Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] У вказаному житловому будинку, була зареєстрована відповідач - [PERSON], яка заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 10.04.2017 року визнана такою, що втратила право користування зазначеним житловим будинком, але в будинку залишився зареєстрований рідний син відповідача - [PERSON], 2006 року народження, який тривалий час не проживає в будинку, що підтверджується довідкою від 23.01.2017 року за № 304 виданою Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області. Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача, [PERSON] - син відповідача, спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Де зараз перебуває відповідач зі своїм сином - [PERSON], [INFO], йому не відомо. Реєстрація місця проживання [PERSON] в будинку створює йому перешкоди у користуванні власністю, а саме він змушений сплачувати всі певні послуги за осіб, які ними взагалі не користуються, у зв'язку з чим, він вимушен звернутися до суду. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду лист в якому просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти задоволення позову. Отже, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу домоволодіння від 22 серпня 2007 року (а.с. 7), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8) та копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 9). [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], з ним разом зареєстрована [PERSON], [INFO] та її неповнолітній син [PERSON], 2006 року народження, що підтверджується копією довідки за № 304 виданої 23 січня 2017 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с. 12). Як вбачається з акту про встановлення факту не проживання від 24 січня 2017 року (а.с.11), складеного комісією у складі: секретаря виконкому Богданівської сільської ради - [PERSON], директора центру СССДМ виконкому Богданівської сільської ради - [PERSON], фахівця з соціальної роботи - [PERSON], відповідач [PERSON], [INFO], разом зі своїм сином [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак з квітня 2015 року та по теперішній час за зазначеною адресою не проживають, особисті речі у будинку відсутні, дитячі речі та іграшки - відсутні. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 10.04.2017 року [PERSON] визнана такою що втратила право користування житловим буд. 48 по вулиці Набережна, в селі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. (а.с. 10) Зазначене рішення набрало законної сили - 24.04.2017 року. Відповідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Висновком опікунської ради виконавчого комітету Богданівської сільської ради, затвердженим рішенням виконкому Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.09.2017 року за № 66 визнано доцільним визнання [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника, тобто дитини за місцем проживання її батьків, або одного з них, здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, квартири, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що неповнолітній [PERSON] не є сином позивача та не є членом сім'ї позивача, був зареєстрований у зазначеному будинку разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка в свою чергу, була зареєстрована за зазначеною адресою як член сім'ї власника, так як була дружиною позивача, на даний час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. [PERSON] рішенням суду від 10.04.2017 року, яке набрало законної сили, визнана такою, що втратила право користування зазначеним житлом, та не проживає разом зі своїм сином [PERSON] за зазначеною адресою більше року без поважних причин. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому на підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини віком від 10 до 14 років, не може бути адреса відмінна від адреси її батьків (усиновлювачів опікунів), суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, доказово підтверджені та підлягають задоволенню, при цьому права неповнолітнього порушені не будуть. Також суд, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги те що суд, не може своїм рішенням підміняти повноваження органів владних повноважень, а саме: повноважень органів ДМС України, прийшов до висновку, що в задоволені позовних вимог в частині щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку - відмовити. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial