Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

04 червня 2021 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, відповідно до якої позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2008 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 12.04.2014 року між донькою позивача [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] , був зареєстрований шлюб, який після реєстрації шлюбу був зареєстрований в належній їй на праві власності квартирі. 27 листопада 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] не є членом родини власника квартири та не проживає в житловому приміщенні з квітня 2020 року, що підтверджується актом про не проживання особи від 20.02.2021 року. Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей його в квартирі немає. Реєстрація відповідача у квартирі заважає позивачу розпоряджатися квартирою на власний розсуд та призводить до витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних платежів за відповідача. У зв`язку з чим, просила суд: визнати [PERSON] ( [INFO] ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку з місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2021 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв, клопотань до суду не надходило Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І,О., зареєстровану в реєстрі за №5-2706, спадкоємцем всієї частки майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до Витягу КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 08.01.2009 року №21491496, реєстраційний номер 25263342, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Згідно з довідкою №3682 про склад сім`ї, виданою 20 травня 2021 року Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, на підставі заяви [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - уповноважений власник; [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - донька; [PERSON] , [INFO] - зять, зареєстрований з 16.10.2014 року. Відповідно до акту про підтвердження факту не проживання особи за місцем реєстрації від 20 травня 2021 року, складеного ТОВ «К.О.Д.», [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2020 року. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] є колишнім зятем позивача, так рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та донькою позивача [PERSON] розірвано. [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] . Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. З аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Частина друга статті 405 ЦК України також встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець чітко визначив осіб, які втрачають право користування житловим приміщенням, за умов встановленими статтею 71 ЖК Української РСР та статтею 405 ЦК України. Цими особами є: член сім`ї власника житла, наймач або члени його сім`ї. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] який не є членом сім`ї власника, зареєстрований у спірній квартирі, але фактично в ній не проживає понад рік, створює власнику перешкоди у реалізації його права власності, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Щодо заявлених позовних вимог позивача щодо примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку м`ясця проживання за адресою: [ADDRESS] , то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідача спірної житлової площі є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Однак спору між позивачем та третьою особою з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений при подані позову судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial