Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області 06.02.2019р. звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить суд: відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від батька, гр. [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері, гр. [PERSON] , [INFO] , без позбавлення останніх батьківських прав; стягнути з гр. [PERSON] на користь державного закладу чи особи, яка буде опікуватись [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої [PERSON] аліменти у розмір 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з гр. [PERSON] на користь державного закладу чи особи, яка буде опікуватись [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотк прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019р. вказану цивільну справу передано на розгляд Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська за підсудністю. Позовна заява мотивована тим, що гр. [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з гр. [PERSON] , який є батьком малолітньої [PERSON] Вищевказана родина потрапила в поле зору соціальних служб міста Покров у липні 2018 року у зв`язку зі зверненнями гр. [PERSON] до урядової гарячої лінії з метою отримання допомоги у вирішенні проблемних питань в родині. В подальшому стало відомо, що діти знаходять в антисанітарних умовах та внаслідок чого рішенням Органу опіки та піклування відібрано дітей у відповідачів та поміщено до дитячого відділення КЗ «ЦМПЛ м. Покров» ДОР». Під час розгляду справи стало відомо, що відповідачі 27.03.2019р. забрали дітей з установи та місцезнаходження їх невідоме. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте матеріали справи містять від неї заяву, у якій вона просить суд справу розглядати за її відсутності за наявними в матеріалах справи документами, позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Відзив на позов суду не надали. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 28.05.2014р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно з свідоцтвом про народження, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 11.11.2014р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з позовної заяви неповнолітні проживають разом з [PERSON] та [PERSON] Вказана родина потрапила в поле зору соціальних служб міста Покров у липні 2018 року у зв`язку зі зверненнями гр. [PERSON] до урядової гарячої лінії з метою отримання допомоги у вирішенні проблемних питань в родині. З метою з`ясування обставин, які склалися в родині, спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської та фахівцями Покровського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було організовано роботи щодо надання допомоги даній родини. 28.01.2019р. на ім`я заступника міського голови Бондаренко Н.О. надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , з якого вбачається, що 17.01.2019 [INFO] . гр. [PERSON] на прохання настоятеля Храму [PERSON] , надала гр. [PERSON] та гр. [PERSON] для тимчасового проживання житлове приміщення без оформлення договору оренди за адресою: [ADDRESS] , так як родина не мала фактичного місця проживання (а.с.11). Після прибуття представників служби у справах дітей було виявлено, що діти знаходяться в непридатних для проживання умовах. В квартирі відсутні необхідні меблі та побутова техніка, дитячий одяг та взуття не відповідали сезону та віку, діти мають неохайний зовнішній вигляд, санітарно-гігієнічний стан приміщення незадовільний, що підтверджується актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 28.01.2019р. (а.с.12-18). Відповідно до ч.2 ст.170 СК України У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. 29.01.2019р. рішенням Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області № 41 вирішено відібрати від гр. [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Малолітніх поміщено до КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» ДОР (а.с.24). Відповідно до заяви від 30.01.2019р. бабуся та дідусь дітей гр. [PERSON] , 1939 року народження, та гр. [PERSON] , 1931 року народження, через вік та стан здоров`я не можуть взяти до себе своїх онуків на тимчасове проживання (а.с.20). 27.03.2019р. до виконавчого комітету Покровської міської ради надійшло повідомлення від КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» ДОР № 958 про те, що 27.03.2019р. гр. [PERSON] та гр. [PERSON] самовільно забрали малолітніх [PERSON] та [PERSON] з відділення та зникли у невідомому напрямку (а.с.50). Відповідно до повідомлення з Покровського ВП Нікополького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.04.2019р. № 49.3/2504 в діях [PERSON] та [PERSON] склад кримінального правопорушення відсутній, місцезнаходження останніх невідоме (а.с.47). Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підставою для відібрання дитини від батьків є: 1) ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 2) жорстоке поводження з дитиною; 3) хронічний алкоголізм або наркоманія; 4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; 5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Ч. 2 ст. 155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї.( Рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», 2008 рік ). Зі змісту ст. 170 СК України, яка регламентує питання про відібрання дітей у батьків, вбачається, що це питання вирішується у тому випадку, коли дитина, перебуваючи у безпосередньому контакті з батьками, матиме загрозу для життя, здоров`я і морального виховання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. З вищевказаного вбачається, що для відібрання дитини, зокрема від матері потрібні конкретні та підтверджені належними та допустимими доказами по справі підстави для такого відібрання, за усунення яких мати чи батько мали б в подальшому змогу повернути дітей та продовжити їх виховання в безпечному для них середовищі. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів того, що на момент її розгляду існують встановлені ст.ст.164, 170 СК України підстави для відібрання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від їх батьків, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed