Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини 22.11.2015 року. Одночасно, позивач прохає визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,6175 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради м.Горішні Плавні (поза межами населеного пункту). Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 22.11.2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,6175 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким остання заповіла все належне їй майно своїй доньці [PERSON] Звернувшись в липні 2016 року до нотаріальної контори з питання спадкування, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено в звязку із пропуском визначеного Законом шестимісячного строку, так як на день смерті позивач і померла не були зареєстровані за однією адресою. Зважаючи на те, що обидва будинки, де вони з матірю мешкали, розташовані на одному подвірї, на відстані 10 метрів один від одного, беручи до уваги, що вони спільно проживали, разом вели господарство, мали спільний бюджет, і спільно несли витрати, проте були зареєстровані за різними адресами, позивач прохає встановити факт її проживання разом спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Зазначила, що починаючи з 2008 року вона разом із чоловіком та матірю спільно мешкали у будинку №53, а у будинку №51 проживала її донька. Саме тому, позивач вважала, що вона прийняла спадщину фактично. Адвокат [PERSON], діючи в інтересах позивача, в суді прохав задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник Дмитрівської сільської ради до суду не зявився, звернувшись із відповідним клопотаннями про слухання справи за відсутності представника виконкому. Проти задоволення вимог позивача територіальна громада заперечень не мала. Заслухавши пояснення позивача, її представника та показання свідків, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 22 листопада 2015 року у с.Кияшки м.Комсомольська померла [PERSON], про що 23.11.2015 року виконкомом Дмитрівської сільської ради складено відповідний актовий запис про смерть за №48 (а.с.8). На випадок своєї смерті [PERSON] скала заповіт, яким заповіла все належне на момент смерті їй майно своїй доньці [PERSON] (а.с.10). Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради (а.с.9), на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. У період з жовтня 2008 року по день смерті (22.11.2015 року) [PERSON] фактично проживала разом із [PERSON] у будинку №53 по вул.Кооперативній в с.Кияшки. Вказана обставина також підтверджується відповідним актом опитування сусідів від 06.02.2017 року, посвідченим Дмитрівською сільською радою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 2008 року по день смерті його теща [PERSON] проживала разом із ним та дружиною [PERSON] (позивачка) у належному останній житловому будинку №53 по вул.Кооперативній у с.Кияшки. Таке рішення було прийнято родиною у звязку із тим, що у будинку №51 з 2008 року почала мешкати їх донька разом із сімєю. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді надали аналогічні показання. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,6175 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дмитрівської сільської ради (поза межами населеного пункту), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 285911, виданого Полтавською обласною державною адміністрацією (а.с.11). Виходячи із змісту листа приватного нотаріуса від12 липня 2016 року, адресованого на імя [PERSON] (а.с.12), за відсутності доказів спільного проживання із спадкодавцем, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із пропуском визначеного Законом шестимісячного строку. Згідно даних спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.256\~ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.258 ЦПК України, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки, юридичний інтерес особи, яка звертається із відповідною заявою, має бути безумовний. Виходячи із змісту позову та пояснень позивача в ході розгляду справи, встановлення такого юридичного факту як спільне проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідне позивачу для здійснення передбаченого законом права на спадкування, оскільки вона фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання, проте не була зареєстрована разом із померлою [PERSON] за однією адресою, тому позбавлена права належно оформити прийняту нею спадщину З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи показання свідків, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт спільного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позов в цій частині є обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268\~ЦК\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Отже, зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини. Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За таких обставин, враховуючи відсутність у [PERSON], як спадкоємця, який прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, перешкод для звернення до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, та відсутності спору про спадкове майно, оскільки відомості про інших спадкоємців померлої на день розгляду справи в суді відсутні, суд вважає предявлений позов в цій частині необґрунтованим. З огляду на дане, заявлена [PERSON] позовна вимога щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягає. Аналогічні висновки містяться у розясненні, наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.28 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з яким залежно від конкретних обставин справи, суд має право стягнути з позивача належну суму судового збору (в разі її неповної сплати) за результатами вирішення спору. Враховуючи, що у процесі розгляду справи позивачем було збільшено позовні вимоги, проте не вірно сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 640 грн. недоплаченої суми судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial