Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

22 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до обласного бюро судово-медичної експертизи про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, в якому послався на те, що він з 01.12.2014 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду судово-медичного експерта відділу чергових судово-медичних експертів та молодших медичних сестер.\~Наказом № 96/К від 02.09.2015 року позивачу було оголошено догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежне виконання своїх функціональних обовязків, наказу №35 від 14.07.2015 року по обласному бюро судово-медичної експертизи. Посилаючись на порушенням діючого законодавства при оголошенні догани, позивач просить суд наказ начальника обласного бюро судово-медичної експертизи від 02.09.2015 року №96/К в частині оголошення йому догани п.1 визнати незаконним та скасувати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача вимоги позову заперечив,просив в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу № 132/к від 27.11.2014 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду судово-медичного експерта відділу чергових судово-медичних експертів та молодших медичних сестер з 01.12.2014 року ( а.с.4-5) В своєї діяльності позивач [PERSON] керується діючим законодавством, Посадовою інструкцією (а.с.19-23), Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 7-12) \~Наказом № 96/К від 02.09.2015 року позивачу [PERSON] було оголошено догану за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежне виконання своїх функціональних обовязків, наказу №35 від 14.07.2015 року по обласному бюро судово-медичної експертизи (а.с.6). Як зазначено в наказі підставою для накладення дисциплінарного стягнення були дві доповідні записки [PERSON], [PERSON], пояснююча записка [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 140 КЗпП України щодо окремих несумлінних працівнків застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до графіку ургентних чергувань лікарів судово-медичних експертів по області та м.Івано-Франківську на червень 2015 року позивач [PERSON] знаходився на чергуванні 22-23 червня 2015 року та 25-26 червня 2015 року (а.с.63) Згідно доповідної записки [PERSON] від 22.06.2015 року під час перевірки відробки робочого часу комісією встановлено,що позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці 22.06.2015 року з 09 години 15 хвилин по 09 годину 45 хвилин ( а.с. 13) З даного приводу позивач [PERSON] повідомив,що 22.06.2015 року о 08-00 год. заступив на чергування, під час роботи виявив, що адміністрацією ОБСМЕ не забезпечено для виїзду на місце події витратний матеріал (рукавички) та був змушений поїхати до аптечного складу для придбання рукавичок з метою безперебійного функціонування чергової частини (а.с.14) Як вбачається з пояснюючої [PERSON] від 23.06.2015 року 22.06.2015 року в період часу з 08.00 години до 13.00 години [PERSON] до неї за витратним матеріалом (рукавичками) не звертався (а.с.24). Згідно доповідної записки [PERSON] від 26.06.2015 року встановлений факт відсутності [PERSON] на робочому місці 22.06.2015 року з 09 години 15 хвилин по 09 годину 45 хвилин без будь-яких підстав під час чергування ( а.с. 25). Наказом №35 від 14.07.2014 року по обласному бюро судово-медичної експертизи Про контроль за відпрацюванням робочого часу заведено журнал обліку робочого часу працівників обласного бюро судово-медичної експертизи з 15 липня 2014 року (а.с.18) Згідно доповідної записки [PERSON] від 26.06.2015 року під час перевірки журналу обліку робочого часу встановлено факт відсутності на чергуванні [PERSON] згідно графіка чергувань 25-26 червня 2015 року, підписи в журналі обліку експерта відсутні (а.с.26). Відповідно до резолюції начальника обл.бюро СМЕ доручено провести службову перевірку по даному факту [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт відсутності підпису позивача в журналі обліку робочого часу 25-26.06.2015 року підтверджується копією журналу (а.с.38-39) Згідно акту комісії від 30.06.2015 року лікар [PERSON] відмовився дати письмове пояснення про відсутність підпису в журналі обліку робочого часу 25,26 червня 2015 року (а.с.45), про що в.о. завідувача відділом чергових судово-медичних експертів [PERSON] повідомила начальника ОБСМЕ доповідною запискою від 30.06.2015 року (а.с.78) Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що по понеділках проводяться наради завідуючих відділів СМЕ. 22.06.2015 року в.о. завідувача відділом чергових судово-медичних експертів [PERSON] в період часу з 08 години 30 хвилин до 09 години 30 хвилин знаходилась на нараді,а тому суд вважає встановленим,що позивач в той час не міг звернутися до завідувачого за витратним матеіралом. Крім того, при прийнятті на роботу позивачу не надавалась посадова інструкція для ознайомлення. Посадова інструкція затверджена 10.06.2015 року, а надана позивачу для ознайомлення 15.09.2015 року. Суд не вбачає порушення трудової дисципліни позивача через відсутність записів в журналі обліку робочого часу,оскільки з наказом № 35 від 14.07.2014 року позивач ознайомлений не був. Відповідно до ст.149 КзпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Вказаних вимог закону відповідачем не дотримано, перед накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани власник або уповноважений ним орган не зажадав від порушника трудової дисципліни письмові пояснення щодо відсутності підпису в журналі обліку робочого часу 25,26 червня 2015 року, Суд не приймає до уваги,складений акт про відмову від дачі пояснень від 30.06.2015 року, оскільки 30.06.2015 року позивач [PERSON] на роботі не був. Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган взагалі не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, відсутність заподіяної ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином,суд вважає,що дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідно до наказу № 96/К від 02.09.2015 року до позивача застосовано неправомірно, оскільки не встановлено порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку та неналежного виконання посадових обовязків позивачем [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що будучи черговим експертом позивач [PERSON] залишив робоче місце з причин,що не мають відношення до виконуваної роботи та позивач обєктивно створював умови для затягування реагування Бюро на запити судово-слідчих органів, оскільки як зазначив позивач причиною відсутності на робочому місце була саме робоча необхідність ( відсутність витратного матеріалу). Крім того, як зазначили в судовому засіданні представники сторін в час відсутності позивача на роботі викликів експерта слідчими органами не було, виклик чергових експертів судово-слідчими органами здійснюється на мобільний телефон, а тому суд вважає помлковим висновок відповідача про створення умов для затягування реагування Бюро на запити судово-слідчих органів. Посилання представника відповідача на те, що позивачу було відомо про порядок ведення журналу обліку робочого часу працівників ОБСМЕ, оскільки про зміст цього наказу позивачу було відомо при проведенні переривчатих курсів та в ньому позивач ставив свої відмітки, суд не примає до уваги, оскільки наказом не передбачено порядок його ведення та відповідальність працівників за порушення наказу. Також, суд вважає не належним доказом довідку № 2\\5657 від 07.10.2015 року про наявність витратних матеріалів у достатній кількості, оскільки довідка складена після притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Оскільки судом задоволені позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати відповідно до ставки сплати судового збору немайнового характеру у розмірі 487 гривень 20 копійок. За змістом\~ст. 84 ЦПК України\~, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як роз'яснено у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №10 від 17.10.201 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, стороною позивача розрахунку витрат суду не надано,а тому суд не вбачає підстав для стягнення зазначеної позивачем суми. На підставі викладеного,ст. ст. 140, 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України та

Outcome: partial