Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

08.02.2021 року представник позивача АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , і просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року в загальному розмірі 46 116,10 грн.; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 611,61 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.08.2018 року між Публічним Акціонерним товариством «Кредобанк», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір Ф2743/08-18, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 27 000,00 грн. у строк до 21.04.2020 року на наступні цілі: на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Кредобанк» по Договору № 6664593 про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний Овердрафт) від 14.02.2017 року. Відповідно до п.2.3. Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 30,00 % річних (змінювана). Разом з тим, для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року між ПАТ Кредобанк» та [PERSON] 22.08.2018 року укладено Договір поруки. Відповідно до п.1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 р., з усіма змінам доповненнями до нього. Позивач вказує, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, однак позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року станом на 08.12.2020 року заборгованість [PERSON] веред АТ «Кредобанк» становить 46 116,10 грн., що складається із: з неповернутої суми кредиту у розмірі 23 920,42 грн.; прострочені відсотки у розмірі 7 968,86 грн. та заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту у розмірі 14 226,82 грн. Разом з тим, позивач вказує, що 14.12.2020 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до [PERSON] та [PERSON] , проте, 05.01.2021 року досудова вимога повернулась відправнику за поштовою адресою, причиною повернення листа - за закінченням встановленого терміну зберігання. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.02.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. 10.03.2021 року на адресу суду за вх. №6920 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останні зазначили, що телефон, вказаний позивачем, недійсний. 28.02.2021 року [PERSON] здійснив кілька дзвінків та отримав звукове повідомлення оператору зв`язку «Набраний номер тимчасово не обслуговується». Тобто позивач навмисно ввів в оману суд та відповідачів. Також позивач вказав що начебто йому невідомі засоби зв`язку відповідачів. Це, на думку відповідачів, не відповідає дійсності, оскільки крім кредиту [PERSON] має рахунок приватного підприємця, де вказані всі важливі засоби зв`язку. Також протягом вересня-грудня 2020 раз на місяць представники позивача дзвонили на контактний номер [PERSON] та пропонували взяти кредити. При цьому позивач вказує, що начебто вжити заходи досудового врегулювання спору не вдалося. Відповідачі не отримали будь-яких документів та пропозицій від позивача в телефонному або паперовому вигляді. Також відповідачі вважають, що нарахування пені зроблено з порушенням Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби». Крім того, договір на надання правової допомоги, наданий частково та не в повному обсязі. Також не надані документи які відповідно до п. 14.6 вказували б на причетність до Кредиту. Відтак, відповідачі зазначили, що готові повернути за кредитним договором Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року суму в загальному розмірі 31 889, 28 грн., що складається з сумі кредиту - 23 920,42 грн. та прострочених відсотків в розмірі 7 968,86 грн. Разом з тим відповідачі не згодні з нарахуванням пені по простроченому тілу кредиту в розмірі 14 226,82 грн. та оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 611,61 грн., а також зі стягненням судового збору в розмірі 2 270,00 грн. 18.03.2021 року на адресу суду від представника позивача АТ «Кредобанк» Павленко С.В. надійшла відповідь на відзив відповідачів, в якій останній вважає твердження відповідачів безпідставними та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, 06.04.2021 року та 19.04.2021 року на адресу суду від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив позивача. 19.04.2021 року на адресу суду від представника позивача АТ «Кредобанк» - Павленко С.В. надійшли письмові пояснення на заперечення відповідачів. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача АТ «Кредобанк» - Павленко С.В. подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, надали заяви по суті справи, в яких частково визнали позовні вимоги АТ «Кредобанк» в частині стягнення з них на користь банку заборгованості за кредитним договором Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року у розмірі 31 889,28 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 23 920,42 грн. та прострочених відсотків у розмірі 7 968,86 грн. Одночасно відповідачі подали заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені і застосування положень Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби», також просили відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 611,61 грн. та провести розгляд справи у відсутність відповідачів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.08.2018 року між Публічним Акціонерним товариством «Кредобанк» (найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк») та [PERSON] укладено Кредитний договір Ф2743/08-18 (а.с.10-16). Згідно з п. 1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними та комісією. Відповідно до п. 2.1 Договору, Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 27 000, 00 грн. до 21.04.2020 року на наступні цілі: на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Кредобанк» по Договору № 6664593 пре встановлення ліміту кредитування (Автоматичний Овердрафт) від 14.02.2017 року. Разом з тим, відповідно до п.2.3. Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 30,00 % річних (змінювана). Згідно з п.3.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п. 2.3. цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну його повернення, згідно із графіком повернення кредиту в п, 4.1. Кредитного договору. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором, але не пізніше строку, вказаного у п. 2.5. Кредитного договору. Повернення суми кредиту здійснюється з моменту видачі реструктуризаційного кредиту щомісячно рівними частинами по 1 350,00 грн. відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток №1 до цього Договору). Останній платіж дорівнює залишку заборгованості за Кредитним договором. Згідно з п. 4.6. Кредитного договору, погашення заборгованості за Кредитним, договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення Кредиту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) Банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі, визначеному п.2.9 цього Договору (подвійна процентна ставка за цим договором (п.2.3), яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені не може перевищувати 15 % (відсотків) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. На виконання кредитного договору Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року відповідачу [PERSON] банком надано кредит у сумі 27 000,00 грн., що підтверджується: меморіальним ордером №47014648 від 23.08.2018 року (а.с.8). Разом з тим, для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 22.08.2018 року укладено Договір поруки (а.с.17-18). Відповідно до п.1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року, з усіма змінам доповненнями до нього. Згідно з п. 2.6. Договору поруки, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Так, згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року станом на 08.12.2020 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 46 116,10 грн. і що складається із: неповернутої суми кредиту у розмірі 23 920,42 грн.; прострочених відсотків у розмірі 7 968,86 грн.; заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту в загальному розмірі 14 226,82 грн. за період з 08.12.2019 по 08.12.2020 року, в тому числі: з 08.12.2019 року по 07.01.2020 року - 1173, 75 грн., з 08.01.2020 року по 03.02.2020 року - 1106, 29 грн., з 04.02.2020 року по 31.10.2020 року - 11946, 78 грн. (а.с.6-7) 14.12.2020 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою до [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, проте досудова вимога повернулась відправнику за поштовою адресою, причина повернення листа - за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.25-35). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідачі посилаються на те, що вони звільняються від обов`язків сплачувати на користь кредитора пеню відповідно до положень законодавства щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID -19. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин та рішенням уряду загальнонаціональний карантин продовжено до 01.10.2021 року. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року за № 691-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) було доповнено пунктом 15 такого змісту:"15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення". Вказаний закон набрав чинності 04 липня 2020 року. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність, яка може встановлюватись законом для окремих видів вимог. Так, згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, враховуючи визнання відповідачами позову в частині стягнення з них суми кредиту з відсотками, розмір якого підтверджується розрахунком позивача, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь АТ «Кредобанк» підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитним договором Ф2743/08-18 від 22.08.2018 року у розмірі 31 889, 28 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 23 920,42 грн. та прострочених відсотки у розмірі 7 968,86 грн. Між тим, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування пені банком відбулось з 08.12.2019 року по 07.01.2020 року в розмірі 1173, 75 грн., з 08.01.2020 року по 03.02.2020 року в розмірі 1106, 29 грн. та з 04.02.2020 року по 31.10.2020 року - 11946, 78 грн. Позивач звернувся з даним позовом до суду 08.02.2021 року. До вимог про стягнення пені застосовується строк позовної давності в один рік, про застосування якого зробили заяву відповідачі. Доказів переривання або поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем надано не було. Отже нарахування пені з 08.12.2019 року по 07.01.2020 року та з 08.01.2020 року по 03.02.2020 року перебуває поза межами строку позовної давності, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені за вказаний період у зв`язку із застосуванням строку позовної давності. Також, враховуючи, що прострочення зобов`язань за період з 04.02.2020 року по 31.10.2020 року відбулось в період введених карантинних заходів щодо запобігання виникненню поширенню і розповсюдженню COVID-19, суд приходить до висновку про неправомірність нарахованої позивачем суми пені за вказаний період, оскільки це суперечить наведеним вище законодавчим положенням, які забороняють нарахування штрафних санкцій в період карантину. Тому за вказаний період суд також не знаходить підстав для стягнення суми пені і задоволення позову. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 4 611,61 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3 статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» без відповідних додатків до нього (а.с.42). Також суду надана копія довіреності №11353 від 21.05.2020 року АТ «Кредобанк», якою уповноважено адвоката Павленка С.В. представляти інтереси банку, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С.В. та копія ордеру КС №573217 (а.с. 42-46). Будь-яких заяв про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу або таких доказів (детального опису виконаних робіт та здійснених витрат, додатків до договору) до закінчення розгляду справу (судові дебати у справі не проводяться) суду не надано. У зв`язку з чим суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено при зверненні з позовом судовий збір в сумі 2102 грн. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог (на 69,1%), з відповідачів підлягає стягненню на користь АТ «Кредобанк» судовий збір в розмірі 1568,57 грн., тобто по 784,29 грн. з кожного відповідача, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного та

Outcome: partial