Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

26.08.2015 року ПАТ "Всеукраїнський [PERSON]" (далі [PERSON]) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору №BLаЖГА00066342 від 25.08.2011 року банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 19500,00 грн., термін повернення кредиту 25.08.2014 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 15% річних та комісія за управління кредитом від суми кредиту 1,75 %. Відповідачка [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість боржника перед Банком станом на 18.08.2015 року у сумі 24 136, 68 грн. Представник позивача просив суд позов задовольнити та стягнути на користь Банку з відповідача заборгованість за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність і ухвалити заочне рішення по справі (а.с.23). Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, надала суду письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні (а.с.31). Визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам, комісії за РО, не визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї «плати за пропуск платежів», оскільки ні в договорі, ні в законі не передбачене таке нарахування. Але якщо суд прирівняє це нарахування до неустойки, тоді зменшити її розмір. При цьому врахувати, що вона є інвалідом третьої групи, працює прибиральницею, отримує маленьку зарплатню, після ДТП отримала черепно-мозкову травму у вигляді перелому основи черепу, з приводу чого двічі на рік (а іноді і більше) проходить двотижневі курси стаціонарного лікування, кожен день приймає ліки, на що витрачає значні кошти. Заперечення відповідачки були надіслані на адресу Банку, але відповіді на заперечення [PERSON] не надав. Заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за №BLаЖГА00066342 від 25.08.2011 року [PERSON] надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 19 500,00 грн., термін повернення кредиту 25.08.2014 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 15% річних та комісія за управління кредитом від суми кредиту 1,75 % (а.с.3-9). Погашення заборгованості здійснюється ануїтетними платежами до 25 числа кожного місяця. Згідно пункту 4.2 кредитного договору при несвоєчасному погашенні кредиту, процентів за користування кредитом, комісій більш ніж на 60 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 25 % від суми кредиту. Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості. Відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором станом на 18.08.2015 року у сумі 24 136,68 грн., яка складається з наступного: прострочена до повернення сума кредиту 3 860,93 грн; прострочені відсотки за користування кредитом 906,33 грн; комісія за РО 2 388,75 грн; плата за пропуск платежів 16980,67 грн. (а.с.14). Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки термін повернення кредиту, встановлений договором, сплинув 25.08.2014р., але заборгованість перед Банком непогашена, то вимоги Банка про стягнення з відповідачки простроченої заборгованості по кредиту в сумі 3 860,93 грн., прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 906,33 грн., комісії за РО в сумі 2388,75 грн. є правомірними і підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки плати за пропуск платежів в сумі 16 980,67 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.3 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення У той самий час, згідно з пунктами 4.2 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу у розмірі 25% від суми Кредиту як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобовязань. Таким чином, аналізуючи надані Банком до позову документи, суд приходить до висновку, що термін «плата за пропуск платежів», що вживається Банком в позовній заяві та в розрахунку заборгованості, є нічим іншим ніж нарахованими штрафними санкціями за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором (штраф, пеня). Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15. Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за\~ умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таку правову позицію 03.09.2014р. висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-100 цс 14. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України в постанові №5 від 30.03.2012р. в п.27 передбачив, \~що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом встановлено, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою простроченою сумою кредиту та простроченими відсотки за користування кредитом), що дає суду право застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. Крім того, при зменшенні розміру неустойки суд враховує, що відповідачка основну суму боргу сплатила, залишок боргу є незначним, відповідачка є інвалідом 3 групи, має важке матеріальне становище. Оскільки судом не можливо встановити з позову та з розрахунку заборгованості за кредитом, який саме вид неустойки штраф або пеня нарахований відповідачці та заявлений до стягнення, то суд вважає за можливе зменшити заявлений розмір неустойки до розміру штрафу, передбаченого кредитним договором (25% від суми кредиту), що буде також співмірним з розміром заборгованості за кредитом і економічно справедливим. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України, та підлягають задоволенню в частині щодо стягнення простроченої суми кредиту 3860,93 грн. прострочених відсотків за користування кредитом - 906,33 грн., комісії за РО - 2388,75 грн., та плати за пропуск платежів на суму 4875 грн. в межах заявлених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь Державного бюджету України має бути стягнуто судовий збір у сумі 243,60 грн., так як позивач звернений від сплати судового збору. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 533, 549, 551, 611, 612, 624, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial