Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

11.10.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 19.11.2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2017 року. Від шлюбу у них з відповідачем народилось троє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач будь-якої допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їх особистим життям, фактично ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку, добровільно сплачувати аліменти відповідач відмовився. У свою чергу, [PERSON] є самозабезпеченцем, працює у Польщі, займається будівельними роботами, оформлює фасади до будинків. Відповідач має постійний і регулярний дохід, що становить близько 30000-35000грн. на місяць. Вказує, що старша донька [PERSON] навчається у Відокремленому структурному підрозділі „Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки" за спеціальністю 071 „Облік і оподаткування". Вартість 1 року навчання становить - 13200 гривень. Окрім навчання, діти хворіють, відвідують репетиторства, ходять на різноманітні гуртки - все це є додатковими витратами на навчання та розвиток їх доньок. Вказує, що їй відомо, що, аліменти відповідач нікому не платить, стягнення по виконавчих документах з відповідача не проводяться Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 7500 грн. (по 2500 на кожну дитину), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. 24.11.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що [PERSON] не ухиляється від сплати аліментів та сплачує їх регулярно, на підтверрдження чого надає квитанції. Вказує, що відповідач не має постійної роботи, його заробітки мінливі та не стабільні. Звертає увагу на ту обставину, що оплату навчання їх спільної доньки [PERSON] здійснює її дідусь [PERSON] . Зазначає, що добровільний розмір аліментів, який наразі сплачується відповідачем є вищим від визначеного законодавством розміру. Оскільки, відповідач не має постійного та стабільного доходу, а тому не в змозі сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у задоволенні позову щодо стягнення аліментів в розмірі 2500 грн.на одну дитину і загалом 7500,00 грн. на усіх дітей на місяць. 30.11.2021 року позивачем було подано до суду відповідь на вищевказаний відзив, у якій остання зазначає, що доводи відповідача жодним чином не спростовують обґрунтованість заявлених вимог. Зазначає, що надані представником відповідача квитанції не є аліментами, а є підтвердженням факту виконання відповідачем боргових зобов`язань, які виникли у нього перед позивачкою. Вказує, що з 2004 року орієнтовно по 2019 роки відповідач був приватним підприємцем, займався обслуговуванням комп`ютерної техніки, згодом втратив свою клієнтську базу, оскільки почав зловживати спиртними напоями та азартними іграми, а в результаті створив борги на повернення яких позичив у неї кошти, які відповідач повертає їй в рахунок погашення свого боргу. Зазначає, що на даний час [PERSON] проживає та офіційно працює за кордоном, сплачує податки і його дохід становить більше 30000 грн. на місяць. Також здійснює будівництво приватного житлового будинку та придбав машину на польській реєстрації. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2021 року у відповідача [PERSON] виявлена земельна ділянка в селі Паридуби Старовижівського району Волинської області, площею 2 га, на якій ведеться будівництво приватного житлового будинку. Відповідач за останні 6 місяців допомоги на утримання дітей майже не надає. У свою чергу, вона є багатодітною матір`ю, працює неофіційно, має нестабільні доходи, які становлять близько 5000 грн. на місяць, а тому не в змозі оплачувати комунальні послуги та утримувати трьох дітей сама. Разом з тим, просить суд стягнути з відповідача 27977 грн. додаткових витрат понесених на дітей, які виникли у неї в період їх самостійного утримання. 06.12.2021 року від представника відповідача надійшли заперечення. Представник відповідача зазначає, що інформація наведена у відповіді на відзив не відповідає дійсності та не підтверджена жодними доказами. На спростування позиції позивачки про додаткові витрати на дітей надає квитанції на загальну суму 51 000 грн. Також, повідомляє суд, що у відповідача на утриманні перебуває непрацездатний батько [PERSON] , інвалід 2 групи. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив суд визначити розмір аліментів у сумі 4500 грн. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились спільні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] відповідно, на яких позивачка просить стягнути аліменти. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх спільних дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших осіб на утриманні не має. У свою чергу, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про наявність на утриманні [PERSON] непрацездатного батька, оскільки відповідні докази у матеріалах справи відсутні. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Доказів іншого сторонами суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. При цьому, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивачка [PERSON] звернулась 11.10.2021 року, отже саме із зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial