Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Також в цьому будинку зареєстрований син позивача - [PERSON]. Відповідач більше десяти років не проживає в цьому будинку, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за цією адресою, особистих речей в будинку не має. Позивач зазначив, що перешкод у користуванні будинком сину він не чинить. Відповідач добровільно визначив своїм місцем проживання інше житло. На підставі вищевикладеного, позивач, як власник будинку, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зобов'язати Верхньодніпровський районний відділ ДМС України зняти [PERSON] з реєстрації. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги, суду пояснив, що вже багато років не спілкується з сином, він до нього не приїжджає. Йому відомо, що востаннє він жив в м. Дніпродзержинську. Позивач зауважив, що він не чинить відповідачу перешкод в користуванні будинком. Просив суд зняти з реєстрації його сина з будинку, оскільки він, як власник будинку, не може розпорядитися будинком, а також не має можливості оформити субсидію. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору про надання у власність індивідуального житлового будинку від 11 лютого 1992 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). За даною адресою зареєстрований також [PERSON], що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради від 13 червня 2014 року (а.с.5) та адресною довідкою від 2 липня 2014 року (а.с.12). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 13 червня 2014 року, складеного депутатами Дмитрівської сільської ради [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2004 року (а.с.10). Свідок, [PERSON], суду пояснила, що вона мешкає на одній вулиці з [PERSON], який живе сам. Син позивача в цьому будинку не мешкає, ї взагалі його ніколи не бачила. Їй відомо, що він жив в м. Дніпродзержинську, де він мешкає зараз і чому не з'являється в будинку батька їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає на одній вулиці з позивачем, який живе сам. Сина [PERSON] вже багато років не бачила, чому [PERSON] не приїжджає до батька і не живе в цьому будинку їй не відомо. Згідно з ч 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] без поважних причин більше одного року, а тому він є таким, що втратив право на користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування його будинком законними та обґрунтованими. В той же час суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобов'язання Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial