Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявленого позову Позивач зазначив, що 17.03.2017 року між ним та Відповідачем було укладено договір позики, який був підписаний у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно з умовами вказаного договору Відповідач отримав від Позивача суму грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют Національного Банку України станом на 17.03.2017 року становить 134895 грн. 00 коп, з кінцевим терміном повернення 17.09.2017 року. У строк вказаний у договорі Відповідач борг не повернув, на звернення Позивача повернути борг не реагує і на день звернення до суду свої зобов'язання не виконав. Окрім того, відповідно до підпункту "г" пункту 2 вказаного договору позики передбачено, що у випадку якщо Позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю 1% від неповернення суми за кожен міяць прострочення. Станом на день звернення з позовом до суду термін прострочення становить 10 місяців. Середньорічний індекс інфляції за 2017 рік становив 104,4%, а тому загальна сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції та процентів за прострочення патежу становить 154278 грн. 69 коп. 18.12.2018 року Позивач звернувся із заявою про збільшення позвоних вимог. Свою заяву обґрунтовував тим, що з дня подання позову до суду пройшло 5 місяців, однак Відповідач борг не повернув. За цей період відбулось зростання курсу долара США відповідно до гривні США, виріс середньорічний індекс інфляції за 2018 рік та зросла пеня, у зв'язку з чим сума боргу зросла до 172754 грн. 28 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просить справу розглянути у його відсутності, підтримує позовні вимоги, які просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. 22.01.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, Суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 17 березня 2018 року був укладений договір позики, за умовами якого Відповідач взяв в борг у Позивача кошти в розмірі 5000 доларів США та зобов'язавався повернути їх до 17 вересня 2018 року. Умовами даного договору встановлено, що позика є безвідсотковою, однак якщо Позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю 1 відсоток від неповерненої суми за кожен місяць прострочення. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України Суд повинен встановити наявність між Позивачем і Відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого права на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, Позивачем надано Суду договір позики, що свідчить про отримання Відповідачем грошових коштів в розмірі 5000 доларів США. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 18 січня 2018 року: 100 Доларів США складають 2788.60 гривень, відповідно 5000 Доларів США становить 139430 грн., 41 коп. Згідно п.п. г) п. 2 Договору позики, у разі неповернення Позичальником вказаної в п.1 договору суми грошей Позикодавцю у встановлений термін до 17.09.2017 року, Позичальник сплачує Позикодавцю 1% від неповернутої суми за кожен місяць прострочки. Розмір відсотків за прострочення повернення суми по договору позики станом на 17.12.2018 року (15 місяців) становить: 139430 грн. 41 коп. : 100% х 15 місяців = 20914 грн. 56 коп. Таким чином загальна сума заборговангості з врахуванням відсотків за прострочення платежу становить: 139430 грн. 41 коп. + 20914 грн. 56 коп. = 160344 грн. 97 коп. В той же час, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з урахуванням середньомісячного індексу інфляції не підлягають задоволенню, оскільки у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, у зв'язку з тим, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року №423/468/16-ц, що також підтверджується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, Суд дійшов висновку що Відповідач, порушивши зобов'язання за умовами договору позики, має заборгованість до стягнення перед Позивачем на загальну суму 160344 грн. 97 коп., а тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Суд стягує з Відповідача в користь Позивача сплаченні ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 1727 грн. 54 коп., які документально підтверджені та пов'язані із розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: partial