Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

11.11.2009 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до БК ТОВ «Консоль ЛТД» про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування матеріальних та моральних збитків, посилаючись на те, що відповідачем під час здійснення будівельних робіт по зведенню житлового будинку було зруйновано будівлю дитячого садку, загальною площею 728,5 кв.м., розташованого за земельній ділянці, площею 1298 кв.м., за адресою: [ADDRESS] власницею якої була позивачка. Земельна ділянка, на який був розташований дитячий садок, була зайнята відповідачем під автостоянку, якою користуються мешканці побудованого будинку. Таким чином, позивачка позбавлена свого законного права власності, оскільки належне їй нерухоме майно зруйноване, а на місті земельної ділянки де воно було розташоване, розміщено автостоянку. Позивачка зазначила, що неодноразово зверталась до органів місцевого самоврядування, але з відповіді стало зрозуміло, що Одеська міська рада нічого не знає про самочинні дії відповідача. За таких підстав, з врахування уточнень, наданих до суду 15.11.2010 року, позивачка просить суд постановити рішення про звільнення земельної ділянки, де був розташований дитячий садок, та про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок зруйнування належного їй нерухомого майна. Представник позивачки позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 28.04.2014 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання, щодо визначення ринкової вартості втраченого майна - дитячого садка, на час зруйнування - червень 2007 року, та на час призначення експертизи - січень 2014 року; а також питання визначення розміру неодержаного прибутку (упущеної вигоди) позивача у зв'язку зі зруйнуванням дитячого садка. Згідно висновку експертної установи ТОВ «Інтер-Консалт-Плюс» № 24-14 від 25.06.2014 року, ринкова вартість дитячого садка, на час зруйнування майна - червень 2007 року становила 1 114 764,00 грн., на час призначення експертизи - січень 2014 року - 2 320 130 грн.; розмір оренди дитячого садка складає 189 789 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будь - яких заяв від відповідача не надходило. Відповідач розташований за адресою АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Бородіна, 16, відповідно до листа № 07-45/520 від 17.04.2014 року Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» призупинено приймання до пересилання поштових відправлень, адресованих на територію АР Крим та м. Севастополь, таким чином сповістити відповідача у суду не має можливості. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом було встановлено, що 29 червня 2006 року між позивачкою [PERSON] та ДП «Компроміс» був укладений Договір купівлі-продажу, за умовами якого ДП «Компроміс» продало, а позивачка купила дитячий садок, за адресою: [ADDRESS] якій в цілому складається з кам'яної будівлі літ. А, загальною площею 728,5 кв.м., І- мостіння, ІІ- басейн, № 1,2 - огорожа, що розташовані на землях Одеської міської ради площею 1298 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровим номером 2142, та 10.07.2006 року зареєстрований КП «ОМБТІ та РОН», номер витягу 11179390. Після укладення та реєстрації зазначеного Договору, позивачка звернулась до відповідних інстанцій з метою отримання дозволу на виготовлення проекту відновлення дитячого садка. Після отримання дозволу позивачка звернулась до ІТЦ «Аргумент» з замовленням на виготовлення проектної документації. Наприкінці 2006 року проект відновлення дитячого садку був виготовлений, і позивачка планувала розпочати ремонтні та будівельні роботи, спрямовані на відновлення дитячого садку. Як вказує позивачка, через характер своєї роботи, вона значний обсяг свого часу перебувала у м. Києві, однак при цьому регулярно сплачувала всі обов'язкові платежі щодо утримання нерухомого майна, та вносила орендну плату за користування земельною ділянкою. Зазначені обставини підтверджені наданими до матеріалів справи копіями проекту про відновлення дитячого садка, копіями листування з повноважними організаціями щодо узгодження проекту відновлення, квитанцій про сплату земельного податку. 17 червня 2006 року, перебуваючи у м. Києві, позивачка довідалась про те, що працівниками БК ТОВ «Консоль ЛТД» здійснюються роботи по знесенню будівлі дитячого садку, що їй належить. Представник позивачки, що приїхав на місце подій побачив що роботи по знесенню будівлі майже закінчені. На вимогу представника позивача пояснити що відбувається, і на підставі чого руйнується об'єкт нерухомості, працівники відповідача відповіді не дали. Але, представником позивача вдалось зафіксувати дії відповідача щодо знесення нерухомого майна на фотопльонку, знімки з якої надані позивачем до матеріалів справи у підтвердження свого позову. З приводу зазначених незаконних дій відповідача, позивачка також зверталась з відповідною заявою до Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, але зазначене питання вирішено не було. Згодом, на земельній ділянці, що була зайнята будівлею дитячого садку, була розміщена автостоянка. На запит суду про надання інформації про наявність укладених договорів про паркування автомобільного транспорту за адресою [ADDRESS] КП «Парксервіс-Одеса» була надана відповідь за № 68 від 04.01.2013 року про те, що договір балансоутримання місць для паркування на спеціально відведену автостоянку, яка розташована за адресою [ADDRESS]» не укладався. Отже, як вбачається з матеріалів справи, станом на сьогоднішній день позивачка позбавлена не тільки свого законного права власності щодо будівлі дитячого садка, що належав їй на праві приватної власності, та був зруйнований відповідачем, а також ї її права користування земельною ділянкою, на якій він був розміщений. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України зміст права власності передбачає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 323 ЦК України передбачає , що ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження майна несе його власник, якщо інше не передбачене законом або договором. Дана норма закону вказує, що під ризиком випадкового знищення та випадкового пошкодження майна необхідно розуміти економіко-правові наслідки втрати матеріального блага належного власнику, за відсутності вини власника чи інших осіб. У тих же випадках, коли знищення або пошкодження майна є результатом винних дій конкретних осіб, відшкодування збитків покладається на цих осіб, відповідно до правил, що регламентують відповідні правовідносини. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже законодавцем тягар доказування відсутності своєї вини у завданні шкоди покладений саме на відповідача. Однак, відповідач не надав суду доказів своєї невинуватості у завданні майнової шкоди позивачам та похідних від неї збитків. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок зруйнування дитячого садку, в розмірі його вартості на день розгляду справи, та вартості оренди за період з червня 2007 року - час зруйнування, по січень 2014 року. З метою визначення ринкової вартості втраченого майна у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експертної установи ТОВ «Інтер-Консалт-Плюс» № 24-14 від 25.06.2014 року, ринкова вартість дитячого садка, на час зруйнування майна - червень 2007 року становила 1 114 764,00 грн., на час призначення експертизи - січень 2014 року - 2 320 130 грн. Отже, стягненню підлягає саме зазначена сума. Разом з цим, позивачкою до відшкодування заявлена сума моральної шкоди. Мотивуючи зазначену вимогу, позивачка послалась на те, що у зв'язку протиправними діями відповідача щодо належного їй об'єкта нерухомості вона позбавлена свого законного права власності. Для відновлення такого права позивачка була вимушена постійно приїжджати до м. Одеси для врегулювання спірних питань, що призвело до погіршення її стосунків у сім'ї, у колективі, де вона працює та втрати довіри з боку людей, які планували брати участь у відновленні дитячого садка. Такі проблеми та постійне нервування призвели до погіршення стану здоров'я позивачки, що підтверджується довідкою про її стан здоров'я. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд з'ясувавши під час розгляду справи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачці, ступень вини відповідача дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме стягненні з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Окрім викладеного, відповідач здійснивши протизаконні дії щодо власності позивачки зруйнувавши будівлю дитячого садку, по теперішній час продовжує займати земельну ділянку на який він був розташований, розмістивши на неї автостоянку. При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивачка продовжує сплачувати земельний податок за землю, якою вона не користується. Наданими до суду доказами, а саме квитанціями про сплату земельного податку також підтверджуються витрати позивачки, щодо сплати земельного податку за користування земельною ділянкою, на якій був розміщений зруйнований об'єкт нерухомості. Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном навіть у випадках порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що права позивачки, як користувача земельної ділянки порушені, вона не може вільно користуватись належним їй майном, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення земельної ділянки також підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, що складають 8,50 грн. витрат по сплаті державного мита, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, та 4000,00 грн. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Outcome: partial