Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

05.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності за заповітом, він є власником двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Приблизно у 2006 році до нього звернувся за допомогою його знайомий відповідач [PERSON], якому він надав згоду на постановлення на реєстраційний облік у відділі паспортної реєстраційної та міграційної роботи за адресою вказаної квартири. У січні 2012 року відповідач виїхав із квартири, але не знявся з реєстраційного обліку. Так як відповідач зареєстрований у квартирі, він не може реалізувати свої права власника, вільно розпорядитись належним йому нерухомим майном, не може відчужити належну йому квартиру, тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с. 14-15 повідомлення, а.с. 19 оголошення). Представник позивача [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи, представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав заяву про розгляд справи у її відсутність, при винесені рішення покладалась на розсуд суду (а.с. 17 заява). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.11 копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а.с.10 копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно). В спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично з січня 2012 року він в квартирі не проживає. ( а.с. 12 - копія акта). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування власністю, а саме квартирою [ADDRESS] порушено й потребує захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.4. постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання" від 16.01.2003 року № 35 (із змінами і доповненнями), реєстрацію фізичних осіб здійснюють територіальні підрозділи, а у випадку необхідності територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб (далі уповноважені органи), шляхом внесення адресно-довідкових картотек, з можливістю їх автоматизованої обробки. Згідно з п.14 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України, зняття з реєстраційного обліку здійснюється уповноваженими органами, на підставі заяви фізичної особи та рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial