Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

04 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Генеральної прокурори України, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 83\~200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 2014 року позивача було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України та цього ж дня повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №42014000000000969. За час досудового розслідування, 08 серпня 2014 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також відсторонено від посади начальника Луцького прикордонного закону. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі №161/15864/14-к позивача, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368 ч.3 та 410 ч.2 КК України виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області вказаний вирок залишено без змін. Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 83\~200,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, зазначив наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача, Генеральної прокурори України, у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з тих підстав, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди. Крім того наголошувала, що позивач неправильно розраховує розмір моральної шкоди, оскільки бере за базову величину розрахунку мінімальну заробітну плату у розмірі 3200,00 грн., в той час як має брати як розрахункову величину 1\~600,00 грн., відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII. Також представник прокуратури наголошувала на тому, що жодних вимог до Генеральної прокуратури України не заявлено, а тому вона не може бути відповідачем у справі. Відповідач, Державне казначейство України, свого представника у судове засідання не направило, хоча було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року о 5 год. 50 хв. [PERSON] був затриманий правоохоронними органами. В той же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2014 року у справі №757/22511/14-к, застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком тримання під вартою до 04 жовтня 2014 року 05 год. 50 хв. (а.с.4-5). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі №161/15864/14-к, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016року, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.368 ч.3 та 410 ч.2 КК України виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.6-18). Таким чином, позивач перебував під слідством з моменту затримання правоохоронними органами (06 серпня 2014 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (12 жовтня 2016 року), що становить 26 місяців та 6 календарних дні. З матеріалів справи також слідує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року у справі №161/15362/16-ц, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 232\~286,08 грн на відшкодування втрачених грошових доходів. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 67933,33 грн на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 42014000000000696 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України та кримінальному провадженню №42014000000000971 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 410 КК України (а.с.19-25). При цьому, як слідує зі змісту цих судових рішень, позивач в межах вищенаведеної цивільної справи не заявляв вимоги про стягнення моральної шкоди. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право\~\~в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Частинами першою та другою статті 12 Законом № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР). Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду України від 24 квітня 2017 року №760/23169/14-ц, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У відповідності з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, позивач незаконно перебував під слідством з моменту затримання правоохоронними органами (06 серпня 2014 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (12 жовтня 2016 року), що становить 26 місяців та 6 календарних дні. Факт завдання моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку правоохоронних органів, також через приниженні честі та гідності, а також ділової репутації позивача у звязку з широким розголосом нібито вчинення позивачем кримінального правопорушення у засобах масової інформації є очевидним та підтверджується зокрема витягами з інтернет видань (а.с.26-39). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом. Таким чином, на думку суду позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, яка завдання незаконними діями органами досудового розслідування щодо притягнення його до кримінальної відповідальності є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що Генеральна прокуратура не може бути відповідачем у справі, оскільки як слідує з матеріалів справи, як затримання позивача 06 серпня 2014 року, так і досудове розслідування, так і складання обвинувального акту відносно [PERSON] здійснювалося саме посадовими особами Генеральної прокуратури України. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак суд не може погодитися з розрахованою позивачем сумою відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. На думку суду, під поняття «інші виплати», які визначені у Законі від 06.12.2016 № 1774-VIII відноситься і виплати передбачені Законом № 266/94-ВР, в тому числі на відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, враховуючи характер та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках і стосунках з оточуючими, ступеню зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить 41\~909,70 грн. ((1600 грн. х 26 повних місяців) + 1600 х (6 днів / 31)) з розрахункову величини мінімальної заробітної плати у розмірі 1600,00 грн. Тому суд задовольняє позовні вимоги частково. Належні та допустимі докази того, що позивач поніс більшу моральну шкоду ніж присуджується судом, в матеріалах справи відсутні. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04,2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказ Державного казначейства України від 02.02.2007 р, № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 р. за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Відповідно до положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial