Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

30.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 06.10.2007 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з позивачкою і перебувають на її повному утриванні. Вказує, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 26.05.2015 року відповідача було зобов'язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Зазначає, що в зв'язку зі змінами в законодавстві, на даний момент встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з урахуванням того, що визначена рішенням суду від 26.05.2015 року сума аліментів на одну дитину становить близько 500 грн., що не дозволяє позивачці належним чином забезпечувати матеріальні потреби дітей, просить стягувати аліменти з відповідача в розмірі 2000 грн. на кожну дитину. 02.04.2018 року [PERSON] подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить суд, шляхом зміни способу стягнення аліментів - стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON], по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення їх повноліття. В судовому засіданні позивач, уточнену позовну заяву підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у ній, просила позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що діти проживають разом з нею, сума аліментів, яку сплачує відповідач згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 26.05.2015 року, складає близько 500 грн. і є недостатньою для належного матеріального забезпечення дітей. Крім того, як зазначила, їй стало відомо, що [PERSON] має у користуванні вантажний автомобіль, експлуатація якого приносить йому дохід в сумі близько 60000 грн. щомісячно. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що його довіритель отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має. Інших неповнолітніх дітей, утриманців не має, проте перебуває у шлюбі з іншою жінкою. Від нового шлюбу дітей немає. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2015 року (а.с. 5), від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Неповнолітні діти мешкають разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 26.05.2015 року (а.с. 5), на підставі якого було видано виконавчий лист № 1892 від 08.06.2015 року (а.с. 6) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців не має. Доказів іншого відповідачем суду не надано. З довідки про доходи [PERSON] виданою 01.03.2018 року вбачається, що відповідач працює відієм у ФОП [PERSON] Його щомісячна заробітна плата (разом з відрахуваннями) в період з березня 2017 року по грудень 2017 року становила 2576 грн.; в період за січень-лютий 2018 року - 2997,01 грн. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] здорові, самостійних доходів не мають. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає доведеним, що у зв'язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Враховуючи зазначені обставини, матеріальний стан як відповідача, так і позивача, а також те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька , суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. на місць на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має заробіток у розмірі більшому ніж зазначений у довідці про його доходи і здатний сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач від сплати судового збору звільнена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідач від сплати судового збору звільнений, як учасник бойових дій на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Таким чином, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 182-184, 192 СК України,

Outcome: partial