Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки (т.1. а.с.3-4). В ході судового розгляду було змінено найменування позивача, а саме з Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» на ПАТ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.51-54). В ході судового розгляду позивач за первісним позовом змінив позовні вимоги, звернувшись з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с. 124-125, 126-128). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 11.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», яке перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11233033000, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10.10.2017 року зі сплатою процентів розмірі 12,9 % річних. Позивач зазначає, що зі своєї сторони ним виконані всі умови підписаного договору, банк надав відповідачу кредитні кошти, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався, за умовами договору, забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом. Однак, [PERSON] не виконав умови договору в частині виплати періодичних платежів на погашення кредиту, у зв'язку з чим станом на 13.03.2010 року виникла заборгованість, загальною сумою 85 932,65 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 685 570,66 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 70 518,91 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 562 599,86 гривень; заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 12 958,66 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 103 384,19 гривень; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1 029,06 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 8 209,86 гривень; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 426,02 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 11 376,75 гривень. За зазначеним кредитним договором засобом забезпечення виконання зобов'язань з боку Позичальника є також порука [PERSON] та [PERSON], які повинні нести солідарну відповідальність з позичальником. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2012 року у справу було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «КейКолект» у якості належного позивача по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.2 а.с.3). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору (т.1 а.с.60-65). В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 11.10.2007 року між ним та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», яке перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 11233033000, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10.10.2017 року зі сплатою процентів розмірі 12,9 % річних. Вважає, що зазначений договір має бути визнаний недійсним, оскільки йому, як стороні не були належним чином роз'яснені умови договору, його положення, він не мав жодної змоги внести будь-які зміни в договір. В забезпечення зазначеного кредитного договору між [PERSON] та банком також будо укладено договір іпотеки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що зазначені договори мають бути визнані недійсними, оскільки укладені з порушенням норм чинного законодавства, а саме: згідно Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, однак в порушення даної вимоги закону, кредит було надано в іноземній валюті; відповідачем не була належним чином отримана індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій за договором кредиту № 11233033000 від 11.10.2007 року. Крім того, на момент укладення кредитного договору курс долара по відношенню до гривні складав 5,05 в той час, як на момент звернення до суду він складає 7,98, через що, він має повернути банку грошові кошти в сумі, яка майже в півтора рази перевищує суму, яку він брав в борг, тобто існує істотна зміна становища. Таким чином, укладаючи даний правочин, він не знав і не міг знати про те, що зміниться курс валют, а тому вважає, що він, укладаючи даний договір, помилився щодо обставин, які мають істотне значення. За весь час користування кредитом, він сплатив банку кошти в сумі 19 947,12 доларів США, а тому вважає, що ще винен банку 303 267,04 гривень. Він не заперечує проти повернення зазначених коштів, однак просить суд надати йому розстрочку на 180 місяців з щомісячним платежем в сумі 1 684,81 гривень. Виходячи з викладеного, на його думку, укладеним кредитним договором порушуються норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інших, а тому посилаючись на ст. 203, 215 ЦК України, просив суд зазначений кредитний договір та договір іпотеки, укладений в забезпечення виконання кредитного договору визнати недійсними; зобов'язати відповідача прийняти грошові кошти в сумі 303 267,04 гривень з розстрочкою платежів на 180 місяців та щомісячним платежем в сумі 1 684,81 гривень; зобов'язати Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Представник позивача за первісним позовом ТОВ «КейКолект» - Неклеса Н.В. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, мотивуючи їх обставинам викладеними у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вважаючи його необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, мотивуючи їх обставинам викладеним у зустрічній позовній заяві, просив суд їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити повністю. При цьому зазначив, що кредитний договір, який мається в матеріалах справи, його довіритель не підписував, на умови, зазначені в договорі не погоджувався. Крім того, ТОВ «КейКоллект» є неналежним позивачем по даній справі, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» не мало права укладати договір факторингу, бо уклавши зазначений договір, ПАТ «УкрСиббанк» порушило банківську таємницю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення (т.1 а.с. 45-49), в яких зазначив, що строк виконання основного зобов'язання не настав, а тому вимога позивача за первісним позовом про повернення коштів у повному обсязі, а тим паче звернення стягнення на предмет іпотеки, є неправомірною. Крім того, у зв'язку зі зміною курсу валют, він попав у скрутне становище і неодноразово намагався домовитися з банком. Однак банк лише вимагає сплачувати кредит у повному обсязі. Зокрема, заперечував поти суму боргу, зазначивши, що курс валют є фіксованим і не може змінюватись, а тому він повинен повертати кошти з розрахунку курсу долара 5,05 і виключно в національній валюті - гривні. Вважав позовні вимоги, пред'явлені до нього, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечували в частині позовних вимог пред'явлених до [PERSON], надавши письмові заперечення (т.1 а.с.239-240), зазначивши, що договір поруки, який доданий позивачем за первісним позовом до матеріалів справи ним не підписувався, зазначених зобов'язань він на себе не брав. Просили відмовити в задоволенні первісного позову в частині позовних вимог, пред'явлених до [PERSON], зустрічний позов посили вирішити на розсуд суду. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» та третя особа за зустрічним позовом - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили. Від ПАТ «УкрСиббанк» надійшли письмові заперечення (т.1 а.с.100-104), якими ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову [PERSON] заперечував, зазначивши, що договір укладено з [PERSON] з дотриманням вимог чинного законодавства, [PERSON] підписуючи його, погодився на умови даного договору, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Просили відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у свою відсутність (т.1 а.с.147). Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію кредитного договору № 11233033000 від 11.10.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в сумі 80 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404 000,00 гривень, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку встановлені платежі та проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних та повернути кредит не пізніше, ніж 10.10.2017 року (т.1 а.с.9-15, 75-81). Суду також надано копію кредитного договору № 11233111000 від 11.10.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], відповідно до якого банк надає позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 347,00 гривень, а позичальник зобов'язується належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (т.1 а.с.72-74). В забезпечення виконання зазначених кредитних договорів, укладених між [PERSON] та банком, також було укладено договір іпотеки № 11233033000/11233111000/2/3 від 11.10.2007 року, у відповідності до умов якого [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-18, 68-69). Крім того, в забезпечення основного зобов'язання, 11.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», (яке перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк»), та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 11233033000/П1, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов'язань по основному зобов'язанню (т.1 а.с.137-138). Суду також надано Довідку-розрахунок заборгованості (т.1 а.с.129-136). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 11.10.2007 року відповідно до кредитного договору № 11233033000 від 11.10.2007 року отримав кредит в сумі 80 000,00 доларів США, що в еквіваленті станом на день видачі коштів складало 404 000, 00 гривень, що підтверджується випискою з рахунку [PERSON] від 11.10.2007 року (т.1 а.с.159, 170). Факт отримання кредитних коштів не заперечувався в судовому засіданні і представником [PERSON] - [PERSON], однак останній зазначив, що договір, який міститься в матеріалах справи [PERSON] не підписував, кредит отримував, однак в якій сумі йому не відомо і не по договору, який є предметом судового розгляду, а на виконання іншого кредитного договору. Дана позиція представника [PERSON] - [PERSON] оцінюється судом критично, оскільки спростовується письмовими запереченнями самого [PERSON] (т.1 а.с. 45-49), який в письмових запереченнях не заперечує факт того, що 11.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», яке перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11233033000, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10.10.2017 року зі сплатою процентів розмірі 12,9 % річних (т.1 а.с.45). В даних запереченнях [PERSON] не оспорюється факт укладення кредитного договору саме на умовах, визначених кредитним договором, який є предметом спору. Крім того, на запитання суду про наявність у [PERSON] іншого кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», представник [PERSON] - [PERSON] в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, його не надав, як не надав і інших доказів його існування. Факт укладення кредитного договору № 11233033000 від 11.10.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в сумі 80 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404 000,00 гривень, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку встановлені платежі та проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних та повернути кредит не пізніше, ніж 10.10.2017 року, підтверджується і тим, що [PERSON] протягом року (листопад 2007 року - листопад 2008 року) здійснював щомісячні платежі по зазначеному кредитному договору, тобто виконував його умови, що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 а.с.82-85). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на13.03.2010 року виникла заборгованість, загальною сумою 85 932,65 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 685 570,66 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 70 518,91 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 562 599,86 гривень; заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 12 958,66 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 103 384,19 гривень; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1 029,06 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 8 209,86 гривень; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 426,02 доларів США, що за курсом НБУ (станом на 13.03.2010 року) становить 11 376,75 гривень (т.1 а.с.129-136). Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову субсидіарну відповідальність поручителя. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісний позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, і з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «КейКоллект» солідарно, повинна бути стягнена заборгованість за кредитним договором у розмірі 685 570,66 гривень, що не суперечить вимогам ст. 524 ЦК України, згідно якої зобов'язання може бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Щодо позовних вимог, пред'явлених до [PERSON], то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Суду надано договір поруки № 11233033000/П1, укладений 11.10.2007 року в забезпечення основного зобов'язання між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», (яке перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк»), та відповідачем [PERSON], відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов'язань по основному зобов'язанню (т.1 а.с.139-140, т.2 а.с.27). Однак, згідно висновків судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках розгляду даної цивільної справи, три підписи від імені [PERSON] в графах «Поручитель» в договорі поруки № 11233033000/П1 від 11.10.2013 року, виконані не [PERSON] а іншою особою з ретельним наслідуванням справжніх підписів [PERSON] (т.2 а.с.57-63). Не зважаючи на той факт, що спірний договір поруки було укладено 11.10.2007 року, а у висновку експерта зазначено « 11.10.2013 року», суд приймає зазначений висновок експерта у якості належного та допустимого доказу, а помилку в році визнає опискою, оскільки на дослідження експерту було направлено оригінал договору поруки № 11233033000/П1 від 11.10.2007 року (т.2 а.с.27), який і був предметом дослідження і, крім того, сам висновок експерта датований 22.07.2013 року (т.2 а.с.64-68), що унеможливлює дослідження будь-якого іншого договору, датованого 11.10.2013 року. Стосовно зустрічного позову, то суд приходить до висновку, що він не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину й зазначено зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України. Аналогічне роз'яснення надане й Постановою Пленуму Верховного Суду України в п.7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року № 9. Щодо посилання [PERSON] на той факт, що кредитний договір неправомірно укладений в іноземній валюті, то воно є безпідставним, оскільки, як роз'яснив пленум ВССУ в своїй постанові від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання) (т.1 а.с.105-120). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суд виходить з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Посилання [PERSON] на той факт, що у зв'язку з коливанням курсу валют має місце істотна зміна обставин, то з цих підстав договір також не має бути визнаний недійсним, оскільки, як роз'яснив Пленум ВССУ у вищезгаданій Постанові від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому, як зазначено в п.11 Постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Дана вимога була виконана ПАТ «УкрСиббанк», оскільки п. 1.1 Кредитного договору, який [PERSON] просить визнати недійсним передбачено, що «позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору» (т.1 а.с.76). Щодо наявності обману та помилки при укладенні кредитного договору, який є предметом спору, то відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору з підстав його невідповідності нормам діючого законодавства. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. В порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, жодних доказів в підтвердження позовних вимог, зокрема й наявності в діях відповідача ПАТ «УкрСиббанк» умислу на введення позичальника в оману щодо істотних умов кредитного договору, помилки останнього щодо правової природи цього договору, позивачем суду не надано. А тому доводи позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про наявність підстав для визнання недійсним укладеного кредитного договору в порядку, передбаченому ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд вважає безпідставними. Доводи позивача про те, що зміст кредитного договору не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки його умови ставлять позивача у невигідне становище, спростовується тим, що кредитний договір про надання кредиту було укладено з позивачем 11.10.2007 року, з яким позивач був ознайомлений і який був ним підписаний. Таким чином, суд вважає, що позивач був обізнаний з умовами спірного кредитного договору та всіма можливими наслідками його укладення, він погодився з усіма положеннями кредитного договору і частково виконував його умови. Таким чином, суд вважає, що позивач був обізнаний з умовами спірного кредитного договору та всіма можливими наслідками його укладення, він погодився з усіма положеннями кредитного договору і частково виконував його умови. Також суд вважає, що укладеним спірним договором не був порушений баланс інтересів між сторонами, перекладено ризики валютного кредитування виключно на позичальника, тобто на позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність укладеного кредитного договору чинному законодавству й відсутність у зв'язку з цим підстав для визнання його недійсним . Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Твердження позивача [PERSON] про введення його при укладенні оспорюваного договору, в оману шляхом ненадання повної інформації про послугу у вигляді надання кредиту є безпідставним та необґрунтованим, скільки будь-яких відповідних доказів суду не надано. Тобто, на виконання ст.ст. 5, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до укладення кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, банком було надано позивачам всю необхідну, достовірну та доступну інформацію про умови кредитування що підтверджується підписами позивачів під текстами оспорюваних договорів та доданих до них документів. Не можуть бути прийняті судом і посилання відповідача [PERSON] - [PERSON] на той факт, що ТОВ «КейКоллект» є неналежним позивачем, оскільки суду надано договір факторингу від 12.12.2011 року, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором № 11233033000 від 11.10.20007 року ТОВ «КейКоллект» (т.1 а.с. 226-231), у зв'язку з чим ТОВ «КейКоллект» було залучено у справу у якості належного позивача (т.2 а.с.3). Крім того, п.7.4 самого Кредитного договору передбачене право Банку укладати договори про відступлення права вимоги з правом надання необхідної для цього інформації (т.1 а.с.80). Щодо позовних вимог про зобов'язання позивача за первісним позовом прийняти від відповідача суму коштів, ним же розраховану, та розстрочку платежів на 180 місяців, то в цій частині позовних вимог суд також вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю. В судовому засіданні досліджено договір, укладений між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON], який не має відношення до предмету доказування по даній цивільній справі (т.1 а.с.70-71). Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні договорів кредиту та іпотеки сторонами були погоджені всі істотні умови договорів, у зв'язку з чим підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки відсутні і в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, що складаються з державного мита в сумі 1 700,00 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30,00 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: partial