Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

16 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 вересня 2014 року позивача прийнято до відповідача на посаду водія з щомісячним окладом 1230 грн. згідно трудовому договору від 15.09.2014. 12 січня 2015 року трудовий договір був розівраний за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. За весь час дії трудового договору заробітна плата позивачу не виплачувалася, в звязку з чим на час звільнення утворилася заборгованість в сумі 4837,04 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості в сумі 7571,43 грн., а також компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2060,09 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити і пояснив суду, що за весь час роботи у відповідача він не отримував заробітну плату обумовлену трудовим договором, відповідач видавав лише гроші на ремонт службового автомобіля та на відрядження, на неодноразові звернення про виплату заробітної плати відповідач не реагував, в розрахункових відомостях про отримання зарплати позивач не розписувався, оскільки грошові кошти не отримував. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, суду пояснив, що дійсно сторони перебували у трудових відносинах, і за весь час роботи позивача у нього він регулярно кожної другої та четвертої пятниці на місяць сплачував заробітну плату усім працівникам, у тому числі і [PERSON] Окрім цього він видавав позивачу грошові кошти на відрядження, на ремонт автомобіля. Зарплата працівника ФОП видавалася касиром, а бухгалтер відбирала підписи в розрахункових відомостях. Спочатку працівник отримував гроші, а потім підходив до іншого столу і у бухгалтера [PERSON] ставив підпис про отримання заробітної плати в розрахунковій відомості. Він не кожен раз був присутній при видачі працівникам заробітної плати, однак впевнений, що всі отримували її. Крім того,зауважив, що жодного раху не було скарг на невиплату заробітної плати жодному працівникові, зокрема [PERSON], і окрім останнього ніхто не заявляв про наявність заборгованості по зарплаті. Не може пояснити, хто ставив підписи в розрахункових відомостях замість [PERSON], однак, на його думку, в діях позивача та [PERSON] є склад злочину, в звязку з чим він звернувся до органів поліції і на теперішній час проводиться досудове розслідування за його заявою. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених відповідачем, пояснила, що процедура виплати заробітної плати не була порушена відповідачем, який своєчасно та в повному обсязі оплачував роботу своїх працівників, за весь час роботи у відповідача від позивача скарг на затримку виплати заробітної плати не надходило, зазначила, що розрахункові відомості, в яких підроблено підпис [PERSON], є недостовірними та фальшивими, в звязку з чим просила суд визнати ці письмові докази неналежними на підставі ст. 185 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює у відповідача, вона працювала і в період роботи у відповідача [PERSON], разом з яким неодноразово виїжджала у відрядження. Відповідачем зарплата видавалася два рази на місяць по пятницях, касир видавала зарплату, після чого йшли розписувалися у відомостях у бухгалтера. Кожного разу коли видавалася зарплата бачила [PERSON], який отримував гроші, в якому розмірі вона не бачила, не знає, чи розписувався він у бухгалтера не бачила. Скарг від нього за весь період його роботи не чула. Причини звільнення позивача не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала у відповідача з 2014 року касиром. До її обовязків входило видавати грошові кошти працівникам, що відбувалося два рази на місяць по пятницях. За графіком водії отримували першими заробітну плату, а потім усі інші працівники. Після отримання грошей, працівники розписувалися в документах у бухгалтера [PERSON] [PERSON] надавав їй список із зазначенням суми кожному працівникові, і відповідно до цього списку вона видавала гроші. Памятає, що видавала гроші [PERSON], однак суми грошових коштів не памятає, та чи розписувався він у відомостях не бачила. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. 15.09.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий Трудовий договір, за умовами якого [PERSON] зобовязався виконувати обовязки водія з повною матеріальною відповідальністю, а [PERSON] зобовязався оплачувати працю працівника у розмірі 1230,00 грн. на місяць. Вказаний трудовий договір зареєстрований в Криворізькому міському центрі зайнятості за № 04701403303 (а.с. 6). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за вересень 2014 року [PERSON] відпрацював 12 днів (а.с. 27). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року [PERSON] відпрацював 23 дні (а.с. 29). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за листопад 2014 року [PERSON] відпрацював 20 днів (а.с. 31). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за грудень 2014 року [PERSON] відпрацював 23 дні (а.с. 33). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за січень 2015 року [PERSON] відпрацював 1 день (а.с. 35). 12 січня 2015 року [PERSON] звільнений з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказаний вище трудовий договір 12 січня 2015 року був знятий з реєстрації в КМЦЗ (а.с. 7). В судовому засіданні від 22.12.2015 відповідач надав суду розрахункові відомості виплати заробітної плати, а саме: розрахункову відомість від 21 жовтня 2014 року на видачу зарплати за вересень 2014 року; розрахункову відомість від 13 листопада 2014 року на видачу зарплати за жовтень 2014 року; розрахункову відомість від 19 грудня 2014 року на видачу зарплати за листопад 2014 року; розрахункову відомість від січня 2014 року на видачу зарплати за грудень 2014 року; розрахункову відомість від 12 січня 2015 року на видачу зарплати за січень 2015 року (а.с. 71-75). З метою встановлення факту отримання вказаних в вищезазначених розрахункових відомостях сум саме позивачем [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.02.2015 за клопотанням [PERSON] та його представника була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровського НДЕКЦ (Криворізьке міське управління). Згідно висновку експерту № 14/1.1-616 від 18.03.2015 підпис від імені [PERSON], розташований у рядку 10 графи «підпис про отримання» в розрахунковій відомості від 21 жовтня 2014 року за вересень 2014, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON], розташований у рядку 11 графи «підпис про отримання» в розрахунковій відомості від 13 листопада 2014 року за жовтень 2014 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON], розташований у рядку 9 графи «підпис про отримання» в розрахунковій відомості від 19 грудня 2014 року за листопад 2014 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON], розташований у рядку 9 графи «підпис про отримання» в розрахунковій відомості від січня 2014 року за грудень 2014 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON], розташований у рядку 9 графи «підпис про отримання» в розрахунковій відомості від 12 січня 2015 року за січень 2015 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 101-105). Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Способи захисту порушених трудових прав працівника врегульовано нормами КЗпП України. Згідно зі ст. 2 КЗпП України, право на працю - це право на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. Стаття 94 КЗпП України, визначає термін «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Стаття 115 КЗпП України, регулює строки виплати заробітної плати, а саме заробітна виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП України, передбачає строки розрахунку при звільненні: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає доведеним факт невиплати заробітної плати відповідачем позивачу, а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню частково в сумі 4716,30 грн. із розрахунку: вересень 2014 року 670,00 грн., жовтень 2014 року -1230,00 грн., листопад 2014 року 1230,00 грн., грудень 2014 року 1230,00 грн., січень 2015 року 356,30 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток позивача розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Подією, з якою пов'язана така виплата в розумінні викладеної норми права, є подія, яка створює правові підстави для виплати, а саме звільнення працівника з роботи на підставі відповідного наказу роботодавця. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, однак в межах заявлених вимог відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто за період з 13 січня 2015 року по 01 вересня 2015 року, оскільки судом позивачу та його представнику неодноразово розяснювалися процесуальні права, зокрема право збільшити позовні вимоги протягом усього часу розгляду справи. Однак суд вважає за необхідне розрахувати середній заробіток відповідно до норм законодавства, приведених вище, оскільки вважає розрахунок позивача таким, що не ґрунтується на цих нормах. Таким чином, загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за затримку розрахунку за період з 13 січня 2015 року по 01 вересня 2015 року розраховується наступним чином: 1230,00 грн. (зарплата за листопад 2014 року) + 1230,00 грн. (зарплата за грудень 2014 року) / 43 дні (відпрацьовані позивачем у листопад-грудні 2014 року) = 57,21 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 160 дн. = 9153,60 грн., де 160 дн. = 16 робочих днів у січні 2015 року + 21 робочий день у березні 2015 року + 21 робочий день у квітні 2015 року + 18 робочих днів в травні 2015 року + 20 робочих днів в червні 2015 року + 23 робочих дні в липні 2015 року + 20 робочих днів в серпні 2015 року. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вищезазначеного Закону встановлено, що така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно статті 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Сума компенсації втрати частини заробітку позивача становить 2175,02 грн. із такого розрахунку: (102,4х101,9х103,0х103,1х105,3х110,8х114,0х102,2х100,4х99,0х99,2) = 1,528 х 4119,36 грн. [заборгованість по заробітній платі після утримання податків і обовязкових платежів (538,95 грн. вересень 2014 року + 1080,76 грн. за жовтень 2014 року + 1080,76 грн. за листопад 2014 року + 1080,76 грн. за грудень + 338,13 грн. за січень 2015 року)] 4119,36 грн. Відповідно до розрахунку позивача наведеного в позовній заяві сума компенсації становить 2060,09 грн. і яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, оскільки розглядає справу в межах позовних вимог, заявлених позивачем відповідно до ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що надані відповідачем розрахункові відомості є неналежними доказами, оскільки експертизою встановлено підробку підпису позивача в них і тому вони є недостовірними та фальшивими. Суд вважає, що ці документи містять підроблений підпис лише позивача, тоді як окрім його підпису в цих відомостях наявні підписи інших працівників, відомості скріплені печаткою відповідача, і у суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих документів в цілому, суд оцінює ці письмові докази в сукупності із іншими доказами, і вважає їх належними в частині доведення факту неотримання позивачем заробітної плати. Покази допитаних в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], які працювали у відповідача в той же період, що і позивач, суд не приймає до уваги у звязку з тим, що не є належними доказами для підтвердження обставин щодо виплати грошових коштів, крім того жоден свідок в своїх показах не змогли пояснити щодо суми виплати заробітної плати позивачу і не бачили чи розписувався він у відомостях або причини чому цього не робив. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач жодного разу до звернення до суду не звернувся до відповідача про виплату йому належної суми заборгованості по заробітній платі, суд вважає їх необґрунтованими, крім того в судовому засіданні було оглянуто матеріали справи наказного провадження згідно яким позивач ще у березні 2015 року звертався до суду із заявою про видачу наказу про стягнення заробітної плати з відповідача, тобто через два місяці після звільнення. Крім того, суд не може взяти до уваги доводи відповідача та представника відповідача щодо розслідування кримінального порушення з приводу підробки розрахункових відомостей, оскільки наявність внесеного до ЄРДР кримінального провадження за заявою самого відповідача, не може слугувати підґрунтям для відмови позивачу у задоволенні позову, оскільки це не відповідає вимогам ст. 61 ЦПК України, яка передбачає, що лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тоді як на час розгляду справи досудове розслідування кримінального провадження за заявою відповідача триває (а.с. 138), вирок, який би набрав чинності, відсутній. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, зважаючи на те, що згідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має майновий, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 487,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial