Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Малого підприємства "Чернівецький завод медичних виробів" (далі - МП "ЧЗМВ"), у якому, враховуючи неодноразові зміну і уточнення позовних вимог, а також часткову відмову від позову, просив: - поновити йому строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору; - визнати незаконним і скасувати наказ МП "ЧЗМВ" № 25-к від 28 лютого 2014 року про звільнення його, юрисконсульта [PERSON], з роботи за прогул без поважних причин 03 лютого 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; - поновити його на роботі на посаді юрисконсульта МП "ЧЗМВ" з 03 лютого 2014 року; - стягнути з МП "ЧЗМВ" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого по 29 вересня 2014 року в розмірі 77840 грн. 14 коп.; - стягнути з МП "ЧЗМВ" на його користь орендну плату за найм транспортного засобу за період з 01 січня по 31 березня 2014 року в розмірі 2880 грн.; - стягнути з МП "ЧЗМВ" на його користь моральну шкоду в розмірі 16060 грн. В обґрунтування позову зазначав, що згідно із наказом МП "ЧЗМВ" від 12 листопада 2007 року № 02.07.132-К його було прийнято на роботу на посаді юрисконсульта даного підприємства. Умови роботи та оплати праці в письмовому вигляді сторонами не оформлялись, вони були узгоджені в усній формі ним особисто з керівником підприємства Гудковським Ю.А. Згідно із їхніми домовленостями він працював на посаді юрисконсульта шляхом віддаленого доступу, використовуючи новітні телекомунікаційні технології та Інтернет. У порушення п. 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України власником або уповноваженим органом його робоче місце чітко визначене не було. 13 січня 2014 року МП "ЧЗМВ" видано наказ за № 4-к про скорочення штатної посади юрисконсульта [PERSON] з 17 березня 2014 року. З цим наказом його під розпис ніхто не ознайомлював, копію наказу він отримав по електронній пошті. Наказом МП "ЧЗМВ" від 28 лютого 2014 року № 25-к за вчинення прогулу 03 лютого 2014 року його незаконно звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Цей наказ не містить даних про вчинення ним дисциплінарного проступку, зокрема дати початку прогулу та часу його закінчення. Відповідно до цього наказу трудові відносини між ним і відповідачем МП "ЧЗМВ" тривали по 03 лютого 2014 року. Днем звільнення з роботи є останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Наказ про звільнення його з роботи за прогул 03 лютого 2014 року є незаконним, оскільки його відсутність на роботі цього дня відповідачем жодним чином не фіксувалась, відповідний акт про це не складався. 01, 06 і 16 лютого 2014 року за кошти МП "ЧЗМВ" він заправляв службовий автомобіль на АЗС міста Києва. 03 і 14 лютого 2014 року по електронній пошті отримував від керівника підприємства Гудковського Ю.А. два листи, будь-яких питань щодо відпрацьованого ним як юрисконсультом часу не виникало. 11 лютого 2014 року від імені МП "ЧЗМВ" він подавав до Солом'янського районного суду м. Києва клопотання у цивільній справі. 18 лютого 2014 року відповідач вперше склав акт про відсутність його на робочому місці в місті Чернівці в період з 03 по 18 лютого 2014 року за участю заступника головного бухгалтера Джаман Н.В. та секретаря Міхно Т.М. Фальсифікація цього неналежного доказу є очевидною, так як 08, 09, 15 і 16 лютого 2014 року є вихідними днями. Особи, які підписали зазначений акт, на робочому місці не були. Наказ про звільнення його з роботи виданий з порушенням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України. Не маючи доказів про те, що він повідомлений про необхідність надання письмового пояснення, МП "ЧЗМВ" не мало права звільняти його з роботи. 21 лютого 2014 року заступник головного бухгалтера Джаман Н.В., яка підписувала акт про відсутність його на роботі, проводить оплату йому заробітної плати (авансу) в розмірі 1500 грн. за відпрацьований ним час, що підтверджує той факт, що фактично він виконував свої трудові обов'язки перед роботодавцем. Відсутність наказу про стягнення з нього зайво отриманих грошових коштів свідчить про правомірність оплати його роботи. 28 лютого 2014 року керівник комерційної групи МП "ЧЗМВ" Агатій С.І. за участю заступника головного бухгалтера Джаман Н.В. та секретаря Міхно Т.М. вдруге склали акт про відсутність його на робочому місці в місті Чернівці, проте уже з 03 по 28 лютого 2014 року. Фальсифікація цього акту теж є очевидною. 19-21 лютого 2014 року особа, яка складала цей акт, знаходилась в адміністративній відпустці. Незрозумілим є те, яким чином Агатій С.І., не знаючи його (позивача) в обличчя, міг фіксувати наявність чи відсутність його на роботі. У 2013 року він за виробничої необхідності у місті Чернівці був лише один чи два рази, всього не більше 5-7 днів на рік, його проживання в готелі оплачувало підприємство. У січні 2014 року у місті Чернівці він теж не перебував, оскільки у цьому не було виробничої необхідності. Протягом останніх двох років він представляв інтереси МП "ЧЗМВ" в одній цивільній справі в Солом'янському районному суді м. Києва. Всі інші трудові обов'язки вирішувалися шляхом новітніх телекомунікаційних технологій. Виходячи з наведеного вище, виданий 28 лютого 2014 року МП "ЧЗМВ" наказ № 25-к про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи з 03 лютого 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню, а він має бути поновлений на роботі на посаді юрисконсульта МП "ЧЗМВ". Оскаржуваний наказ вперше він отримав 25 квітня 2014 року, тому строк звернення до суду щодо оскарження незаконного звільнення з роботи не пропустив. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи виплачені йому суми заробітної плати за останні два повні місяці роботи: грудень 2013 року в розмірі 12471 грн. 27 коп. і січень 2014 року в розмірі 8030 грн. 12 коп., кількість робочих днів у цих двох місяцях, його середньоденна заробітна плата становить 474 грн. 64 коп. Оскільки існують підстави для поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта МП "ЧЗМВ", загальна сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період із 03 лютого по 29 вересня 2014 року, всього 164 робочих дні, складає 77840 грн. 14 коп. 31 березня 2013 року між ним і відповідачем МП "ЧЗМВ" був укладений договір найму (оренди) належного йому на праві власності транспортного засобу - автомобіля марки "Dacia Logan", 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за умовами п. 2.1 якого орендна плата становить 960 грн. на місяць. У порушення вимог закону та умов договору МП "ЧЗМВ" належним чином оплату оренди автомобіля не здійснювало, у зв'язку з чим має перед ним заборгованість по орендній платі за період з 01 січня по 31 березня 2014 року в розмірі 2880 грн. Також він вважає, що порушенням його прав як працівника відповідачем МП "ЧЗМВ" йому завдана моральна шкода в розмірі 16060 грн., яка полягає у його моральних, душевних, стражданнях, витратах, яких він повинен вжити, для поновлення порушеного права. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити його позовні вимоги повністю. Представник відповідача МП "ЧЗМВ" Агатій С.І. у суді позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає, що останнього звільнено з роботи за прогул з посади юрисконсульта обґрунтовано. Разом з тим, не заперечував проти стягнення з МП "ЧЗМВ" на користь позивача плати за оренду автомобіля в розмірі 2880 грн. за січень-березень 2014 року, так як укладений сторонами договір найму (оренди) транспортного засобу підприємством своєчасно розірваний не був. В іншій частині у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 12 листопада 2007 року наказом президента МП "ЧЗМВ" № 02.07.132-К позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаді юрисконсульта із заробітною платою згідно зі штатним розписом (т. 1, а. с. 25). 13 січня 2014 року президент МП "ЧЗМВ" видав наказ за № 4-к про скорочення посади юрисконсульта з 14 березня 2014 року (т. 1, а. с. 33). 28 лютого 2014 року наказом президента МП "ЧЗМВ" № 25-к позивача [PERSON], юрисконсульта, звільнено з роботи за прогул без поважних причин 03 лютого 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 26). Підставою видачі даного наказу є два акти про відсутність на роботі юрисконсульта [PERSON] від 18 і 28 лютого 2014 року (т. 1, а. с. 109, 110). Із акту про відсутність на роботі співробітника, складеного 18 лютого 2014 року, вбачається, що юрисконсульт [PERSON] був відсутній на роботі, щоденно, протягом всієї тривалості робочого часу та протягом всього періоду, починаючи з 08.00 год. 03 лютого по 11.41 год. 18 лютого 2014 року. На роботі він не з'являвся без повідомлення причин, на телефонні дзвінки не відповідав, заяв на відпустку не подавав, про хворобу не сповіщав. Згідно з актом про відсутність на роботі співробітника, складеним 28 лютого 2014 року, [PERSON] був відсутній на роботі щоденно, протягом всієї тривалості робочого часу та протягом всього періоду, починаючи з 08.00 год. 03 лютого по 11.00 год. 28 лютого 2014 року. На роботі він не з'являвся без повідомлення причин, на телефонні дзвінки не відповідав, заяв на відпустку не подавав, про хворобу не сповіщав, телеграму керівництва МП "ЧЗМВ" із повідомленням про звільнення за прогули та прохання надати пояснення щодо причин невиходу на роботу не отримав з невідомих причин. У повідомленні про вручення телеграми зазначається, що квартира зачинена, за телеграмою ніхто не з'являється. У ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факту своєї відсутності на робочому місці за місцем знаходження МП "ЧЗМВ" у період з 03 по 28 лютого 2014 року позивач [PERSON] у суді не заперечував. Будь-яких поважних причин відсутності його на роботі не навів. Свою відсутність на роботі пояснив тим, що останні три роки він з'являвся у місті Чернівці лише 2-3 рази на рік. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Зазначеною правовою нормою передбачена можливість звільнення працівника з роботи за прогул, тобто відсутність на роботі саме без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до роз'яснень п. 22 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Прогули без поважних причин можна поділити на два види. Перший - разовий прогул, коли працівник був відсутній на роботі понад три години протягом робочого дня або один чи кілька робочих днів, а потім повернувся і продовжив працювати. Другий вид - це триваючі прогули, коли працівник не з'являється на роботі тривалий час та причини його неявки невідомі. Суд встановив, що позивач [PERSON], починаючи з 03 лютого 2014 року (понеділок), на роботі за місцем знаходження МП "ЧЗМВ" у місті Чернівці не з'являвся взагалі. Даного факту в суді позивач не заперечував. Поважних причини відсутності на роботі суду він не навів. Посилання позивача [PERSON] на те, що власником чи уповноваженим органом чітке його робоче місце визначене не було, тому неявку його у місто Чернівці за місцем знаходження МП "ЧЗМВ" не можна вважати відсутністю на роботі є безпідставними. Не знайшли свого підтвердження в суді і твердження позивача про особливі умови його роботи як юрисконсульта шляхом віддаленого доступу. Посадова інструкція юрисконсульта МП "ЧЗМВ", з якою [PERSON] ознайомлений, таких умов роботи теж не передбачає. Аналіз визначених у посадовій інструкції завдань та обов'язків юрисконсульта, дає підстави для висновку, що, не будучи присутнім на підприємстві, виконувати обов'язки юрисконсульта належним чином неможливо. Оскільки вчинення прогулу є порушенням трудової дисципліни, власник підприємства або уповноважений ним органом може накласти на працівника дисциплінарне стягнення. Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У ч. 1 ст. 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. З метою отримання пояснень щодо відсутності на роботі з 03 по 18 лютого 2014 року МП "ЧЗМВ" направляло 18 лютого 2014 року [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання телеграму, у якій просило позивача повідомити про причини невиходу на роботу та попереджало його про можливе звільнення з роботи за прогул у разі відсутності поважних причин (т. 1, а. с. 115). За даною телеграмою адресат не з'являвся. З наведеного видно, що відповідачем МП "ЧЗМВ" вживались заходи для з'ясування причин відсутності [PERSON] на роботі 03 лютого 2014 року та в подальшому. Датою вчинення [PERSON] прогулу без поважних причин є 03 лютого 2014 року. Доводи позивача про те, що складені відповідачем акти про відсутність його на роботі сфальсифіковані та не відповідають вимогам закону є необґрунтованими. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що за порушення трудової дисципліни - прогул до [PERSON] дисциплінарне стягнення у виді звільнення з роботи застосовано з дотриманням вимог, порядку та строків, визначених у ст. ст. 147-149 КЗпП України. Підстав для скасування наказу президента МП "ЧЗМВ" № 25-к від 28 лютого 2014 року про звільнення позивача [PERSON] з роботи за прогул без поважних причин 03 лютого 2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України судом не вбачається, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним і скасування цього наказу, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. У зв'язку з цим, відсутні також і підстави для задоволення вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Що стосується вимог про стягнення з відповідача МП "ЧЗМВ" на користь позивача [PERSON] заборгованості по орендній платі в сумі 2880 грн. за січень-березень 2014 року, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 31 березня 2013 року між [PERSON] (далі - Наймодавець) і МП "ЧЗМВ" (далі - Наймач) був укладений договір найму (оренди) транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 398 (т. 1, а. с. 122-125). За умовами цього договору Наймодавець передає Наймачу в користування належний йому автомобіль марки "Dacia Logan", 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], строком на 12 місяців. Орендна плата встановлюється в розмірі 960 грн. на місяць. У порушення умов договору Наймач орендну плату Наймодавцю за січень-березень 2014 року в розмірі 2880 грн. (960 х 3) не сплатив. У встановленому законом порядку зазначений договір розірваний не був та припинив свою дію лише після закінчення строку, на який він був укладений. Згідно із вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, визнання у цій частині позову відповідачем, суд вважає, що на користь [PERSON] з МП "ЧЗМВ" підлягає стягненню орендна плата за січень-березень 2014 року в розмірі 2880 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у дохід держави з відповідача МП "ЧЗМВ" підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial