Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною віку повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач матеріальної допомоги неповнолітній дитині в добровільному порядку не надає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у сумі 1000 гривень. Відповідач у судовому засіданні проти стягнення з нього в примусовому порядку аліментів на утримання неповнолітньої дитини не заперечує, однак в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням [PERSON] районого суду Сумської області від 13.03.2015 був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], відповідно до свідоцтва про народження якої (а.с.7) в графі «батько» значиться [PERSON]. Сторони проживають окремо, неповнолітня дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері позивача по справі. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] РДА від 25.06.2015 (а.с.6) вирішено участь батька у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3). Відповідно до Протоколу\~№ 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками\~\~ цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. \~\~Згідно зі ст. ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. \~\~Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~\~Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну дитину в розрахунку на місяць становить з 01.05.2017: для дітей віком до 6 років 1624 гривень (30% становить 487,20 грн.). Позивач працює, має середньомісячну заробітну плату у розмірі 960,39 грн. (а.с.9), також перебуває на обліку в УПСЗН [PERSON] РДА, де отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 601,29 грн. (а.с.8), інших джерел доходів не має, тому не має можливості самостійно надавати неповнолітній дитині належне матеріальне утримання та забезпечувати власні потреби. Крім цього, відповідно до довідки [PERSON] ЦРЛ (а.с.12) малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на «Д» обліку у лікаря-фтизіатра. Відповідач офіційно не працює, має неофіційні заробітки, інвалідом не являється, працездатний, стягнення за виконавчими документами з нього проводяться, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сімї на своєму утриманні не має, тому суд доходить висновку, що відповідач має можливість працевлаштуватися офіційно та надавати на утримання своєї неповнолітньої доньки матеріальну допомогу, оскільки відсутність постійного місця роботи та заробітку не звільняє його від аліментного обовязку, покладеного на нього законом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи обставини справи, приписи ст.184 СК України, з урахуванням позицій сторін та їх матеріального стану, а також стану здоровя малолітньої дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити частково і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову, а також стягнути з нього судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини позову. На підставі ст.ст. 180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial