Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

17.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з листопада 2000 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство, здійснивши таїнство вінчання. Разом із чоловіком вони почали здійснювати підприємницьку діяльність на ринку в м.Сторожинець. Проживши разом з [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках із листопада 2000 року по 07.02.2019 року вони за спільні кошти придбали наступне майно: житловий будинок в [ADDRESS] вартістю 304 000 грн. та земельну ділянку за цією ж адресою кадастровий номер 7324589700:01:003:0041 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку вартістю 38 400 грн. - 15 грудня 2017 року; автомобіль марки «Volkswagen Transport» 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 122 400 грн. - 06.09.2010 року, а також кіоск, який розташований на речовому ринку в [ADDRESS] , (сектор 2 ряд 9, т.м. 5) вартістю 14 000 грн. - 03.08.2018 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно згідно заповіту, складеного приватним нотаріусом Сторожинецького районного округу. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , однак спадщину прийняла лише [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом та за законом відмовилися на користь [PERSON] .. У зв`язку із цим позивач в процесі розгляду цивільного провадження змінила вимоги, визначивши відповідачем лише [PERSON] .. Обґрунтовуючи вимоги, позивач, посилаючись на ст. 74 СК України, просила встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, з метою визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання, провести його поділ визнавши за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку, Ѕ частку земельної ділянки, Ѕ частку автомобіля та Ѕ частку кіоску. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, посилаючись на обставини викладені вище, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, пояснив, що позивачем не доведено факт спільного проживання з [PERSON] , саме як подружжя, ведення спільного господарства, існування спільного бюджету, а тому придбання майна не породжує права власності позивача на нього. Просив у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12). Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 лютого 2019 року, та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом №60763490 на належне йому майно, згідно витягу зі спадкового реєстру №55633468 від 27.03.2019 року. Як встановлено судом, спадкоємцями за заповітом та за законом після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Двоє останніх відмовилися від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь [PERSON] , яка спадщину прийняла, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Хоміцькою М.Г. №649/0214 від 17.07.2019 року. Отже [PERSON] є належним відповідачем у даному цивільному провадженні. Допитані в судовому засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільні витрати із 2000 року, при цьому жоден із свідків не зазначив факт проживання однією сім`єю із лютого 2000 року. При цьому свідок [PERSON] зазначив, що позивач та [PERSON] разом приходили на будівельний майданчик на будівництво житлового будинку в м.Сторожинець в 1995-1996 роках, але почали спільно проживати із 2000 року. Судом встановлено, що [PERSON] в період спільного проживання із позивачем придбав: житловий будинок в [ADDRESS] вартістю 304 000 грн. (а.с.11, 27) та земельну ділянку за цією ж адресою кадастровий номер 7324589700:01:003:0041 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку вартістю 38 400 грн. (а.с. 13, 28) - 15 грудня 2017 року; автомобіль марки «Volkswagen Transport» 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 122 400 грн. (а.с. 15, 29) - 06.09.2010 року, отже це майно слід визнати їхньою спільною власністю. Як вбачається із довідки державної фіскальної служби від 10.05.2019 року від зайняття підприємницькою діяльністю [PERSON] отримувала щорічні доходи в сумі, що перевищують 100 000 тис. грн. починаючи із 01.01.2012 року по 31.12.2018 року (а.с. 20) Згідно довідки КП «Сторожинецького ЖКХ» від 03.04.2019 року №980 позивач та [PERSON] були зареєстровані в [ADDRESS] з 07.02.2000 року по день смерті [PERSON] [INFO] . (а.с. 9) В частині позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частку кіоску, який розташований на речовому ринку в [ADDRESS] , (сектор 2 ряд 9, т. м. 5) вартістю 14 000 грн. слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами набуття ними спільно із [PERSON] кіоску. Так, з договору купівлі-продажу від 03.08.2018 року (а.с. 16) вбачається, що [PERSON] сплачено п`ять доларів США із 500 доларів США за придбаний кіоск. Таким чином, аналізуючи пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що позивач [PERSON] та покійний [PERSON] спільно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , та були пов`язані спільним побутом та спільними інтересами, мали спільні права та обов`язки. Тому, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача в справі та [PERSON] з 2000 року по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому позовні вимоги про встановлення цього факту підлягають задоволенню Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, з чого випливає, що житловий будинок в [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою кадастровий номер 7324589700:01:003:0041 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку; автомобіль марки «Volkswagen Transport» 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] придбані під час спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю є їх спільною сумісною власністю, а тому за [PERSON] слід визнати Ѕ частку вказаного вище майна. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог слід скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою Сторожинецького районного суду від 03.07.2019 року у вигляді заборони приватному нотаріусу видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям за заповітом. На підставі викладеного, та

Outcome: partial