Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

13 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 16.08.2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 722. Від спільного шлюбу вони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 14 квітня 2017 року. В звязку із скрутним матеріальним становищем, оскільки на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а також на підставі ст. ст. 84, 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1\~000 грн. та судовий збір в сумі 640 грн. Просила суд, шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 16.08.2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №722 розірвати, стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 1\~000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті держмита за оформлення розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Позивач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі /а.с. 17/, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначила, що з 14 квітня 2017 року вона з відповідачем не веде спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини, проживає окремо, майнового спору та спору щодо проживання дітей не має, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "Порхун". Відповідач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі /а.с. 18/, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Також зазначив, що з 14 квітня 2017 року він з позивачем не веде спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини, проживає окремо, майнового спору та спору щодо проживання дітей не має, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем (матірю). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, протокол судового засідання не вівся. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 9 Конституції України\~\~чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище Нещерет) [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 16 серпня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.08.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 722, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-КИ №120849 від 16.08.2008 року /а.с. 6/. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ № 423101 від 05.03.2013 року /а.с. 7/ та сина [PERSON] Мікаеля Михайловича, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 220990 від 17.02.2009 року /а.с. 8/. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 14 квітня 2017 року, що підтверджується поясненнями позивача викладеними в позові /а.с. 3/, а також поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 18.12.2017 року /а.с. 17-18/. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо з 14 квітня 2017 року, що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 18.12.2017 року /а.с. 17-18/. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку для примирення на думку суду є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні з 14 квітня 2017 року, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майновий спір між сторонами відсутній, що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 18.12.2017 року /а.с. 17-18/. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спір щодо місця проживання дітей між сторонами відсутній. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачем (матір'ю), що підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] в заявах від 18.12.2017 року /а.с. 17-18/. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в заяві від 18.12.2017 року /а.с. 17/ просила залишити їй прізвище «Порхун», на підставі ст. 113 СК України суд вважає за можливе залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище «Порхун». Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує його права, свободи чи інтереси, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих участниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сімя розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а також враховує визнання відповідачем позову, тому позов в частині розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого 16 серпня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.08.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 722 підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: - на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 137 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою підтверджено витрати на правничу допомогу поданими доказами у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), а саме: -договором про надання правничої допомоги від 09.06.2017 року /а.с. 9/, актом виконаних робіт від 09.06.2017 року /а.с. 11/ та квитанцією від 09.06.2017 року /а.с. 11/. Відповідач відповідно до вимог ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) до суду не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати по сплаті держмита за оформлення розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану у відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) не належать до витрат, повязаних з розглядом справи, тому суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити.

Outcome: partial