Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Управління відомчої воєнізованої охорони» про поновлення на посаді начальника команди № 26 по охороні ТЕЦ-2 «Есхар», визнавши наказ ДП «Управління ВОХОР» № 343-К від 13.08.2015р. незаконним. В позовній заяві позивач вказав, що він був звільнений з посади начальника команди № 26 по охороні ТЕЦ-2 «Есхар» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП і підставою для його звільнення, як зазначено у наказі про звільнення, є [PERSON] про відмову у наданні пояснень та Службова записка про проведення перевірки команди № 26. Однак з доводами вказаними у наказі про звільнення та службовій записці він категорично не згоден і тому вирішив звернутися до суду для захисту своїх прав. З урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог, просить поновити його на посаді начальника команди № 26 ДП «Управління ВОХОР» по охороні ТЕЦ-2 «Есхар», визнати наказ ДО «Управління ВОХОР» № 343-к від 13.08.2015р. незаконним та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за 3 місяці у сумі 24490 грн., моральну шкоду у сумі 10000 грн. та витрати, повязанні з наданням юридичної допомоги, у сумі 1500 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні просили заявлені уточнені та доповнені позовні вимоги задовольнити повністю та пояснили, що наказом першого заступника генерального директора ДП «Управління ВОХОР» № 343-к від 13.08.2015 року позивач був звільнений з посади начальника команди № 26 ДП «Управління ВОХОР» по охороні ТЕЦ-2 «Есхар» по п.3 ст.40 КЗпП України за багаточисленні порушення діючого законодавства. 31.07.2015 року за наказом генерального директора позивач був відсторонений від виконання службових обовязків, був ознайомлений з даним наказом та з цього дня був відсутній на робочому місці. За відсутності позивача була проведена перевірка та ніяких пояснень від нього не вимагалось. З актом перевірки від 03.07.2015 року позивач був ознайомлений 7.08.2015 року. Згідно наказу за № 71 від 03.08.2015 року позивачу було оголошено догану та до наказу додано акт про відмову від підпису від 05.08.2015 року. Виходить, що акт про перевірку від 07.08.2015 року позивач підписав, а наказ від 03.08.2015 року відмовився. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що позивач звільнений на законних підставах, а в частині стягнення моральної шкоди просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропустив 3 місячний строк звернення до суду, так як вимоги щодо стягнення моральної шкоди предявлені уточненою позовної заявою 19.11.2015р. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується сторонами, [PERSON] на підставі наказу № 17 від 11.10.2012р. прийнятий на посаду начальника команди № 26 ДП «Управління ВОХОР» та 13.08.2015 року звільнений із займаної посади у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, за п. 3 ст. 40 КЗпП, про що свідчать копії трудової книжки б/н [PERSON], виданої 14.10.1976р., наказу № 17 від 11.10.2012р., наказу № 343-к від 13.08.2015р. та № 34 від 31.12.2013 року (том 1 а.с. 10, 11, 78-82, 165-172), та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Таким чином, обов'язковою умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП є невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудовий договір завжди, незалежно від того, в усній чи письмовій формі його було укладено, містить умови, що визначають обов'язки як працівника, так і роботодавця. Ці умови можуть бути прямими, тобто такими, що визначаються та закріплюються безпосередньо в самому трудовому договорі, а також опосередкованими, які вже встановлені законодавством, колективним договором, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, а тому не потребують додаткового закріплення у трудовому договорі. У період з 29.07.2015р. по 31.07.2015р. комісією у складі першого заступника Генерального директора ДП «Управління ВОХОР» [PERSON] та провідного спеціаліста з організації фізичного захисту, охорони та ГГЗО [PERSON], відповідно до вимог розділу 7 Положення про відомчу воєнізовану охорону Міністерства палива та енергетики, наказів ДП «Управління ВОХОР» від 29.07.2015р. та телефонного звернення керівництва підприємства «Есхар ТЕЦ-2», здійснена перевірка стану охорони команди відомчої воєнізованої охорони № 26 особливо важливого обєкту електроенергетики і ефективність її функціонування та надано необхідну методичну допомогу з боку ДП «Управління ВОХОР» підрозділу, та складено акт про проведення перевірки від 31.07.2015р., з яким [PERSON] ознайомлений особисто, про що свідчить його підпис у [PERSON] (т. 1 а.с. 38, 39). Як зазначено у [PERSON], в ході перевірки виявлені недоліки, які суттєво впливають на рівень захищеності особливо важливого обєкту та обєктів життєзабезпечення станції, і за результатами перевірки комісія запропонувала на підставі ст. 46 КЗпП України відсторонити за суттєві недоліки організації особистої роботи щодо забезпечення діяльності команди ВВО по охороні «Есхар ТЕЦ-2» [PERSON] на час проведення перевірки та у термін з 4 по 7 серпня 2015р. провести поглиблену перевірку діяльності команди ВВО № 26 з питань виконання завдань щодо забезпечення охорони особливо важливого обєкту і роботи керівного складу команди стосовно виконання покладених завдань. Надати письмові пояснення з приводу порушень, встановлених при перевірці начальник команди № 26 відмовся, про що складений акт про відмову у наданні пояснень [PERSON] від 31.07.2015р. (т. 1 а.с. 40, 41). Наказом Генерального директора ДП «Управління ВОХОР» № 70 від 31.07.2015р., [PERSON] відсторонений від виконання посадових обовязків начальника команди № 26 по охороні ТЕЦ-2 «Есхар» до закінчення службового розслідування, з яким [PERSON] був ознайомлений в цей саме день, про що свідчить підпис [PERSON] у наказі (т. 1 а.с. 4). 06.08.2015р. зазначений [PERSON] направлений в.о. начальника команди ВВО № 26 для розгляду та вжиття заходів щодо усунення недоліків та порушень і про результати усунення недоліків проінформувати ДП «Управління ВОХОР» у місячний термін (т. 1 а.с. 5). У звязку з виявленими в результаті перевірки недоліками в роботі команди № 26, а саме, грубими та численними порушеннями трудових обовязків начальником команди [PERSON], йому наказом № 71 від 03.08.2015р. було оголошено догану, однак з цим наказом [PERSON] не ознайомлений (т. 1 а.с. 53). Про відмову від підпису про ознайомлення [PERSON] з цим наказом 05.08.2015р. складений [PERSON] (т. 1 а.с. 87). Однак при допиті свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що акт про відмову від підпису про ознайомлення [PERSON] з наказом про оголошення йому догани 05.08.2015р. складений в Управлінні в м. Київ, за повідомленням в.о. начальника команди № 26 [PERSON] по телефону, що є порушенням вимог КЗпП і даний акт не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ. У період з 04.08.2015р. по 07.08.2015р. начальник відділу перевірок та контролю ДП «Управління ВОХОР» [PERSON] згідно наказу № 72 від 31.07.2015р. командирований на обєкт «ТЕЦ-2 «Есхар», на якому службу несе команда № 26, для проведення перевірки, що не заперечувалось сторонами та підтверджено у судовому засіданні під час допиту у якості свідка [PERSON] (т. 2 а.с. 59). За результатами перевірки ним складена службова записка генеральному директору ДП «Управління ВОХОР» про те, що підготовка охоронників до несення служби, організація по несенню служби, виконання наказів та інших нормативних документів керівництвом команди № 26 проводиться не в повному обсязі, в порушення вимог п. 8.8.1 відсутні книги начальника команди, рапортів та негласних перевірок, журнал обліку зауважень, план роботи команди, пости 3 та 4 не патрулюються, хоча план патрулювання розроблений, що не дозволяє контролювати периметр ТЕЦ, не застосовується жетонна система зміни постів та не використовуються цифрові паролі розпізнання, у журналах прийому-здачі чергувань виявлені факти відсутності перевірок протягом доби начальником караулів, порушена форма одягу охоронців, порушений порядок закріплення зброї, журнали, книги та інша документація не мають реєстраційних номерів, у посадових інструкціях відсутні підписи деяких охоронців про ознайомлення та виявлені інші порушення, окрім встановлених [PERSON] перевірки від 31.07.20105р. (т. 2 а.с. 58). Надати письмові пояснення з приводу виявлених порушень [PERSON] відмовився, про що складений [PERSON] про відмову у наданні пояснень від 12.08.2015р., однак доказів щодо ознайомлення [PERSON] з результатами цієї перевірки суду не надано. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює у команді № 26 з грудня 2010р. і з приводу перевірки зазначив, що порушення, вказані у [PERSON] перевірки та службовій записці, мали місце, але не в повному обсязі, оскільки зброя передавалась у спеціально відведеному місці, документація велася, але на бланках старого зразка, інструктаж проводився, навчання проводились, спиртні напої начальник команди [PERSON] на робочому місця не вживав і не перебував на робочому місці у стані алкогольного спяніння. Свідок [PERSON], пояснив суду, що він приймав участь при проведенні первісної перевірки і факти, викладені у [PERSON] перевірки повністю підтверджує, з приводу зазначення у [PERSON] факту про перебування [PERSON] у стані алкогольного спяніння він вибачився і зазначив, що про це зазначено у [PERSON] зі слів керівництва ТЕЦ. Пояснив суду, що [PERSON] був складений у м. Києві і направлений поштою для усунення недоліків, а наказ про оголошення догани [PERSON] - направлений електронною поштою. При проведенні повторної перевірки були встановлені раніше виявлені порушення, але вона була більш глибокою, а тому виявлені також інші суттєві порушення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] про відмову у наданні письмових пояснень [PERSON] складений у м. Києві і вона не була присутня при його відмові від підпису. Копія наказу про оголошення догани [PERSON] направлений на електронну пошту команди № 26, і тому, ким він отриманий, вона не знає, а оскільки [PERSON] виконував обовязки начальника команди, то, з його слів, [PERSON] відмовився ознайомитися з наказом про догану. Таким чином, оскільки вимоги [PERSON] перевірки не виконані і від позивача не отримано жодного письмового пояснення, а також враховуючи те, що позивач відсторонений від виконання службових обовязків, першим заступником генерального директором 13.08.2015р. винесено наказ № 343-к про звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України і його дії розцінено як неналежне виконання посадових обовязків начальника команди (т. 1 а.с. 10). У судовому засіданні були досліджені книги наказів з основної службової діяльності, з кадрової роботи та відряджень з приводу невідповідності номерів наказів та дат, і свідком [PERSON], яка працює на посаді начальника відділу роботи з персоналом, було пояснено, що дати та номери наказів реєструються у кожній книзі окремо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив виявлені порушення, які про повторній перевірці підтвердилися та також були виявлені інші грубі порушення, оскільки встановлені пости не відповідали [PERSON] з організації охорони від 27.09.2012р., виявлене грубе порушення передачі зброї. При проведенні повторної перевірки [PERSON] не був присутнім, оскільки на той час він був відсутній на робочому місці, але його відсторонили лише від виконання обовязків начальника команди. З приводу дослідження журналів у судовому засіданні, які були відсутні при проведенні перевірки, пояснив, що [PERSON] не були надані ці журнали для перевірки, але з якої причини - йому не відомо. У судовому засіданні були досліджені журнали, які не були виявлені під час перевірки, а саме: Журнал обліку відвідувань та пройденого матеріалу, який ведеться з 2005р., Журнал обліку затриманих осіб внутрішньо-обєктного та пропускного режиму, який розпочатий у 1995р., але записи у ньому за півроку до перевірки не велися, та Книга зауважень та пропозицій за результатами проведеного контролю керівництвом та інспекторських складом апаратів охорони, розпочата у 2010р. та ведеться до цього часу. Також були досліджені грамоти: міністра енергетики, управління паливно-енергетичного комплексу, посвідчення ветерана охорони, згідно яких позивач визнаний добросовісним, дисциплінованим працівником. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно приписів ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Враховуючи те, що при проведені перевірки позивач був відсторонений від роботи та не мав можливості надати пояснення по вказаним актам, при відсторонені від роботи не було проведено прийом-передачу службової документації, що суд вважає суттєвим порушення прав позивача. Суд вважає безпідставним доводи представника відповідача, викладені в письмових запереченнях проте, що позивач відмовився від дачі пояснень по перевірці та допустив значні порушення, що привели до його звільнення, так як вони спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами справи та дослідженими доказами. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним, так як підстав для його звільнення не було. За таких умов, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В зв'язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розмір середнього заробітку судом вираховується за розрахунком, передбаченим Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р. "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати". Періодом вимушеного прогулу є період з 14 серпня 2015р. (наступний день після звільнення) по 19 листопада 2015р. (день уточнення позовних вимог), тобто позивач рахує як 3 місяці і нараховує відповідно до довідки про розмір заробітної плати [PERSON] на посаді начальника команди № 01-45/03-396 від 08.10.2015р., яка становить 8164,95грн., а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу за 3 місяці становить 24490 грн. Суд також приходить до висновку, що незаконним звільнення позивача з роботи та незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та з приводу подальшого працевлаштування, оскільки були принижені його професійні та ділові якості, бо він неодноразово заохочувався під час роботи у цій установі, а цим саме звільненням він вважає був зганьблений перед співробітниками, друзями та родичами. Залишившись без роботи, без засобів для існування, позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали в незаконному звільненні позивача з роботи, позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] у зв'язку з неправомірними діями відповідача, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущений трьох місячний строк звернення до суду в частині стягнення моральної шкоди безпідставні, так як позивач звернувся до суду вчасно, тільки уточнив свої вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір», яка визначає порядок сплати судового збору, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Тому розмір судового збору становить 551,20 грн. * 2 (за вимоги немайнового характеру) + 2799 грн. (1 % від суми задоволених вимог) = 3901,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги у сумі 1500 грн., що підтверджується наданою суду квитанцією (т. 1 а.с. 113). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial