Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 16.06.2010 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 16.03.2018 року по 16.09.2018 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть, у якому в якості адреси заявника [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 13.07.2018 року була направлена претензія кредитора до Петрівської районної державної нотаріальної контори. У відповіді Петрівської районної державної нотаріальної контори, позивача повідомлено про те, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк". Представник позивача зазначив, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 20.11.2019 року до спадкоємця, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. На підставі викладеного представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу по кредиту з спадкоємця померлої [PERSON] - [PERSON] та сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16.06.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 13000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.14). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.03.2018 року Виконавчим комітетом Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області (а.с.34). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 08.12.2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 12993 грн. 51 грн., з яких: 12993 грн. 51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 12993 грн. 51 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. (а.с.9-13). 20.11.2019 року позивачем було направлено претензію кредитора до Петрівської районної державної нотаріальної контори. У відповіді Петрівської районної державної нотаріальної контори від 03.08.2018 року № 318/02-14, позивача повідомлено про те, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" (а.с.41-42). 15.07.2017 року до [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги (а.с.43-46), але ніяких дій відповідачем виконано не було. За приписами ст. ст.1216,1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Банк стверджує, що на момент смерті разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] - відповідач по справі. Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть, адреса заявника [PERSON] збігається з адресою спадкодавця (а.с.47) Згідно довідки Петрівської районної ради від 14.05.2020 року № 01-35/238/1 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.60). Після смерті [PERSON] по претензії кредитора була заведена спадкова справа №80/2018, заяв про прийняття спадщини іншими спадкоємцями подано не було (а.с.73-85). Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлої, прийняла після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлої спадщину. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита по претензії кредитора - АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] як спадкоємець, до нотаріальної контори з приводу прийняття, оформлення спадщини не зверталася. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, прийняття відповідачем [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] позивачем суду надано не було, а саме позивачем не надано доказів щодо наявності спадкової маси, її вартості, яку фактично прийняла відповідач після смерті боржника, а його посилання на реєстрацію місця проживання відповідача за однією адресою з померлою, жодним чином не свідчить про те, що відповідач є спадкоємцем та постійно проживала з померлою на час відкриття спадщини, вчинивши тим самим дії, що свідчать про її прийняття. А тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.06.2010 року, а отже в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 526, 608, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, Постановою Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року

Outcome: dismissed