Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

23.02.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір від 16.12.2020 року №2426951. Позов мотивований\~тим,\~що при\~укладенні вищевказаного\~кредитного договору\~порушені її\~права як\~споживача згідно\~з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», зокрема: - нею не був підписаний кредитний договір; - їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, отже відсутнє будь-яке письмове твердження про її ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Вона не була ознайомлена з умовами кредитування та всіма ризиками. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем порушено п.2 ч.2 ст.19 «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, вона не мала часу ознайомитися з умовами кредитування та можливості; - відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що сума компенсації у разі невиконання умов договору є непропорційно великою та несправедливою умовою; З огляду на вищезазначене, позивач просила визнати недійсним кредитний договір від 16.12.2020 року №2426951. 12.04.2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «МІЛОАН» на позов, відповідно до якого останнє просило відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свій відзив товариство мотивує тим, що кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону щодо письмової форми. Волевиявлення, на укладення якого Позивач виявила у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши Відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Відповідно до ч. 12 ст 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст 12 цього Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у письмовій формі. Позивачу перед укладенням договору була надана вся необхідна інформація, погоджені всі умови кредитування (а.с.27-32). Ухвалою суду від 30.07.2021 року залучено в якості третьої особи\~на стороні\~відповідача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. В судове\~засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені вчасно, згідно поданого відзиву у задоволенні позову просили відмовити. В судове\~засідання представник\~третьої особи\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал» не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 1940202857252, причини неявки не повідомили (а.с.91). У зв`язку\~з неявкою\~сторін у\~суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено кредитний договір № 2426951 (далі Договір) ( а.с. 48-51). Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», яке є фінансовою установою на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 176 від 14 липня 2016 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має Ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.33, 34). Згідно п.1.2. Договору позивач отримала грошові кошти в сумі 5000 грн., строком на 30 днів з 16.12.2020 року (п.1.3 Кредитного договору), з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15.01.2021 року, з процентною ставкою за користування кредитом 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2 Кредитного договору). Комісія за надання кредиту становить 950 грн і нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1.). Пунктом 1.6 передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені в п.2.2.3 договору. Зокрема, проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, що визначена в п.1.6., яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4. Сторони погодили, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6. договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, передбачених ст.625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору. Згідно п.3.3.2., 3.3.3., 4.1. позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором. У разі порушення строків повернення кредиту на вимогу товариства сплатити пеню у розмірі 0,00 % від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором. В п.1.5. договору описана орієнтовна загальна вартість кредиту, яка складає 9700 грн. Відповідно до графіку розрахунків до кредитного договору № 2426951 від 16.12.2020 року встановлено дату платежу 15.01.2021 року, до сплати: кредит в сумі 5000 грн., комісія за надання кредиту в сумі 950 грн., проценти в сумі 3750 грн., а всього в сумі 9700 грн (а.с.51). Відповідно до платіжного доручення №35582674 на картковий рахунок [PERSON] 16.12.2020 року зараховано 5000 грн (а.с.52). Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (п.6.1). Для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та поза нею (а.с.58): 16.12.2020 року 11-17 год. введення позичальником даних по заяві; 16.12.2020 року 11-18 год. анкету-заяву відправлено позичальником на розгляд Товариству; 16.12.2020 року 11-18 год. автоматичні перевірки по заяві; 16.12.2020 року 11-18 год. перевірка позичальника за даними БКІ; 16.12.2020 року 11-18 год. скорингована оцінка позичальника; 16.12.2020 року 11-18 год. прийняття позичальником інших умов; 16.12.2020 11-18 год клієнту відправлено смс повідомлення з пропозицією інших умов кредитування; 16.12.2020 11-18 год клієнту відправлено е-mail з пропозицією інших умов; 16.12.2020 11-34 прийняття позичальником пропозиції інших умов; 16.12.2020 року 11-34 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) в особистому кабінеті позичальника; 16.12.2020 року 11-34 год. позичальнику відправлено смс повідомлення про погодження кредиту та необхідність підписати акцепт на сайті; 16.12.2020 року 11-34 год. позичальнику відправлено смс повідомлення з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 16.12.2020 року 11-36 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 16.12.2020 року 11-36 год. друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника; 16.12.2020 року 11-36 год. кредитні кошти перераховано на картку Позичальника, що підтверджується наданою відповідачем хронологією дій щодо укладення кредитного договору № 2426951 від 16.12.2020 року та наданими вказаними в ній документами. Згідно п.6.3 невід`ємною частиною договору є Правила надання фінансових кредитів товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», які розміщені на сайті. Підписуючи договір, клієнт підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами та правилами (п.5.1.). 23.03.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого до останніх перейшло право вимоги за кредитним договором №2426951 від 16.12.2020 року (а.с.61-64). Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215\~ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Згідно п. 8 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» №\~9\~від 06.11.2009\~року відповідно до частини першої статті 215\~ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640\~ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202\~ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204\~ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626\~ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ст.\~638\~ЦК договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Договір укладається\~шляхом пропозиції\~однієї сторони\~укласти договір\~(оферти)\~і прийняття\~пропозиції (акцепту)\~другою стороною.\~Згідно ст.640\~ЦК -\~договір є\~укладеним з\~моменту одержання\~особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції.\~Згідно ст.\~642\~ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Також,\~приписами ст. 12 цього закону,\~передбачено поняття\~«підпис у\~сфері електронної\~комерції».\~Так,\~якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання:\~електронного підпису\~або електронного\~цифрового підпису\~відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний\~договір було\~укладено з\~відповідачем в\~електронній формі,\~шляхом використання\~позичальником електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеного ч.\~1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~що відповідає\~правилам ч.\~1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно ч. 2-4 ст.12\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» від 12.07.2001 року № 2664-III (в ред.на час укладення договору) перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Позивач посилається на те, що відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України\~«Про споживче кредитування» не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту. Проте Закон України\~«Про споживче кредитування» від\~15\~листопада 2016\~року №\~1734-VIII\~не поширюється\~на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Зі змісту оспорюваного кредитного договору №2426951 від 16.12.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відповідальність, інші умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчать дії позивача (а.с.58) та підписання договору за допомогою електронного підпису. Як зазначено у п.5.1 Договору, укладаючи цей договір, клієнт підтверджує, що йому надана інформація, зазначена в частині другій ст.12\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору позивач погодила всі його істотні умови кредитного договору, як то предмет, проценти за користування кредитом, строк повернення, відповідальність при порушенні умов договору. Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище, має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір про надання фінансового кредиту відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. А тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору. Відповідно, так само суд оцінює і твердження позивача про те, що така діяльність відповідача є підприємницькою практикою, яка вводить в оману, які обґрунтовуються тими ж посиланнями, які нічим не підтверджені. Адже згідно абз. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як роз`яснено\~у п.\~20 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» №\~9\~від 06.11.2009\~року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак позивач [PERSON] не надала доказів введення в оману, адже підписала кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за договором, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2, \~п.5 ч.3 ст.\~18\~Закону №\~1023-XII \~«Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно кредитного договору сторонами погоджено розмір процентної ставки і розмір процентів за 30 днів становить 3750 грн. Що стосується пені, то в п.4.1 договору зазначено, що у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу товариства сплатити пеню у розмірі 0,00 % від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором. Із розрахунку заборгованості (а.с.53-55) вбачається, що відповідачем не була нарахована пеня. Крім того,\~п.2.2.3.\~визначено розмір\~процентів в\~порядку ст.625\~ЦК України,\~якщо позичальник прострочила виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Тобто, сторонами погоджені розмір відсотків в межах строку кредитування та розмір відсотків у разі невиконання грошового зобов`язання у вказаний строк в порядку ч.2 ст.625 ЦК України. Тому суд критично оцінює посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у договорі щодо сплати процентів. Крім цього,\~проценти є\~ платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Що стосується п.1.5.1. договору, яким передбачено розмір комісії за надання кредиту 950 грн, суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Тому суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним кредитного в частині нарахування комісії, що визначено у п.1.5.1. договору Недійсність такого положення не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Враховуючи вище викладене, а саме, що кредитний договір №2426951 від 16.12.2020 року, укладений між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Мілоан» та\~ [PERSON] \~є короткостроковим,\~на нього\~не поширюється\~дія Закону\~України «Про\~споживче кредитування»\~від 15.11.2016\~року №\~1734-VIII,\~в судовому\~засіданні не\~підтверджено порушення\~вимоги ч.2\~ст.12 Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів», разом з тим нарахування комісії за надання кредиту є несправедливою умовою, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування комісії, що визначено у п.1.4.1. Договору. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. Даний позов є немайновим, враховуючи вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial