Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила і в обґрунтування якого зазначила, що 02.07.2009 року у присутності нотаріуса її батько [PERSON] особисто підписав заяву, поруч з підписом написав своє прізвище та ініціали. Разом з батьком вона також підписала цю заяву, а приватний нотаріус [PERSON], за місцем проживання [PERSON], нотаріально посвідчила цю заяву. В той же день від імені її батька [PERSON] було складено заповіт, який підписала інша особа у присутності двох свідків, хоча її батько міг читати та писати сам, як на день підписання заповіту так і пізніше. У неї є сумніви щодо волевиявлення її батька, який не зважаючи на похилий вік сам міг писати та читати. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і він є нікчемним. Крім того, зазначає, що відповідач [PERSON] можливо здійснювала психологічний тиск на батька, припускає, що [PERSON], навмисно, могла, даючи транквілізатори, ввести батька в стан, при якому він міг не усвідомлювати своїх дій. Вважає, що [PERSON] вступила у злочинну змову з приватним нотаріусом [PERSON] з метою збільшення своєї спадкової частки після смерті батька [PERSON] шляхом введення його в оману або взагалі без його участі, тобто заповіт з зазначених підстав не відповідав волевиявленню спадкодавця [PERSON], незаконно був посвідчений приватним нотаріусом, тому є недійсним. Також у позові зазначила, що [PERSON] у 2008 році продала свою квартиру і стала проживати разом із батьком у м. Харкові по вул. Льговській, 51 с. Харкова. Між [PERSON] та батьком виникали конфлікти, [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявою на свого батька, після отримання у 2009 році бажаного заповіту, купила собі квартиру і залишила свого батька. При цьому намагалася у судовому порядку визнати його недієздатним. Оскільки за батьком наглядати було нікому, а до позивача у м. Одеса переїхати він відмовився, у 2010 році позивач перевезла його до інтернату ветеранів праці, де його постійно відвідувала і доглядала за ним. Відповідач ні разу батька не відвідувала і допомоги йому не надавала, з батьком не спілкувалася, який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані і потребував допомоги. Проте постійно зверталася до судів із різними позовами, як до неї,так і до батька. На похорони до батька [PERSON] не прийшла, ніякої участі у похованні не брала. Після смерті батька вона та її сестра [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 17.06.2014 року і отримали свідоцтво на право на спадщину, вона на обовязкову частку (1/4 ч.), а [PERSON] (3/4 ч.) на підставі заповіту. Спадковим майном є 2/3 частини житлового будинку № 51 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Льговській. Також зазначила, що з 1976 року в порядку спадкування після смерті матері є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку, але [PERSON] перешкоджає їй користуватися її часткою, не надає ключі від житлового будинку. Тому просила суд визнати заповіт від 02.07.2009 року, який складений і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] недійсним; визнати свідоцтво від 17.07.2015 року на спадщину по заповіту на імя [PERSON] недійсним; встановити факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво знаходився у безпорадному стані; встановити факт умисного здійснення [PERSON] та приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] незаконних дій, які перешкодили спадкодавцеві [PERSON] вільно виявити його виявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця [PERSON] і зменшення частки спадкоємця [PERSON] у спадщині спадкодавця [PERSON]; усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини спадкодавця [PERSON] за законом; визнати за [PERSON] право власності на все домоволодіння по вул. Льговській, 51 м. Харкова; зобовязати [PERSON] забрати із спірного будинку все майно, що є її особистою власністю та надати ключі від домоволодіння по вул. Льговській м. Харкова. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити. Позивач [PERSON] також зазначила, що була присутня у житловому будинку № 51 по вул. Льговській м. Харкова, коли її сестра [PERSON] привела приватного нотаріуса [PERSON] та трьох сторонніх осіб, які пройшли у кімнату, де знаходився її батько [PERSON] В той же день, вона разом із батьком підписали заяву, яку посвідчив нотаріус [PERSON]. В той час батько міг пересуватися з костилем по дому, сам міг писати і читати. Про заповіт їй стало відомо при оформленні спадщині. Але з текстом уважно змогла ознайомитися, коли отримала його копію разом з черговою позовною заявою [PERSON] до суду і підписання заповіту іншою особою, а не батьком, який міг сам писати, у неї викликало сумніви. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що оскільки її сестра [PERSON] проживає у м. Одеса, саме вона доглядала свого батька до 2010, який був людиною похилого віку і потребував її допомоги, покупала йому ліки, зверталася до медичних закладів. Оскільки не вистачало коштів на утримання батька, вимушена була продати свою квартиру. Складений її батьком заповіт відповідав його волевиявленню, який мав намір заповідати саме їй свою частку. Батько був похилого віку, руки у нього тремтіли і його нечіткий підпис у майбутньому міг би визвати сумніви. Тому, отримавши консультацію нотаріуса, було запрошено двох свідків і особу для підписання заповіту, що відповідає вимогам закону. Її сестра, [PERSON] була при цьому присутня і дійсно у той же день разом з батьком вони підписали заяву, яку засвідчив нотаріус. Вважає, що сестра незаконно, проти волі батька, направила його і інтернат для ветеранів, де батько залишався до самої смерті. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON], [INFO] є батьком сторін у справі: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За [PERSON] на праві власності було зареєстровано 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 15.08.1978 1-ою Харківської державною нотаріальною конторою, р.н. 4-3795. Власником 1/3 частини є [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, видане 20.07.1976 1-ою Харківською нотаріальною конторою р.н. 8-2637, дубликат видано 18.09.2008. Відповідно до заповіту\~\~від 02.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого реєстрі за № 757, [PERSON] заповів все своє майно\~своїй дочці [PERSON]\~ Заповіт посвідчувався при свідках та підписувався іншою особою (не заповідачем) у зв'язку із неможливістю заповідача особисто підписати заповіт у звязку з похилим віком (зазначається у тексті заповіту). ( а.с. 15 том 1 , а.с. 144-145 том 2). 16.06.2014 у м. Харкові у віці 92 роки помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова. З заявами про прийняття спадщини після його смерті, як встановлено з Спадкової справи № 459/2014, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори його дочки: [PERSON] та [PERSON]. 13.07.2015 [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини спадкового майна, яке складається з 2/3 часток у праві спільної часткової власності у житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова, зареєстровано в реєстрі за номером 1-1036. (а.с. 147 том 2). 06.08.2015 року [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1241 ЦК України на обовязкову частку ? частину спадкового майна, яке складається з 2/3 часток у праві спільної часткової власності у житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова, зареєстровано в реєстрі за номером 1-1085. (а.с. 149 том 2) Обидва свідоцтва посвідчені державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону). Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа\~\~не\~\~може\~\~ особисто\~\~ підписати\~\~ заповіт,\~\~ він підписується\~\~відповідно\~\~до\~\~ч. 4\~\~ст. 207 цього Кодексу. Згідно до\~\~ч. 4\~\~ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно,\~\~за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України щодо посвідчення заповіту нотаріусом, нотаріус посвідчує\~\~заповіт,\~\~який\~\~написаний\~\~заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.\~\~Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Таким чином, у разі запису заповіту нотаріусом власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання особи з її слів, повинно бути дотримано двох обов'язкових умов, а саме: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем; заповіт має бути підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1248 ЦК України). Якщо заповідач\~\~через\~\~фізичні\~\~вади\~\~не\~\~може\~\~сам прочитати заповіт,\~\~посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). За змістом\~\~п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, яка діяла на час посвідчення заповіту, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем і ним підписаний, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Судом досліджений текст заповіту, з якого вбачається, що заповіт складений 02.07.2009 року о 15 годині 20 хвилин за місцем проживання [PERSON] у м. Харкові по вул. Льговській, 51 у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], написаний власноручно нотаріусом зі слів заповідача [PERSON] У звязку з тим, зазначено у заповіті, що [PERSON] людина похилого віку, не може особисто підписатися, на його особисте прохання і в його присутності текст заповіту підписано [PERSON] Також у заповіті зазначено, що заповіт складено зі слів заповідача приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зачитаний заповідачу свідками. Суд вважає, що \~\~текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати та підписати заповіт, обставин фізичної хвороби або вад зору, тремтіння рук, повної немічності або іншої хвороби, крім похилого віку, які унеможливили особистий підпис у заповіті, не встановлено, для підпису і читання заповіту іншою особою [PERSON] не потребував допомоги інших осіб. Зазначені обставини у судовому засіданні підтверджуються тим, що у той же день у тому ж самому місці, а саме за місцем проживання спадкодавця на адресу Червонозаводського районного суду м. Харкова від імені [PERSON] та [PERSON] було складено заяву, як співвласниками житлового будинку по вул. Льговській, 51 м. Харкова, що вони не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок літ. 3 1 (в стані будівництва) по вул. Льговській, 51 м. Харкова за [PERSON] і виключення його зі складу домоволодіння. Вказана заява, що не заперечувалося сторонами у справі, особисто підписана [PERSON] і посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] р.н. 758 (реєстровий номер посвідчення заповіту 757) (а.с. 16). Крім того, суду надано матеріали особистої справи [PERSON] з Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці, де з 2010 року до самої смерті перебував [PERSON], в яких знаходиться копія заяви [PERSON], адресована на адресу Київського районного суду м. Харкова, власноручно написана [PERSON] і посвідчена лікарем (том 2 а.с. 116). У судовому засіданні, допитаний у якості свідка [PERSON], який є працівником пансіонату ветеранів праці, дав свідчення по те, що постійно спілкувався з [PERSON] протягом 2010 2014 роки і що [PERSON] сам міг писати і любив читати газети, сам читав позовні заяви [PERSON], які надходили на його адресу. Крім того, відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень (а.с. 138-140 том 2), надала розписку свого батька [PERSON], датовану 14.09.2009 року (а.с. 156 том 1). Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості в силу хвороби або фізичних вад особисто підписати заповіт, а також прочитати його відповідач суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, кірім випадків ,встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Надані відповідачем копії виписок з історії хвороби [PERSON] (а.с. 142-143, 145, 146, 158, 161 том 1) не містять даних про те, що він на час складання заповіту не міг сам писати або читати. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05. 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому. Таким чином суд приходить до висновку про нікчемність заповіту від 02.07.2009, тому визнання недійсним такого заповіту судом не вимагається з огляду на те, що він є недійсним в силу закону. В той же час, встановлення нікчемності заповіту рішенням суду необхідно для захисту прав спадкоємця - позивача [PERSON] З метою захисту прав позивача, суд вважає правильним позов в частині визнання недійсним заповіту задовольнити частково: встановити нікчемність заповіту, складеного від імені [PERSON], посвідченого 2 липня 2009 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 757. Відповідно до ст. 1301 ЦК України суд визнає свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2015 року після смерті [PERSON] на імя його дочки [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-1036 недійсним і скасовує його, оскільки заповіт є нікчемним. Що стосується вимоги усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Наведені позивачем [PERSON] обґрунтування про те, що заповіт не відповідав волевиявленню [PERSON], оскільки підписаний іншою особою, або що він міг не усвідомлювати значення дій нотаріуса [PERSON]В, дочки [PERSON] і особи, що підписала заповіт [PERSON], оскільки міг бути введений в такий стан [PERSON] за допомогою транквілізаторів, або можливо перед складанням заповіту збоку [PERSON] на [PERSON] чинився тиск, або можливо заповіт взагалі був складений і підписаний без участі [PERSON] є припущенням. Як і посилання на те, що зазначені обставини свідчать про те, що заповіт є злочинним умислом [PERSON] та приватного нотаріус ХМНО [PERSON], які перешкодили спадкодавцеві [PERSON] вільно виявити його волевиявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця [PERSON] і зменшення частки спадкоємця [PERSON] у спадщині спадкодавця [PERSON] Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, які існували на момент складання заповіту, позивач та її представник суду не надали, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно [PERSON] та приватного нотаріуса [PERSON] висновків суду про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині не спростовують, оскільки само по собі внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про доведеність злочинного наміру вказаних осіб. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України у ч. 3 п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 розяснив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована і постійно проживає у м. Одеса, відповідач [PERSON] зареєстрована і постійно проживає у м. Харкові. Судом встановлено, і не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON], [INFO], за ініціативою його старшої дочки [PERSON] (а.с. 157 158 том 2), 15.06.2010 року був направлений на повне державне утримання до Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці (а.с. 159 том 2), де проживав з 30.06.2010 року по 16.06.2014 року - по день смерті (а.с. 165 том 1). На момент направлення до пансіонату розмір пенсії [PERSON] складав 3764, 82 грн. У липні 2013 році [PERSON] написав заяву про перерахування 75 відсотків його пенсії на рахунок пансіонату (а.с 162 том 2. ) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] знаходився на утримання в державній установі, де за ним здійснювався необхідний нагляд. Доказів того, що [PERSON] через безпорадний стан потребував допомоги від дочки [PERSON], що вона мала можливість матеріально та фізично допомагати своєму батькові і умисно ухилялася від такої допомоги суду не надано. Та обставина, що [PERSON] з 27.09.2012 по 22.06.2014 38 разів відвідувала свого батька у пансіонаті, а [PERSON] тільки один раз, висновку суду щодо відсутності підстав, визначених ч. 5 ст. 1224 ЦПК України, для усунення [PERSON] від права на спадкування, не спростовують. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині встановити встановлення факту ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво знаходився у безпорадному стані; встановлення факту умисного здійснення [PERSON] та приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] незаконних дій, які перешкодили спадкодавцеві [PERSON] вільно виявити його виявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця [PERSON] і зменшення частки спадкоємця [PERSON] у спадщині спадкодавця [PERSON]; усунення [PERSON] від права на спадкування спадщини спадкодавця [PERSON] за законом. Що стосується вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 51 по вул.. Льговській у м. Харкові, суд у задоволенні цих вимог відмовляє, оскільки, як встановлено судом, [PERSON] є власницею 1/3 частини на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.07.1976 Первою Харківською нотаріальною конторою, крім того отримала свідоцтво на обовязкову частку у спадщині після смерті свого батька [PERSON], тому правові підстави для визнання на нею права власності на весь будинок відсутні. При цьому [PERSON] та [PERSON] не позбавлені права на оформлення спадщини за законом у нотаріуса у визначеному законодавством порядку. Оскільки житловий будинок належить позивачу на праві спільної часткової власності, питання успадкування спадщини , що відкрилася після смерті співвласника [PERSON] його дочками, сторонами по справі, може бути вирішено у визначеному законодавством порядку, позовні вимоги про зобовязання [PERSON] забрати із спірного будинку все майно, що є її особистою власністю та надати ключі від домоволодіння по вул. Льговській, 51 м. Харкова позивачу є безпідставними. Як співвласник, [PERSON] не позбавлення права користування житловим будинком, а в разі порушення цього права вирішувати його у судовому порядку у визначений законом спосіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial