Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих злочином. Вимоги позову обгрунтовує тим, що згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від призначеного покарання. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача позивач змушений був довго лікуватись, лікується він і на даний час та йому завдано матеріальних збитків в розмірі 4861 грн. 45 коп. та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 30 000 грн. Як наслідок після отримання тілесних ушкоджень, стан здоров'я позивача погіршився, він вже не може працювати та отримувати доходи. Добровільно відшкодувати хоча б якусь шкоду відповідач відмовляється, тому позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Суду пояснив що матеріальна шкода складається із витрат на лікування, добровільних внесків які позивач змушений був заплатити як плату за проходження певних маніпуляцій. Всі ліки які купував позивач йому призначав лікар. Відповідач шкоду відшкодовувати відмовляється. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в сумі матеріальних збитків 2200 грн., які позивач поніс на апарат внутрішньої фіксації. Моральну шкоду відповідач не визнає взагалі, оскільки вважає, що позивач сам винен що так трапилось, оскільки перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння справляв потреби на автомобіль відповідача, в якому в цей час знаходились люди та дитина в тому числі. Відповідач пропонував відшкодувати певну суму коштів, які позивач поніс на лікування, коли позивач ще знаходився в лікарні, однак позивач чи його дружина відмовились від такої пропозиції. Ліки які купував позивач та на які він надав квитанції, не призначені для лікування ушкоджень, які були завдані позивачу, а тому відповідач відмовляється відшкодовувати їх вартість. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та пояснення його представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.06.2014, що набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України та на підстав Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від призначеного покарання. У вироку суду зазначено, що 29 листопада 2013 року [PERSON] заподіяв [PERSON] умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я (а.с.4-8). За ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із квитанцій, які позивачем долучено до матеріалів справи на лікування він витратив 4861 грн. 45 коп. Однак, позивачем долучено також квитанції, які не мають відношення до лікування, зокрема квитанції про оплату благодійних внесків (а.с.11, 11 зв., 13, 13 зв.). Позивачем не обґрунтовано суду необхідність внесення таких благодійних внесків, оскільки вони зроблені позивачем добровільно та стосуються лікування, то відповідач не зобов'язаний їх відшкодовувати. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Отже, врахувавши всі квитанції надані позивачем, які підтверджують витрати позивача на ліки, окрім квитанцій про внесення благодійних внесків, суд дійшов висновку, що відшкодуванню відповідачем позивачу підлягає матеріальна шкода в розмірі 3 646 грн. 35 коп. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31.03.95р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.5. ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, при визначенні розміру завданої моральної шкоди, враховує обставини по справі та поведінку відповідача, який мав намір відшкодувати шкоду в розмірі 7000 грн. та звертався із такою пропозицією до дружини позивача, який перебував у лікарні. Однак, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, суд вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди є завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме - 6 000 грн. Разом з тим задоволенню підлягає вимога щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн. з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано оригінал квитанції на суму 300 грн. (а.с.13), а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню зі сторони відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88 ЦПК України,

Outcome: partial