Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

16 вересня 2013 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23.08.1997 року вона з відповідачем по справі уклала шлюб. Від спільного життя вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час сім'я з відповідачем розпалась. Між відповідачем та Банком «Приватбанк» був укладений договір про розміщення вкладу у розмірі 250014 грн. В подальшому ці грошові кошти у розмірі 250000 грн. відповідач з рахунку фактично не знімав: після спливу терміну дії договору, відповідач укладав новий депозитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк». Останній депозитний договір № SAMDN01000737217414 був укладений [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» 21 серпня 2013 року строком на шість місяців до 21 лютого 2014 року, відповідно до умов якого Банк ПАТ КБ «Приватбанк» отримав від відповідача 250000 грн. (особовий рахунок [NUMBER]). Вклад у розмірі 250000 грн. був зроблений за рахунок спільних коштів подружжя підчас сумісного життя. Вклад у розмірі 250000 грн., розміщений на особовому рахунку [NUMBER] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року в ПАТ КБ «Приватбанк», є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, їй, як дружині вкладника, належить на праві власності подружжя 1/2 частина вкладу за депозитним договором №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року з ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 125000 грн. Оскільки взаємної згоди між ними не досягнуто, відповідач не визнає її право на 1/2 частину вкладу, вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав та нести додаткові витрати. Просила розділити майно подружжя та визнати за нею - [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених в ПАТ КБ «Приватбанк» на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року, у розмірі 125000 грн.; стягнути з [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на її користь 125000 грн., розміщених в ПАТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, ІНН 143605704021, знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; відділення знаходиться: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 154) на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року. 11 лютого 2014 року позивачка уточнила заявлені вимоги та просила розділити майно подружжя та визнати за нею [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених в ПАТ КБ «Приватбанк» на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року, у розмірі 125000 грн., а також відсотків по вкладу відповідно до умов договору; стягнути з [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на її користь 125000 грн., розміщених в ПАТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, ІНН 143605704021, знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; відділення знаходиться: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 154) на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року, а також відсотки по вкладу відповідно до умов договору; розділити майно подружжя та визнати за нею -[PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право особистої власності в цілому на автомобіль Хюндай Гете, 2 010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]; [PERSON] у задоволенні позову до неї про розподіл майна подружжя відмовити; стягнути з [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на її користь судові витрати, понесені нею по цій справі. 20 листопада 2014 року відповідач звернувся до суду із вищевказаною зустрічною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що за період шлюбу подружжя ними був придбаний автомобіль марки Хюндай Гетс 2010 року випуску, державні номери [NUMBER]. Даним автомобілем користується [PERSON] для своїх особистих потреб. Придбаний автомобіль марки Хюндай Гетс 2010 року випуску, державні номери [NUMBER] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, [PERSON] як чоловіку належить 1/2 частина автомобіля марки Хюндай Гетс 2010 року випуску, державні номери [NUMBER]. Враховуючи той факт, що встановити вартість майна не вбачається можливим, оскільки відповідач не надає автомобіль для проведення експертної оцінки вартості, позивач бере за основу приблизну ринкову вартість автомобіля 2010 року випуску марки Хюндай Гетс, приблизна вартість автомобіля складає: 11000,00 США, що за офіційним курсом НБУ є: (за 100 доларів США 799,3 гривні) станом на 04.11.2013 року, а отже приблизна ринкова вартість автомобіля марки Хюндай Гетс 2010 року випуску становить: 87923,00 грн. 00 коп. Отже, приблизна вартість 1/2 частини автомобіля марки Хюндай Гетс 2010 року випуску: 43961 грн. 50 коп. Просить: визнати за [PERSON] (паспорт [NUMBER], виданий Кіровським РВ ДМУУМВС України у Дніпропетровській області 18.12.1996 року) право власності на 1/2 частину автомобіля марки Хюндай Гетс 2010 року випуску, державні номери [NUMBER]. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені вимоги підтримали та просила їх задовольнити у повному обсязі, натомість у зустрічному позові просили відмовити. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила у задоволені позову відмовити, натомість підтримала заявлені зустрічні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, натомість не підлягає задоволенню зустрічна позовна заява з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 23 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області м. Чугуїв, актовий запис за № 162 (а.с. 9). Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 232 (а.с. 6). Між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір про розміщення вкладу у розмірі 250014 грн. (а. с. 9,10), після спливу терміну дії договору, [PERSON] укладав новий депозитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 11,12,13). Останній депозитний договір № SAMDN01000737217414 укладений [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» 21 серпня 2013 року строком на шість місяців до 21 лютого 2014 року, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» отримав від [PERSON] 250000 грн. (особовий рахунок [NUMBER]). 10 грудня 2013 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Харківської області м. Чугуїв, актовий запис № 162. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли після набрання чинності СК України (1 січня 2004 року), регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до змісту ст. ст. 60, 61, 71 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 183 ЦК подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Положеннями ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, за винятком неподільних речей, які присуджуються одному з подружжя. При цьому, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.4, 5 ст. 71 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності. Безспірно з огляду на обставини справи вклад у розмірі 250000 грн., розміщений на особовому рахунку [NUMBER] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року в ПАТ КБ «Приватбанк», є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Суд вважає за необхідне Поділити майно спільно набуте за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя наступним чином: Визнати за [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності на ? частину грошових коштів, розміщених в Публічному акціонерному товариству КБ «Приватбанк» на особовому рахунку [NUMBER],відкритому на ім'я [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року, у розмірі 125 000 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] (і. н. [NUMBER]) на користь [PERSON] (і.н.[NUMBER])125000 грн. 00 коп., розміщених в ПАТ KБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, ІНН 143605704021, знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; відділення знаходиться: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 154) на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року. Вирішуючи вимоги сторін щодо автомобіля Хюндай Гетс, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], суд виходить з наступного. Судом встановлено, що автомобіль Хюндай Гетс, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі, є неподільною річчю та перебуває у постійному користуванні позивачки. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім'ї. Судом встановлено, що автомобіль є річчю неподільною. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо розподілу цього майна. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Не може суд взяти до уваги заперечення відповідача проти позову в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо автомобіля, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і об'єктивно нічим не підтверджені. Враховуючи те, що відповідачем було продано автомобіль Хюндай Акцент, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER], що також є спільною сумісною власністю подружжя, а кошти від продажу вказаного автомобілю відповідач залишив собі. Згідно із абзацом 2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки спірний автомобіль Хюндай Гетс, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] є неподільною річчю та використовується позивачкою для потреб дитини, як зазначила позивачка у судовому засіданні, тому суд вважає за доцільне визнати за [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності в цілому на автомобіль Хюндай Гетс, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. Судом роз'яснювалось сторонам положення ст. ст. 3, 10, 11, 31, 131, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, Поділити майно спільно набуте за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності на ? частину грошових коштів, розміщених в Публічному акціонерному товариству КБ «Приватбанк» на особовому рахунку [NUMBER],відкритому на ім'я [PERSON] (і.н.[NUMBER]) на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року, у розмірі 125 000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] (і. н. [NUMBER]) на користь [PERSON] (і.н.[NUMBER])125000 грн. 00 коп., розміщених в ПАТ KБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, ІНН 143605704021, знаходиться: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; відділення знаходиться: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 154) на особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] на підставі депозитного договору №SAMDN01000737217414 від 21 серпня 2013 року; визнати за [PERSON] (і.н.[NUMBER]) - право власності в цілому на автомобіль Хюндай Гетс, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховуючи результат розгляду справи, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2010 грн. 00 коп. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. З огляду на вищевикладене, враховуючи норми діючого законодавства вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховуючи результат розгляду зустрічної позовної заяви вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 439 грн. 63 коп. понесені [PERSON] віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: partial