Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

16 лютого 2018 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулись ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 02 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8500, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 10.01.2018 року має заборгованість у розмірі - 111312,46 грн., з яких: 4967,54 грн. - заборгованість за кредитом; 97468,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); 5276,78 грн.- штраф (процентна складова). Тому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі - 111312,46 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, з якого вбачається, що позивач зазначає строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тариф, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7 відсотків ( з 02.04.2014 року наказом СП- 2014- 6635230 від 02.04.2014 року розмір платежу було зменшено до 5 відсотків) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту( п.2.1.1.12.4). У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг ( п.2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2) та тарифів. Щодо формули нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість пояснюють: до 04.2014 року діяла наступна формула нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*Y=Z, N- поточне тіло кредиту; M - процентна ставка; 360/365- кількість днів у році; Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z- сума нарахованих процентів. Нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*Y=Z. З 04.2014 року банком були внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затвердженні Наказом № СП -2014- 6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення простроченних зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Діючі з 04.2014 року формули нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*( 2 або 1) *Y=Z. N- заборгованість за кредитом ( поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції ( в попередньому місяці); М- процентна ставка; 360/365- кількість днів у році; 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки ( 1- застосовується у разі належного виконання зобов'язань, 2- підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості). У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. Щодо правомірності нарахування штрафів, пояснили наступне: сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою: «500» грн. + «5» відсотків від заборгованості за кредитом. У зв'язку з цим, обставини на які відповідач посилається в своєму заперечені, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернені до суду. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнає частково, а саме визнає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4967,54 грн. В іншій частині позову просить відмовити у зв'язку з недоведеністю. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, в якому вона також просить частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з неї заборгованість по тілу кредита, мотивуючи свої вимоги тим, що вона вважає, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 02.02.2011 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку, що не відповідає вимогам ст. 1056-1 ЦК України. На момент укладання договору відсоткова ставка становила 3 відсотки щомісяця на залишок заборгованості, тобто 36 відсотків за календарний рік. Однак позивач в односторонньому порядку з 02.01.2013 року зменшив ставку до 30 відсотків, а з 01.09.2014 року збільшив відсоткову ставку до 34,80 відсотків річних, з 01.04.2015 року до цього часу до 43,20 відсотків річних. Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення їй під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним. Таким чином, при процентній ставці по кредиту до 31.12.2012 року - 36 відсотків, з 01.01.2013 року - 30,00 відсотків, з 01.09.2014 року- 34,80 відсотків, 01.04.2015 року - 43,20 відсотків, отже проценти нараховані нараховані банком на 10.01.2018 року в 19,6 разів перевищують заборгованість за кредитом. Що стосується штрафів, їй як відповідачу нарахований штраф за порушення строків платежів (фіксована частина) 500 грн. та штраф ( процентна складова) 5276,78 грн. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-2003 цс 15 від 21 жовтня 2015 року, вона вважає, що стягнення штрафів з неї, як відповідача є подвійною цивільно- правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів за порушення строків платежів ( фіксована частина) 500, 00 грн. та штрафу ( процентна складова) - 5276,78 грн. також не підлягають задоволенню. Також вказує, що взагалі не відомо з якого розрахунку була нарахована сума штрафу в розмірі 5276,78 грн., так як в таблиці сума/нарахування відсутні. Крім того, позивач ставить питання щодо стягнення суми неустойки за період з 30.06.2015 року по 10.01.2018 року, тобто майже за три роки, однак відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Тобто сума заборгованості за пенею складає 1200,00 грн. з 10.01.2017 року по 10.01.2018 року. Однак їй як відповідачу та боржнику по справі нараховувалась пеня щомісячнов твердій грошовій сумі по 100 грн., а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Вона вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня. Тому вона просить стягнути з неї тільки заборгованість по тілу кредиту в сумі 4967,54 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, та не заперечується відповідачем, що 02 лютого 2011 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] погодилась, що ця анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також в анкеті-заяві було зазначено, що [PERSON] зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на веб-сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 634 ЦК України, передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Згідно ст.1054 ЦК України. за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до наявного розрахунку, який знаходиться в матеріалах справи, заборгованості за договором вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком в порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме: з 02 січня 2013 року до 30,0%, з 1 вересня 2014 року до 34,80 %, а з 1 квітня 2015 року до 43,20% річних. Звернувшись в суд з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом, які складають 97468,14 грн. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України, або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України, зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Встановлено, що 02 лютого 2011 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформила заяву на надання їй кредитної карти з кредитним лімітом 8500,00 грн. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, банк має право встановлювати зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п 1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile- banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень, але матеріали справи не містять даних про підключення відповідача до вказаного комплексу. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан карткового рахунку. Таким чином позивач не надав доказів виконання ним умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що підвищення позивачем відсоткової ставки за договором було проведено в односторонньому порядку, з порушенням вимог закону, внаслідок чого позивачем було неправильно розраховано розмір заборгованості. У зв'язку з тим, що розрахунок, наданий позивачем, станом на 10.01.2018 року, є нечітким та незрозумілим, тому судом 10 липня 2018 року було винесено ухвалу про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» детального розрахунку заборгованості за відсотками з зазначеними письмовими роз'ясненнями порядку нарахування сум заборгованості за договором б/н від 02.02.2011 року; детального розрахунку заборгованості по пені за договором б/н від 02.02.2011 року, складених і належним чином посвідчених відповідальною особою банку. З наданого розрахунку та виписки по кредитному рахунку клієнта, суд не вбачає за можливе прорахувати правомірність та правильність нарахування відсотків за користування кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках слід відмовити. Також суд вважає, що підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору немає виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту. У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафів, передбачених п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5276,78 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, відповідачкою заявлена вимога про застосування спеціальної позовної давності в один рік за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення пені. Враховуючи позовну давність, встановлену ч.2 ст.258 ЦК України, а також банківські тарифи за 12 місяців, розмір пені становитиме 1200,00 грн. Враховуючи вищенаведене з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.02.2011 року станом на 10.01.2018 року в розмірі 6167,54 грн., з яких: 4967,54 грн. - заборгованість за кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 105,72 грн.

Outcome: partial