Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У квітні 2019 р. Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - Товариство) звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] завдані збитки у порядку регресу у розмірі 75 147,91 грн. Позов обґрунтований тим, що Товариство здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді, винуватцем якої був [PERSON] , який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що встановлено постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 р. у справі № 274/6329/16-п, а відтак до Товариства перейшло право вимоги, яке ця потерпіла сторона мала до [PERSON] . Ухвалою від 17.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 21.10.2019 р. позов задоволено. Ухвалою від 13.11.2019 р. заочне рішення від 21.10.2019 р. скасовано та призначено справу до розгляду. [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не є винуватим у дорожньо-транспортній пригоді, Товариство не надало доказів, які б підтверджували ці обставини, постанова судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 р. у справі № 274/6329/16-п такими доказом не є, оскільки нею його не було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом з`ясовано, що між Товариством та [PERSON] було укладено договір (поліс) від 13.07.2016 р. № АЕ/9789254 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого - з 14.07.2016 р. до 13.07.2017 р. включно, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ЗИЛ-ММЗ, д.н.з. [NUMBER] (а. с. 18). Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення від 26.12.2016 р. [PERSON] 26.12.2016 року о 17:40 на автодорозі Р-31 Бердичів - Хмільник, 14 км + 250 м, керуючи вантажним автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, не дотримався бокового інтервалу та скоїв зіткнення з вантажним автомобілем "Mercedes Benz", д.н.з. [NUMBER] , який рухався назустріч, внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Такими діями [PERSON] порушив підпункти 2.9 (а), 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначені обставини встановлено постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 р. у справі № 274/6329/16-п, якою провадження у справі відносно [PERSON] за статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а. с. 17). 26.12.2016 р. до Товариства звернувся [PERSON], який у момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем "Mercedes Benz", д.н.з. [NUMBER] , та проінформував про страховий випадок, що підтверджується його поясненнями від 03.01.2017 р. (а. с. 8). Автомобіль "Mercedes Benz", д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди належав [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим Новоселицьким ВРЕР ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області, та свідоцтвом від 22.06.2016 р. про право на спадщину за законом (а. с. 15, 16). [PERSON] звернулась до Товариства з заявою на виплату (страхового відшкодування) від 09.10.2017 р. (а. с. 9). З страхового акту від 11.10.2017 р. №170000100967, розрахунку суми страхового відшкодування від 11.10.2017 р. та ремонтної калькуляції № 17-100967 від 30.01.2017 р. випливає, що розмір суми страхового відшкодування, яке належить до виплати [PERSON] , становить 75 147,91 грн. (75 147,91 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 1 000,00 грн. (франшиза) (а. с. 20 -22, 28, 29). Товариство платіжним дорученням № ЗР062557 від 18.10.2017 р. перерахувало страхове відшкодування у розмірі 75 147,91 грн. за страховим актом від 11.10.2017 р. № 170000100967 на рахунок [PERSON] (а. с. 30). Згідно з частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 38.1.1 "а" пункту 38.1 статі 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином Товариство, виплативши [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 75 147,91 грн., набуває право подати регресний позов до [PERSON] на цю ж суму, але за умов, що [PERSON] є винуватим у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Однак, як встановлено вище, постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2017 р. у справі № 274/6329/16-п провадження у справі відносно [PERSON] за статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У цій постанові відсутні висновки про винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тобто посилання Товариства на зазначену постанову як на доказ винуватості [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та як на доказ керування [PERSON] транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставним. За таких обставин вина [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння має бути доведена Товариством іншими доказами. Між тим, Товариство таких доказів не подало. Наведене вище обґрунтування відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2019 р. у справі № 619/2625/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83105394): "Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, який діяв на час розгляду цієї справи, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи свої вимоги, МТСБУ посилається на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2012 року, як таку, що підтверджує вину [PERSON] в скоєнні ДТП. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили цей довід позивача, оскільки справу про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП щодо [PERSON] було закрито через закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, і дійшли правильного висновку, що за таких обставин вина відповідача має бути доведена іншими доказами. Доводи касаційної скарги про встановлення цим судовим рішенням у справі про адміністративні правопорушення вини [PERSON] у вчинені ДТП спростовуються самим змістом зазначеної постанови, у якій відсутній висновок суду про винуватість [PERSON] у настанні цієї події". Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства.

Outcome: dismissed