Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

20 червня 2017 року Маріупольська місцева прокуратура № 1, що діяла в інтересах КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину , де зазначила, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 04.04.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням з потеплілим. Ухвала набрала законної сили 10.04.2017 р. У звязку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні 23 ліжко дні в травматологічному відділенні КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» та на його лікування було витрачено 9916 грн. 45 коп. КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» не було відомо про винесення 04.04.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя ухвали, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності , у звязку з цим міською лікарнею не здійснювався захист прав та інтересів держави шляхом подання позовної заяви до суду. Посилаючись на ч. 2 ст. 45 ЦПК України , ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 131 Конституції України, щодо повноважень прокурора на звернення до суду в інтересах КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» , просили стягнути з [PERSON] на користь КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 9916 грн. 45 коп. Представник Маріупольської місцевої прокуратури № 1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Представник КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» до судового засідання не зявився, надав суду заяву, якою позов підтримав та просив розглянути справу у їх відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що діяв на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнали та просили залишити позов без розгляду , оскільки вважали, що у прокурора немає повноважень для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідач вважає себе невинним, а в Орджонікідзевському суді м. Маріуполя визнав вину, щоб було закрите провадження по справі. Підтвердив, що відшкодував потерпілому [PERSON] шкоду у розмірі 10000 грн. Суд, вислухавши представника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 , представника КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» , відповідача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 4 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було винесено ухвалу, згідно з якою 3 грудня 2016 року о 17 годині 55 хвилин відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух по проїзній частині вулиці Азовстальської від вулиці Межевої у бік проспекту Свободи в Лівобережному районі міста Маріуполя, в районі перехрестя вулиці Азовстальської та вулиці Алмазної, діючи у порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України, які передбачають наступне: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, допустив наїзд на пішохода [PERSON], який рухався по проїзній частині вулиці Азовстальської в Лівобережному районі міста Маріуполя, зліва на право відносно руху транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани голови, садно особи, закритий осколковий перелом правої великогомілкової кістки на межі середньої і верхньої третини, перелом правої малогомілкової кістки із зсувом, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали та були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. За клопотанням потерпілого [PERSON], ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 4 квітня 2017 року відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності , передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням з потерпілим [PERSON], кримінальне провадження № 12016050770004410, внесене 04.12.2016 р. до ЄРДС за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за підозрою [PERSON] закрите.Ухвала набрала законної сили 11.04.2017 р.. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 04.04.2017 р. підтверджується причинний звязок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні. В звязку з цим судом не приймаються доводи відповідача та його представника щодо недоведеності вини [PERSON] В звязку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 3 грудня 2016 року по 26 грудня 2016 року( 23 ліжко дні) та на його лікування було витрачено 9916 грн. 45 коп. , що підтверджується наданими документами. Відповідно до ст. 1166. ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Даних про те, що шкоду завдано не з його вини, відповідачем та його представником не надано. Ч. 2 ст. 1191 ЦК України закріплено, що держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину/ Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Таким чином, відповідач зобовязаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого [PERSON] При вирішенні питання щодо сум, які підлягають стягненню, суд приходить до наступного. Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 р. № 11 « Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат » у п. 3 зазначив, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання цих вимог суду були надані відповідні розрахунки та довідки, з яких вбачається, що вартість одного ліжко дня складає 431 грн. 15 коп.. Свідок [PERSON], яка працює головним бухгалтером КУ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судовому засіданні підтвердила вірність зроблених розрахунків та пояснила, що при визначенні вартості ліжко-місця [PERSON] ними враховувалися суми витрат з заробітної плати персоналу, комунальні витрати , продукти харчування, медикаменти та інші саме по травматологічному відділенню, де знаходився [PERSON], що були витрачені за місяць, цю суму ділили на кількість днів у місяці і таким чином розраховували вартість одного ліжко -місця. Разом з тим, суд не погоджується з загальним критерієм щодо визначення вартості витрат на медикаменти, оскільки вони мають індивідуальний характер та мають бути застосовані окремо на конкретну людину. Оскільки відносно [PERSON] суду не надано дійсної вартості витрачених на його лікування медикаментів, суд приходить до висновку, що позов в цій частині не доведений та у стягненні вартості медикаментів, начебто витрачених на лікування [PERSON] в сумі 425 грн. 50 коп. у суду підстав немає. В іншій частині , суд вважає, що позивачем доведений розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі та обовязок відповідача відшкодувати спричинену шкоду. Враховуючи, що позивачем судовий збір не сплачувався, він, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в доход держави.

Outcome: partial