Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до СВК «Слава» про скасування наказів, про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він з 2000 року працював головним інженером в СВК «Слава». Наказом від 28 липня 2014 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а наказом від 29 липня 2014 року звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на відсутність систематичності невиконання покладених на нього внутрішнім трудовим розпорядком обов'язків, просив поновити його на роботі, визнати незаконними наказ від 28 липня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ від 29 липня 2014 року про звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просив стягнути на його користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що безпідставним звільненням йому завдано душевних страждань. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача Мацьоха В.В. у запереченні проти позову та в судовому засіданні просив у позові відмовити, посилаючись на законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] працював на посаді головного інженера СВК «Слава», про що свідчать відомості про роботу у його трудовій книжці (а. с. 6). Відповідно до наказу №23 від 28 липня 2014 року по сільськогосподарському виробничому кооперативу «Слава» [PERSON] за порушення трудової дисципліни оголошено догану. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності обґрунтовано тим, що інженерною службою господарства не завершено підготовку до жнив техніки для перевезення і розвантаження тюків, хоч такі розпорядження були дані головою кооперативу (а. с. 4). Правила внутрішнього трудового розпорядку СВК «Слава» закріплюють основні обов'язки працівників, в т. ч. позивача, зокрема, виконувати своєчасно і в повному обсязі робочі завдання (функціональні обов'язки), забезпечувати належну якість виконуваних робіт та виготовлюваної продукції, виконувати розпорядження голови підприємства, а у разі незгоди - свої заперечення викласти у письмовій формі. Із акту від 26 серпня 2014 року за підписом, в т. ч. головного агронома [PERSON] та механіка [PERSON], слідує, що в період з 27 червня 2014 року по 05 липня 2014 року при проведенні щоденних нарядів головою СВК Мацьохою В.В. як мінімум два рази давався наряд інженерній службі, і конкретно [PERSON] про те, щоб до початку збору зернових культур підготувати транспортні засоби для перевезення тюків соломи в два яруси, а також скиртоклад для розвантаження тюків з другого ярусу причепа (а. с. 29). Тобто, вказаним актом стверджується, що позивачу [PERSON] головою СВК «Слава» були надані розпорядження про підготовку до жнив техніки для перевезення та розвантаження тюків, які він зобов'язаний був виконувати згідно вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку СВК «Слава». Відповідно до ст. ст. 21, 139 КЗпП України працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовим договором, чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани (ст. 147 КЗпП України). Стаття 149 цього Кодексу зобов'язує власника або уповноваженого ним органу до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Отже, зміст вищезазначених норм закону зобов'язує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення та при застосуванні дисциплінарного стягнення в наказі зазначити за які конкретно порушення застосовано стягнення. Однак, при застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень не був дотриманий. Як вбачається з наказу №23 від 28 липня 2014 року, підставою для накладення стягнення на [PERSON] стало те, що інженерною службою господарства не завершено підготовку до жнив техніки для перевезення і розвантаження тюків, однак позивач вказані обставини заперечує, вказавши у позовній заяві та в судовому засіданні, що вчасно і в повному обсязі підготував техніку до жнив, будь - яких зауважень з даного приводу з боку керівництва СВК «Слава» не отримував. Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому органу, тому саме відповідач, як роботодавець зобов'язаний довести або спростувати обставини, наведені [PERSON] Будь яких доказів, які спростовують пояснення позивача [PERSON] про те, що останній виконав розпорядження керівника та належним чином підготував до жнив техніку для перевезення та розвантаження тюків, відповідач не надав. Так, ні в оспорюваному наказі від 28 липня 2014 року, ні в інших матеріалах справи не зазначено, які пункти Правил внутрішнього трудового розпорядку порушив позивач, в чому ж полягає непідготовка техніки до жнив: до якої конкретно дати слід було підготувати техніку, з якої причини транспортні засоби не підготовлені, яка вина у цьому позивача, та які шкідливі наслідки для господарства це спричинило. Доповідна записка за підписом лише т.в.о. голови СВК «Слава» Мацьохи Ю.В. від 22 липня 2014 року, яка стала підставою для винесення наказу, лише засвідчує факт непідготовки техніки для навантаження - розвантаження і перевезення тюків станом на 22 липня 2014 року, а не факт порушення трудової дисципліни [PERSON], оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, до якої ж конкретно дати останній зобов'язувався виконати розпорядження керівника про підготовку техніки для перевезення та розвантаження тюків. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що вже 23 - 24 липня 2014 року така техніка була підготовлена, та жнива пройшли успішно. До того ж позивач не був ознайомлений із вказаною доповідною запискою, пояснення в нього з приводу непідготовки техніки до жнив не відбирались. Поданий відповідачем акт від 26 липня 2014 року про відмову [PERSON] у наданні пояснень (а. с. 31) суд до уваги не приймає, оскільки він складений заінтересованими особами СВК «Слава». Зокрема, головою СВК «Слава» Мацьохою В.В. та т.в.о. голови СВК «Слава» Мацьохою Ю.В., який складав доповідну записку на позивача. Крім того, на вказаному акті відсутній вхідний номер, тоді, як доповідна записка, наприклад, його містить. Таким чином, відповідач в порушення вимог ст.ст. 3, 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б спростували вимоги позивача про незаконність притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Також судом встановлено, що наказом №24 від 29 липня 2014 року позивача [PERSON] звільнено з посади головного інженера СВК «Слава» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29 липня 2014 року (а. с. 5). За наказом про звільнення з посади головного інженера господарства [PERSON] від 29 липня 2014 року №24, дисциплінарний проступок, який став приводом для звільнення, тобто конфлікт між позивачем [PERSON] та головою СВК «Слава» Мацьохою В.В., стався 26 липня 2014 року. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Судом встановлено, що конфлікт між сторонами, що став підставою для звільнення з роботи позивача [PERSON], мав місце 26 липня 2014 року, тобто в той час, коли в позивача не було жодних дисциплінарних стягнень, адже догана йому була оголошена пізніше - 28 липня 2014 року, отже, підстав для звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було. Крім того, як було зазначено вище, догана 28 липня 2014 року оголошена позивачу безпідставно. Також в оспорюваному наказі №24 від 29 липня 2014 року не зазначено які конкретно розпорядження голови СВК відмовився виконувати позивач, не додано доказів, які б документально засвідчували факт порушення. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів №23 від 28 липня 2014 року та №24 від 29 липня 2014 року по сільськогосподарському виробничому кооперативу "Слава", та поновлення його на роботі є підставними та підлягають до задоволення. За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, середній заробіток за час вимушеного прогулу - з дня звільнення 29 липня 2014 року по день ухвалення рішення у справі 03 вересня 2014 року становить 5592.20 грн., його розмір відповідачем не оспорюється, а розрахунок середнього заробітку проведено відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, є підставним та підлягає до стягнення з відповідача в силу ч.2 ст. 235 КЗпП України. Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4793.31 грн. (9586.62 грн. /60 х30) відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з врахуванням вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. моральної шкоди, що на думку суду, є достатньою компенсацією за завдані позивачу моральні страждання та порушення його життєвих зв'язків внаслідок незаконного звільнення з роботи саме з такої підстави. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору від 05 серпня 2014 року позивачу надавалася правова допомога адвокатом [PERSON] (а. с. 7), витрати позивача, пов'язані із наданням йому правової допомоги, становлять 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 44 від 05 серпня 2014 року (а. с. 8), і враховуючи участь адвоката у трьох судових засіданнях, не перевищують граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», є підставними та підлягають до стягнення з відповідача в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги і немайнового характеру - поновлення на роботі та скасування наказів, і майнового - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за подання даного позову позивач відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то на підставі п.п. 1.1, 1.2 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6 вказаного Закону з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 365.40 грн. (121.80 грн. + 243.60 грн.). На підставі викладеного, ст.ст. 40, 147-1, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial