Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісною позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд: визнати за ним право власності на спільно нажите майно подружжя, а саме: право власності на 1/2 частину 23/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частину 23/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]; присудити йому в натурі на праві приватної власності автомобіль «Опель Омега», державний номер [NUMBER]. Також [PERSON] просить визначити наступний порядок користування двокімнатною квартирою [ADDRESS], яка належить йому та відповідачці на праві спільної часткової власності, а саме: виділити йому в користування ізольовану кімнату, житловою площею - 17,5 кв. м., з якої міститься вихід на лоджію; виділити відповідачці кімнату житловою площею 10,4 кв. м.; залишити в їхньому з відповідачкою загальному користуванні коридор, вбудовану шафу, ванну кімнату, вбиральню та кухню. Суму сплаченого судового збору [PERSON] просить стягнути на його користь з [PERSON] В обґрунтування первісного позову [PERSON] посилається на те, що 23 квітня 1988 року відділом РАГСУ Кіровського району було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON], про що зроблено запис за № 256. 23 грудня 2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська вищезазначений шлюб було розірвано. За час шлюбу, ним та відповідачкою було придбано наступне майно: 31.05.2007 року за договором купівлі-продажу - 23/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] 10.07.1997 року придбано автомобіль «Опель Омега», державний номер [NUMBER]; в 2008 році відповідача за їхні спільні кошти придбала торговельне місце на договірних умовах для зайняття підприємницької діяльності за 65 000 гривень та придбала товар з Туреччини на суму 160 000 грн. Отже, загальна сума витрат на підприємницьку діяльність складає 225 000 гривень. Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи - підприємця обсяг виручки складає: за 2012 року - 40 000 грн.; за 2013 рік - 120000 грн.; за 2014 рік - 120000 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців від 12.02.2015 року, відповідач не перебуває в стані припинення підприємницької діяльності. Угоди про поділ спільного майна після розірвання шлюбу вони із відповідачкою не досягли. З часу придбання автомобіля «Опель Омега», державний номер [NUMBER], лише він дбав про його зовнішній стан, доглядав за ним, здійснював технічне обслуговування. Він є інвалідом III групи та потребую переміщення на особистому транспорті. Окрім того, він є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Автолюбитель -2» та має у кооперативі гараж. Вважає справедливим наступний поділ спільного майна між ним та відповідачкою: визнати за ним право власності на 1/2 частини 23/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частини 23/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] присудити йому в натурі автомобіль «Опель Омега», д. н. [NUMBER]; залишити відповідачці придбаний товар з Туреччини на суму 160 000 гривень. Він є інвалідом 3 групи, інвалідом війни (учасником бойових дій в Афганістані), регулярно після тяжких військовий дій на війні він лікується в лікарні, тому потребує тиші і спокою. Відповідач постійно провокує його, приводить в квартиру сторонніх чоловіків, що підтверджується нанесення йому тілесних ушкоджень та витягом з ЄДРДР № 12014040660000655 від 23.02.2014 року, а також витягом з ЄДРДР № 12013040660000444 від 19.01.2013 року. Окрім того, за час шлюбу була приватизована двокімнатна квартира [ADDRESS] що складається з загальної площі 46,2 кв. м, житлової площі 27,9 кв. м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.08.2007 року, яка належить на праві спільної часткової власності йому та як члену його сім'ї відповідачу [PERSON]. Вищезазначену квартиру він отримав першочергово, як інвалід війни в Афганістані, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року 3551-XII. Вважає за потрібне визначити наступний порядок користування квартирою: виділити в його користування ізольовану кімнату, житловою площею - 17, 5 кв. м., з якої міститься вихід на лоджію площею 2,3 кв. м; виділити відповідачці кімнату житловою площею 10,4 кв. м.; залишити в загальному користуванні коридор, площею 4,7 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., ванну кімнату, площею 2,1 кв. м., вбиральню, площею 1,2 кв. м., кухню, площею 7,6 кв.м. Відповідач [PERSON] не погодилася із первісною позовною заявою та пред'явила до позивача за первісним позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву в якій просить суд розділити майно та виділити їй в натурі 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], вартістю 19454 грн. та виділити в натурі [PERSON] автомобіль «Опель Омега», реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, вартістю 66000 грн., а також набутий за час шлюбу гаражний бокс [NUMBER] в ОК ГБК «Автолюбитель-2», вартістю 135000 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що дійсно вона з [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 квітня 1988 р. Від сумісного життя дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини вони припинили з 2011 р. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 р. їхній шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили. Дійсно, 31 травня 2007 р. нею було придбано за договором купівлі-продажу 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] 23/100 частин вказаного жилого будинку складається з однієї жилої кімнати площею 14,4 кв.м., сіней площею 3,2 кв.м., ванної площею 3,6 кв.м., кухні площею 6,3 кв.м. Загальна площа цієї частини становить 27,5 кв.м., житлова площа становить 14,4 кв.м. Домоволодіння вона використовує лише в літній період як дачний будинок. Своє право власності вона належним чином зареєструвала в КП «ДМБП» 27.06.2007 року, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 15055746. Правочин було вчинено за 19454 грн., що становить вартість 23/100 частин спірного домоволодіння. Вважає вказане майно своїм особистим майном, оскільки вказана частина будинку придбана за кошти, які вона отримала від продажу 27 травня 1997 р. батьківського будинку за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок вона, її рідний брат [PERSON] успадкували після смерті батьків. Отримавши свідоцтво про право на спадщину, її брат дав згоду на продаж будинку та уповноважив її діяти в його інтересах відповідною довіреністю, оскільки на той час перебував в місцях позбавлення волі. Також, на її ім'я була оформлена довіреність від імені їхньої тоді ще живої бабусі [PERSON], яка також довірила їй відчуження належної їй частки в будинку за адресою: [ADDRESS] Грошові кошти від продажу батьківського будинку знаходились у неї на збереженні, доки вона не підшукала для купівлі 23/100 частин спірного домоволодіння. Продаж успадкованого батьківського будинку було юридично оформлено договором дарування, в якому вартість відчужуваного майна була вказана інвентаризаційна. Фактично будинок було продано за еквівалент десяти тисяч доларів США, що може підтвердити покупець за договором Гриненко. Таким чином, 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], не являється сумісним майном подружжя, а являється її особистим майном, оскільки придбано не за сумісні кошти подружжя, а за її особисті кошти, отримані від продажу успадкованого та належного їй, її рідному брату та їхній бабусі майна. При цьому, бабуся [PERSON] померла в 2000 р., а її рідний брат [PERSON] не заперечував аби придбане нерухоме майно за кошти проданого батьківського будинку було оформлено на її ім'я. Вказані обставини підтверджуються договором відчуження успадкованого будинку, в якому мається посилання на належність нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину, довіреностями на її ім'я на право розпорядження спадковим будинком від імені її брата [PERSON] та бабусі [PERSON], договором купівлі 23/100 частин спірного будинку. Але при цьому вона не заперечую, аби вказане майно приймало участь при розподілі майна як сумісне майно подружжя. Треба відзначити, що вже після припинення подружніх стосунків з 2011 р., що встановлено судовим рішенням про розірвання шлюбу, вона зробила коштовний ремонт та здійснила коштовні поліпшення в спірній частині домоволодіння за свій особистий рахунок. При цьому, 05.06.2012 р. вона брала кредит в ПАТ «Дельта Банк» та особистими коштами погашала його. Зробила смєтний розрахунок ремонтних робіт за вказаною адресою, придбала потрібний матеріал та сплатила виконання ремонтних робіт на суму понад 30000 гривень. Її брат і зараз перебуває в місцях позбавлення волі. Через відповідний строк він має звільнитись з місць позбавлення волі та прибути на постійне місце проживання до м. Дніпропетровська і поселитись в придбаній нею спірній частині будинку, де він і зареєстрований. Тому вважає, що при розподілі 23/100 частин спірного домоволодіння має бути виділено саме їй. Коли вона продала батьківський будинок 27.05.1997 р., то на частину отриманих грошових коштів нею 10.07.1997 р. було придбано автомобіль «Опель Омега», реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску. Автомобіль був придбаний за довідкою - рахунком та зареєстрований на її ім'я, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 10.07.1997 р. Вважає, що вказаний автомобіль теж належить їй на праві особистої власності, оскільки був придбаний не за сумісні кошти подружжя, а за її особисті, отримані нею від продажу успадкованого та належного їй майна. Але, вона також не заперечує, аби вказаний автомобіль був при розподілі сумісного майна подружжя. Не зважаючи на те, що автомобіль зареєстрований на її ім'я та придбаний не за кошти подружжя, вона не заперечую, аби він був виділений [PERSON] Вартість вказаного автомобілю станом на теперішній час складає 66000 грн., що підтверджується оголошеннями про продаж аналогічних автомобілів на інтернет-сайті. Що стосується гаражу в ОК ГСК «Автолюбитель-2», то вона та [PERSON] дійсно являються користувачами гаражного боксу [NUMBER] в другому ряду. Гараж двоповерховий, побудований впродовж 1998-2000 р.р. з цегли, являється капітальною спорудою. Членом гаражного кооперативу дійсно являється [PERSON] Вказаний гараж було побудовано для користування і зберігання в ньому придбаного автомобіля «Опель Омега». Право власності на гараж належним чином не зареєстровано. Тому вказане майно має бути виділено тільки в користування без визнання права власності. [PERSON] оцінює вказаний гараж в 6000 грн. Натомість згідно довідки за підписом голови правління ОК ГСК «Автолюбитель-2» від 19.06.2013 р. орієнтовна вартість гаражу визначена 45 000 грн., а станом на 11.03.2015 р. орієнтовна вартість гаражу визначена як 135000 грн. Вартість гаражу станом на 11.03.2015 р. більш реальна та більш відповідає дійсній. При цьому, вона не заперечую, аби вказаний гараж був виділений в користування [PERSON] Треба відзначити, що вони з [PERSON] припинили подружні стосунки з 2011 р., що встановлено судовим рішенням про розірвання шлюбу. Таким чином, вже п'ятий рік поспіль вони не проживають однією сім'єю, не ведуть сумісного бюджету. Свою діяльність приватного підприємця вона вже тривалий час веде на свої особисті кошти. Між ними слалися вкрай неприязні стосунки. [PERSON] застосовує до неї фізичне насильство. Вона вимушена була звертатись до міліції у зв'язку з неправомірними діями [PERSON], що підтверджується відповідними документами. Порушення колишнім чоловіком подружньої вірності під час шлюбу підтверджується фотографіями, на яких він зображений в одязі своєї чергової коханки на відпочинку. При тому, що вона не заперечує про виділ [PERSON] майна більшої вартості, вона не наполягає на стягненні з нього грошової компенсації, аби розділитись, розійтись та поставити крапку. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили його задовольнити. В обґрунтування первісного позовну посилалися на викладені у ньому обставини. Проти задоволення зустрічного позовну заперечували. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі. Посилалися на обставини викладені у зустрічному позові. Вимоги за первісною позовною заявою визнали частково. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 23 квітня 1988 року по 05.01.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] не мають дітей. Сімейне життя в сторін не склалося та вони припинили подружні стосунки. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часової власності належить квартира [ADDRESS] та за кожним із них зареєстроване КП «ДМБТІ» право власності на ? частку вказаної квартири. Вказана квартира [ADDRESS] та складається із: житлової кімнати, площею 17,5 кв.м., житлової кімнати, площею 10,4 кв.м., кухні, площею 7,6 кв.м., ванної кімнати, площею 2,1 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 4,7 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,4 кв.м. Квартира облаштована лоджією, площею 2,3 кв.м. Загальна площа квартири 46,2 кв.м., житлова - 27,9 кв.м. У цій квартирі сторони проживають, [PERSON] займає кімнату, площею 10,4 кв.м., а [PERSON] займає кімнату, площею 17,5 кв.м. Однак, між сторонами існує спір з приводу порядку користування квартирою. За договором купівлі-продажу від 31.05.2007 року [PERSON] придбала 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних споруд та побудов. Вказане приміщення згідно із поясненнями сторін, перебуває у переважному користуванні [PERSON], яка одноосібно здійснювала його ремонт та поліпшення житлових умов у ньому, про що надала для огляду у судовому відповідні рахунки про придання будівельних матеріалів, виконання будівельних робіт за вказаною адресою. Також, під час шлюбу сторони придбали автомобіль «Опель Омега», д.н. [NUMBER], який на праві власності 10.07.1997 року був зареєстрований за [PERSON] згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], але після припинення подружніх відносин між сторонами, цей автомобіль знаходиться у [PERSON], який одноосібно здійснює за ним догляд та технічне обслуговування, використовує у повсякденному житті. Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив Автолюбитель-2» [PERSON] є членом кооперативу і власником гаражу [NUMBER] в ряду № 2 ОК «ГБК «Автолюбитель-2». Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню, зокрема суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності в цілому на автомобіль «Opel Omega» державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], модель 1988 року, оскільки він має посвідчення водія, піклується про технічний стан автомобіля, здійснює його ремонт та експлуатує за цільовим призначенням. Окрім того, [PERSON] є інвалідом війни, має ряд захворювань і користування автомобілем допомагає йому організації повсякденного життя. Враховуючи, що сторони за час шлюбу набули також і гараж для вказаного автомобіля, суд, враховуючи те, що автомобіль залишається за позивачем за первісним позовом, вважає необхідним також залишити за ним і право одноосібного користування гаражем [NUMBER] у ряді № 2, який розташований в Обслуговуючому кооперативі «ГБК «Автолюбитель-2». Окрім того, в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], суд вважає можливим визнати за [PERSON], як за одноосібною власницею, право власності на 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] оскільки вартість вказаної 23/100 частки будинку є меншою від сукупної вартості1/2 частки спірного автомобіля та 1/2 частки спірного гаражу, які в цілому залишаються за позивачем за первісним позовом [PERSON]. Окрім того, із оглянутих в судовому засіданні документів, вбачається, що за вказаним нерухомим майном (23/100 частинами домоволодіння) піклувалася [PERSON], здійснювала витрати на ремонт та поліпшення житлових умов. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою підлягають частковому задоволенню та суд вважає необхідним визначити між сторонами наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] за яким: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату (приміщення № 6), площею 10,4 кв.м.; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 17,5 кв.м. У спільному користуванні сторін залишити всі інші приміщення квартири [ADDRESS] а саме коридор, кухню, вбиральню, вбудовану шафу, ванну кімнату та лоджію. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Державного Бюджету України позивачу за первісним позовом [PERSON] слід повернути надмірно сплачений ним 07.03.2014 року за квитанцією № 47069.99.1 на суму 3166,80 грн. та 15.01.2014 року за квитанцією № 47069.144.1 на суму 243,60 грн. судовий збір. Але, з нього на користь [PERSON] слід стягнути суму судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial