Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи, вказавши, що є матір'ю відповідача, являється непрацездатною, отримує мінімальну пенсію, розмір якої менший за прожитковий мінімум для працездатної особи, що недостатньо для забезпечення життєвих потреб та додаткових витрат на лікування, харчування і догляд, через що потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, просить стягнути з [PERSON] кошти на своє утримання в сумі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до зміни матеріального або сімейного становища. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсягу, додатково суду пояснила, що є пенсіонеркою, розлучена, отримує мінімальну пенсію за віком у розмірі 999 гривень (на час розгляду справи), має поганий стан здоров'я, потребує придбання слухового апарату, син матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Також позивачем визнано в судовому засіданні, що вона також має повнолітню працездатну доньку [PERSON], [INFO], від якої матеріальної допомоги не отримує, оскільки донька має малолітнього сина та не отримує аліменти. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, вказавши, що позивач є непрацездатною внаслідок досягнення пенсійного віку, стягнення коштів на утримання з доньки є її правом, яким вона не користується внаслідок незадовільного матеріального стану [PERSON], на користь якої не сплачуються аліменти на утримання малолітнього сина; пенсії, яку отримує позивач явно недостатньо для забезпечення найпростіших життєвих потреб, а відповідач разом з дружиною мають достатній дохід для проживання, тож відповідач зобов'язаний та має можливість утримувати матір. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, посилаючись, що позивач своїх батьківських обов'язків належним чином не виконувала, хоча і не була позбавлена батьківських прав. Вказував, що батько про нього не піклувався, мати займалась особистими справами та не приділяла йому належної уваги, він навчався у спецшколі, а у 1993 році, будучи неповнолітнім, був вперше засуджений до позбавлення волі, при цьому позивач навідувала його в місцях позбавлення волі лише один раз. На цей час він одружений з [PERSON], яка є інвалідом 3 групи та потребує періодичного лікування, сам він офіційно не працює, неофіційний заробіток становить приблизно 1000 гривень на місяць, дружина [PERSON], крім заробітної плати, отримує пенсію в сумі 1009 гривень на місяць, інших утриманців позивач не має. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказуючи, що позивачка не є непрацездатною, оскільки не визнана інвалідом, не скористалась усіма можливостями задля поліпшення свого матеріального стану, оскільки, незважаючи на наявність захворювання, не оформила інвалідність, що дало б їй можливість отримувати вищу пенсію, не звернулась за наданням субсидії для сплати житлово-комунальних послуг, крім того, у неї є повнолітня працездатна донька, яка має рівні з відповідачем обов'язки утримувати матір. При вивченні матеріалів справи судом встановлено наступне. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану 12.11.1976 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, позивач, яка була уродженою [PERSON], змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8). У шлюбі народився [PERSON], [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про народження (а.с. 9). 14.07.1981 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачка повернула собі дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 29). 25.11.1981 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON] (а.с. 10). Як зазначила позивач та це підтверджено довідкою, вона проживає одна (а.с. 11), отримує пенсію за віком в сумі 999 гривні на місяць (згідно з її поясненнями на час розгляду справи). [PERSON] відповідно до довідки КУ «Центральна районна поліклініка Шевченківського району» від 05.02.2009 року (а.с. 13) страждає на двосторонній отосклероз, кондуктивну туговухість 2 ст. та потребує оперативного лікування. Як вказала позивач в судовому засіданні, за відсутністю коштів вона не має змоги сплатити лікування та придбати слуховий апарат, але конче цього потребує. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. [PERSON], [INFO], досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року. Тож посилання представника відповідача про те, що [PERSON] є працездатною, оскільки не являється інвалідом, суд вважає неспроможними, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, тож за законом вважається непрацездатною. Відповідач [PERSON] є цілком працездатним, одружений з [PERSON] (а.с. 51), яка у свою чергу є інвалідом 3 групи, але постійно працює медичною сестрою з масажу в КУ «ЗОКЛ» ЗОР, середній заробіток її становить 2675 гривень на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 03.06.2014 року, а також отримує пенсію у зв'язку з інвалідністю (а.с. 54, 55). Як вказує ст. 75 ч. 2, 4 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Враховуючи, що заробіток [PERSON] значно перевищує розмір прожиткового мінімуму як для непрацездатної, так і для працездатної особи, а [PERSON] офіційно не працює, має доходи, з його слів, нижче прожиткового мінімуму, суд вважає безпідставними доводи відповідача та його представника про необхідність врахування при вирішенні спору обов'язку [PERSON] по утриманню його дружини. Приймаючи до уваги пояснення [PERSON] про отримання ним неофіційного заробітку в розмірі приблизно 1000 гривень на місяць, сукупний доход відповідача та його дружини, з урахуванням отримуваної нею пенсії, становить більш ніж 4600 гривень на місяць. При цьому суд враховує, що [PERSON] інших утриманців не має, з роботи звільнився за власним бажанням ще у 2010 році (а.с. 53), а наявність у нього заборгованості за кредитними договорами (а.с. 56, 57) є наслідком реалізації ним свого особистого права укладати відповідні договори та не повинно обумовлювати виконання зобов'язань перед іншими особами. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Єдиною підставою для звільнення повнолітніх дітей від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, є, відповідно д ст. 204 СК України, встановлення факту того, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши пояснення сторін та надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем доведено, що вона потребує матеріальної допомоги, а відповідачем, у свою чергу, не доведено факт ухиляння [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків щодо [PERSON], оскільки виключно скоєння останнім протиправних діянь з наступним відбуттям покарання, призначеного вироком суду, не має прямого причинного зв'язку з добросовісністю здійснення [PERSON] своїх обов'язків з виховання та утримання сина. При визначенні розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача на утримання матері, суд враховує розмір пенсії позивача, стан її здоров'я, який потребує додаткових зусиль для ведення активного життя та забезпечення всіх нагальних потреб, наявність у [PERSON] працездатної доньки, розмір прожиткового мінімуму, який Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" з 01.01.2014 року, тобто на момент розгляду справи, встановлений для непрацездатних осіб на рівні 949 гривень, а для працездатних осіб на рівні 1218 гривень, значне підвищення цін та рівень реальної інфляції протягом останніх кількох місяців, та вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в межах 300 гривень на місяць, враховуючи право сторін в подальшому заявляти вимоги про зміну розміру аліментів у разі зміни обставин. Підстав для стягнення більшої суми для забезпечення можливості належного лікування позивача, в тому числі і придбання слухового апарату, суд не вбачає, оскільки відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, тож позивач не позбавлена можливості заявити відповідні вимоги окремо за наявності для того законних підстав. Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial