Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання часток в спільному майні подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2009 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано в відділі РАЦСу Здолбунівського районного управління юстиції, Рівненської області. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу ними за спільні кошти побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт засвідчує Декларація №ЗК14217.1462743, яка зареєстрована 26.05.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2018 року індексний номер 138481788. В зазначених документах власником вказано [PERSON] . Вказаний будинок було побудовано на земельній ділянці кадастровий номер 2124482000:03:005:0024. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 01.04.2014 року, посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., зареєстровано в реєстрі за №958. Відповідно до ст.. 60 СК України, вказаний житловий будинок належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, так як побудований ними за час спільного проживання сім`єю та за спільні кошти подружжя. Відповідач на даний час подав позов про розірвання шлюбу. В зв`язку з тим, щоб в подальшому не виникало ніяких питань стосовно її права на вказаний житловий будинок вона хоче, щоб спільне майно подружжя відповідно до ст..355 ЦК України належало їй та відповідачу на праві спільної часткової власності. По цій причині вона вирішила визначити свою частку в зазначеному майні. А тому, просить визначити, що частка [PERSON] , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок [ADDRESS] становить Ѕ та визначити, що частка [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0538 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2124482000:03:005:0024, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23.12.2013 року, номер запису про право власності 4007773, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 252046821244, становить Ѕ. Позивачка в судове засідання не з`явилася, а надіслала суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. В судовому засіданні встановлено, що з 01.08.2009 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 116. У шлюбі у сторін [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . За час сумісного життя у шлюбі сторонами було збудовано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Декларацією №ЗК14217.1462743, яка зареєстрована 26.05.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2018 року індексний номер 138481788, та зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вказаний будинок було побудовано на земельній ділянці кадастровий номер 2124482000:03:005:0024. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 01.04.2014 року, посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., зареєстровано в реєстрі за №958. Шлюбного договору між сторонами не укладалося, проте сторони визнають, що вищевказаний житловий будинок був зведений під час перебування їх в шлюбі і відповідно до прямої вказівки закону охоплюється поняттям спільної сумісної власності подружжя в разі оформлення відповідних прав на нього, із презумпцією рівності часток кожного з подружжя у праві власності. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У зв`язку з цим вимога про поділ майна подружжя порівну є підставною і такою, що підлягає до задоволення. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.18-2 Постанови Пленому Верховного Суду України №7 від 26.04.2004 року із змінами відповідно до постанови ВСУ №2 від 19.03.2010 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК ( 2768-14 ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Відповідно до положень ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні належними та допустимими доказами достеменно встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] було набуто у шлюбі. Жодних обставин, які би перешкоджали суду визнати його спільною сумісною власністю, судом не встановлено. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки житловий будинок в [ADDRESS] було набуто відповідачем за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя, і тому вимога позивача про визнання за ним право власності на 1/2 частину даного житлового будинку є підставною та підлягає до задоволення. Разом з цим, суд вважає, що вимоги позивача про визначення Ѕ частки на земельну ділянку площею 0,05838 га, на якій розташований вище вказаний житловий будинок, не доведені, так суду належних і допустимих доказів, в розумінні вимог статей 77 і 79 ЦПК України, не надано про те, що [PERSON] не мала права власності чи користування земельною ділянкою. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: слід визнати житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] із визначенням часток по 1/2 частині за кожним із них, а в решті вимог відмовити. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial