Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

27 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, просила неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею. 27 квітня 2020 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення проживання дітей, просив неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила неповнолітню дочку [PERSON] залишити проживати з батьком відповідно до її бажання, а дочку [PERSON] залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з ним. Представник опікунської ради при виконавчому комітеті Гадяцької міської ради Бутенко С.М. пояснив, що обоє батьків створили належні умови для життя та виховання дітей, обоє працюють, характеризуються позитивно. Заслухавши на засіданні обидві сторони та зважаючи на особисту прихильність неповнолітніх до кожного з батьків та сумлінне виконання батьками своїх обов`язків, вирішено доцільним проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком - [PERSON] , малолітньої [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . [PERSON] , допитана в присутності представника служби у справах дітей Гадяцької РДА Горбулі Н.О., висловила своє бажання проживати з батьком. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму\~ВСУ №14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК),\~\~то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 05 листопада 2005 року в відділі ДРАЦС РС Гадяцького РУЮ у Полтавській області. Від шлюбу є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Гадяцької міської ради від 25 червня 2020 року затверджено висновок опікунської ради при виконкомі Гадяцької міської ради від 05 червня 2020 року, яким встановлено, що згідно з актом оцінки потреб сім`ї, складених 18.05.2020 за місцем проживання [ADDRESS] та актом оцінки потреб сім`ї, складеним за місцем проживання [ADDRESS] обоє батьків створили належні умови для життя та виховання дітей, у дівчаток сформовані навички самообслуговування відповідно до їх віку. Заслухавши на засіданні обидві сторони та зважаючи на особисту прихильність неповнолітніх до кожного з батьків та сумлінне виконання батьками своїх обов`язків, вирішено доцільним проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком, [PERSON] , малолітньої [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . Згідно\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо\~\~від дитини не\~\~впливає на обсяг їхніх прав і\~\~не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст.153 СК України\~\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке\~\~право\~\~обмежене законом. Згідно\~\~ст.157 СК України\~\~питання\~\~виховання\~\~дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо\~\~від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має\~\~права\~\~перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно\~ст.158 СК України\~за заявою\~\~матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто\~\~проживає окремо від неї. Рішення про це орган\~\~опіки та піклування\~\~постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до\~\~дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування\~\~є\~\~обов`язковим\~\~до\~\~виконання. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161\~СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що дитина може бути залишена з батьком лише тоді, коли він доведе в суді наявність виняткових обставин неможливості визначення місця проживання дитини з матір`ю. На практиці, такими винятковими обставинам може бути наявність у матері психічної хвороби, наркотичної залежності, які були належним чином доведені батьком. 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "М.С. проти України" в якому було констатовано порушення Україною прав батька при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини. При розгляді справ даної категорії суди повинні: при вирішенні спору враховувати найкращі інтереси дитини, а саме: збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є неблагополучною; забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним; виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в даний час необхідно, виходячи з прив`язаності дівчаток до кожного з батьків, враховуючи їх вік та потреб у повсякденному житті. Крім того, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року,\~\~дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що висновок органу опіки і піклування Гадяцької міської ради від 5 червня 2020 року ніким із сторін не оспорений, відповідає інтересам неповнолітніх та, зважаючи, що фактично сторони визначилися з місцем проживання дітей і як такого спору між ними не існує, тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування про доцільність проживання дочки [PERSON] з батьком, а дочки [PERSON] з матір`ю, що повністю відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей.

Outcome: partial