Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: визнати дійним біржовий контракт № 173-Н від 24 квітня 2000 року (договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с. Луганське, вул. Ситніка, буд. 7), укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER], паспорт серії ВС № 137068, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с. Луганське, вул. Ситніка, буд. 7. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем в Артемівській філії Донецької товарної біржі 24 квітня 2000 року укладено біржовий контракт № 173-Н, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок житловою площею 28,23 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с. Луганське, вул. Ситніка, буд. 7. Вказаний договір відповідав дійсним намірам сторін, був укладений в письмовій формі, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах в присутності брокерів біржі, оформлений як біржовий контракт № 173-Н від 24 квітня 2000 року, підписаний сторонами, зареєстрований в державному реєстрі Артемівським бюро технічної інвентаризації за № 13 за реєстром 109-537 від 18 травня 2000 року, але нотаріально не посвідчений, оскільки відповідач посилався на п. 1.7 ч. 1 біржового контракту, в якому зазначено, що н обовязкового нотаріального посвідчення ці угоди не потребують. Фактично відбулося повне виконання договору позивач отримав будинок, а відповідач гроші. Зараз виникла потреба у позивача продати будинок, але він позбавлений можливості це зробити, оскільки вказаний договір не посвідчений нотаріально, у звязку з чим позивач вимушений на теперішній час звернутись з цим позовом до суду. В судове засідання позивач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та за участю його представника [PERSON], зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її та позивача відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до біржового контракту № 173-Н від 24 квітня 2000 року, посвідченого Артемівською філією Донецької товарної біржі, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: селище Луганське Артемівського району Донецької області, вулиця Ситніка, будинок № 7, розташований на земельній ділянці Луганської селищної ради , житловою площею 28,23 кв.м. (а.с. 3). Згідно до реєстраційного посвідчення зазначений біржовий контракт 18 травня 2000 року зареєстрований Артемівським бюро технічної інвентаризації та внесено в реєстрову книгу під № 13 за реєстром № 109-537, що також підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок (а.с. 4-5). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 72465219 від 07 листопада 2016 року відомості у вказаних реєстрах відносно будинку № 7, розташованого по вулиці Ситніка у селищі міського типу Луганське Бахмутського району Донецької області, відсутня (а.с. 28). Відповідно до п.п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином в при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних відносин сторін. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХП від 10 грудня 1991 року біржовою угодою визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом з тим стосовно продажу деяких речей закон встановлює особливі правила. Законодавчими актами України встановлений спеціальний порядок придбання права власності громадянами на окремі види майна, зокрема, на житловий будинок. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що умови біржового контракту № 173-Н від 24 квітня 2000 року відповідають вимогам ст.ст. 224, 228 ЦК України (у редакції 1963 року), передбачених законом обмежень для його укладення не встановлено, вказана угода сторонами виконана повністю, крім її нотаріального оформлення, у зв'язку з чим вказаний біржовий контракт, як договір купівлі-продажу, підлягає визнанню дійсним. Що стосується позовних вимог в частині визнання за [PERSON], ІПН [NUMBER], паспорт серії ВС № 137068, права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с. Луганське, вул. Ситніка, буд. 7, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав. За змістом\~ст. 3 ЦПК України\~особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, біржовий контракт № 173-Н від 24 квітня 2000 року, посвідчений Артемівською філією Донецької товарної біржі, укладений між [PERSON] та [PERSON], 18 травня 2000 року був зареєстрований Артемівським бюро технічної інвентаризації. Рішення суду про визнання дійсним вказаного договору купівлі-продажу (біржового контракту) є підставою набуття права власності [PERSON] на вказаний будинок. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, які були задоволені, в розмірі 275,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial