Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 13 серпня 2012 року по 10 жовтня 2017 року. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) від 10.08.2012 року № 319 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно звання «рядовий міліції». Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року № 86 о/с його відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби. Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 10 жовтня 2017 року № 657 о/с відповідача звільнено відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 01.09.2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між [PERSON], ХНУВС та УМВС України в Харківській області було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 Договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно\~довідки - розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсанта, відповідач повинен відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у ХНУВС, в сумі 30 241 грн. 27 коп. До цього часу відповідач добровільно не відшкодував кошти, повязані з його утриманням. Уповноважений представник Харківського національного університету внутрішніх справ\~[PERSON] в судове засідання не з'явилась, у поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу за відсутності представника позивача. Одночасно представник Харківського національного університету внутрішніх справ [PERSON] направила на адресу суду письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог від 08 листопада 2017 року, в яких з посиланням на приписи Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого Спільним наказом від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534 Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби, Міністерства фінансів України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України, та на: 1) довідку, за підписом начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС, щодо грошового забезпечення [PERSON]; 2) довідки-розрахунки витрат на харчування [PERSON], за підписом начальника відділення продовольчого забезпечення ХНУВС; 3) довідки-розрахунки про вартість фактично отриманого [PERSON] речового майна та лазне-прального забезпечення за підписом начальника відділення речового забезпечення ХНУВС; 4) розрахунки комунальних послуг за період навчання, за підписом начальника комунально- експлуатаційного відділення ХНУВС, детально мотивувала вартість відшкодування фактичних витрат на: витрати на харчування 3\~981 грн. 23 коп.; грошове забезпечення в сумі 7 734 грн. 18 коп.; продовольче забезпечення (по 05.06.2015 р.) в сумі 4 782 грн. 75 коп.; речове забезпечення в сумі 3 908 грн. 48 коп., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв в сумі 9 834 грн. 63 коп. Також представником позивача вказувалось на те, що наведені розрахунки [PERSON] не оскаржувались ані протягом навчання в ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі, що свідчить про те, що відсутні підстави не приймати вказані розрахунки; [PERSON] був ознайомлений з щорічними витягами з наказів про переведення курсантів на наступний курс, в яких містились загальні витрати на його утримання за відповідний навчальний рік та з ними був згоден. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вважала, що позов Харківського національного університетут внутрішніх справ є незаконним, безпідставним та необгрунтованим, вказуючи, що [PERSON] не було порушено умов договору тому, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто цими актами не передбачено, що Національна поліція України входить до системи органів внутрішніх справ. Згідно з договором від 01.09.2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, передбачена відповідальність за дострокове звільнення до встановленого трирічного терміну перебування на службі саме з органів внутрішніх справ України та не передбачена така відповідальність за звільнення зі служби з органів Національної поліції України. Оскільки відбулась ліквідація органів внутрішніх справ, їх права та обовязки не перейшли до поліції, яка не є правонаступником органів внутрішніх справ. Тому вважає, що звільнення [PERSON] 10 жовтня 2017 року з поліції не є підставою для стягнення з нього грошових коштів та задоволення позову ХНУВС. Крім того, представник відповідача вважала, що в даному випадку строк (термін) виконання зобов'язання щодо відшкодування суми фактичних витрат на навчання не встановлений, а тому обов'язок їх відшкодування настане з моменту пред'явлення вимоги. Враховуючи, що зобов'язання в такому разі не може вважатися порушеним, то немає і порушення прав позивача, а тому немає підстав для задоволення позову. Згідно п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313, п.7 Постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.06 і п.4.4. Договору, визначена підстава стягнення витрат в судовому порядку, а саме: у разі відмови осіб добровільно відшкодувати витрати. Однак, позивачем не було надано документального підтвердження свого звернення до нього як відповідача з вимогою добровільного відшкодування витрат та не надані дані про його відмову від цієї вимоги. В даному випадку між сторонами була відсутня суперечка, а право позивача фактично не було порушене. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Наказом про зарахування № 319 о/с від 10 серпня 2012 року (а. с. 4), наказами про переведення курсантів на наступний курс ( а. с. 52-55), наказом по особовому складу № 86 о/с від 20 червня 2015 року (а. с. 8) підтверджується, що [PERSON] дійсно навчався у Харківському національному університеті внутрішніх справ з 13 серпня 2012 року по 20 червня 2015 року на денній формі навчання. \~\~Так,\~згідно витягу з наказу ректора Харківського національного університету внутрішніх справ [PERSON] № 319 о/с від 10 серпня 2012 року, [PERSON] прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції за напрямком підготовки 6.03042 «правоохоронна діяльність» Харківського національного університету внутрішніх справ з 13 серпня 2012 року, присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції». Згідно витягу з наказу ХНУВС № 86 від 20 червня 2015 року, [PERSON]\~ відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до ГУМВС України в Харківській області. Положеннями ч. 1\~ст. 16 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність у звязку із набранням законної сили\~Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ, однак був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Пунктом 2.2\~Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» від 14 травня 2007 року № 150, зобовязано керівників структурних підрозділів центрального апарату МВС України, начальників головних управлінь, управлінь\~ МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, керівників вищих навчальних закладів МВС України на підставі Типового договору укласти відповідні договори про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України з кожною особою, яка навчається в цьому закладі за державним замовленням. У п.п. 2.3.5, 2.3.6 самого Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого\~Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150, йдеться про те, що особа, яка навчається у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, зобовязується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовзків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку, зокрема, є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (пункт 3 Типового договору). Про аналогічне йдеться й у п.п. 2.3.5, 2.3.6, та п. 2.3 договору від 01 вересня 2012 року, укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Харківській області та [PERSON] (а. с. 5-6). Так, згідно з договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2012 року, укладеного відповідно до вимог, зокрема,\~ Закону України «Про міліцію» між ХНУВС (Виконавцем), Головним управлінням МВС України в Харківській області (Замовником) та [PERSON], ХНУВС зобовязався здійснити підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «правозахисна діяльність», ГУ МВСУ у Харківській області зобовязалося призначити випускника на посаду, а [PERSON]\~ зобовязався після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обовязків за посадою і відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до п. 2.3.6 Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору, [PERSON]\~ зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до п. 3 Договору підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни та відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.\~\~(а. с. 5-6). Згідно розрахунків позивача, наданих до суду, на утримання курсанта [PERSON] було витрачено 30 241 грн. 27 коп. (а. с. 46-51). Як визначено у п. п. 1, 3 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року за № 313, з відповідними змінами і доповненнями, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі\~особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі\~витрат), у разі: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (підпункт 3 пункту 1 Порядку). Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Відповідно до трудової книжки серії АЕ №107975 від 17 серпня 2012 року, [PERSON]: 13 серпня 2012 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України відповідно до наказу ХНУВС №319 о/с від 10 серпня 2012 року; 06 листопада 2015 року звільнений управлінням кадрового забезпечення ГУМВС України в Харківській області з органів внутрішніх справ, згідно з наказом МВСУ №626 о/с від 06 листопада 2015 року; 07 листопада 2015 року прийнятий Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на службу в поліцію, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області №47 о/с від 07 листопада 2015 року. 10 жовтня 2017 року звільнений з Національної поліції України, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області №657 від 10 жовтня 2017 року. Згідно з витягом із наказу по особовому складу ГУ Національної поліції в Харківській області №657 о/с від 10 жовтня 2017 року, звільнити за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням): лейтенанта поліції [PERSON], слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, слідчого відділу Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області. В той же час 07.11.2015 набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», пунктами 8, 9, 10 розділу\~ ХІ\~Прикінцевих та перехідних положень якого \~передбачено, що з дня опублікування цього \~Закону\~всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього \~Закону\~можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13, ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»,\~систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» № 730 від 16.09.2015 було ліквідовано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. \~\~Положення ст. 104 ЦК України не передбачають правонаступництво при ліквідації юридичної особи. Таким чином, [PERSON]\~ виконав умови Договору від 01 вересня 2012 року: після закінчення навчання прибув до місця призначення та приступив до виконання службових обовязків за посадою. Звільнення його з органів внутрішніх справ 06 листопада 2015 року відбулось не з його волі та не за його бажанням, не через службову невідповідність чи за порушення дисципліни, а в звязку з переходом його у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). До того ж, головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, як юридична особа публічного права, що виступало замовником у договорі від 01 вересня 2012 року, має бути ліквідовано відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», а згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06 листопада 2015 року воно перебувало у стані припинення. В той же час, Головне управління Національної поліції в Харківській області, яке, як юридична особа, створилось 07 листопада 2015 року, зі служби в якому за власним бажанням звільнився відповідач, не є правонаступником головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, тому не має ніякого відношення до договору про навчання відповідача. За таких обставин не може йти мова про односторонню відмову відповідачем [PERSON] від зобовязання (ст. 525 ЦК України, на яку посилається позивач в позовній заяві), порушення ним зобовязання (ст. 610 ЦК, на яку посилається позивач) чи невиконання договору (ст. 629 ЦК) і, як наслідок, до відповідача не можуть бути застосовані передбачені ст. 611 ЦК України правові наслідки такого, на думку позивача, порушення. Посилання в позовній заяві\~ позивача як на одну з підстав позовних вимог на ч. 4\~ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію»\~про те, що поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, суд вважає помилковими, так як вказані положення Закону стосуються курсантів, які проходили навчання у вказаному навчальному закладі станом на момент набрання чинності\~Законом України «Про Національну поліцію»\~і на даний час продовжують навчання, а також стосуються тих поліцейських, які звільняться зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вказаного навчального накладу, в якому навчались та отримали підготовку як фахівці для Національної поліції. Виходячи з обставин даної цивільної справи, відповідач станом на момент набрання чинності вказаним Законом вже закінчив навчання у зазначеному вище навчальному закладі і проходив службу в органах внутрішніх справ України, звідки його було звільнено. В Законі України «Про Національну поліцію» відсутнє зазначення, що органи поліції є органами внутрішніх справ чи їх правонаступниками. Тому посилання позивача на п. 4 ст. 74 Закону судом не враховується, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» має застосовуватись до правовідносин, що виникли після набрання чинності цим законом, і не може застосовуватись до правовідносин, які виникли на підставі договорів, укладених до набрання чинності вказаним законом. \~\~При цьому суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Корецький та інші проти України», в п. 47 якого Європейський суд дійшов висновку, що закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований достатньо чітко для того, щоб вона могла передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права - одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно, закон має досить чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства (котре, безумовно, не може передбачити всі можливі випадки) значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від кількості й статусу осіб, котрих воно стосується. Враховуючи наведене, виходячи з розуміння Європейським судом з прав людини «якості закону», суд приходить до висновку, що положення ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» не є доступними та не сформульовані достатньо чітко, що в сукупності з відсутністю механізму їх реалізації позбавляє можливості застосовувати їх при стягненні з поліцейських, які звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладів МВС України (до набуття ними статусу вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських) витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Таким чином, суд вважає встановленим, що звільнення відповідача [PERSON] зі служби в органах внутрішніх справ відбулось ще 06 листопада 2015 року. Орган поліції не був стороною тристороннього Договору від 01 вересня 2012 року про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України, який був укладений між позивачем, відповідачем та головним управлінням МВС України в Харківській області, тому звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням не є порушенням з його боку умов вказаного Договору. Згідно з ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ матеріали справи не містять. Не надані такі докази позивачем і в судовому засіданні. Судом також не встановлено наявності обставин, що обгрунтовують вимоги позивача до відповідача. Крім того, згідно з розясненнями, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то\~ вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Під час судового розгляду даної цивільної справи не було встановлено порушення, невизнання, оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача відповідачем [PERSON] За таких обставин справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а представник відповідача як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] витрат, повязаних з його утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ в сумі 30 241 грн. 27 коп., в звязку з чим в задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ слід відмовити.

Outcome: dismissed