Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

05 червня 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] , звернулась в суд з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі - Фонд) про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що [PERSON] працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на виробництві. Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня. Внаслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно перебуває на обліку у лікаря, приймає ліки, працювати не може, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, хиткість при ходьбі, головний біль, запаморочення, що спричиняє йому моральні страждання. Позивач оцінює моральну шкоду в 166920 грн., яку просить стягнути з відповідача. 14 червня 2019 року ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. було відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасникам справи надіслані копії ухвали про відкриття провадження у справі (в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення) протягом двох днів з дня її складення у відповідності до ч. 5 ст. 272 ЦПК України. Відповідачу разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі одночасно надіслані копії позовної заяви та доданих до неї документів. Визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали, для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 277 ЦПК України. Роз`яснено, якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Роз`яснено відповідачу, що, відповідно до ч.1 ст. 278 ЦПК України, у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, він може надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду). До відзиву додається документ, що підтверджує надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у визначений законодавством строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.278 ЦПК України, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, та роз`яснити, що копію заперечення на відповідь на відзив, відповідач має одночасно надати до суду та надіслати іншим учасникам справи. Відповідач по справі повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 27.06.2019, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.46). 16.07.2019 відповідачем подано суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, у задоволенні якого ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2019 відмовлено. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [PERSON] , [INFO] , (а.с. 34- копія паспорта), працював: з 20.08.1987 р. по 31.12.1987 р. газозварником ЖКВ РУ ім. Р. Люксембург, ВО «Кривбасруда»; з 31.12.1987 р. по 01.10.1989 р. газозварником ЖКГ РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда»; з 01.10.1989 р. по 14.02.1996 р. електрогазозварником ВО «Кривбасруда» (а.с. 28-31- копія трудової книжки). Актом №56 від 30.09.2005 року розслідування хронічного професійного захворювання встановлено, що [PERSON] 17 років 8 місяців працював в умовах підвищених рівнів концентрації зварювальних аерозолів в повітрі робочої зони, що привело до виникнення професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня (а.с. 4-5). Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), фаза загострення. ЛН першого-другого ступеня. (а.с.9-10 - копія медичного висновку). Захворювання у [PERSON] підтверджується виписками з медичної карти № 4710 від 18.12.2017 року, № 3501 від 27.09.2016 року, № 3156 від 31.08.2015 року, № 717 від 10.03.2015 року, № 3570 від 26.09.2014 року, № 1312 ві. 14.04.2014 року, № 3316 від 09.09.2013 року, № 913 від 20.03.2012 року, виписками з історії хвороби № 2992 від 01.09.2006 року, № 425 від 22.02.2005 року, довідкою № 1767, довідкою № 3373 (а.с. 11-27-виписки) та інформаційною довідкою про умови праці працівника, виданою Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією № ф 2/2 526 від 03.05.2009 року (а.с.36 - копія довідки). Згідно виписки з акту огляду МСЕК № 05654 від 19.10.2005 року [PERSON] первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності (а.с. 6 - копія виписки з акту). За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.01.2018 року [PERSON] визначено 60% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 8 - копія довідки). 16 листопада 2019 року в суд надійшов відзив представника Фонду Желєзняка В.В. (довіреність № 06-15/1080 від 31.01.2019 року, дійсна до 31 січня 2020 року), в якому зазначено, що Фонд є неналежним відповідачем згідно частини 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в позові [PERSON] просять відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає наступне: Постановою Верховного Суду України від 23 січня 2019 року по справі № 210/2104/16-ц, провадження № 14-597цс18 визначена правова позиція: оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, в постанові зазначено, що з 1 січня 2006 року (пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» зупинено відшкодування моральної шкоди Фондом), суб`єктом за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Законом України від 28 грудня 2014 року № 77 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2015 року, і відповідно до частини восьмої статті 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Спори щодо відшкодування шкоди повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати працездатності. Вперше встановлено втрату професійної працездатності [PERSON] 19.10.2005 року. Тобто право на відшкодування моральної шкоди виникло у [PERSON] з моменту первинного встановлення йому втрати професійної працездатності - 19.10.2005 року, саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Статтями 21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. При вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого позов слід задовольнити частково та стягнути з Фонду на користь позивача 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тому судовий збір за позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України стягується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менш 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, з відповідача в розмірі 900,00 грн., в дохід держави.

Outcome: partial