Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

01.09.2020 року до суду звернулася представник: [PERSON] з позовом до виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації. Запитувалася наступна інформація (документи): про наявність на території м. Гуляйполе вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Далі в позові зазначила, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 р. у справі № 280/2878/20 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію. Позивач зазначила, що протиправними діями виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради, їй була завдана моральна шкода, яка полягає: - у стражданні та приниженні, яких я зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у мене негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Завдана шкода спричинила у неї негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Зазначила, що їй притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені мої нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими я змушена додатково пояснювати чому я стала менш привітною, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Вказала в позові, що моральні страждання підсилювались також, тим, що вона є інвалідом ІІ групи. Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 565 від 18.08.2020, вона за рівнем обмеження життєдіяльності має: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Прохає стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі - 23 615 гривень. 29.09.2020 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов, в обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивачем не надано підтвердження того, що саме невчасна відповідь відповідача на звернення позивача спричинила останній страждання, приниження та ін. Зазначили про те, що оскільки позивач не проживає на території громади, дана ситуація не оприлюднювалась в ЗМІ, то неотримання інформації не викликало ніяких наслідків для позивача, також зазначили, що позивач інвалід ІІ групи, проте в наданому позивачем висновку про інвалідність не зазначено, що причиною її стану стало не отримання відповіді від виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради на запит позивача, та і з моменту не отримання відповіді до складання висновку минуло багато часу. Крім того, позивачем не надано обґрунтування розміру моральної шкоди, не наведено законних розрахунків та незрозуміло, звідки позивачем взято строк у 5 місяців, так як відповідь на запит було направлено повторно після того, як стало відомо про можливе неотримання позивачем інформації - лист від 22.05.2020 року № 02-01/418 «Про надання публічної інформації (повторно», позивач отримав 26.05.2020 року. Зазначили також про те, що виконавчим комітетом було подано повідомлення про скоєння шахрайських дій до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, оскільки під час підготовки відзиву було встановлено, що [PERSON] є позивачем більш ніж у 35 справах по Запорізькій області (а.с.35-37). В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала 28.12.2020 року через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.69). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, подав 14.01.2021 року через канцелярію суду клопотання, в якому прохав розглянути справу без участі представника, відмовити в задоволенні позову (а.с.72-73). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 18.06.2020 року рішенням Запорізького окружного адміністративного суду задоволено частково позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію. Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року (а.с. 8-11). Відповідно до паспорта серії [NUMBER] , виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області від 15.07.1998 року гр. [PERSON] народилася [INFO] в м. Черкаси, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-25). Згідно копії медичного висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ груп внаслідок психічного розладу № 565 виданого 18.08.2020 року КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради, [PERSON] , 1972 року народження, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу, встановленої (переглянутої) 28.10.2010 року, проживає разом з [PERSON] , за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Потребує стороннього догляду. Висновок дійсний до 18.02.2021 року (а.с. 12). Згідно копії довідки обласної МСЕК № 2 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 128750, [PERSON] , [INFO], повторно оглянута 24.10.2018 року, група інвалідності ІІ (друга) 24.10.2018, причина інвалідності: інвалідність з дитинства, встновлено безтерміново (а.с. 13). Позивач має пенсійне посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , вид пенсії: У разі втрати годувальника, інвалід: 2 грп. з дитинства (а.с. 14). 22.05.2020 року за № 02-16/418 [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради було повторно направлено лист про надання публічної інформації з додатком - копією листа від 13.04.2020 року № 15/02-11 (а.с. 38), який направлено з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано 26.05.2020 року (а.с. 39). 28.09.2020 року за № 02-20/802 відповідач звернувся до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області з повідомленням про скоєння шахрайських дій з боку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.34,40). Відповідно до листа Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області № 9905/71/01-2020 від 20.10.2020 року відомості за вказаним зверненням до ЄРДР не вносилися у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Зазначене звернення було розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» (а.с.49). 27.11.2020 року за № 4251 Гуляйпільським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області зареєстровано звернення міського голови Ярмака С.О. про скоєння шахрайських дій з боку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 61). 26.12.2020 року за № 12145/71/01-2020 Гуляйпільським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області надано відповідь на вищевказане звернення, згідно якої в результаті перевірки в діях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ознак будь-яких правопорушень не встановлено (а.с. 74). При вирішенні справи суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року встановлено бездіяльність виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради за зверненням позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Положенням ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Так, згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно ст.25 ЗУ «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних збитків у грошовому виразі визначається судом. Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі № К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Відповідно до п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) від 01.09.2020 року визначено, що виходячи з положень ст. 16 та ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Таким чином, сам по собі факт визнання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, у справі № 280/2878/20, протиправною бездіяльність виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом - Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювач а та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження завдання моральної шкоди виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради позивачем надано висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №565, якою встановлено, що вона є інвалідом II групи внаслідок психічного розладу ще з 28 жовтня 2010 року. Також, до матеріалів справи позивачем надано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ від 24.10.2018 року, з якої вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства. Однак, з наданих документів не вбачається, що психічний розлад та інвалідність позивача сталися внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, проте суд вважає, що сама по собі наявність такої хвороби та інвалідності могли вплинути на характер та обсяг страждань позивача, що враховується судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд враховує і добросовісну поведінку відповідача, який до набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 законної сили вчиняв дії, спрямовані на вручення відповіді на запит [PERSON] .. Отже враховуючи вищевикладені норми права, всі обставини даної справи, наявність в матеріалах справи доказів, обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість її моральних страждань внаслідок порушення розумних строків розгляду звернення, та враховуючи те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого п`ятиденного строку надання інформації на запит позивача на інформацію, що призвело до необхідності позивача для звернення до суду, тривалість розгляді справ позивача судами, суд з урахуванням засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору При зверненні до суду з позовом про стягнення моральної шкоди відповідно до ст.4 ч.2 п.5 ЗУ «Про судовий збір» сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить на час звернення до суду з відповідним позовом 2 102, 00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 89,12 грн.

Outcome: partial