Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

08.06.2018 КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в якому просить стягнути суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 8169 грн.78 коп., з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2011 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 4515, 77 грн. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2008 року по 30 квітня 2018 року - у розмірі 2647,05 грн., інфляційні витрати - 189,02 грн., 3 % річних від простроченої суми - 817,94 грн. та судовий збір. До позову представником позивача подано до суду орієнтовний розрахунок розміру судових витрат, в якій представник позивача зазначив суму витрат - 11,50 грн., які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі, призначено до розгляду в судовому засіданні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] . Відповідач отримував надані послуги водопостачання і водовідведення та неналежним чином виконував зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати послуг, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість на вищевказану суму, яку і просять стягнути в судовому порядку. 16.10.2018 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, разом із клопотанням про виклик свідків, про застосування строку позовної давності, а також про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. У відзиві на позов відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, посилається на встановлені законом строки позовної давності, не погоджується із наведеною в позові сумою заборгованості та інфляційних витрат, розрахунком суми 3% річних та просить позовну заяву залишити без задоволення, зазначає, що послуги йому не надавалися, договору з позивачем не має, а також що послугами КП «Харківводоканал» не користується. 17.10.2018 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до КП «Харківводоканал» про відшкодування моральної шкоди. [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що у сторін відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу надання послуг з водопостачання та з водовідведення. Відповідач зазначав про це в листі до КП «Харківводоканал».Однак КП «Харківводоканал» в судовому та позасудовому порядку постійно вимагає оплати за неотримані [PERSON] послуги.Ситуація, в яку потрапив [PERSON] , через незаконні дії КП «Харківводоканал» завдає йому душевні муки та страждання, позбавляє звичайного стану життя. Він знаходиться в постійній стресовій ситуації, його не залишає апатія, яка в свою чергу порушує нормальні життєві зв`язки через неможливість продовжувати активне суспільне життя - спілкування з рідними, друзями та незнайомими людьми, як це було раніше. Зважаючи на поганий стан здоров`я [PERSON] та його інвалідність, незаконні дії КП «Харківводоканал» завдають позивачу за зустрічним позовом моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. Обставини щодо не користування відповідачем послугами водопостачання та водовідведення можуть бути підтверджені показаннями сусідів відповідача. 02.11.2020 представником КП «Харківводоканал» подано до суду відповідь на відзив. 05.11.2018 представником [PERSON] - адвокатом Кундіус Є.В. подано до суду заперечення. 14.11.2018 ухвалою Київського районного суду м.Харкова прийнято до спільного розгляду разом з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до КП «Харківводоканал» про відшкодування моральної шкоди, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 27.11.2018 представником КП «Харківводоканал» подано до суду відзив на зустрічний позов. 03.12.2018 представником позивача за зустрічним позовом - адвокатом Кундіус Є.В подано до суду відповідь на відзив. 12.12.2018 в судовому засіданні представником КП «Харківводоканал» подано до суду заперечення на зустрічний позов. Представник позивача в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Пояснив суду, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком, підстав застосування позовної давності та підстав для зменшення позовних вимог позивачем не вбачається, з огляду на безперервність порушення виконання зобов`язань відповідачем, а також переривання строку давності зверненням у 2015 році позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, з приводу задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог КП «Харківводоканал» заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що розрахунок, наданий позивачем не є вірним, оскільки не відображає обсяг наданих та спожитих ним послуг, посилається на необхідність застосування до даних правовідносин вимог закону щодо пред`явлення вимог в межах строку позовної давності. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав, що наведені в ньому та з огляду на неправомірність вимог первісного позову. В судове засідання 26.10.2020 відповідач, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник- адвокат Кундіус Є.В. не з*явилися, [PERSON] подав заяву про відкладення судового розгляду у зв*язку з карантином. При вирішенні питання можливості розгляду справи, судом враховано, що відповідачем до суду подано відзив, заперечення, відповідь на відзив в яких висловлена позиція щодо позовних вимог первісного позову та зустрічного та висловили свою позицію щодо позовних вимог у судовому засіданні. Згідно вимог ст.43 ЦПК України позивач та відповідач зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності є складовою частиною конституційного принципу верховенства права. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи, наявність в матеріалах справи відзиву на позови первісний та зустрічний, відповіді на відзив, заперечень та відсутність будь-яких інших клопотань, які заявлені та не розглянуті судом, враховуючи висловлену позицію сторін за позами первісним та зустрічним, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, встановивши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] та відповідач є споживачем послуг позивача. (а.с. 6). Також в матеріалах справи міститься довідка, надана відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, згідно якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 25) і дана обставина ним не заперечувалася протягом судового розгляду. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в своїх поясненнях суду стверджував, що проживає в різних місцях, часто буває в командировках, в гуртожитках, літом буває в РФ, в період часу з 2012 до 2017 року проживав у друга на дачі за межами м.Харків. [PERSON] стверджував, що за адресою: [ADDRESS] не мешкає, послугами централізованого водопостачання та водовідведення за цією адресою не користується, договір з КП «Харківводоканал» не укладав. тому ніколи не сплачував за ці послуги. Вимоги щодо стягнення з нього заборгованості по оплаті централізованого водопостачання та водовідведення вважає неправомірними, такими що завдають йому моральної шкоди, про стягнення якої заявив зустрічні вимоги. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її сусідом, в період часу з січня 2011 по квітень 2018 року він постійно не проживав в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , проте не змогла пояснити достовірно на запитання головуючого чи користувався її сусід [PERSON] послугами централізованого водопостачання та водовідведення. Інший свідок - [PERSON] , який заявлений позивачем, неодноразово викликався судом, проте жодного разу до суду не прибув, явку для надання пояснень даного свідка в судове засідання позивач не забезпечив. Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг по водовідведенню та водопостачанню в будинку, де знаходиться квартира відповідача. У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», установлено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є споживачі питної води. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безпреривно, належної якості та підлягає оплаті. Відповідно до п. 18 ч.1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення …» розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» тарифи на надання послуг питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю компенсувати експлуатаційні витрати та забезпечити надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання. Несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів. Проживаючи у багатоквартирному будинку, відповідач користуються житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] взагалі не користується послугами КП «Харківводоканал» до суду не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є споживачі питної води. Як вбачається з розрахунку, наданого КП «Харківводоконал» відповідачем не була сплачена сума заборгованості за отримані послуги водопостачання та водовідведення, яка на час розгляду справи не погашена. Згідно наданих позивачем розрахунків, відповідачу нарахована заборгованість у загальному розмірі 8169 грн.78 коп., з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2011 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 4515, 77 грн. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2008 року по 30 квітня 2018 року - у розмірі 2647,05 грн., інфляційні витрати - 189,02 грн., 3 % річних від простроченої суми - 817,94 грн.. (а.с.6-12). Наданими послугами водопостачання та водовідведення відповідач користувався, із заявами про припинення надання послуг, а також зі скаргами у зв`язку із ненаданням послуг не звертався. Зазначена заборгованість утворилася внаслідок непроведення оплати відповідачем за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми заборгованості. Відповідачем не спростовані докази позивача щодо наявної заборгованості, не доведено належними допустимими доказами фактів ненадання йому послуг, не споживання позивачем послуг або оформлення відмови від їх надання. У випадку небажання сплачувати послуги водопостачання та водовідведення, відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від цієї послуги КП «Харківводоканал», однак не скористався даною можливістю та не звертався до відповідача з будь-якими заявами щодо якості надання послуг водопостачання або відключення від постачання води, каналізації. Доказів на підтвердження того, що відповідач не користувався послугами КП «Харківводоканал» суду не надано. У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч.1 ст.64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Однак, суд враховує, що відповідачами подана до суду письмова заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача. При вирішення даного питання, суд приходить до наступного. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи КП «Харківводоканал» 08.06.2018 звернулося до Київського районного суду м. Харкова з даною позовною, перед цим, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2017 вкасовано судовий наказ від 23.02.2015 про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Щодо посилання представника позивача за первісним позовом на переривання перебігу позовної давності суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду з позовом 08.06.2018 року та заявив вимогу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги станом на 30.04.2018 року, за період з вересня 2008 року, а також трьох процентів річних й інфляційних втрат за останні 3 роки (згідно з наданим розрахунком), вважаючи, що позовна давність стосовно оплати за централізоване водопостачання та водовідведення, яку відповідач не вносив, перервалася поданням заяви про видачу судового наказу у 2015 році. Відповідач разом з відзивом подав письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог позивача. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Велика Палата Верховного Суду в правовій позиції, викладеній у постанові від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17 зазначає, що інститут переривання позовної давності до спірних відносин незастосовний. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі починається наступного дня після пред`явлення позову. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності за заявою відповідача суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» до відповідачів є доведеними та обґрунтованими в межах строку позовної давності (3 роки з моменту пред*явлення позову) та такими, що підлягають задоволенню за період 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних в межах строку позовної давності є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Саме за вказаний період судом розрахована сума заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та яка склала: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року - у розмірі 2801,07 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року - у розмірі 1534 грн. 02 коп., інфляційні витрати - 189 грн. 02 коп., 3 % річних від простроченої суми - 817 грн. 94 коп. У задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал» до відповідачів поза строку позовної давності за період до 01.05.2015 року за послуги водопостачання та водовідведення суд відмовляє на підставі ст. 267 ЦК України, оскільки відсутні підстави для поновлення строку за цей період та не були подані заяви про поважність причини пропуску строку за цей період. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і зазначено в статтях 32,56,62,152 Конституції України. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у етапі 23 якого встановлено, що на шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п`ята). Відповідно до п.З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про кодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем заявлена в позові моральна шкода, оцінюється на суму 5 000 грн., яка обґрунтовується завданими йому моральними стражданнями, заподіяними незаконними діями КП «Харківводоканал», що викликані вимогами про оплату послуг, які йому не надавалися і якими він не користувався. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на-захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним і Господарським кодексами і відповідними законами України. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому зсуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З урахуванням, вищенаведеного, оскільки судом встановлена наявність заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, вимоги відповідача за зустрічним позовом КП «Харківводоканал» про сплату заборгованості не є неправомірними, таким чином направлення досудових вимог до [PERSON] , як засобу досудового врегулювання спору не є порушенням прав позивача за зустрічним позовом. Суд вважає, що таким чином його права не є порушувалися, а тому і підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, позивачем не зазначено доказів на підтвердження наявності моральної шкоди(довідка про інвалідність з 2009 р. за загальним захворюванням не містить причинно-наслідкового зв`язку з вимогами КП «Харківводоканал»). Також, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не обґрунтовано розмір заявлених вимог, підстави її стягнення, тобто зазначення якими саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано шкоду на цю суму, як цими діями порушено його життєві зв`язки, чим спричинені душевні муки та страждання, причинний зв`язок між неправомірними діями КП «Харківводоканал» та наслідками. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про безпідставність вимог [PERSON] до КП «Харківводоканал» та суд відмовляє у позові за недоведеністю та безпідставністю в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial