Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу із Дем`яніва Б.В. посилаючись на те, що 26.04.2016 він позичив відповідачу 59700 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 03.02.2017 становить 1\~611\~122, 65 грн. Вказану суму Дем`янів Б.В. зобовязувався повернути позивачу до 31.05.2016, однак станом на 03.02.2017 відповідачем зобовязання перед позивачем не виконано, борг не повернуто. На неодноразові звернення позивача до Дем`яніва Б.В. про добровільне повернення позики останній не реагує. У звязку з цим, [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача - Дем`яніва Б.В. на користь позивача 59700 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 03.02.2017 становить 1\~611\~122, 65 грн. боргу за договором позики, 110\~268,80 грн. інфляції та 24166,85 грн. 3 % річних. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про те, що позов підтримує, а справу просить розглянути без нього у заочному порядку. Відповідач Дем`янів у судове засідання також не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав: Із матеріалів справи вбачається, що 26.04.2016 відповідачем Дем`янів Б.В. написано розписку про позику у позивача [PERSON] коштів у сумі 59700 доларів США, які зобовязувався повернути до 31.05.2016, що є правочином, який відповідно до положень ст. ч. 1 п. 3 208 ЦК України, вчинений у письмовій формі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, суд вважає, що між позивачем [PERSON] та відповідачем Дем`янів Б.В. 26.04.2016 було укладено договір позики на суму 59700 доларів США . Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, та, в силу вимог ст. 306-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк. Оскільки сторони дійшли спільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. Згідно положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З огляду на вимоги норм законодавства, що регулює дані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про стягнення суми боргу із Дем`янів Б.В., оскільки позивачем підставно заявлено вимогу до суду про повернення коштів за договором позики, так як відповідач добровільно її не повертає. Окрім даного, за змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, а відповідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Поряд з цим, відповідачем не надано жодних доказів суду про спростування позовних вимог, зміни розрахунку інфляції тощо. У відповідності ст.88 ЦПК судові витрати покласти на відповідача На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved