Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що вироком Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02.12.2014 року [PERSON] була визнана винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та їй було призначено покарання у виді штрафу в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Протиправними діями [PERSON] позивачу була заподіяна майнова шкода на загальну суму 27 745,51 грн. Окрім цього вважала, що протиправними діями відповідача їй була завдана і моральна шкода, яку вона оцінює в 30 000 грн. 15.07.2015 року [PERSON] позовні вимоги уточнила, відмовившись від претензій до страхової компанії, та остаточно просила стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 817 грн. 52 коп. та 29 192 грн. в рахунок відшкодування моральної. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні заявленим вимогам. Відповідачка та її представниця позов не визнали, просили відмовити в заявлених вимогах у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що вироком Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02.12.2014 р. [PERSON] була визнана винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та їй було призначено покарання у виді штрафу в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один)рік. Як встановлено у вироку, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 389/Д від 28.11.2013 р., внаслідок ДТП [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді пошкодження ПКС, медіального меніска лівого колінного суглоба, хондромаляція медіального виростка стегна і великогомілкової кістки, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоровя більше 21 дня (а.с. 5, 6). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вироком суду встановлена вина [PERSON] в спричиненні [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень з необережності, сторонами по справі цей факт не заперечувався, то суд вважає цю обставиною доведеною. Вирішуючи питання щодо відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди на загальну суму 11 817,52 грн., яка складається з понесених позивачем витрат на: лікування (МРТ, ендопротез, брейс, медичні страховки. у сумі 5252 грн.; кошти на бензин та автобусні квитки на суму 1548,02 грн.; юридичні послуги адвоката при розгляді кримінального провадження в суді в розмірі 5000 грн. та на розміщення оголошення в газету «Новини дня» в розмірі 17,50 грн. суд виходить з того, що належними та допустимими доказами є лише квитанція на розміщення оголошення у газету на суму 17 грн. 50 коп. (а.с. 9) та рахунок № 97 на суму 2500 грн. на покупку ендопротезу (а.с. 12). Усі інші наявні у справі копії фіскальних чеків, квитанцій, накладних та рахунків не можуть бути визнані належними письмовим доказами на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки ними не підтверджується, що пальне та ліки купувалися саме позивачкою, так як прізвище її ніде не зазначено, а копій чеків, які видаються на вимогу покупця з зазначенням прізвища, позивачка не надала. Крім того фіскальні чеки не містять назв ліків, а тому неможливо пересвідчитися, чи дійсно вони відповідають лікарським призначенням відображеним у консультативному висновку. Не підлягає відшкодуванню сума 1070 грн., яка була сплачена в якості страхових внесків та внеску до благодійного фонду у розмірі 500 грн., оскільки такі витрати не є витратами на лікування і носять добровільний характер. З огляду на зазначене, суд вважає, що вказаний позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 2517 грн. 50 коп. Відносно стягнення 5000 грн. на оплату послуг адвоката, то суд сприймає заперечення сторони відповідача, що витрати на оплату адвоката по кримінальній справі не можуть відноситись до шкоди, яка завдана злочином в розумінні ст.ст. 23, 1166 ЦК України, оскільки позивачем не доведений необхідний причинний звязок між злочином та цими витратами та суд бере до уваги, що позивачем не надано належних доказів щодо сплати цих коштів. Відповідно до Правил адвокатської етики, розмір гонорару та порядок його оплати повинні ретельно визначені в угоді про надання правової допомоги. Окрім цього, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи та стягуються з сторони на користь якої ухвалено рішення. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підставі ч. 1 ст. 2 цього ж Закону у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачка не надала суду акту приймання-передачі послуг чи то іншої довідки, які б містили докази витрати часу на надання правової допомоги, а також скільки часу витрачено на надання правової допомоги, а тому вимога про стягнення такої суми з відповідачки задоволенню не підлягає. Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 29 192 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення цих позовних вимог з наступних підстав. В силу приписів ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку ушкодженням здоровя. З огляду на що, суд не погоджується з вище заявленим розміром відшкодування моральної шкоди визначеним позивачем з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд приймає до уваги відмову сторони позивача на запропоноване їм судом призначення судово-психологічної експертизи відносно наявності у [PERSON] психологічних страждань та спричинення їй моральної шкоди, оскільки висновки експертизи могли б сприяти суду у встановленню величини розміру грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди. Суд враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, літній вік потерпілої, неповне відновлення здоровя на час розгляду справи, довгу тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань, необережну форму вини, майновий стан відповідача, виходячи з вимог розумності та справедливості вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню складає 9 000 грн. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1202 ЦК України,

Outcome: partial