Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

11.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив припинити право власності [PERSON], який помер, на земельні ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по вул. Маліновського, 80 в м. Новий Буг Миколаївської області та визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 31.01.2014 року він придбав за договором купівлі-продажу у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок № 80 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Маліновського в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, будучи власником вказаного будинку, він не має можливості приватизувати земельні ділянки з якими поєднаний цей будинок, оскільки такі земельні ділянки (для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства) перебувають у власності іншої особи, - [PERSON], який помер, а тому посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просив припинити право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки і визнати таке право за собою. В судове засіданні позивач не зявився, однак напередодні направив заяву, в якій вказав, що в судове засідання зявитися не може, просить справу слухати без його присутності, свій позов підтримує та просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з'явився, також напередодні направив заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Справу просив слухати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (позивача, відповідача), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку, укладених між продавцями [PERSON] та [PERSON] та покупцем [PERSON], що посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] 30.01.2014 року за р./№ 86 та р./№ 87, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку № 80 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Маліновського в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку а поруч з цим будинком розташована присадибна земельна ділянка площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства. Зазначені земельні ділянки приватизовані громадянином [PERSON], та значаться за ним відповідно до державних актів на право приватної власності на землю, що видані йому 24.04.1996 року 1) за серією ІІІ-МК №038199 та 2) за серії ІІІ-МК №038198. Проте оригінали цих державних актів на право приватної власності на земельні ділянки були втрачені, про що свідчить оголошення в [PERSON] районній газеті «Вперед» від 14.03.2015 року про їх втрату. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. Згідно даних відділу ДРАЦС [PERSON] РУЮ у Миколаївській області, [PERSON] помер 19.01.2004 року в м. Миколаєві. Таким чином, з часу набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно, спливу одинадцятирічного строку після смерті [PERSON] та не прийняття спадкоємцями спадщини після його смерті, - суб'єктивне право громадянина [PERSON], який володів на праві власності земельними ділянками площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства, згідно вимог п. "б" ст. 140 ЗК України, вважається припиненим, а тому вимоги позивача в частині припинення права власності [PERSON] на вказані земельні ділянки підлягають задоволенню. Водночас, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] лише в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по вул. Маліновського, 80 в м. Новий Буг. Так, положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України не передбачають права особи на перехід до неї права власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого підсобного господарства, у разі набуття права власності на жилий будинок. Таке право стосується лише земельних ділянок, на яких розташований жилий будинок і цільове призначення яких обслуговування жилих будинків і господарських споруд.\~\~\~ За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства не грунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем зв'язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Outcome: partial