Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду із позовом до КЗ «Олешківська районна стоматологічна поліклініка» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначивши у позові, що позивач з 01.07.1998 року призначений на посаду лікаря стоматолога-хірурга КЗ «Олешківська районна стоматологічна поліклініка». 12.08.2015 року був звільнений з зазначеної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПП. 01.03.2017 року рішенням Апеляційного суду Херсонської області його було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 23.07.2018 року позивача поновлено на посаді лікаря з 13.08.2015 року, проте йому за період з 02.03.2017 року по 22.07.2018 року не виплачено заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 56388,48 грн.. Тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у зазначеному розмірі. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник у судовому засіданні поданий позов підтримали, підтвердили, що позивачеві після відкриття провадження у справі відповідачем було виплачено заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 47271,54 грн., про стягнення надбавки за вислугу років в розмірі 9116,94 грн. як стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу наполягали, оскільки позивач не працював у звязку із незаконним звільненням. \~ \~ \~ \~Представник відповідача проти позову заперечував, пояснив, що середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 47271,54 грн. було виплачено відповідачем добровільно, а стягнення надбавки за вислугу років в розмірі 9116,94 грн. вони не визнають, оскільки набавка за вислугу років виплачується за фактично відпрацьований час, а [PERSON] фактично не працював. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 2 від 25.07.1998 року [PERSON] прийнято на посаду лікаря стоматолога-хірурга КЗ «Олешківська районна стоматологічна поліклініка» з 01.07.1998 року. На підставі наказу № 111-к від 12.08.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-стоматолога [PERSON]» позивача було звільнено з посади за п. 3 ч. 40 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються наданою копією трудової книжки (а.с.14). Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2017 року [PERSON] поновлено на роботі та стягнуто за час вимушеного прогулу заробітну плату за період з 13.08.2015 року по 01.03.2017 року (а.с. 5-10). Постановою Верховного Суду України від 27.06.2018 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2017 року було задоволено частково та вирішено питання про зміну найменування відповідача (а.с. 11-12). Наказом № 89-к від 23.07.2018 року [PERSON] поновлено на роботі (а.с. 13). Відповідно до платіжного доручення № 277 від 17.10.2018 року позивачу відповідачем виплачено 47271,54 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 24). Відповідно до\~положень ст..\~236\~КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Суд критично відноситься до посилання представника відповідача на те, що [PERSON] фактично не працював, а тому йому не має виплачуватися надбавка за вислугу років, оскільки позивач не приступав до виконання своїх посадових обовязків у звязку із незаконним звільненням та поновленням на роботі лише 23.07.2018 року на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2017 року, яким [PERSON] було поновлено на роботі та стягнуто за час вимушеного прогулу заробітну плату за період з 13.08.2015 року по 01.03.2017 року. Таким чином, відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2017 року по 22.07.2018 року, тобто до дня винесення наказу про поновлення на роботі, яка з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 163,92 грн. за зазначений період становить 56388,48 грн.. Разом з тим, враховуючи, що КЗ «Олешківська районна стоматологічна поліклініка» добровільно сплатила заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 47271,54 грн., тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 9116,94 грн.. Вирішуючи питання про судові витрати суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому судовий збір у розмірі 113,97 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial