Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . [INFO] померла її мати - [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачці та її рідному брату - [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. Після смерті матері позивач прийняла спадщину. До спадкового майна, зокрема, входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померла [PERSON] за життя не оформила відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 07 серпня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 25 серпня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 16 вересня 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 09 жовтня 2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Халімон Н. М. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 54/2015 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та № 52/2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.11). Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 243 від 23 липня 2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1963 року (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , копією свідоцтва про народження [PERSON] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким 27 квітня 1985 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.7,10,53). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи № 54/2015 вбачається, що за життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] та дочці [PERSON] . Заповіт складений 26 лютого 2011 року, секретарем Дрімайлівської сільської ради та виконкому Опанасенко Р. М., зареєстрований у реєстрі за № 3 (а.с. 85). 25 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою в якій відмовилася від прийняття обов`язкової частки у спадщині після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.82). 25 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.87). 28 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою в якій відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.87). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] . Інших спадкоємців які претендують на спадщину судом не виявлено. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.12). Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 210 від 10 червня 2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла сину [PERSON] та дочці [PERSON] . Заповіт складений 19 жовтня 1996 року, посвідчений секретарем виконкому сільської ради народних депутатів Опанасенко Р. М., зареєстрований у реєстрі за № 62 (а.с. 25). З матеріалів спадкової справи № 52/2017 вбачається, що 27 березня 2017 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.46). 20 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою в якій відмовився від прийняття спадини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.47) [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на три земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] (а.с.59-60). Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. від 17.07.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.22). Згідно довідки КП "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 113 від 10.06.2020 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на житловий будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 24). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, погріб з шийкою В-1, прибудова а-1, літня кухня Б-1, сарай Г-1, ґанок а1-1, а2-1, б-1, рік побудови - 1977 (а.с. 28-30). У виписках з погосподарських книг Дрімайлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1991-2020 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , станом на 2016 рік була [PERSON] (а.с.15-20). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстроване в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого ссуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 року, за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи що будинок за адресою: [ADDRESS] був об`єктом спільної сумісної власності батьків позивачки, набутої ними за час шлюбу, кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв його син - [PERSON] , а після смерті матері [PERSON] спадщину прийняла позивачка та звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial