Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати (а.с.1-3), в подальшому збільшив розмір позовних вимог (а.с.31-32), остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 26 000 грн, заборгованість за електроенергію в сумі - 10 625,64 грн, пеню у розмірі 33 540 грн, інфляційні нарахування - 1 153,50 грн та 3% річних в сумі 137,17 грн, а також 3 000 грн витрат за правову допомогу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01 лютого 2014 року між ним та відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 166,85 кв.м по [ADDRESS], строком до 31.12.2014 року. Згідно умов договору орендар зобов'язувався здійснювати до 10 числа кожного місяця платежі в сумі 1 500 грн до 01.06.2014 року та по 4 500 грн з 01.06.2014 року. Починаючи з липня 2014 року відповідач сплачував плату частково, а з листопада 2014 року припинив оплату взагалі. Станом на 11.03.2015 року заборгованість за період з липня 2014 року по лютий 2015 року становить 17 000 грн. Відповідно п. 8.1 договору орендар за порушення строків сплати орендних платежів зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 2 % від суми боргу за кожен день прострочення, розмір якої за період з 11 липня 2014 року по 19 січня 2015 року становить 33 540 грн. Крім того, відповідачем не сплачувалися комунальні платежі та плата за електроенергію і станом на 16 січня 2015 року сума боргу становить 10 625,64 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України вважає, що йому повинно бути виплачено 3% річних від простроченої суми, що складає 137,17 грн за період з11.07.2014 року по 19.01.2015 року та індекс інфляції, що складає 1 153,50 грн за період з 11.07.2014 року по 31.12.2014 року. В судовому засіданні позивач та його представник збільшені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позові вимоги не визнав, просив відмовити. Зазначив, що відповідач користувалася нежитловим приміщенням до серпня 2014 року Третя особа [PERSON], залучена до участі у розгляді справи ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.04.2015 року, в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася неодноразово у встановленому порядку, згідно ст. 74 ЦПК України. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутності третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] - знайомі позивача, суду пояснили, що в 2014 році, приблизно в період липень-вересень місяць, приїжджали на склад за товаром. Товар видавав комірник, на накладних прізвище продавця було зазначено «[PERSON]». Свідок [PERSON] доповнив, що коли він приїжджав за товаром, [PERSON] була також на складі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, заперечення проти позову представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу частини об'єктів нерухомості від 23.05.2012 року, є співвласниками, у рівних частинах, 1/6 частини об'єктів нерухомості, загальною площею 333,7 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.45-50). Відповідно до ч.1ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно вимог ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір та форма якої встановлюється договором. Статтею 763 ЦК України, встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно приписів ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. 01 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення №1, строком дії договору до 31.12.2014 року (а.с.5-6). За змістом даного договору позивач передав відповідачу частину приміщення (1/2) офісу - складу площею 166,85 кв.м. по [ADDRESS], що є частиною загальної площі 333,7 кв.м., строком до 31.12.2014 року. На виконання умов договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01 лютого 2014 року, який було укладено між сторонами, позивач за актом приймання-передачі передав відповідачу в тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 166,85 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Посилання представника відповідача про нікчемність зазначеного договору оренди, оскільки згідно ст..793 ЦК України не посвідчений нотаріально, на думку суду, є необґрунтованими, так як з договору оренди нежилого приміщення №1 від 01.02.2014 року вбачається, що його укладено строком до 31.12.2014 року, відповідно нотаріальне посвідчення договору, у відповідності до ст..793 ЦК України, в даному випадку не є обов'язковим і відсутність такого посвідчення не тягне нікчемність договору оренди. Згідно із умовами п.5.1, 5.2, 5.3 вказаного договору оренди нежитлового приміщення відповідач, як орендатор по договору, зобов'язаний щомісяця, не пізніше 10 числа поточного місяця, своєчасно і в повному обсязі за користування приміщенням сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 1 500 грн до 01.06.2014 року, а з 01.06.2014 року до 31.12.2014 року по 4 500 грн. Свої зобов'язання щодо сплати орендної плати відповідач належним чином не виконував. Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.33-34), розмір заборгованості по орендній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року становить 26 000 грн. 11.12.2014 року [PERSON] направив відповідачу повідомлення про припинення договору у зв'язку із закінченням його строку та звільнення орендованого приміщення (а.с.71-72). Вказане повідомлення було отримано відповідачем, про що зазначив в судовому засіданні її представник. Крім того, 31.12.2014 року позивачем на адресу відповідача направлено лист - претензію на суму 26 064,85 грн (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Права вимагати сплати орендної плати в такому випадку після припинення договору найму закон не передбачає. Враховуючи, що позивач відмовився від продовження строку дії договору (а.с.71), строк дії договору закінчився 31.12.2014 року, а тому вимоги позивача щодо стягнення орендної плати за січень-лютий 2015 року в сумі 9 000 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позовних вимог щодо стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту позивачем не заявлялись. Проте, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 17 000 грн за період з липня 2014 року по грудень 2014 року, так як відповідачем та його представником не надано суду доказів про сплату вказаних коштів. Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що з серпня 2014 року відповідач не користувалася вищезазначеним приміщенням, а тому є безпідставним нарахування орендної плати, оскільки вказані твердження, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом по справі. Крім того, спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Також, твердження представника відповідача відносно того, що відсутні акти виконаних робіт, то у відповідача і відсутнє цивільно-правове зобов'язання по сплаті орендної плати, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки між сторонами по справі існували договірні правовідносини на підставі укладеного договору оренди, і в силу положень статей 525, 526 ЦК України відповідач була зобов'язана проводити оплату за оренду; при цьому умовами укладеного між сторонами договору не передбачено складання актів виконаних робіт. Приписами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Умовами п. 8.1 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення відповідачем сплати орендної плати, останній сплачує пеню в розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочки. У відповідності до п.5.2 договору орендна плата сплачується не пізніше 10 числа поточного місяця. Однак, суд не може погодитися із розміром пені за період з 11.07.2014 року по 19.01.2015 року - 33 540,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача, згідно розрахунку позивача (а.с.33). Так, провівши відповідний розрахунок, розмір пені за період з 11.07.2014 року по 19.01.2015 року становить 33 380 грн, зокрема: заборгованість по орендній платі за липень 2014 року становить 2 000 грн, тому розмір пені за період з 11.07.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 7 720 грн (2 000 грн х 2% х 193 дн.); заборгованість по орендній платі за серпень 2014 року становить 2 000 грн, тому розмір пені за період з 11.08.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 6 480 грн (2 000 грн х 2% х 162 дн.); заборгованість по орендній платі за вересень 2014 року становить 2 000 грн, тому розмір пені за період з 11.09.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 5 240 грн (2 000 грн х 2% х 131 дн.); заборгованість по орендній платі за жовтень 2014 року становить 2 000 грн, тому розмір пені за період з 11.10.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 4 040 грн (2 000 грн х 2% х 101 дн.); заборгованість по орендній платі за листопад 2014 року становить 4 500 грн, тому розмір пені за період з 11.11.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 6 300 грн (4 500 грн х 2% х 70 дн.); заборгованість по орендній платі за грудень 2014 року становить 4 500 грн, тому розмір пені за період з 11.12.2014 року по 19.01.2015 року (в межах заявлених вимог) складає 3 600 грн (4 500 грн х 2% х 40 дн.). Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки закон (ч.3 ст. 551 ЦК) не визначає обов'язковою умовою для зменшення розміру пені одночасну наявність обох підстав, тобто наявність значного перевищення розміру збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір неустойки за наявності будь-якої однієї з зазначених в ч.3 ст. 551 ЦК підстав. З огляду на зазначене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд дійшов висновку про зменшення пені за прострочення сплати орендних платежів до 17 000 грн. - суми заборгованості по орендній платі. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року по справі №113-цс14, ухваленій відповідно до ст.355, ст.360-7 ЦПК України. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру суми 3% річних за період з 11.07.2014 року по 19.01.2015 року - 137,17 грн та інфляційних витрат за період з 11.07.2014 року по 31.12.2014 року - 1 153,50 грн (а.с.33-34), який не суперечить положенням ч.2 ст.625 ЦК України, а фактів, які б свідчили про допущені математичні помилки чи порушення будь-яких вимог матеріального права, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з електропостачання в сумі 10 625,64 грн, суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, п.5.3 договору передбачено, що до складу орендної плати не входять комунальні платежі та плата за електроенергію, які орендар оплачує згідно виставлених рахунків і термінів. Проте, всупереч вимогам ст.. 60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів про оплату за електроенергію саме орендодавцем [PERSON], зокрема відповідних оригіналів квитанцій. З акту звірки (а.с.12), на який посилається позивач, також не вбачається оплати за електроенергію в сумі 10 625,64 грн безпосередньо [PERSON] Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 01 лютого 2014 року, яку слід стягнути з відповідача, становить 35 290,67 грн. Згідно приписів ч.1, п.п.2 ч. 3 статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позивач на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 352,90 грн. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн (а.с.67) підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 47 постанови 3 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Із матеріалів справи вбачається що 22 грудня 2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг (а.с.16) до наданих адвокатом послуг входить: ознайомлення з матеріалами справи - 20 хв. (а.с.57), юридична консультація - 15 хв., копіювання документів по справі - 10 хв., складання претензії - 20 хв., здійснення розрахунку заборгованості - 30 хв., складання позовної заяви - 2 год, орієнтований час на участь у судових засіданнях - 2 год. 40 хв. Як вбачається з матеріалів справи адвокат приймав участь у судовому засіданні 11.03.2015 року - 4 хв, 03.04.2015 року - 27 хв., 22.04.2015 року - 19 хв. та 07.05.2015 року - 85 хв., що загалом становить 135 хв. На вчинення інших дій поза судовим засіданням витрачено, згідно акту, 215 хв. Загалом витрачено часу адвокатом - 350 хв. Розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" в період з 01.01.2015 року становить 1 218 грн. За годину участі в судовому засіданні, максимальний розмір який необхідно сплачувати становить 487,20 грн (1 218 х 40%). Оскільки на участь фахівцем витрачено 350 хв, то максимальна сума витрат на правову допомогу складає 2 842,00 грн (487,20 грн/60хв х 350 хв). Беручи до уваги, про часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ст..88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу кошти в розмірі 1 648,77 грн. (35 290,67 грн х 2 842,00 грн /60 830,67 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial