Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

01.07.2021 до суду звернувся представник АТ «Кредобанк» з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивує тим, що між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-222737, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 80 000 грн. на строк до 23.09.2022. У відповідності до п. 4.1. Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 55% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 27.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 124 178,95 грн, з них 73 293,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 885,79 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до анкети-заяви № CL-222737 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та аким, що не потребує згоди другого із подружжя. Посилаючись на викладене просить суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором № CL-222737 від 25.09.2019 у розмірі 124 178,95 та судові витрати. 15.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без участі їх представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином в тому числі шляхом оголошення про виклик до суду на офіційному веб сайті Лебединського районного суду. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 25.09.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № CL-222737 за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 80000 грн. на строк до 23.09.2022 зі сплатою 55 % річних за користування кредитом. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору). Відповідно до п.2.4 договору позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби 30423,62 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 19470 грн. та перед АТ "УкрСиббанк" в сумі 30106,38 грн. Відповідно до п. 2.5 договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичальнику рахунок № [NUMBER] . Тобто, банк виконав взяті на себе зобов`язання по договору. Заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки сплачена не була. 19.04.2021 представник АТ «Кредобанк» направив [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості. Позичальник отримала відправлення 13.05.2021, проте, заборгованість за кредитом погашена не була. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-222737 від 25.09.2019 станом на 27.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 124 178,95 грн, з них 73 293,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 885,79 грн - заборгованість за відсотками. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № CL-222737 від 25.09.2019 в розмірі 124 178,95 грн, з них 73 293,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 885,79 грн - заборгованість за відсотками. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 417,89 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги, укладений 11.02.2019 між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВА», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018 та Довіреність №11821 від 30.12.2020. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 2270 грн. судового збору. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2270 грн. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-222737 від 25.09.2019, то суд приходить до переконання, що у їх задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 24.09.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № СL-222373 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . У вищевказаній Анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Тому, вбачають можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Як встановлено судом договору поруки [PERSON] не підписував, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, вказівка в анкеті-заяві про незаперечення проти отримання його жінкою кредиту, не підтверджує, що [PERSON] погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк», а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial