Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

21 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 06 вересня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 32000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеними на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 05 вересня 2019 року наявна заборгованість у розмірі 98580,57 гривень, яка складається з: 38006,34 гривень заборгованість за тілом кредиту, 23543,58 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 31460,15 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 400 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень - штрафу (фіксована частина) та 4670,50 гривень - штрафу (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 98580,57 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а. с. 35/. Також надіслав на адресу суду відповідь на відзив та пояснення, в яких вказує, що відповідач 06 вересня 2019 року отримав кредит у розмірі 32000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви позичальника, Умов та Правил, які разом з Тарифами становлять договір. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить, на його думку, про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Доказом цього є розрахунок заборгованості та виписка по рахунку. З анкети-заяви від 06 вересня 2014 року вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору, про що засвідчив підписом. В довідці про умови кредитування, долученій до позовної заяви зазначаються поточна процентна ставка 2,9%, тобто 34,80% на рік, вказано розміри комісій та штрафів. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі №6-16цс15 вважає недоречним, оскільки позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ банку. Щодо посилання на постанову ВСУ за справою №342/180/17, вказує, що надані банком документи у вигляді наказу про затвердження редакції умов та правил надання банківських послуг, довідка та виписка по рахунку підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг та укладення кредитного договору. Вказує, що посилання відповідача на положення Господарського кодексу України нічим не обґрунтовані. Стосовно стягнення штрафу і пені одночасно, вказує, що це не є подвійним притягненням до адміністративної відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Зазначає, щодо посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів», банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Вважає, що відповідач неправомірно в даному випадку посилається на вищезазначений закон. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима. З неї також вбачається, що відповідач знав про умови кредитування, оскільки до певного часу виконував свої зобов`язання за кредитом. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що кредитного договору № б/н від 06.09.2014 року з банком не укладав, про умови кредитування його повідомлено не було, про відсоткові ставки за користування кредитом, або інші кредитні зобов`язання, внаслідок невиконання яких, у нього могла утворитись заборгованість, йому взагалі невідомо. Звернув увагу, що копія кредитного договору №б/н від 06.09.2014 року відсутня в додатках до позовної заяви, другого примірника у нього також немає, з чого ним зроблено висновок про його відсутність в натурі. Зазначає, що позивач обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення тіла кредиту просить стягнути також складові його вартості - заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, однак при цьому не долучає до своєї позовної заяви підтверджень, що долучений витяг з Умов та Правил надання банківських послуг він розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, які містяться в матеріалах справи не визнаються ним та не містять його підпису, а тому вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 вересня 2014 року, шляхом підписання заяви-анкети. Сама анкета-заява на його думку не може вважатись кредитним договором, оскільки не містить істотних умов, які має містити договір, а саме розміру наданого йому кредиту, розміру щомісячного платежу, розміру відсотків за користування кредитом, розміру комісії за користування кредитом, розміру пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, розміру штрафу (фіксованої частини та процентної складової) та інших істотних умов. Також зазначає, що будь-яких вимог від банку щодо дострокового погашення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 06.09.2014 року він не отримував. В зв`язку з відсутністю в Анкеті-заяві інформації про терміни повернення кредиту та терміну сплати платежів, неможливо встановити які саме терміни щодо повернення чергової частини позики він порушив, а тому відсутні підстави для нарахування пені за прострочене зобов`язання та штрафів. До того ж нормами чинного законодавства заборонено одночасне застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також вважає складові заборгованості, які банк просить суд стягнути з нього нечіткими, двозначними та несправедливими. Зазначає, що сума сплачених ним коштів - 89387,90 в 2,8 рази перевищує суму кредитного ліміту - 32000 грн. Вважає, що таким чином ним виконано зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, а підстави стягнення з нього 98580, 57 грн., яких він не отримував та якими не користувався, відсутні. Просив відмовити в задоволенні позову. В надісланих на адресу суду запереченнях вказує, що позивач невчасно направив відповідь на відзив, лише 06 грудня 2019 року, хоча повинен був направити до 18 листопада 2019 року. Тому просить суд не враховувати її під час розгляду справи. Вказує, що анкета-заява не містить істотних умов договору, передбачених ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України (аналогія права). Умови та Правила, та тарифи не підписані позичальником, а тому не є складовою частиною кредитного договору. Жоден з документів, наданих позивачем до позовної заяви не містить чітких строків повернення кредитних коштів. В п. 2.1.1.1 Умов та Правил банк визначає цей кредит, як споживчий. Тому вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що анкета-заява складена з грубим порушенням чинного законодавства України та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зазначає, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є належними доказами. Вважає, що сума сплачених відповідачем коштів - 89387,90 в 2,8 рази перевищує суму кредитного ліміту - 32000 грн. Вважає, що таким чином ним виконано зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, а підстави стягнення з нього 98580, 57 грн. яких він не отримував та якими не користувався, відсутні. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06 вересня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 11, 12, 13-27/. Як вбачається з копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 33 зв./ згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та Банком кредитний договір. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг та Тарифів Банку при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, а саме в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконав, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Як видно з розрахунку заборгованості відповідач за період дії договору активно користувався кредитними коштами, зокрема знімав їх та вносив кошти на погашення заборгованості, чим фактично визнавав наявність кредитних відносин між ним та АТ КБ "ПриватБанк", тому його посилання, що ніяких кредитних договорів він з банком не укладав не заслуговують на увагу. Вказаний договір, є договором з щомісячною сплатою кредитного платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] активно користувався кредитними коштами, та вносив кошти на погашення заборгованості, однак, після внесення зазначених коштів того ж місяця знімав майже всю суму. Окрім того, маючи заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту з грудня 2018 року по вересень 2019 року не вносив обов`язковий щомісячний платіж на погашення заборгованості. Сума внесена відповідачем у квітні та травні 2019 року коштів у розмірі меншому ніж обов`язковий щомісячний платіж, що є закономірною наявність заборгованості як по поточній сумі кредиту, так і по простроченій. Згідно розрахунку заборгованості /а.с. 5, 6-10/ заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 05 вересня 2019 року за тілом кредиту складає 38006,34 гривень; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 23543,58 гривень, з якою суд погоджується. Суд не приймає також посилання відповідача на пропуск позивачем строку для подання відповіді на відзив та приймає до уваги подані позивачем відповідь на відзив та додані до нього документи, оскільки відповідь на відзив була надіслана до суду до початку розгляду справи по суті, тобто до 24 лютого 2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку /а.с. 6-10,104-112/, які суд приймає як належний та допустимий доказ, останній платіж відповідача, спрямований на погашення заборгованості за коштами, якими останній користувався, відбувся 07 травня 2019 року в розмірі 630 грн., тобто позивач звернувся до суду 21 жовтня 2019 року та не пропустив встановлений законодавством України трирічний строк позовної давності. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів фіксованої частини та процентної складової, суд приходить до такого. Протягом дії договору позичальником було отримано три кредитні карти: остання з них має строк дії до 10.2021 року /а.с. 115/. У анкеті-заяві позичальника нарахування пені та штрафу не зазначено. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», надана позивачем як доказ нарахування заборгованості, не містять підпис відповідача, а отже згоду з ними, а тому не може розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 06 вересня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді пеню та штрафи. Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на викладене, суд вважає, що доведена заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає: заборгованість за тілом кредиту 38006,34 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 23543,58 гривень та 800 гривень пені, яка підлягає стягненню з відповідача, а всього 61549,92 грн. Оскільки, невиконання [PERSON] взятого на себе зобов`язання, потягнуло виникнення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 61549,92 гривень, порушене право позивача на повернення тіла кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені підлягає судовому захисту шляхом часткового задоволення його позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто - 1199,47 гривень (62,44%) /а. с. 1/.

Outcome: partial