Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У червні 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту серії АМ №121117, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] . 21.12.2017 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Позивач на виконання умов договору страхування виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 37909,38 грн грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 23313,89 грн. Таким чином відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1194 ЦК України відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою, що становить 14595,49 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] його на користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 14595,49 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] отримав 18 серпня 2020 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. 02 вересня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 02 вересня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідачу відмовлено у клопотанні про розгляд справи з повідомленням сторін. 02 вересня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу АК №005969418, зі страховим лімітом 100\~000 грн., а розмір страхового відшкодування власнику автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] склав 37909,38 грн., що не перевищує суму страхового ліміту, то обов`язок відшкодування покладається саме на ПрАТ «СГ «ТАС», тому належним відповідачем у даному випадку має бути саме страхова компанія, яка застрахувала його цивільно-правову відповідальність. Крім того, відповідач вважає безпідставним застосування ПрАТ «СГ «ТАС» коефіцієнту у розмірі 0,5474. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту серії АМ №121117, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] 21 грудня 2017 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. 22 грудня 2017 року [PERSON] повідомив позивача про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування. Згідно Рахунку №2310261261-1 від 27 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції №2310261261 від 27 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] , становить 37909,38 грн. Страховими актами № UA2017122100018/L01/01 від 22 січня 2018 року позивач визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля страхувальника на підставі даного рахунку-фактури, що не суперечить ні умовам договору страхування, ні Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише даних автотоварознавчого дослідження. Натомість положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Визначення вартості відновлювального ремонту на підставі даних ремонтної калькуляції узгоджується і з положеннями частини 2 статті 1192 ЦК України, відповідно до яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування безготівкових коштів в загальному розмірі 37909,38 грн. на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе», що підтверджується платіжним дорученням № 11013 від 23 січня 2018 року. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 5969418 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. На цій підставі позивач звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 37909,38 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» виконало свої зобов`язання перед позивачем шляхом сплати коштів у розмірі 23313,89 грн. Задоволення страховиком відповідача регресної вимоги позивача не в повному обсязі, а лише в розмірі визначеного оцінювачем вартості матеріального збитку, ґрунтується на положеннях пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону 1961-IV, норми яких передбачають відшкодування страховиком витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відтак різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, отриманою від страхової компанії винуватця ДТП, становить 14595,49 грн. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved