Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

12.02.2019 р. Одеська міська рада звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відумерлою, визнати недійсним договір дарування вказаної квартири від 14.06.2017 р., укладений між ніби то [PERSON] та ніби то [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 242, витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради зазначену квартиру, встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 35677065 від 14.06.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію змін до права власності, індексний номер 36450249 від 03.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36456829 від 03.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю.; рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою в особі Одеської міської ради права власності на вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог Одеська міська рада зазначила, що співробітниками Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Інформація про спадкоємців у спадковому реєстрі відсутня. Вказана квартира входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м. Одеси. 14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування р. № 242, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] зазначену квартиру, про що прийнято рішення про реєстрацію права власності за індексним номером 35677065 від 14.06.2017 р., за яким право власності зареєстровано за [PERSON] . Однак, станом на [INFO] [PERSON] помер. Вищевказаний договір дарування від 14.06.2017 р. є недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України. В подальшому, 03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. прийнято рішення про реєстрацію змін, а саме змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також посвідчено договір дарування від 03.08.2017 р., відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв спірну квартиру, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 36456829 від 03.08.2017 р. Право власності зареєстровано за [PERSON] . В подальшому 23.08.2017 р. (через 20 днів) [PERSON] продав спірну квартиру добросовісному набувачу [PERSON] . Договір купівлі-продажу спірного майна за № 5023 від 23.08.2017 р. посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., а також прийнято рішення про реєстрацію права власності нерухомого майна за індексним № 36771905 за [PERSON] . Оскільки територіальна громада м. Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на нерухоме майно, а спірне майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним, таке майно підлягає витребуванню. Рішення суду про задоволення позову є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Одеською міською радою, а попередні реєстрації права власності на спірну квартиру скасуванню. Представник позивача Одеської міської ради Завальнюк В.А. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дмитрієв В.П. у задоволенні позовних вимог просив відмовити. У наданому відзиві на позовну заяву [PERSON] вказує, що досудове розслідування не закінчено, а тому звернення до суду з даним позовом є передчасним до постановлення вироку у кримінальній справі, у задоволенні позову просила відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. в судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У письмових поясненнях [PERSON] зазначила, що під час посвідчення договору дарування нею проведені всі необхідні перевірки в усіх необхідних реєстрах, з яких вбачала відсутність арештів та заборон, відсутність, на момент посвідчення договору, інформації в реєстрі ДРАЦС записів про смерть [PERSON] . Цей запис про смерть [PERSON] з`явився лише 21.06.2017 р., а саме після посвідчення договору. Крім того, 30.10.2019 р. Одеським апеляційним судом скасовано підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, вручену [PERSON] (т. 1 а.с. 112) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 р. заяву представника представника Одеської міської ради Поповської І.П. про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2019 р. клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. належним чином завірені копії документів, які стали підставою для укладення договору дарування квартири [ADDRESS] від 14.06.2017 р., серія та номер р. 242, внесеного до Реєстру речових прав на нерухоме майно 14.06.2017 р., індексний номер рішення 35677065, а також завірену належним чином копію самого договору дарування квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи щодо реєстрації квартири [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.06.2019 р. клопотання представника позивача [PERSON] про витребування\~доказів задоволено, витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] померлого [INFO] , актовий запис про смерть № 6609. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 р. клопотання представника позивача адвоката Дмитрієва В.П. про витребування доказів задоволено, витребувано від слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області належним чином завірену копію обвинувального акту відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (ЄРДР № 12018160470003156 від 10.09.2018 р.). Судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1997 р., зареєстрованого у реєстрову книгу за № 17-3940, виданого Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської Міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 30.12.1997 р. № 105836, квартира у [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності [PERSON] зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 13.03.1998 р. за № 137-стор. 124 кн. 271 пр. (т. 1 а.с. 17-18, 122-123) Факт реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру станом на 31.12.2012 р. підтверджується листом КП «БТІ» ОМР № 3158-11/1300. (т. 1 а.с. 126) 14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування р. № № 242, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] та прийнято рішення про реєстрацію права власності індексний номер 35677065 від 14.06.2017 р., за яким право власності зареєстровано за [PERSON] (т. 1 а.с. 24-26, 119-120, 206, 208-210) 03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. прийнято рішення про реєстрацію змін, індексний номер 36450249, за яким змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (т. 1 а.с. 211) 03.08.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування від 03.08.2017 р. р. № 327, згідно з умовами якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв спірну квартиру, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 36456829 від 03.08.2017 р., за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] (т. 1 а.с. 217, 219-221) 23.08.2017 р. [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу № 5023 від 23.08.2017 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., яка також прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] Продаж квартири здійснено за 149883,00 грн. (т. 1 а.с. 27-29, 176, 181, 182, 226, 228-229) Щодо позовної\~вимоги про\~визнання спадщини\~відумерлою та\~встановлення порядку\~виконання щодо реєстрації за територіальною громадою в особі Одеської міської ради права власності на вказану квартиру. Згідно Повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022755247 від 03.05.2019 р. вбачається, що реєстрація смерті [PERSON] здійснена реєстратором Одеського міського відділу державної реєстрації актиів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.06.2017 р., № запису 6609. Дата смерті значиться 1 травня 2017 року. Відомості, про документ що підтверджує факт смерті є остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 2050 від 21.06.2017 р., видане Відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської обласної дежавної адміністрації. Крім того, вказано, що число смерті померлої особи документами не підтверджено. На підставі зазначного, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , дата видачі 21.06.2017 р. (т. 1 а.с. 134) Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2050 від 21.06.2017 р. причиною смерті [PERSON] є гостра серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця (т. 1 а.с. 150) Згідно відповіді щодо надання інформації від 23.08.2018 р. № 6396/51-23 ГТУЮ в Одеській області повідомлено що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області 21.06.2017 р. на підставі остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 2050 від 21.06.2017 р., виданого відділом судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», зареєстровано актовий запис про смерть № 6609 відносно [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . При державній реєстрації смерті паспорт померлої особи не здано, відомості про померлу особу в актовому записі про смерть зазначені виключно на підставі медичного документа. Свідоцтво про реєстрацію смерті серії [NUMBER] від 21.06.2017 р. було видано в день державної реєстрації смерті. (т. 1 а.с. 16) Згідно висновку експерта № 1732-8050/17 від 30.11.2018 р., виконаного КП «ООСМЕ» на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси Іщенка О.В. за клопотанням слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі, зазначено, що можна припустити, що смерть [PERSON] настала приблизно у травні 2017 року. (т. 1 а.с. 145-148) Відповідно до довідки № 1277 від 12.06.2017 р., за підписом начальника дільниці № 2 КП «ЖКС «Черьомушки» [PERSON] , спадкодавець [PERSON] був зареєстрованій у спірній квартирі одноособово, інші особи у зазначеній квартирі не зареєстровані. (т. 1 а.с. 127) Слідчим відділом Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП направлено листи від 08.01.2019 р. № СВ 38/117 та від 24.01.2019 р. № СВ 38513, адресовані Юридичному департаменту Одеської міської ради (Відділ відумерлої спадщини), у яких повідомлено про необхідність вжиття заходів щодо можливого визнання майна відумерлим. Зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що станом на [INFO] [PERSON] помер, а 14.06.2017 р. приватним нотаріусом ОМНО Саганович О.Ю. посвідчено договір дарування. (т. 1 а.с. 12-15) Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено розпоряджатись вказаним майном. (т. 1 а.с. 186) Згідно листу начальника Малиновського ВП ГУНП в Одеській області повідомлено про невручення обвинувального акту підозрюваним [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки встановлений строк щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не сплинув. Постановою слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 25.02.2019 р. залучено до кримінального провадження № 12018160470003156 від 10.09.2018 р. відомості про залучення представника потерпілого Одеської міської ради, вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1 а.с. 139-141) Згідно відповіді Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 05.07.2019 р. № 3235/01-16 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась. Відповідно до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 10.01.2019 р. в ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з травня по серпень 2017 року, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, [PERSON] , [PERSON] та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. вступили у попередню змову, спрямовану на вчинення умисного злочину з корисливих мотивів, який був спрямований на заволодння шляхом обману квартирою [ADDRESS] , яка на праві власності належала покійному [PERSON] [PERSON] , використовуючи отриману інформацію щодо похилого віку [PERSON] , наявності у нього квартири, відсутності спадкоємців, виконуючи роль організатора, а також діючи як виконавець, за попередньою змовою групою осіб, з [PERSON] та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., які виконували роль співвиконавців, здійснив чіткий розподіл ролей між групою осіб для незаконного заволодіння шляхом обману вказаною квартирою, яка на праві приватної власності належала [PERSON] , та в подальшому реалізації вказаної квартири добросовісним набувачем з метою заволодіння грошовими коштами в особливо великому розмірі. Після смерті [PERSON] належне йому нерухоме майно повинно було перейти у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку з тим, що він був самотньою людиною та не мав спадкоємців. Дочекавшись смерті [PERSON] , [PERSON] незаконно заволоділа його паспортом та іншими правовстановлюючими документами на зазначену квартиру. [PERSON] з метою надання нотаріальним діям ознак законності, не повідомивши про свої злочинні дії та ввівши в оману своїх знайомих [PERSON] Г. [PERSON] . і Чубу Д.М., попросив останніх виступити обдарованою строною при укладенні відповідних договорів. [PERSON] та [PERSON] передали нотаріусу Саганович О.Ю. правовстановлюючі документи. 14.06.2017 р. [PERSON] склала та посвідчила договір дарування квартири [PERSON] . В подальшому, [PERSON] склала та посвідчила договір дарування [PERSON] на користь [PERSON] Далі [PERSON] та [PERSON] з метою реалізації спірної квартири знайшли покупця [PERSON] , якій була ця квартира продана за 22800 доларів США, що за курсом НБУ становило 580260 грн. Таким чином, вказані особи підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України. Отже, згідно доданих до позовної заяви документів, на момент посвідчення договору від 14.06.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. р. № 242, [PERSON] помер, що свідчить про відсутність у нього цивільної правоздатності на момент вчинення правочину і неможливості укласти договір. Таким чином, після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частин 1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. З цієї норми права випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. З метою захисту цього законного інтересу законодавцем передбачені в ч. 5 ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його. Отже, вказаний охороняємий законом інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є об`єктом судового захисту. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. ( частини 1 і 2 ст. 3 ЦПК України) Відповідно до ст.\~ст.\~5,\~140 і 143 Конституції України\~передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виконуючи вказаний обов`язок, з метою захисту майнового права і законного інтересу громади м. Одеси представник Одеської міської ради звернувся до суду з позовними вимогами. Відповідно до\~статті 338\~ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Враховуючи, що відсутні спадкоємці [PERSON] за заповітом і за законом, заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, наявні підстави для її задоволення та визнання спірної квартири відумерлою спадщиною. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказана обставина є підставою для визнання за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру [ADDRESS] . Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Дмитрієва В.П. про те, що докази щодо часу смерті [PERSON] є недопустимими і недостовірними, відхиляються судом. Зазначені докази\~є письмовими\~доказами.\~Вони одержані\~без порушення\~порядку,\~встановленого законом і є достовірними доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. ( статті 78, 79 і 95 ЦПК України) Щодо визнання недійсним договору дарування квартири. Відповідно до договору дарування від 14.06.2017 р. за р. № № 242 [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] . При цьому відповідачем у справі зазначено виключно [PERSON] . Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це означає,що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов`язків, на що спрямовано правочин. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність\~на\~підставах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, між Одеською міською радою та [PERSON] відсутній цивільно-правовий спір з приводу визнання зазначеного договору дарування недійсним, оскільки [PERSON] не є стороною цього договору, а отже і не є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.\~Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Визнання договору дарування від 14.06.2017 р. за р. № № 242 між [PERSON] та [PERSON] не буде ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, особливо з урахуванням позовної вимоги про витребування з незаконного володіння спірної квартири На підставі зазначеного, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги Одеської міської ради про визнання недійсним\~договору дарування\~квартири необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про витребування з незаконного володіння зазначеної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема:\~1) визнання права;\~4) відновлення становища, яке існувало до порушення\~. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право на відумерлу спадщину регулюється Книгою 6 ЦК - Спадкове право і знаходиться у главі 87 Здійснення права на спадкування. Вказане право виникає із специфічних, виключних спадкових відносин і прирівнюється до спадкування за законом. В даному випадку територіальна громада міста Одеси на час укладання вказаного договорів відчуження спірної квартири остаточно не набула права власності на цю квартиру, захист її права не може здійснюватись шляхом віндикаційного позову. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно\~статті 388\~цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем\~\~\~\~\~\~ [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного\~володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові\~дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999\~року). Cтаття\~1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~містить три\~окремі норми:\~перша,\~що виражається\~в\~першому реченні\~першого абзацу\~та має\~загальний характер,\~закладає принцип\~мирного володіння\~майном.\~Друга норма,\~що міститься\~в другому\~реченні того\~ж абзацу,\~охоплює питання\~позбавлення права\~власності та\~обумовлює його\~певними критеріями.\~Третя норма,\~що міститься\~в другому\~абзаці,\~визнає право\~договірних держав,\~серед іншого,\~контролювати використання\~майна в\~загальних інтересах.\~Друга та\~третя норми,\~які стосуються\~конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення\~статті 1 Першого протоколу\~Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини в іншій справі, де суд вказує, що заявниця втратила право власності на квартиру після того, як в ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] , який продав квартиру заявниці, набув її на підставі підробленого заповіту.\~Існувало, як мінімум, два рівня гарантій в справі перед тим, як квартира перейшла до [PERSON] . як спадкоємця [PERSON] , відповідно до внутрішньодержавного законодавства. По-перше, існував обов`язок нотаріуса переконатися, що перехід права власності на квартиру Яр. стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви [PERSON] про визнання його спадкоємцем Р. По-друге, міський комітет розглянув документи, представлені Яр. для реєстрації його права власності на квартиру, з метою забезпечення дотримання відповідного законодавства та законності правочину, а також видав свідоцтво про право власності [PERSON] .\~Влада держави не надала жодних пояснень щодо нездатності нотаріуса або міського комітету виявити шахрайство в діях [PERSON] . В своїх доводах влада держави нічого не вказувала про те, коли і як обман був виявлений, або коли кримінальну справу стосовно дій [PERSON] було порушено. З огляду на, що [PERSON] був визнаний винним \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~в шахрайстві 06 червня 2001 року, і його засудженню передувало розслідування у цій справі і судовий розгляд, представляється, що кримінальну справу про шахрайство про набуття Р. квартири Яр. практично збіглося з його визнанням як спадкоємця [PERSON] і реєстрацією правочину щодо квартири, яка відбулася в червні 2000 року. Той факт, що влада розслідувала дії Яр. і в той же час дозволила йому продати квартиру заявниці, є приводом для занепокоєння Європейського Суду. Заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави.\~Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року) Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною\~та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із\~бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.\~Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено незаконність набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру, тому він не мав право дарування спірної квартири [PERSON] , а той, в свою чергу, продаж добросовісному набувачу [PERSON] . Добросовісне набуття нерухомого майна [PERSON] сторонами не спростовується та визнається. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 p., визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Бездіяльність огранів влади проявилась у тому, що після встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] , який проживав один та не мав спадкоємців, ні органами місцевого самоврядування, ні правоохоронними органами не було вжито належних заходів (арешту, охорони спадкового майна тощо), які б унеможливлювали би повторне відчуження спірної квартири, в тому числі 23.08.2017 р. добросовісному набувачу [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує\~висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року. (справа №\~521/8368/15-ц) Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної квартири у [PERSON] як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Отже у завдоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна суд відмовляє. Щодо встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~267\~ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36771905 від 23.08.2017 р., за яким право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] . Скасування цього рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є достатнім способом захисту прав Одеської міської ради. Скасування інших рішень індексний № 35677065 від 14.06.2017 р. та індексний номер 36450249 від 03.08.2017 р. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень не має правового значення та юридичних наслідків, з врахуванням того, що це рішення є підставою для реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру, як на відумерлу спадщину. Вирішуючи питання щодо необхідності розподілу судових витрат суд керувався наступним. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, вирішення питання розподілу судових витрат не є необхідним та покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Outcome: partial