Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що вона являється власником будинку за адресою: м. Золотоноша, Черкаської обл., вул. Монастирська, 48, який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.01.2018р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються її сестрою та племінником, проживають за місцем реєстрації з 2011 року за згодою колишнього власника будинковолодіння. Оскільки відповідачі не є членами її сімї, будь-які домовленості про користування житлом між ними відсутні, вони влаштовують безлад, систематично руйнують і псують житлове приміщення і надвірні будівлі, не сплачують плату за користування житлом і комунальні послуги, перешкоджають їй користуватися належним їй майном, позивач вимушена зверутися до суду з позовом про їх виселення та зняття з реєстрації по вказаній адресі, усунувши таким чином їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належним їй будинком У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у частині виселення його матері [PERSON], при цьому пояснив, що він у добровільному порядку виселився із належного позивачці будинку, оскільки відповідачка [PERSON] створила нестерпні умови для проживання. Він не чинить позивачці жодних перешкод у здійсненні її права користування будинком. Зазначив, що відповідач [PERSON] знищує будинок, замість того щоб утримувати його в належному стані. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.. Суд, вислухавши пояснення та доводи позивача, пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.2018р. [PERSON] належить житловий будинок № 48 по вул. Монастирська в м. Золотоноша, Черкаської області. [PERSON] обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], що проживає [INFO] від 14.03.2018р. та від 12.04.2018р. вбачається, що остання являється рідною сестрою [PERSON], проживає в будинку близько семи років. За цей час ремонтні роботи не проводились, навпаки було демонтовано водяне опалення, паркан з металевої сітки, зник водяний насос, у «времянці» демонтовано плиту, побиті вікна, демонтований металевий піднавіс. Житло знаходиться у незадовільному стані. На вимогу власниці будинку відновити зруйноване майно [PERSON] не відреагувала, вела себе агресивно. Власниця боїться відвідувати своє майно, оскільки в будинку перебувають сторонні особи. Вказана у актах інформація також стверджується довідками голови квартального комітету від 13.04.2018р. [PERSON] повідомлення Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 23.01.2018р. вбачається, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав, створила нестерпні умови для проживання, веде аморальний спосіб життя, не сплачуює комунальні платежі. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки з досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] руйнує та псує житлове приміщення, позов в частині виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність усунути [PERSON] перешкоди у користуванні будинком № 48 по вул. Монастирська у м. Золотоноші шляхом виселення [PERSON] Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації. Крім того, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивачки, що не заперечується і самим позивачем. Отже, враховуючи пояснення відповідача [PERSON], те що між сторонами немає спору щодо наявності з його боку перешкод у користуванні майном позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині виселення [PERSON] На підставі викладеного, ст ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України,ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., ст. ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України,

Outcome: partial