Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

14.02.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] 12.10.2019 року о 11-50 год., керуючи автомобілем Фольксваген Поло д.н. [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги на перехрестя з вул. Некрасова, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21051 д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався праворуч по головній дорозі по вул. Некрасова, в результаті чого здійснив з цим автомобілем зіткнення, після чого автомобіль ВАЗ 21051 д.н. [NUMBER] продовжив не керований рух та здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай Н200 д.н. [NUMBER] під його керуванням, яка рухалась в попутному напрямку попереду. В ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив 16.11 ПДР України. Автомобіль Хюндай Н200 д.н. [NUMBER] , що отримав внаслідок вказаного ДТП пошкодження належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Протиправними діями відповідача йому було завдано майнову шкоду у розмірі 26737,00 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження оцінювання № 1100 від 06.11.2019 року, складеного оцінювачем [PERSON] . За оцінку матеріального збитку ним було сплачено оцінювачу 1200 грн. Зазначає, що у відповідності з ч. 1 ст. 1166 ЦК України саме відповідач має відшкодувати йому завдану шкоду від ДТП, яка сталася з його вини. Крім того, відповідач має право відшкодувати йому моральну шкоду, яка виразилася в переживаннях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля, оскільки йому довелося шукати кошти для ремонту автомобіля, використовувати сімейний бюджет на це. Тривалий час після ДТП він та його родина відчували суттєві незручності у пересуванні через відсутність автомобіля, йому було спричинені проблеми з роботою, що спричинило виникнення пригніченого стану та емоційні страждання. Моральну шкоду оцінює в 20 000,00 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на його суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 26 737,00 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1200,00 грн. суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. Також просив судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою про відкриття провадження від 31.03.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 13.04.2020 року (а.с. 24). 29.04.2020 року на адресу суду відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 28-29), згідно яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що зіткнення з автомобілем позивача виникло через перевищення швидкості водієм автомобілю ВАЗ 21051, [PERSON] , тому саме він повинен бути у якості відповідача по справі. У постанові від 31.03.2020 року, на яку посилається позивач зазначено, що він скоїв порушення ПДР по відношенню до автомобілю ВАЗ 21051 під керуванням [PERSON] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] 12.10.2019 року о 11-50 год., керуючи автомобілем Фольксваген Поло д.н. [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги на перехрестя з вул. Некрасова, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21051 д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався праворуч по головній дорозі по вул. Некрасова, в результаті чого здійснив з цим автомобілем зіткнення, після чого автомобіль ВАЗ 21051 д.н. [NUMBER] продовжив не керований рух та здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай Н200 д.н. [NUMBER] під його керуванням, яка рухалась в попутному напрямку попереду. В ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив 16.11 ПДР України (а.с. 7). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Автомобіль Хюндай Н200 д.н. [NUMBER] , що отримав внаслідок вказаного ДТП пошкодження належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 8). Згідно висновку автотоварознавчого дослідження оцінювання № 1100 від 06.11.2019 року, складеного оцінювачем [PERSON] , сума матеріального збитку завданого власникові автомобіля Хюндай Н200 д.н. [NUMBER] на дату оцінки 06.11.2019 року складає 26737,00 грн. (а.с. 13) Також згідно квитанції № 1100 від 07.11.2019 року, позивачем оплачено ПП «Хажанець М.І.» за оцінку матеріального збитку суму у розмірі 1200,00 грн. (а.с. 15). Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Посилання відповідача у запереченнях на позов, що зіткнення з автомобілем позивача сталося через перевищення швидкості [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ 21051 д.н. [NUMBER] суд до уваги не приймає та не може покласти в основу рішення, оскільки належних та допустимих доказів зазначеного відповідачем по справі не надано та таких доказів матеріали справи не містять, а в силу ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.10.2019 року йому була заподіяна майнова шкода у розмірі 26737,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у примусовому порядку. Також до стягнення належить сума 1200,00 грн., що сплачена позивачем для проведення оцінки матеріального збитку. Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди з [PERSON] на користь позивача [PERSON] , суд прийшов до такого висновку. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилася в переживаннях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля.Позивач зазначає, що йому довелося шукати кошти для ремонту автомобіля, використовувати сімейний бюджет на це. Тривалий час після ДТП він та його родина відчували суттєві незручності у пересуванні через відсутність автомобіля, йому було спричинені проблеми з роботою, що спричинило виникнення пригніченого стану та емоційні страждання. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача [PERSON] внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 20000 грн. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 2000,00 грн. Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд вважає, що на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн., оплачений останнім при подачі позову (а.с. 1). Суд

Outcome: partial