Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона з 25.08.1974 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. 08.11.2014 року помер [PERSON], однак заповіт він не залишив, тому спадкування здійснюється за законом. Оскільки померлий перебував у шлюбі з [PERSON], то вона являється спадкоємцем першої черги. Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину, подавши відповідні заяви до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори, в результаті чого була заведена спадкова справа №3/2015. Донька померлого відмовилася від спадкування. [PERSON] був членом житлово-комунального кооперативу з будівництва двохкімнатної квартири [ADDRESS] та ним було повністю внесений пай за рахунок власних коштів, за дану квартиру. Таким чином, [PERSON] набув право приватної власності на вказану квартиру, проте воно не було зареєстровано. На даний час позивач проживає в спадковій квартирі, утримує її в належному стані, здійснює всі витрати на її утримання та зареєстрована в ній. Оскільки позивач являється спадкоємцем померлого, вона звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру, однак нотаріус Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 842/02-31 від 13.05.2015 року. Дана відмова була мотивована тим, що реєстрація права приватної власності на квартиру не проводилась. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на квартиру під №63 в житловому будинку під № 106 по вул. Келецькій в м. Вінниці, загальною площею 51,48 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 08.11.2014 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити та залишити за нею судові витрати. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо надіславши на адресу суду заяву, в якій зазначила, що в зв'язку з тим, що вона проживає в м. Києві не має можливості з'явитись до суду, позов [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 298319 від 25.08.1974 року, виданого Турбівською сільською радою Липовецького району Вінницької області, судом встановлено, що 25.08.1974 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 38. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 12). З свідоцтва про народження серії I-АМ № 496291, виданого 20.08.1975 року міським відділом ЗАГС, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 307144, виданого 21.11.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби [PERSON] МУЮ у Вінницькій області, [PERSON] помер 08.11.2014 року (а.с. 9). З довідки № 5430а, виданої МКП "ЖЕК №12", від 15.05.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], загальною площею 51,48 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м., яка є власником особового рахунку. Квартира знаходиться в кооперативній власності (а.с. 11). Також факт реєстрації позивача в спірній квартирі підтверджується відміткою зробленою в її паспорті (а.с.10). З довідки № 90, виданої МКП "ЖЕК №12", від 19.05.2015 року вбачається, що член кооперативу [PERSON] повністю вніс пай в сумі 5867,00 крб. в цінах забудови 1981р.за 2-х кімнатну кооперативну квартиру № 63, яка знаходиться в м. Віннниці по вул. Келецькій в будинку №106 (а.с. 8). Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 32). На підставі поданої заяви, була заведена спадкова справа за № 3/2015, про що свідчать витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.01.2015 року (а.с.39). Також, судом встановлено, що [PERSON] відмовилася від всієї належної їй частки спадщини, що залишилася після смерті її батька на користь дружини померлого [PERSON] (а.с. 31 зворіт). Оформити спадщину на вказану вище квартиру позивач не має можливості, оскільки, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Третьою [PERSON] державною нотаріальною конторою. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що реєстрація права приватної власності на квартиру не проводилась (а.с. 7). З правової позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" №9 від 18.09.1987 року та постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 року у справі №6-138цс13, вбачається, що член ЖБК особисто набуває право власності на кооперативну квартиру, якщо він вніс пай за рахунок власних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент здійснення паєнагромадження спадкодавцем [PERSON] правовідносини регулювались Законом України "Про власність". Згідно ч. 1 ст. 15 Закону Україну "Про власність", член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст. 137 ЖК Української РСР, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Української РСР. Згідно з п. 19 Примірного статуту ЖБК, затведженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, житловий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Таким чином, сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває права власності на нього. Крім того, відповідно до п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18.09.1987 року №9, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З правової позиції, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 року по справі №6-138цс13, вбачається, що згідно зі ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Аналогічні положення містяться й в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінльних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Також в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким, чином двокімнатна квартиа №63 в будинку №106 по вул. Келецькій в м. Вінниці, входить до спадщини позивача. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті її чоловіка [PERSON] 08.11.2014 року (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо внаслідок відсутності реєстрації права приватної власності на квартиру, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved