Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

11.07.2016 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення) позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду та витрати у розмірі 82 426 грн. 34 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що 12.10.2013 року приблизно о 05:10 на 267 кілометрі автодороги М-04 «Знаменівка-Луганськ-Ізварино» Павлоградського району Дніпропетровської області, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку спричинив відповідач, керуючи автомобілем «Форд Транзит», 1996 року випуску, номерний знак АМ2604В1 було пошкоджено автомобіль марки Мітсубіши ланцер 9, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузову JMBSNCS3A84003724, належний позивачу. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мітсубіши ланцер 9, пошкодженого .у наслідок ДТП становить 80 68134 коп., а безпосередня вартість відновлення КТЗ після ДТП складає: 131 317,76 грн. З урахуванням зазначеного недоцільно здійснювати відновлення автомобіля, а винуватець ДТП повинен сплатити повну вартість колісного транспортного засобу. Також в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс витрати у сумі 1050,00 грн. з оплати послуг технічної допомоги-евакуації несправного автомобіля, 600,00 грн. оплата послуг судового експерта, 95,00 грн. оплата послуг ДФ ПАТ «Укртелеком» щодо повідомлення про проведення експертної оцінки. Діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду у вигляді стресу та післястресового хвилювання при ДТП за здоров'я чоловіка та доньки, постійного хвилювання з приводу пошкодження автомобіля та відмови щодо поновлення його стану з боку позивача, значне погіршення рівня життя через відсутність індивідуального транспортного засобу (втрата мобільності, відсутність комфорту, незалежності та індивідуальності), погіршення самовпевненості та самооцінки, перервати кормління грудної дитини, сина позивача [PERSON], а відшкодування заподіяної відповідачу моральної шкоди ним визначено у сумі 10 000 гривень. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, якою наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився. Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Мітсубіши ланцер, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузову JMBSNCS3A84003724. Постановою про закриття кримінального провадження від 28.07.2014 року, винесеної слідчим СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанта міліції [PERSON], кримінальне провадження № 12013040370004579 від було закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У постанові зазначено, що 12.10.2013 року приблизно о 05.10 годин на автомобілі марки «Ford Transit 2.5 D» державний номер AM 2604 ВІ білого кольору, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 327638 від 03.11.2012 року останній рухався по автодорозі Знаменівка-Луганськ-Ізварино в Павлоградському районі Дніпропетровської області в напрямку м. Донецька. [PERSON] рухався по правій полосі напрямку руху зі швидкістю приблизно 60-70 кілометрів на годину, на відстані приблизно 1,5 метри до правого краю проїжджої частини. В той час на вулиці був сильний туман, видимість була обмежена, на автомобілі було увімкнено ближнє світло. Під час руху [PERSON] побачив, що попереду його автомобіля, приблизно посередині дороги на пунктирній смузі яка розділяє полоси руху в напрямку м. Донецька стояв легковий автомобіль білого кольору, також він побачив, що попереду його автомобіля по його полосі напрямку руху, рухається вантажний автомобіль з увімкненим світлом. Марку та модель вантажного автомобіля [PERSON] не знає. Відстань до легкового автомобіля була приблизно 6 метрів, до вантажного - 30 метрів. [PERSON] одразу почав гальмувати та намагався об'їхати легковий автомобіль з лівого боку. Під час руху [PERSON] допустив зіткнення з лівою задньою частиною автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який зупинився на правій полосі в напрямку руху м. Донецька перед місцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.3 висновку експерта Науково -дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України у Дніпропетровській області №70/27-297 від 24.06.2014 р. в діях водія автомобіля «Мітсубіші Лансер» [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5. Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Форд Транзит» [PERSON] при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.12.2. Правил дорожнього руху, що з технічнох точки зору перебувало в причинному звязку і подією данного ДТП. Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 \~Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У даній справі сторонами не було надано суду, а судом не здобуто доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача, власника транспортного засобу - автомобіля «Форд Транзит», 1996 року випуску, номерний знак АМ2604В1, була застрахована. Крім того, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ввказана правова позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15. Відповідно, позивач звернувся з позовом до належного відповідача. Згідно висновку №1555 від 01.11.2013 року експертного дослідження автотоварознавця вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мітсубіши ланцер 9, пошкодженого .у наслідок ДТП становить 80 68134 коп., а безпосередня вартість відновлення КТЗ після ДТП складає: 131 317,76 грн. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 із змінами - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до приписів\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тому суд погоджується із позивачем відносно того, що недоцільно здійснювати відновлення автомобіля Мітсубіши ланцер, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER],, а відповідач повинен сплатити позивачу повну вартість колісного транспортного засобу, а так само відшкодувати 1050,00 грн. оплати послуг технічної допомоги-евакуації несправного автомобіля, 600,00 грн. з оплати послуг судового експерта [PERSON] Проте, у частині вимог про відшкодування 95,00 грн. оплати послуг ДФ ПАТ «Укртелеком» щодо повідомлення про проведення експертної оцінки, суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено належними доказами необхідність їх понесення у причинно-наслідковому зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка малі місце 12.10.2013 року приблизно о 05:10 на 267 кілометрі автодороги М-04 «Знаменівка-Луганськ-Ізварино» Павлоградського району Дніпропетровської області, та того, що адресатом даних повідомлень не є відповідач або інша особа, яку залучено до участі у справі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, а також в інших, несприятливих для людини в психологічному аспекті, переживаннях, пов'язаних із втратою близьких, роботи, розкриттям лікарської таємниці, неможливістю продовжувати активне громадське життя, з обмеженням або позбавленням яких-небудь прав громадян тощо. І моральна, і фізична шкода після нанесення по суті є непоправними і не можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. Відшкодування витрат, які пов'язані з нанесенням моральної або фізичної шкоди, є цілком коректним терміном, що чітко визначає сам принцип відшкодування - повернення особі витрат які ця особа здійснила у силу певних обставин (вартість ліків, медичних послуг, реабілітаційних заходів). Але неможливо відшкодувати фізичні або моральні страждання. Поняття моральної та фізичної шкоди припускає можливість їх компенсації і навіть сатисфакції, але не відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., які стягнути з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial