Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «СУБ «Митниця», Черкаської міської ради про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на посаді майстра дільниці (робота з населенням) в КП СУБ «Митниця». Наказом № 333-к від 11.11.2016 року вона була звільнена з роботи з 11.11.2016 року впорядку переведення в КП «Соснівська СУБ» за угодою між керівниками, згідно п. 5 ст. 36 КзПП України. В той же день їй була видана копія наказу про звільнення та трудова книжка. Компенсація за невикористану відпустку в кількості 2-х днів була переведена в КП «Соснівська СУБ». На день її звільнення їй був нарахований, але не сплачений дохід в сумі 1891,64 грн. Відмову виплатити всі кошти, які погрібно було виплатити в день звільнення з роботи, директор КП «СУБ «Митниця» обгрунтував відсутністю грошових коштів. В подальшому вона та інші колишні працівники неодноразово зверталися як до директора КП СУБ «Митниця» [PERSON] так і до власника комунального підприємства Черкаської міської Ради. Всі усні відповіді директора зводилися до того, що згідно Рішення Черкаської міської Ради від 28.10.2016 року №1412 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської Ради від 21.10.2007 року «Про визначення виконавців житлово- комунальних послуг населенню м. Черкаси» КП СУБ «Митниця» більше не обслуговує іаселення міста Черкаси, господарської діяльності не веде, а тому не має джерел виплати аборгованості по заробітній платі. Колишніми співробітниками КП СУБ «Митниця» було здійснено кілька спроб врегулювати питання виплати заборгованості з заробітної плати в позасудовому порядку для чого їхнє колективне звернення направлялося до різних посадових осіб Черкаської міської ради. Так, [PERSON], як представник працівників з колективним зверненням була на особистому прийомі директора департаменту ЖКК Черкаської міської ради Яценко О. О. та міського голови Бондаренко А. В. Згідно листа № 560-2 від 09.02.2017 року Директора департаменту житлово- комунального комплексу Департаментом розроблено проект рішення щодо надання КП СУБ «Митниця» фінансової підтримки для виплати заборгованості по заробітній платі. Згідно листа № 538-2 від 22.02.2017 року Міського голови А.В. Бондаренко, розроблений Департаментом житлово-комунального комплексу проект рішення погоджено засіданні виконавчого комітету та винесено на розгляд депутатських комісій, в дальшому буде запропонований на розгляд депутатському корпусу Черкаської міської Ради. Листом Заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади Р.Б. Сотууленко №1534-2 від 17.03.2017 року повідомлено, що «єдиним джерелом доходу КП СУБ «Митниця» були надходження за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Рішення виконавчого комітету Черкаської міської Ради від 28.10.2016 року №1412 «Про внесення змін до рішення виконавчою комітету Черкаської міської Ради від 21.10.2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населению м. Черкаси» житловий фонд, що перебував на балансі та обслуговуванні у КП СУБ «Митниця» було передано до КП «Соснівська СУБ». На сьогодні підприємство не може власними силами погасити заборгованість, що склалася. З метою вирішення питання погашення заборгованості комунальною підприємства «СУБ «Митниця» департаменту фінансової політики доручено розглянути можливість додатковою виділення коштів департамеиту житлово-комунального комплексу для надання фінансової підтримки. Станом на дату подання позову стало остаточно зрозуміло, що комунальне підприємство «СУБ «Митниця» продовжує існувати виключно на папері, а власник комунального підприємства не має дійсного наміру добровільно врегулювати питання з виплати заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам підприємства. Внаслідок ігнорування власником підприємства та уповноваженим ним органом своїх обов'язків за трудовими договорами зухвало порушуються трудові права громадян, в тому числі позивача, закріплені сті. 43 Конституцією України та ст. 23 Загальної Декларації прав людини і громадянина. В даній ситуації очевидна вина насамперед власника КП СУБ «Митниця» - Черкаської міської Ради, що дає підстави для залучення відповідно до вимог ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України до справи двох відповідачів, обов'язки яких виникли із однієї підстави (невиплата заробітної плати при звільненні працівника). Дане твердження підтверджується наступним: 1)Черкаська міська рада є одноосібним власником комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця», що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру установ, організацій, підприємств: 2)місцева громада в особі Черкаської міської Ради, є одноосібним власником майна, яке ще нещодавно було закріплене за комунальним підприємством; 3)як підтверджується даними з ЄДРПОУ та, додатково, листом заступника міського голови від 17.03.17 року за № 1534-2 єдиним видом діяльності комунального підприємства є комплексне обслуговування об'єктів та єдиним джерелом доходу КП «СУБ «Митниця» були надходження за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкоиої території. 4)Рішенням виконкому Черкаської міської Ради №1412 від 28.10.2016 року був змінений перелік виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, внаслідок реалізації саме цього рішення КП «СУБ «Митниця» залишилося без майна та без господарської діяльності, тобто наявний безпосередній причинно-слідчий зв'язок між діями саме власника підприємства (прийняття рішення №4412) та невиплатою заробітної плати працівникам КП СУБ «Митниця» при звільненні. Масове звільнення всіх робітників КП «СУБ «Митниця» «за власним бажанням» було вимушене, викликане саме вищезазначеним Рішенням виконкому Черкаської міської Ради. Формулювання причин звільнення не оскаржується позивачем через сплив позовної давності для такого виду спорів, але обс тавини цього «добровільно-примусового звільнення» можуть бути оцінені судом як один із доказів вини відповідачів за не проведення своєчасного розрахунку. 5)Перебіг майже піврічної боротьби колишніх працівників КП «СУБ «Митниця» за свої права, обумовлені трудовим договором га чинним законодавством, свідчить про повну відсутність бажання власника підприємства вирішити цю проблему в добровільному порядку. Тобто, перспектива реального стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат існує тільки у випадку залучення Черкаської міської Ради в якості співвідповідачу (так як КП «СУБ «Митниця» існує виключно на папері, не маючи ані основних засобів, ані господарської- діяльності як джерел надходжень для погашення заборгованості.). Зазначає, що неможливість реального виконання рішення суду призведе до порушення права людини і громадянина закріпленого ст.8 Загальної Декларації прав людини, згідно якої кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно довідки КП «СУБ «Митниця» середній (середньоденний) заробіток позивача 275,77 грн. Період невиплати позивачу заробітної плати з 10.11.2016 року по 27.04.2017 року (день звернення до суду): 13 робочих днів - листопад 2016 року; 22 робочих днів грудень 2016 року; 22 робочих днів січень 2017 року; 20 робочих днів - лютий 2017 року; 22 робочих днів березень 2017 року; 20 робочих днів - квітень 2017 року, 4 робочих днів - травень 2017року. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду становить: 275,77 грн. х 123 робочих днів = 33919,71 грн. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» проводиться компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Ч. 5 ст. 95 КзПП України також передбачена виплата заробітної плати з урахуванням індексу інфляції. А тому, позивач вважає, що має право на виплату заборгованості з заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги (індексу інфляції) та на виплату середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку. За період часу з 11 листопада 2016 року по 10 травня 2017 року сума компенсації частинами заробітної плати становить 128,11 грн. Також, [PERSON] зазначає, що, оскільки, відповідачі з дня її звільнення і по дату подання позову не виплатили їй належних коштів, її родина вимушена відмовлятися від задоволення життєво важливих потреб, вона постійно несе моральні страждання, весь час переживає з приводу існування її сім'ї. На підставі наведеного вважає, що відповідачі зобов'язані відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 1000,00грн. Просить суд стягнути солідарно з Черкаської міської Ради та комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» на її користь суму нарахованого та невиплаченого доходу в сумі 1891,64 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 33919,71 грн; компенсацію частини заробітної плати (інфляційні втрати) в сумі 128,11 грн.; моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд стягнути з відповідачів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КзПП України в сумі із розрахунку на день винесення рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Пояснила, що її робочий тиждень є п'ятиденним та просила стягнути суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за весь час затримки по час винесення судового рішення. Представник відповідача Черкаської міської ради за довіреністю Стойко А.Ю. щодо позовних вимог, заявлених до ЧМР, просив повністю відмовити, оскільки вони, на його думку, є безпідставними. Крім того, зазначив, що рішення виконкому ЧМР № 1412 є чинним й на час судового розгляду справи. Заробітна плата сплачується комунальним підприємством, яке не ліквідоване, а не власником - ЧМР. Представник відповідача КП «СУБ «Митниця» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до наказу № 333-к від 11 листопада 2016р. [PERSON], майстра дільниці, звільнено з роботи 11.11.2016 року по п. 5 ст. 36 КЗпП України, в порядку переведення в КП «Соснівську службу утримання будинків», за угодою між керівниками, згідно листа за № 1453 від 11.11.16 р.Підставою зазначено заява [PERSON] та лист з КП «Соснівська СУБ». Дані обставини підтверджуються також відомостями трудової книжки. З даним Наказом [PERSON] була ознайомлена 11 листопада 2016 року. За даними довідки від 09 грудня 2016р. № 102, виданої бухгалтером КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради Васюрою О. Л., сума нарахованого та не сплаченого доходу позивача за листопад 2016 року складає 1891,64 грн. Відповідно до розрахунку середньої заробітної плати [PERSON], середньоденний заробіток складає 275 грн.77 коп. Станом на час розгляду справи, встановлено, що КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради (код 36701739) не ліквідоване, не перебуває в процесі припинення, що підтверджується даними інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МЮУ. Відповідно до Статуту КП, затвердженого рішенням ЧМР від 16.12.2010р. №2-31, власником та одноосібним засновником підприємства є територіальна громада м. Черкаси в особі Черкаської міської ради (п.1.2). Підприємство є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банку, печатки, штампи, бланки зі своїм найменуванням, є унітарним (п.п. 1.4, 1.8). Органом управління підприємства є департамент житлово-комунального комплексу виконкому Черкаської міської радим (п.1.3). Основні напрямки діяльності підприємства визначені у статті 2 Статуту. Як передбачено п.1.6 Статуту, підприємство здійснює свою діяльність на принципах господарського розрахунку, власного комерційного ризику, бюджетного фінансування цільових програм, прийнятих ЧМР, з правом найму працівників. Відповідно до п.п. 3.4, 3.5 Статуту, підприємство має відокремлене майно, самостійний баланс, поточний і інші рахунки в установах банку, печатку зі своїм найменуванням, штампи та фірмові бланки. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов»язаннями усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з чинним законодавством України і не несе відповідальність за зобов»язаннями держави, власника та органу управління. Як визначено у п.3.7 Статуту, підприємство самостійно планує і проводить свою виробничо-господарську та іншу діяльність, а також визначає заходи соціального розвитку трудового колективу на основі і відповідно до законодавства та цього Статуту. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (п.3.9). Власник (виконавчий комітет власника, орган управління та інш.) не має права втручатись у оперативну діяльність підприємства. Трудовий колектив підприємства складається з осіб, які беруть участь у його діяльності на основі трудового договору, а також інших форм, які регулюють трудові відносини працівників з підприємством. Умови організації та оплати праці членів трудового колективу підприємства, а також їх соціального захисту та страхування визначаються відповідно до вимог чинного законодавства України (п.п. 5.7, 5.9 Статуту). Фонд оплати праці створюється у розмірах, які визначаються згідно з чинним законодавством України. Джерелом коштів на оплату праці працівників підприємства є частина доходу, одержаного в результаті його господарської діяльності. Мінімальна заробітна плата працівників не може бути нижче встановленого законодавством України мінімального розміру заробітної плати (п.6.4). Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі № 4-рп/2012. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, під час судового розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача про нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 1891, 64грн., яка підлягає до стягнення з відповідача КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської Ради на користь позивача, з відрахуванням обов»язкових платежів. При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві та звільнення з посади директора КП [PERSON] не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. До того ж, під час розгляду справи судом не встановлено вини [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, то суд враховує обставину про відсутність між сторонами спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника - розмір заборгованості визнається відповідачем Комунальним підприємством «СУБ «Митниця», що підтверджується довідкою № 102 від 09 грудня 2016, період невиплати позивачу заробітної плати з 30 листопада 2017 року складає 172 дня, а також середньоденний розмір заробітку позивача складає 275 грн. 77 коп., а тому до стягнення з відповідача КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської Ради підлягає нарахування у розмірі 47432грн. 44 коп. (172 робочих днів х 275 грн. 77 коп.). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9- рп/2013 положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради на її користь компенсації частини заробітку в розмірі 128 грн. 11 коп. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачеві відповідачем КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради моральної шкоди, то його доводи про порушення законних прав, яке полягало у невиплаті належних їй грошових сум нарахованої заробітної плати, - знайшли своє підтвердження. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує період часу, протягом якого заробіток позивачеві не виплачено. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини справи, характер порушення прав позивача, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 500грн. 00коп., а не 1000грн. 00коп., як визначено за позовними вимогами. Що стосується позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів Черкаської міської ради та Комунального підприємства «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради на користь [PERSON] зазначених вище виплат, то в цій частині вони не підлягають до задоволення, оскільки є безпідставними. Так, відповідно до статті 176 ч.1 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Як передбачено частинами 1-3 статті 78 Господарського Кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Отже, в даному випадку, враховуючи вище викладене, на думку суду, саме Комунальне підприємство «СУБ «Митниця» несе відповідальність за невиплату колишньому працівникові [PERSON] заробітної плати, відповідних нарахувань та відшкодування моральної шкоди, враховуючи норми Кодексу Законів про працю України. Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн. 00коп. На підставі викладеного та,

Outcome: partial