Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 01.12.2015 року по 14 липня 2017 року він працював у Дебальцевському загоні воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця», який є відокремленим структурним підрозділом Державного підприємства "Донецька залізниця". На теперішній час ДП «Донецька залізниця» знаходиться в стані припинення. 14.07.2017 року він був звільнений за власним бажанням. При звільненні із ним не було проведено повний розрахунок належних йому до сплати сум, а саме станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі становить 55197,04 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 129 від 19.07.2017 року. Отже, відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України порушено його право на отримання повного розрахунку при звільненні з роботи. Окрім того, незаконними діями відповідача йому була спричинена і суттєва моральна шкода, яка виявилась у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав та інтересів, що гарантовані трудовим законодавством у частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав призвели до втрати налагоджених нормальних звязків, через що він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя для матеріального забезпечення себе та своєї родини. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн. яку також просить стягнути з відповідача. У судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Підтримав доводи своєї позовної заяви та просив її задовольнити в повному обсязі (а.с.5). Представник відповідача - Державного підприємства «Донецька залізниця»у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик відповідача у судове засідання. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, прийнявши вимоги позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи заявлені вимоги про наявну заборгованість по заробітній платі суд дійшов до таких висновків. Відповідно довідки Дебальцівського загіну воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» № 129 від 19.07.2017 року [PERSON] дійсно працював у Дебальцівському загіні воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» з 01.12.2015 року по 14.07.2017 року. Заборгованість по заробітній платі з лютого 2016 року і на дату звільнення склала 55197,04 грн. (а.с.14). Як убачається з копії трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8-9) він був звільнений з Дебальцівського загіну воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» 14.07.2017 року у звязку з виходом на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У силу ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ще за час роботи позивача на підприємстві відповідача, останній прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки, відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. Суд погоджується з розрахунком заборгованості по заробітній платі, наданим позивачем, оскільки він не оспорюється відповідачем і підтверджується довідкою Дебальцівського загіну воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» № 129 від 19.07.2017 року (а.с.14). Будь-які розрахункові відомості про виплату належної позивачу заробітної плати відповідачем не представлено, а тому, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 55197,04 грн. Окрім того,\~позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Така шкода відповідно до\~ ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач посилалася на те, що він\~втратив налагоджені\~і нормальні життєві зв'язки, через що був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що\~заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди не відповідає\~характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача. А тому\~на думку суду\~розмір моральної шкоди має складати 3000 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн., понесених позивачем, суд приходить до такого. Відповідно до пункту 47 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з відповідними доповненнями): «право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було надано правову допомогу адвокатом [PERSON] За надання правової допомоги було сплачено кошти в розмірі 600 грн. (а.с.19). Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем [PERSON] не було надано розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, суд вважає, що в цій частині позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., за подання позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. Що стосується вимог позивача в частині того, щоб стягнуті за рішенням суду кошти були перераховані на його поточний рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк» суд зазначає, що дане питання на стадії ухвалення рішення судом не вирішується, а вирішується вже на стадії виконання рішення суду державною виконавчою службою (державними виконавцями). На підставі ст.ст. 47, 116, КЗпП України,

Outcome: partial