Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У червні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 44 875,00 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Подільського районного суду м. Києва. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюб дитина сторін проживає разом з позивачкою. Зазначає, що за період з 2019 р. по 2021 р. нею понесено додаткові витрати на утримання дитини, зокрема вона сплатила кошти самостійно за лікування спільної дитини. У зв`язку з тим, що позивачка весь час перебуває з сином, вона не має постійної роботи та живе за кошти своїх батьків. Вказує, що кошти на лікування, майже в повному об`ємі, позичили їй її батьки з домовленістю, що вона поверне кошти їм назад, коли відповідач з нею повністю розрахується (сплатить половину коштів за лікування дитини). Відповідно до висновку Інклюзивно-ресурсного центру №7 Подільського району м. Києва про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 09.09.2019 року № 336, дитині поставлено медичний діагноз: невролог - біоелектрична активність головного мозку з ознаками морфо-функціональної незрілості. У вказаному висновку зазначено, що у дитини є особливі освітні потреби та виявлено порушення мовлення (ЗНИ І рівня) та було надано ряд рекомендацій та індивідуальний план Психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг у відповідності до якого позивачка була змушена звернутися до приватних лікувальних закладів, оскільки державні лікувальні заклади на сьогоднішній день не мають у своєму штаті відповідних спеціалістів. В подальшому позивачкою було збільшено позовні вимоги, оскільки вартість комплексної програми медичної реабілітації в ТОВ «Центр Пріоритет» становить 23 100,00 грн., у зв`язку з чим позивачка просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 44 875,00 грн. В свою чергу, відповідач в досудовому порядку не бажає відшкодувати позивачці половину понесених нею додаткових витрат на спільну дитину сторін, у зв`язку з чим, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просила задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечели проти позову, повідомили, що відповідач сплачує позивачу кошти на утримання дитини, кошти на покриття додаткових витрат на лікування дитини у нього відсутні. Суд, заслухавши пояснення сторін, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2016 р., який було розірвано за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 р. по цивільній справі № 758/3198/19. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021р. по цивільній справі № 758/14854/18 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1492,00 грн., щомісячно, починаючи з 14 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 500,00 грн., починаючи з 14 березня 2018 року до 30 вересня 2019 року. доньки у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2020р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка, посилалася на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Відповідно до висновку Інклюзивно-ресурсного центру №7 Подільського району м. Києва про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 09.09.2019 року № 336, дитині поставлено медичний діагноз: невролог - біоелектрична активність головного мозку з ознаками морфо-функціональної незрілості. У вказаному висновку зазначено, що у дитини є особливі освітні потреби та виявлено порушення мовлення (ЗНИ І рівня) та було надано ряд рекомендацій та індивідуальний план Психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг. Позивачка була змушена звернутися до приватних лікувальних закладів, оскільки державні лікувальні заклади не мають у своєму штаті відповідних спеціалістів та не в змозі провести усі необхідні обстеження та лікування. За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 27 Конвенції про права дитини, передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Держава на законодавчому рівні визначила необхідність вжиття вичерпних заходів спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Зокрема, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позові вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволення, слід стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з його лікуванням у розмірі 44 875,00 грн., що є половиною суми витрат понесених позивачем на лікування їх спільної дитини та підтверджених належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи (копій медичних документів (висновків, виписок, протоколів), рахунків-актів, фіскальних чеків, рахунків на оплату послуг, актів надання медичних послуг, квитанцій, бухгалтерської довідки), оскільки такі додаткові витрати дійсно зумовлені особливими обставинами, а саме відповідним станом здоров`я дитини та необхідністю надання їй медичної допомоги. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved