2021 року за №01-21/1555/1, беручи до уваги те, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час не спілкується з дітьми, не надає матеріальної підтримки, не цікавиться їхнім здоров`ям, фізичним та розумовим розвитком, має значну заборгованість по сплаті аліментів, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 40). У справі "Мамчур проти України" (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява №70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява №70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми освіти, не цікавиться життям дітей, не бере участі у їхньому вихованні та не виконує батьківських обов`язків,що має систематичний та постійний характер, зважаючи на обґрунтований висновок органу опіки та піклування про те, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вину відповідача, яка полягає в свідомому ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею освіти, тому суд доходить висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved