Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

24.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнив, про усунення перешкод у спілкування з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні сина та порядку їх спілкування. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 05.10.2012 року він уклав шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося та рішенням суду 15.05.2014 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] постійно мешкає з відповідачкою [PERSON] в будинку її батьків за адресою: м.Василівка вул.Стадіонна, 16. Він проживає окремо, в будинку, який розташований по сусідству, за адресою: м.Василівка вул.Леніна буд.112. Після розірвання шлюбу відповідачка почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON]. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом, він звернувся із заявою до органу опіки та піклування з питанням захисту сімейних прав та інтересів. Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 17.09.2014 року № 427 він отримав дозвіл на спілкування зі своїм сином та даним розпорядженням йому було встановлено час для спілкування з сином щодня з понеділка по п»ятницю з 17-00 год. до 19-00 год., а також щосуботи та щонеділі з 12-00 год. до 17-00 год. Однак, відповідачка [PERSON]Г, ігноруючи розпорядження голови Василівської райдержадміністрації Запорізької області, продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, знаходячи різні надумані причини для відмови надати сина для спілкування у встановлений розпорядженням час. Інколи, приїжджаючи на зустрічі з власним сином, він зіткається з ситуацією, коли відповідачка дозволяє йому лише короткотривале спілкування з сином лише у її присутності. Вважає, що чотири години на місяць для спілкування батька з сином вкрай замало, оскільки він має величезне бажання та можливість виховувати сина, бачитися з ним, гуляти, організовувати відпочинок набагато частіше, тому вимушений був звернутися до органу опіки та піклування з метою закріплення свого права прийняття участі у вихованні власної дитини особисто, що передбачено положеннями ст.157 СК України. На виклики до органу опіки та піклування відповідачка [PERSON] не з»являється, будь-якої обґрунтованої причини відмови у зустрічах його з сином, відповідачка немає, посилання на важкий стан здоров»я сина, що не дозволяє йому спілкуватися з власним батьком, є абсурдним, оскільки приступів хвороби гідроцефалії з часу постановки сина на облік, з 2013 року до цього часу не було. Крім того, він працює у відділенні екстреної медичної допомоги, має первинні медичні знання та навички з надання невідкладної медичної допомоги, тоді як відповідачка немає спеціальної медичної світи для того, щоб у разі виникнення необхідності, надати кваліфіковану первинну медичну допомогу. Також для нього є незрозумілим як саме спілкування його, як батька, може створювати загрозу життя його дитині. Вважає, що всі перепони у спілкуванні його з сином відповідачкою створюються штучно, виключно через її амбіції та небажання, щоб в житті [PERSON] був батько, начебто дитина є її особистою річчю. На даний час син фактично зростає, не відчуваючи піклування ті турботи батька, негативне ставлення до нього, відповідачка переносить на їх дитину, зі штучним створенням перешкод у спілкуванні його, як батька, з власним сином та конфліктна ситуація між ними загострюється. В останній час відповідачка [PERSON] дозволила йому зустрітися з сином [PERSON] два рази у вихідні дні близько години кожного разу, проте знову у її присутності. З даним графіком побачень, встановленим відповідачкою, він не може погодитися, оскільки це, по-перше, обмежує його права щодо особистої участі у вихованні його дитини, передбачені ст.ст.141,142,153 СК України, а по-друге, він бажає зустрічатися з сином [PERSON], а не з відповідачкою. Також, крім аліментів, присуджених рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14.03.2015 року, він регулярно надає дитині матеріальну допомогу: придбаває ліки, продукти харчування, іграшки тощо. Заборгованості по аліментам немає. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває, веде здоровий спосіб життя, алкоголем не зловживає, судимостей немає, здатний привити власному сину належне виховання та, враховуючи наявність перешкод, які чиняться відповідачкою у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з його сином, малолітнім [PERSON], [INFO] та визначити наступні способи участі його у спілкуванні та вихованні дитини: щодня з понеділка по пятницю з 17-00 години до 19-00 години; щосуботи та щонеділі з 12-00 годин до 17-00 годин за місцем проживання позивача: м.Василівка вул.Леніна буд.112, без присутності відповідачки [PERSON]; встановити систематичні побачення з сином в день його народження - «03» квітня щороку, не менше 3-х годин протягом дня, без присутності відповідачки [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві та суду пояснив, що з 05.10.2012 року він перебував з [PERSON] у шлюбі, який рішенням суду 15.05.2014 року був розірваний. Від подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] почала створювати його перешкоди у спілкуванні з дитиною, які проявлялися у небажанні виводити дитину з двору для спілкування з ним під різними приводами: робота відповідачки [PERSON] по господарству, відсутність її та дитини вдома, погане самопочуття [PERSON]Г тощо. Відмови [PERSON] у спілкуванні його з сином стали регулярними, їх зустрічі відбувалися 1-2 рази на місяць. Він неодноразово намагався вирішити розбіжності мирним шляхом, просив [PERSON] частіше виводити сина, давати йому можливість особисто поспілкуватися з дитиною, однак жодних позитивних наслідків не настало, відповідачка ігнорувала його прохання. Тому він вимушений був неодноразово звертатися до Служби у справах дітей із заявами про встановлення часу та місця спілкування з сином [PERSON] та йому було рекомендовано звернутися до суду.\~Після винесення 17.09.2014 року розпорядження, відповідачка продовжувала синити його перешкоди у спілкуванні з сином, тим самим ігноруючи розпорядження РДА, при цьому знаходячи надумані причини для відмови йому у спілкуванні з власним сином у встановлений в розпорядженні час. Інколи, на власний розсуд, відповідачка надавала можливість бачитися з сином, що нерідко відбувалося таким чином, що коли заздалегідь він дзвонив [PERSON] з метою домовленості щодо часу та місця побачення з сином, на що відповідачка повідомляла, що на даний час вона гуляє з сином на дитячому майданчику та він може саме зараз приїхати побачитися з [PERSON], на що він змушений був відпрошуватися з роботи, що викликало невдоволення у керівництва, та терміново приїздити до сина для спілкування з ним. Були випадки, коли він приїздив на дитячий майданчик, але відповідачки з сином вже не було, [PERSON] з дитиною поверталися додому без будь-яких йому про це попереджень. Така поведінка відповідачки є неприпустимою, оскільки суперечить інтересам дитини. Він має дуже велике бажання та можливість виховувати сина [PERSON], бачитися з ним наодинці, гуляти та організовувати відпочинок, тому запропонований відповідачкою графік спілкування з сином по одній годині через день та лише у її присутності, є неприйнятним. На теперішній час він працює, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дитину та колишню дружину матеріально підтримує, має постійне джерело прибутку, регулярно сплачує аліменти за рішенням суду, а також додаткового надає фінансову допомогу шляхом перерахування додаткових грошових коштів на рахунок відповідачки, придбаває для дитини необхідні медичні препарати, купує продукти харчування, іграшки тощо. Будь-яким чином перешкоджати нормальному розвитку дитини, створювати загрозу її життю та здоровю або якимось чином негативно впливати на сина він не може. Уточнені позовні вимоги повніістю підтримує, просить уточнений позов задовольнити у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві. Представник позивача адвокат [PERSON] на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягає, просить позов [PERSON] задовольнити за викладеними в уточненій позовній заяві підставами. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти позовних вимог щодо встановлення позивачу [PERSON] систематичних побачень з малолітнім сином [PERSON], проте наступним графіком: кожного вівторка та четверга з 17-00 год. до 18-00 годин, кожної неділі з 12-00 годин до 18-00 годин, та лише у її присутності, посилаючись на стан здоров»я малолітньої дитини та відсутність у позивача будь-яких навиків нагодувати дитину, дати їй необхідні ліки та, у разі необхідності, надати дитини первинну медичну допомогу. Також суду пояснила, що нею будь-які перешкоди у спілкуванні дитини з батьком [PERSON] не чиняться, дитину не надає лише при наявності поважних причин для цього: погана погода, хвороба дитини чи порушення розпорядку дня дитини. Випадки ненадання [PERSON] сина [PERSON] були одиничні та причини були об»єктивними. Встановлений розпорядженням РДА графік її не влаштовує, так як вона бажає ввечері зводити дитину у кафе, в гості. Сприймає поданий до суду позов як спосіб психологічного тиску та помсти за розірвання шлюбу. Негативна поведінка позивача [PERSON], який в дійсності не виявляє бажання систематичного спілкування з дитиною і брати участь у її вихованні та забезпеченні належного лікування, навмисно штучно створює конфліктні ситуації, та свідчить про його байдуже ставлення до психологічного стану їх дворічного сина, який страждає на епілептичний синдром та потребує охоронюючого режиму та обмеження психо-емоційних навантажень. Підтримала письмові заперечення проти позову та вважає, що запропонований позивачем графік спілкування з сином призводить до того, що усі побутові обов»язки по догляду за дитиною покладені тільки на неї та при цьому вона позбавлена взагалі можливості гуляти ввечері з дитиною на свідому повітрі, оскільки фактично час прогулянки кожного дня позивач просить визначити для нього. Представник відповідача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала частково, проти задоволення позовних вимог в частині визначення часу побачень батька [PERSON] з дитиною щовівторка та щочетверга у визначені відповідачкою [PERSON] часи не заперечує та вважає, що побачення батька з дитиною повинні відбуватися лише в присутності матері, з урахуванням віку малолітнього [PERSON] та його стану здоров»я, оскільки [PERSON], який не досяг трирічного віку, потребує ретелього догляду, певного режиму харчування, відпочинку. Крім того, знаходження малолітньої дитини у незнайомому місці без присутності матері може негативно позначитися на психічноиа та фізичному стані здоровя дитини. Також зазначає, що запропонований позивачем [PERSON] режим спілкування з сином без присутності матері суперечить інтересам дитини та праву на охорону здоровя, так як відповідно до наданої 05.05.2015 року медичної довідки, [PERSON] потребує постійного материнського догляду, дієтичного гіпоалергеного харчування, санаторно-курортного лікування неврологічного, дерматологічного профілю. Крім того, за запропонованим позивачем в уточнених позовних вимогах графіком спілкувань з сином, позивач ігнорує встановлений «розпорядок дня» малолітньої дитини та визначений час спілкування батька з сином не повинен порушувати прав матері на спілкування з дитиною. Також вважає, що позивачем в суді належними доказами не доведено наявність чинення відповідачкою будь-яких перешкод у спілкуванні батька з сином, не надано доказів того, що позивач на виконання розпорядження кожного дня приходить до дитини, а йому не давали бачитися з сином. Просить уточнений позов [PERSON]О задовольнити частково, встановити графік побачень, запропонований відповідачкою [PERSON] у її письмових запереченнях. Представники третьої особи, о не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що за неодноразовими зверненням [PERSON] головою Василівської районної державної адміністрації Запорізької області 17.09.2014 року було винесено розпорядження, яким встановлено батьку [PERSON] дні та години спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Дане розпорядження є обовязковим для виконання, на теперішній час не змінено, дією не зупинено, не скасоване та є чинним. З часу винесення та до теперішнього часу дане розпорядження відповідачкою [PERSON] не виконується. Будь-яких вагомих причин для відмови надавати дитину батькові [PERSON] для спілкування у встановлений розпорядженням час, під час бесід працівників Служби з [PERSON] встановити не вдалося. Реакція [PERSON] на розпорядження було негативне, вона його не виконує, всіляко ігнорує, находить надумані причини, щоб не виконувати. Вважає, що спір виник насамперед між батьками, матір малолітньої дитини [PERSON] ніколи не йшла до компроміс, добровільним шляхом спір не намагалася вирішити. На комісію по вирішенню питань захисту прав дитини [PERSON] взагалі не з»являлася. Також, перед засіданням комісії з питань захисту прав дитини, представники Служби у справах дітей відвідували місце проживання позивача [PERSON] І,О. з метою обстеження житлово- побутових умов житлового будинку № 112 по вул.Леніна в м.Василівка, під час якого було встановлено, що житлово-побутові умови приміщення є належними для проживання та достатніми для перебування малолітньої дитини, будинок пристосований для помешкання в ньому малолітньої дитини: обладнаний меблями, є іграшки. Також, 15.07.2015 року під час вирішення питання про визначення часу побачень з дитиною за уточненим позовом, уповноважена комісія з питань захисту дитини, виключно в інтересах дитини, одноголосно прийшла до висновку про доцільність в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], визначити побачення батька [PERSON] з сином для їх спілкування саме кожного дня та без присутності матері, а також систематичні побачення з сином [PERSON] у день його народження не менше трьох годин, без присутності матері. Вважають, що батько [PERSON] має вагомий вплив на виховання малолітнього сина, що є дуже важливим. Крім того, той діагноз, який має на теперішній час малолітній [PERSON], жодним чином не є перешкодою для спілкування батька з сином без присутності матері. Складений 15.09.2015 року висновок Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органа опіки та піклування, підтримують у повному обсязі. В судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір»ю позивача [PERSON] та після реєстрації шлюбу її син з дружиною [PERSON] вирішили жити окремо, знімали кімнату у гуртожитку, що розташований по вул.Леніна буд.74 в м.Василівка. 03.04.2013 року у них народився син [PERSON]. Потім невістка [PERSON] відмовилася проживати у гуртожитку та пішла жити до своїх батьків, забравши із собою дитину, а позивач деякий час залишався жити один у гуртожитку, так як пояснювала відповідачка, у її родині для [PERSON] місця немає. З метою збереження їх сім»ї, вони вирішити купити молодятам окремий будинок. Відповідачка [PERSON], дізнавшись, що придбаний будинок оформлений не неї, розвернулася та пішла. Потім послідував її позов до суду про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] аліментів. Після розлучення позивач дуже рідко спілкувався з сином [PERSON], може один раз на три тижні. Також зі слів сина їй відомо, що [PERSON] інколи виносить дитину погуляти з ним, а потім через 10 хвилин вже забирає, хоча він заздалегідь телефонував та домовлявся про зустріч з дитиною. Потім [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування з питанням встановлення часу побачень з сином та було винесено розпорядження, яке відповідачкою [PERSON] так і не виконувалося. Анастасія їй особисто казала, що винесене розпорядження їй не Закон. Після розпорядження протягом року відповідачка жодного разу не надала їм для спілкування онука, за яким вони дуже сумують та бажають побачень. Безпосередньо на її телефоні дзвінки з проханням зустрітися з онуком, [PERSON] відповідала відмовою, без будь-яких пояснень відмов. Останній раз дзвонила особисто відповідачці з проханням винести онука на побачення пів року тому. Сина [PERSON] характеризує з позитивної сторони, зазначає, що як батько він дуже уважний до власної дитини. Син [PERSON] спиртними напоями не зловживає, за характером не скандальний, не бешкетує, у будинку мешкає один. Працює у такій сфері, що знає що саме необхідно робити з дитиною на випадок будь-яких ускладнень зі здоров»ям. Малолітню дитину та колишню дружину [PERSON] їх син матеріально підтримує, та крім сплати аліментів, допомагає додатково, купує дитині ліки, іграшки тощо. Коли вони бачилися, [PERSON] з батьком був веселим, сміявся, їх спілкування проходить у доброзичливій обстановці. До онука вони ставляться педантично, коли онук був у них вдома, то від нього вони не відходили, постійно за ним доглядали, міняли памперси, годували. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком позивача [PERSON] та йому відомо, що відповідачка [PERSON] не надає позивачу [PERSON] його сина [PERSON], а якщо надає, то лише на декілька, 15-20 хвилин. Також його відомо про винесення райдержадміністрацією розпорядження, яким встановлено час для спілкування батька з сином, однак це розпорядження [PERSON] не виконується. Ініціаторами звернень із заявами до служби у Справах дітей були вони втрьох: він з дружиною та син [PERSON], оскільки всі мали бажання спілкуватися з дитиною, а [PERSON] їм в цьому перешкоджала. Жодного разу [PERSON]Г не надала їм дитину для спілкування у дні та часи, визначені розпорядженням.. Вважає, що це пов»язано з образою [PERSON]Г на те, що не оформили саме на неї житловий будинок, який вони купили молодятам під час їх шлюбу. Пригадує ситуацію, коли вони разом, він з дружиною, сином та онуком [PERSON] гралися на стадіоне та коли дружина [PERSON] взяла на руки онука, прибігла [PERSON], вихватила дитину, який злякавшись, почав плакати та понесла від них дитину. Потім безпосередньо при ньому син [PERSON] неодноразово телефонував [PERSON] з метою домовитися про зустріч з сином, на що відповідачка відмовляла у побаченнях з сином, пояснюючи при цьому, що вона чимось зайнята, чи взагалі не може. Вважає причини відмов [PERSON] у побаченнях батька [PERSON] з власним сином є надуманими. Вважає, що дитина повинна знати свого батька, а також всіх родичів, спекулювати дитиною є неприпустимим. Позивач [PERSON] на даний час мешкає в будинку 112 по вул.Леніна в м.Василівка один, їсти приходить до них додому. У стані сильного алкогольного сп»яніння сина [PERSON] не бачив, інколи може з сином випити бокал пива, не більше, пяним його ніколи не бачив. На зауваження [PERSON] реагує належним чином, є дисциплінованим, він здатний організувати свій час, нарікань по роботі у нього не було, робота у нього відповідальна, йому довіряють людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що позивач [PERSON]О є її двоюрідним братом. Після розлучення брат неодноразово при ній телефонував [PERSON] з проханням винести сина [PERSON] погуляти та поспілкуватися з ним та братові [PERSON] постійно у відповідь лунала відмова у зустрічах з сином. Причині зазначалися різні: то немає часу, то ще будь-які причини знаходилися. Складається враження, що [PERSON] надає сина батькові лише за своїм настроєм, коли тільки їй зручно. [PERSON] може надати сина для спілкування з батьком [PERSON] раз на тиждень, часто не надає. Був випадок 11.05.2014 року, після 10-00 години, коли всі дітки зібралися на стадіоні, взяли свої іграшки, машинки на акумуляторах, [PERSON] попросив [PERSON] винести на стадіон їх сина [PERSON], погуляти з ними разом, на що вона погодилася. Однак, вже через 15 хвилин, повертаючись з магазину з сумками, підбігла до малолітнього [PERSON], нічого не пояснюючи, вихопила дитину з рук, пішла додому. При цьому [PERSON] сильно розплакався, так як налякався, отримав стрес. Також зазначає, що у присутності батька [PERSON]О малолітній [PERSON] почувається добре, посміхається, вони гарно спілкуються, разом гуляють, граються іграшками. [PERSON] від дитини ні на крок не відходить. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що сторін по справі знає тривалий час. [PERSON] мешкає по сусідству, неподалік від її будинку, вони у добрих стосунках. На теперішній час [PERSON] мешкає разом зі своїми батьками. Їй відомо, що раніше [PERSON] проживала у гуртожитку, але зовсім недовго, коли дитині було лише декілька місяців, вона пішла жити до батьків. Причини розпаду сім»ї їй невідомі. Вона бачила, як позивач [PERSON] приїздив та спілкувався з дитиною. Останнім часом він не приїжджає. Бачила останній раз [PERSON] з дитиною два місяці тому на майданчику. Їй також відомо, що були конфлікти між сторонами, викликали працівників міліції. 17.08.2014 року вона була очевидцем конфлікту між [PERSON] та [PERSON] Змісту конфлікту не знає, конкретних розмов чути не було, все відбувалося на підвищених тонах, під час конфлікту чула, що [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою, але на адресу кого саме їй невідомо. Після 20.08.2015 року [PERSON] не приїжджав до дитини. Які зараз відносини між сторонами, їй невідомо. Зі слів [PERSON] їй відомо, що коли [PERSON] їй дзвонить, вона коли може, надає йому дитину, не виносить на прогулянку сина лише у випадку його хвороби. Коли [PERSON] тиждень тому купив дитині цукерки, [PERSON] була рада, однак потім у дитини на тілі появилася висип, як реакція на солодощі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним батьком відповідачки [PERSON] Вважає, що його донька жодним чином не чинить [PERSON] перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON]. [PERSON] не дзвонить та не приходить, щоб брати дитину. Вважає, що сам батько [PERSON] не виявляє бажання спілкуватися з сином. [PERSON] фактично ніякої участі у вихованні сина не приймає. У 2014 році лише возив сина [PERSON] у лікарню на обстеження. Декілька разів приходив до дитини випившим.У 2015 році возили малолітнього [PERSON] на перекомісію, здавали аналізи. [PERSON] здоровям сина не цікавився. [PERSON] придбав дитині декілька іграшок, цукерки купував. Бажання [PERSON] спілкуватися з сином, він не бачить. Лікарські препарати [PERSON] приймає лише з мамою, до лікарів дитину водить лише мама. У відсутність мами [PERSON] може побути лише 2-3 години, не більше, потім починає її шукати та плакати, заспокоїти його нелегко. Донька [PERSON] навчається на соціолога у навчальному закладі м.Запоріжжя, на заочному відділенні, строком навчання ще 1,5 роки. Донька їздить у Запоріжжя лише на заліки та іспити. У відсутність доньки вдома, ліки [PERSON] дає бабуся [PERSON], розпорядку дня дитини вони дотримуються. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її донькою та їй відомо, що з вересня 2013 рока донька з [PERSON] разом вже не жили. Ігор кожного дня приходив, гуляв з сином. Потім у травні 2014 року вони шлюб розірвали. До дитини [PERSON] часто не навідується. Двічі [PERSON] приходив у нетверезому стані: перший раз взимку 2013 року, ще до розлучення, а другий раз у травні 2014 року - викликали працівників міліції, так як [PERSON] приїхав з друзями, родичами, почав просити дитину, на що [PERSON] сказала, що зараз зайнята і дитину не дасть. Через 30 хвилин [PERSON] приїхав знову та почав нецензурною лайкою виражатися, та коли йому винесли дитину, почав гратися з сином прищепками, замість іграшок, потім [PERSON] забрали вкладати спати, [PERSON] почав сваритися, на зауваження не реагував, тому вони викликали працівників міліції. Все відбувалося у їх дворі, в присутності дитини. Бажання у [PERSON] спілкуватися з дитиною не виникає, раніше від нього постійно лунали погрози. Проте вже рік як [PERSON] заспокоївся. Свати ніколи їй не дзвонили з питань спілкування з онуком. Останнім часом позивач [PERSON] платить аліменти належно, раніше дитини приносив іграшки, зараз рідше. У випадках, якщо донькою [PERSON] не надавався позивачу син, то на це були певні причини: чи [PERSON] хворів, чи був чимось збуджений, знервований. По діагнозу у дитини спостерігається дратівливість. На період учбової сесії доньки, вдома з онуком знаходиться вона. Надати дитині пігулки є проблематичним - він категорично відмовляється їх приймати. Також зазначає, що після спілкування [PERSON] з сином психологічний стан дитини нормальний, проте іноді [PERSON] повертається додому з синцями та шишками: то стукнеться об гойдалку, то об турнік. Вважає, що спілкування батька з сином повинно бути, батько повинен приймати участь у житті сина. Проте, [PERSON] не може нагодувати дитину та належно поміняти йому памперс. Вислухавши пояснення позивача [PERSON]. відповідача [PERSON], пояснення представників сторін, пояснення представників третьої особи, вислухавши показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що з 05.10.2012 року сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де в графі «батько» записаний [PERSON], позивач по справі, а в графі «мати» [PERSON]. (а.с.8). 15.05.2014 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що свідчить рішення Василівського районного суду Запорізької області від 15.05.2014 року., яке набрало законної сили 26.05.2014 року та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5,140). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14.03.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення з 27.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення з 27.01.2014 року до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, про що свідчить рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14.03.2014 року., яке набрало законної сили 24.03.2014 року та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6,141). Розпорядженням голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 17.09.2014 року № 427 батьку [PERSON] встановлено час спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], щодня з понеділка по п'ятницю з 17-00 год. до 19-00 год.; щосуботи та щонеділі: з 12-00 год. до 17-00 год., за домовленістю сторін. Даним розпорядженням також встановлено час спілкування баби [PERSON] та діда [PERSON], - з онуком [PERSON], [INFO], щосуботи та щонеділі: з 12-00 год. до 17-00 годин, за домовленістю сторін (а.с.7,117). Дане розпорядження на теперішній час не змінено, не зупинено, не скасовано та є чинним. Зазначене рішення сторонами спору не оскаржувалось, із заявами про зміну рішення опікунської ради відповідачка [PERSON] не зверталася. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувалися. З інформації про стан здоровя малолітнього [PERSON], [INFO],наданої в.о.головного лікаря Комунального закладу Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги Василівської районної ради Запорізької області за №01-22/543 від 10.07.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], з 6-місячного віку знаходиться на Д обліку у невролога ЗОДКБ з діагнозом Епісиндром внаслідок перинатального гіпоксичного ураження ЦНС. Щодо тенденції розвитку захворювання:після вперше виявлених ознак встановленого захворювання у пацієнта не спостерігалось епілептичних приступів та судом. Встановлений [PERSON] діагноз не є перешкодою або обмеженням у спілкуванні з батьками (а.с.63). Згідно довідки сімейного лікаря КЗ Василівський центр ПМСД ВРР ЗОР [PERSON] від 05.05.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває на Д обліку у невролога, оглядається 1 раз у 6 місяців, отримує постійну терапію: депакін, гліцин, з лютого 2014 року перебуває на диспансерному обілку з діагнозом: атопічний дерматит, з травня 2014 року Д облік - дефіцитна анемія II ст. Протягом півроку приймає залізовмісні препарати, регулярно сдає аналізи. Потребує постійного материнського догляду, дієтичне гіпоалергічне харчування, санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного, дерматологічного профілю (а.с.73; 74-89). За зверненнями 12.05.2014 року, 19.08.2014 року [PERSON] до Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області інспекторами чергової частини Василівського РВ ГУМВС винесено 13.05.2014 року та 20.08.2014 року відповідно висновки, за якими перевірка за повідомленнями [PERSON] припинена та згідно матеріалів перевірки, ознаків адміністративних та кримінальних правопорушень в діях [PERSON] не виявлено (а.с.70-72). Згідно наданих в судовому засіданні представником відповідача відомостей, відповідачка [PERSON] з 14 серпня 2015 року по теперішній час навчається на I курсі заочного відділення Запорізького національного університету за спеціальністю соціологія, що підтверджується заліковою книжкою студента № 15.067 від 01.09.2015 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.142-143). З наданих в судовому засіданні представником позивача характеризуючих матеріалів вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], на теперішній час фактично мешкає за адресою: м.Василівка вул.Леніна буд.112. За період мешкання скарг, заяв до вуличного комітету та з боку сусідів не надходило. З 2009 року по 2013 рік [PERSON] працював у Василівському ДЕД, скарг, зауважень від керівництва не мав. З 2013 року перейшов на вищу посаду та іншу роботу в Василівську ОАД., з 2014 року та по теперішній час працює механіком у Василівському відділенні швидкої медичної допомоги. У побуті характеризується як працелюбний, доброзичливий, приймає активну участь у громадській діяльності. Розбіжностей, суперечок із представниками влади не мав. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Із сусідами підтримує добрі взаємини. За характером спокійний, розсудливий, урівноважений. У випадках, котрі дискредитують гідність, [PERSON] не помічався. До алкогольних напоїв підходить як людина зі здоровим глуздом, ставлення до наркотичних засобів виключно негативне (а.с.118,139). Згідно характеристики з місця роботи, виданої 13.10.2015 року КУ ТМО Обласний центр екстремальної медичної допомоги та МК Запорізької обласної ради вбачається, що [PERSON] з 2014 року працює у даній установі на посаді механіка. За час роботи проявив себе як виконавчий та сумлінний працівник, зарекомендував себе ініціативним, відповідальним та надійним спеціалістом. Довів, що здатний приймати рішення у важких ситуація і нести відповідальність за результат своєї діяльності. Доброзичливий і комунікабельний, користується повагою та великою симпатією у колективі. Більшість відзначають його чуйність та відкритість до людей (а.с.136). Згідно довідок КУ Василівська центральна районна лікарня ВРР ЗО, станом на 09.10.2015 року, [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.137,138). Як встановлено в судовому засіданні, спір між позивачем та відповідачкою у позасудовому порядку вирішено не було. Позивач та відповідачка не знаходять спільної мови з питання визначення часу спілкування позивача з сином, у звязку з чим з цього приводу позивач неодноразово звертався до Василівської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування, з відповідними заявами, про що свідчить заява від 28.08.2014 року та Розпорядження Голови Василівської РДА Запорізької області від 17.09.2014 року, копії яких є в матеріалах справи (а.с.\-117,7). Частинами 4, 5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-51/1459 від 15.09.2015 року щодо питання визначення часу для побачень з дитиною, орган опіки та піклування в інтересах малолітнього, вважає за доцільне визначити такі часи спілкування [PERSON] з сином: щодня з понеділка по п'ятницю з 17-00 год. до 19-00 год.; щосуботи та щонеділі з 12-00 год. до 17-00 год. за адресою проживання батька: вул. Леніна, буд.112, з правом корегування часу побачень у зв'язку з ненормованим часом роботи батька, без присутності матері [PERSON], а також встановити систематичне побачення з сином в день його народження 03 квітня щорічно, не менше 3-х годин, без присутності матері. Свій висновок орган опіки та піклування обґрунтовує тим, що відносини між батьками не склалися, відповідачка [PERSON] не погоджувалася на мирне врегулювання даного питання, відмовляючи позивачу [PERSON] у зустрічах з дитиною. В ході бесід з [PERSON] працівникам служби у справах дітей не вдалося встановити вагомих причин для відмови заявнику по справі у спілкуванні з сином. Звернення [PERSON] до органу опіки та піклування Василівської РДА було ще одною спробою вирішити питання бачитися з сином та онуком. 17.09.2014 року сторони були запрошені на засідання Комісії з питань захисту прав дитини для встановлення часу спілкування батька, баби, діда з сином та онуком [PERSON]. Але на засідання Комісії [PERSON] не з'явилася, підтверджуючого документа про причину неявки на Комісію не надала, чим виявила неповагу до голови та членів Комісії. [PERSON], [PERSON], [PERSON] дуже люблять малолітнього [PERSON] і бажають брати активну участь у його вихованні та спілкуванні, спостерігати, як зростає дитина, чим цікавиться, до чого прагне, але можливості бачитися з малолітньою дитиною не було. Мати дитини [PERSON] чинила перешкоди, кожний раз знаходивши причини для відмови для побачень з дитиною. Батько дитини після розлучення мав потребу кожного дня, хоча б декілька хвилин, спілкуватися з сином, щоб не втрачати з ним родинний зв'язок, щоб [PERSON] не забув батька. На Комісії з питань захисту прав дитини всі члени Комісії підтримали бажання батька, діда та баби брати участь у вихованні малолітнього [PERSON]. За результатами розгляду заяви 17.09.2014 року прийнято розпорядження голови Василівської райдержадміністрації «Про встановлення часу спілкування з дитиною» за № 427. Вказане розпорядження [PERSON] не виконувала, можливості бачитися з сином не надавала. Дане розпорядження [PERSON] не оспорювалося. З моменту прийняття даного рішення [PERSON] періодично повідомляв службу у справах дітей про факти невиконання [PERSON] вказаного розпорядження. Крім того, були випадки, коли [PERSON] робилися спроби побачити сина, на що [PERSON] викликала наряд міліції. Але згідно висновків Василівського РВ ГУМВС сусіди жодного разу не підтвердили а ні нецензурної брані, а ні погроз фізичної розправи з боку батька дитини. У вересні 2014 року було здійснено виїзд працівників служби у справах дітей разом з батьком дитини за адресою проживання матері та малолітнього [PERSON] з питання виконання даного рішення. При спілкуванні з матір'ю дитини [PERSON] не йшла на контакт, не погоджувалася на рекомендації працівників служби щодо обов'язковості виконання нею розпорядження райдержадміністрації, важливості постійного спілкування дитини з батьком, неприпустимості створення перешкод для побачень [PERSON] з сином. Під час бесіди з [PERSON] так і не вдалося досягти будь-яких конструктивних домовленостей щодо врегулювання спірного питання стосовно участі батька у виховання свого сина. [PERSON] відмовилася вивести дитину з будинку на вулицю, з метою його побачення, в присутності працівників служби у справах дітей, з батьком [PERSON], якого навіть не впустили в будинок. [PERSON] відмовляє у побаченнях з сином посилаючись на його стан здоров'я. Дитині внаслідок перинатального гіпоксичного ураження центральної нервової системи при пологах ввстановлено діагноз гідроцефалія та епісиндром. Малолітній [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-невролога у Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні. [PERSON] на постійній основі отримує лікувальну терапію. Згідно інформації КЗ «Василівський центр ПМСД» ВРР ЗО встановлений [PERSON] діагноз не є перешкодою або обмеженням у спілкуванні з батьком дитини і стосовно розвитку захворювання у [PERSON] після вперше виявлених ознак хвороби більш не спостерігалося епілептичних нападів та судом. [PERSON] знає про хворобу сина, він цікавиться станом його здоров'я, допомагає у лікуванні. У зв'язку з невиконанням розпорядження від 17.09.2014 року № 427, [PERSON] вимушений був звернутися до суду для вирішення цього питання. Отримавши з Василівського районного суду матеріали позову [PERSON] до [PERSON] про визначення часу для побачень з дитиною, для підготовки на адресу суду об'єктивного висновку органу опіки та піклування Василівської райдержадміністрації питання було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 15.07.2015 року. На Комісії був присутній [PERSON], [PERSON] відсутня за її заявою. Всі члени Комісії одноголосно проголосували за доцільність спілкування батька з сином згідно зазначених v позовній заяві позовних вимог (а.с.90-93). Згідно ст.142 СК України, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ст.150 СК України, позивач та відповідачка зобов'язані виховувати сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст.151 СК України, позивач та відповідачка мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання сина. Вони мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам; обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Як вбачається зі приписів ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до положень ст.155 СК України, здійснення позивачем та відповідачкою своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав сина та його людської гідності. Їх батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зазначені права та обовязки у рівній мірі стосуються як позивача так і відповідачки. Судом встановлено, що вони бажають мати вказані права щодо свого сина та виконувати передбачені законодавством обовязки щодо нього. У відповідності до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки обмеження зазначеного права. Відповідно до положень ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Як вбачається з вимог ст.ст.158,159 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Із змісту ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини Хант проти України, та Олссон проти Швеції: між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, вищевказане рівноправне право батьків щодо дитини може бути обмежено в інтересах саме дитини, а не її батьків. Отже, якщо батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з них, який проживає окремо, у вихованні дитини, то з метою подальшого захисту своїх прав чи інтересів батько та/або мати дитини не позбавлені права звернутися до суду з позовом для визначення способів їх участі у вихованні дитини в судовому порядку. Проаналізувавши обставини справи, суд погоджується з способом участі позивача у вихованні малолітньої дитини, запропонованим у вказаному висновку комісії Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, оскільки він достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини. При цьому суд вважає висновок органу опіки та піклування таким, що є більш прийнятним для визначення участі батька в вихованні сина, а саме конкретно на даний час його розвитку /2 роки 6 місяців/, розпорядку дня дитини та стану її здоровя. Висновок Служби у справах дітей з приводу можливості побачень батька з дитиною без присутності матері обґрунтовані метою поступового налагодження контакту [PERSON]. із сином, тобто\~ визначення необхідності присутності матері під час зустрічей має носити не постійний,а тимчасовий характер, протягом часу, необхідного для налагодження контакту батька з дитиною. Та суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Конфліктні відносини сторін не повинні бути перепоною в спілкуванні дитини з батьком, і в даному випадку сторони повинні діяти в інтересах дитини та поводити себе гідно, показуючи приклад своїй дитині. Конфліктні стосунки сторін, погано впливатимуть на дитину при зустрічах позивача з дитиною в присутності матері. Зустрічі на одинці не будуть стресовими для дитини, а навпаки слугуватимуть покращенню їх стосунків. Відтак, враховуючи положення вищенаведених правових норм, рішення Комісії з питань захисту прав дитини, вікові особливості психо - емоційного розвитку дитини, оскільки дитина є хлопчиком та, відповідно, фізично й психологічно більш сумісна з батьком, способами участі позивача у вихованні дитини слід встановити такий порядок участі, який би передбачав систематичні побачення дитини з батьком та не суперечив інтересам дитини, не перешкоджав її нормальному розвитку і відповідав обсягу обов'язків та прав батька щодо сина. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] прагне безперешкодного, рівноправного спілкування з сином нарівні з матірю, тому судом приймається до уваги намагання батька зустрічатися з дитиною, безпосередні звернення із заявами до органу опіки та піклування, а в подальшому з позовом до суду, також свідчать про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина. При цьому судом встановлено, що кожен з батьків любить сина [PERSON], турбується про нього та бажає брати участь у його вихованні. З досліджених судом обставин та доказів вбачається, що батько [PERSON] цікавиться розвитком та вихованням дитини [PERSON], розділяє витрати на його утримання, також у добровільному порядку матеріальну допомогу, про що свідчать платіжні документи про перерахування грошових кошів [PERSON]. понесення витрат на придбання іграшок та ліків для дитини (а.с.121-127), на теперішній час [PERSON] працевлаштований, має постійне джерело прибутку, постійне місце проживання та реєстрації, веде нормальний спосіб життя, негативного впливу на дитину не здійснює. Також, в судовому засіданні встановлено, що мати [PERSON] не завжди дозволяє бачитись батькові [PERSON] з його малолітнім сином, пояснюючи це різними обєктивними та субєктивними причинами режим дня дитини, стан здоровя, незнання позивачем як з дитиною поводитись тощо. Дійсно, як встановлено в судовому засіданні, позивач не мав можливості спілкуватися із сином з причин наявності перешкод відповідачкою [PERSON] у спілкуванні батька з сином. Однак, у ході судового розгляду справи як до надання висновку органом опіки та піклування, так і до постановлення рішення, позивач та відповідач зустрічалися, та відповідач мав поодинокі випадки спілкування з сином. З пояснень сторін, наданих у судових засіданнях, вбачається, що домовленості між ними не виконувалися з причини скасування зустрічей відповідачкою із власної ініціативи, без наявності будь-яких обєктивних на те причин. Відповідач [PERSON], не виконуючи належним чином рішення органу опіки та піклування, чинить перешкоди позивачу \~[PERSON]\~в наданні систематичних побачень з сином [PERSON],\~у встановлені в розпорядженні Голови Василівської РДА години та дні, що підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показаннями представників служби у справа дітей Василівської РДА Запорізької області [PERSON], [PERSON] Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Отже, діти мають рівне право на виховання з боку матері та батька. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мають рівні права та обовязки по відношенню до свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Отже, суд вважає доцільним та справедливим, в інтересах, насамперед дитини, враховуючи права батька щодо спілкування з сином, та права матері, визначити [PERSON] наступні способи участі у спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO] та здійсненні його виховання шляхом встановлення шляхом встановлення систематичних побачень у такий спосіб: щодня з понеділка по пятницю з 17-00 години до 18-00 години без присутності матері дитини [PERSON]; щонеділі з 12-00 години до 17-00 години без присутності матері дитини [PERSON]; побачення з сином [PERSON] в день його народження 03 квітня щороку тривалістю не менше 3-х годин протягом дня, без присутності матері дитини [PERSON], в місцях за вибором батька [PERSON], з урахуванням режиму дня та стану здоровя дитини. При цьому, «в місцях за вибором батька» мається на увазі не конкретна адреса проживання позивача, відповідача, а населений пункт, де батько з сином можуть відвідувати дитячі культурно-масові, спортивні, розважальні та оздоровчі заклади та інші. Визначення безперешкодного спілкування позивача з сином без присутності матері у визначені судом дні та часи, суд вважає можливим та необхідним по відношенню до дитини, та вважає, що вказаний вище графік побачень батька з сином жодним чином не вплине негативно на психологічний стан дитини. За цих обставин, зважаючи на ранній вік дитини, необхідності у нормальному рості та поступовому, планомірному і послідовному розвитку, оскільки дитина в цьому віці потребує постійної емоційної привязаності, ще у повній мірі не може правильно сприймати навколишнє середовище, усвідомлюючи його, легко змінювати звичний режим харчування, активності-відпочинку, що викликатиме нервове перенавантаження, суд вважає, що відірваність від матері на одну годину щодня та пять годин кожного вихідного дня неділі, жодним чином не може негативно впливати на дитину. Саме такий порядок визначити суд вважає необхідним з тим, щоб дитини звикла до батька, між ними встановився належний контакт, та вони знайшли спільну мову, після чого, в разі необхідності, зазначений графік може бути змінено. Вислухавши всіх учасників процесу та дослідивши ретельно всі матеріали справи, суд вважає, що на даний час, підстави для встановлення іншого способу участі у спілкуванні позивача з сином, відсутні. Суд також при вирішенні даного спору приймає до уваги виключно позитивні характеристики позивача, які містяться у справі, а також ті обставина, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не позбавлені батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], на обліку у лікарів нарколога та психіатра позивач [PERSON] не перебуває, має постійне місце роботи, регулярний дохід та постійне джерело прибутку. З урахуванням вищевикладеного та всіх обставин, що мають істотне значення, вирішуючи питання про визначення способу участі позивача у вихованні дитини,\~місця та часу спілкування батька з сином,\~ суд прийшов до висновку про те, що позивач [PERSON], як батько дитини, має права та обовязки по відношенню до сина [PERSON], у тому числі, право на спілкування з дитиною та її виховання. Оскільки, позивач та відповідачка не врегулювали спір у позасудовому порядку, з урахуванням віку дитини [PERSON], який народився 03 квітня 2013 року,\~його статі, розпорядку дня малолітньої дитини, рішення органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-51/1459 від 15.09.2015 року,\~а також поведінки батьків,\~враховуючи їх неприязні відносини, які склалися на теперішній час у відповідачки щодо позивача та які можуть негативно вплинути на інтереси дитини, суд вважає необхідним встановити час побачень позивача з сином - [PERSON], [INFO], надавши йому час для спілкування з дитиною, а саме: щодня з понеділка по пятницю з 17-00 години до 18-00 години без присутності матері дитини [PERSON]; щонеділі з 12-00 години до 17-00 години без присутності матері дитини [PERSON]; побачення з сином [PERSON] в день його народження 03 квітня щороку тривалістю не менше 3-х годин протягом дня, без присутності матері дитини [PERSON] та суд вважає, що саме такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial