Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Як видно з позовної заяви, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, яку неодноразово уточнював, де зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5, 5.17 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання № 17 від 31.03.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0905 га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 30.04.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500474 державного акту на право власності серії ЯК № 858663 на зазначену земельну ділянку. Згідно наданої інформації з Управління Держкомзему у м.Бердянську Запорізької області від 10.10.2011 року №1307 встановлено, що відповідно до договору дарування земельної ділянки №1406 від 08.07.2010 року №ВМХ №670699, земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON]. На підставі зазначеного договору управлінням Держкомзему виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №109284 від 17.08.2010 року, який зареєстровано 17.08.2010 року за №011026500982. Пункт 5.17 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010р. підлягає скасуванню, державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, а їх державна реєстрація скасованою з наступних підстав. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення № 17 від 31.03.2010року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо. Також, під час винесення спірного рішення суттєво порушено порядок надання земельних ділянок у власність. Так, відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України - право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як зазначено вище, Бердянською міською радою рішенням № 17 від 31.03.2010р. затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст..ст..51,118,123 ЗУ України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Також порушено ст.ст. 58,59,60 ЗК України, ст. ст. 88,90 Водного кодексу України, які встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Пунктом 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.96року № 173, передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності на відстані двох кілометрів від урізу води морів встановлюється прибережна захисна смуга, яка входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватись лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно п. 10.17 ДБН 360-92** у водоохоронних зонах, прибережних смугах у межах територій міських і сільських поселень допускається за погодженням із органами охорони природи розміщення окремих об'єктів виробничої та соціальної сфери, обладнаних централізованою каналізацією. Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року №434 встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених на у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанову КМУ від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Водоохоронна зона морів, морських заток, лиманів, згідно п.п.10,11 Порядку, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менше 2 км від урізу води. Проект відводу, затверджений спірним рішенням міської ради, розроблявся та затверджувався без розробки містобудівного обґрунтування об'єкту, без встановлення містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, всупереч п.п. 2, 13,14 Порядку надання вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, затвердженого постановою КМУ №489 від 20.05.2009 року. За результатами проведеної перевірки прокуратурою порушено кримінальну справу відносно колишнього начальника архітектури та містобудування виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] за ст. 367 ч.2 КК України за фактами незаконного погодження 18 громадянам проектів відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, в тому числі й по [ADDRESS]. За результатами її розгляду Бердянським міськрайонним судом винесено постанову від 05.08.2011 року, якою підсудного звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію». Прокурор вважає, що Бердянська міська рада під час прийняття рішення №17 від 31.03.2010р. грубо порушила положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельних ділянок у власність, визначених Конституцією та Земельним кодексом України, і не мала права надавати у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS]. Внаслідок цього, законне волевиявлення власника спірної земельної ділянки - держави на надання її у приватну власність для індивідуального дачного будівництва є неможливим, оскільки суперечить закону, тому в цьому випадку можна стверджувати про відсутність волевиявлення власника на законне надання спірної земельної ділянки у приватну власність. Тому рішення міської ради підлягає скасуванню в цій частині, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, та його державна реєстрація підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що спірні земельні ділянки знаходиться в прибережній захисній смузі Азовського моря та належать до земель водного фонду, тому договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки укладений з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка передавались особі, у якої вона на підставі наведених вище норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України не могла перебувати у власності, тому вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним. Так, відповідно до положень ст.ст. 330, 388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з вимогами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тому у зв'язку з виявленими порушеннями під час надання [PERSON] у власність земельної ділянки є всі підстави для визнання незаконним і скасування п.5.17 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року, а земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння з визнанням недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації. В судовому засіданні представник позивача Саблін В.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, виклавши обставини, викладені в уточненому позові. Представник відповідача Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є заяви про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами. Представник відповідача - управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просить справу розглянути без його представника, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах малолітнього сина [PERSON],та представник відповідачів до суду не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, матеріали справи містять письмові заперечення представника відповідачів [PERSON], в яких вона послалася на те, що заявлені підстави для скасування п.5.17 оскаржуваного рішення не можуть застосовуватися для скасування рішення про затвердження проекту відведення, оскільки стосуються рішення міськради про надання дозволу на розробку проекту відведення. Спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, а не до категорії земель водного фонду, тому проект землеустрою не потребував землевпорядної експертизи. Наявність позитивного висновку з погодження проекту землеустрою Державної екологічної інспекції спростовує припущення позивача про порушення положень ст..ст.58-60 ЗК України та ст..ст.88,90 Водного кодексу України. На час прийняття оскаржуваного рішення рішенням Бердянської міської ради встановлено 40-метрову прибережну захисну смугу, а від земельної ділянки до урізу води більше 40 метрів. Генеральний план розвитку міста Бердянська передбачає розміщення на зазначених землях об'єктів рекреації та оздоровчого призначення. Просила в позові відмовити. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, рішенням Бердянської міської ради №17 від 31.06.2010 року 80 сесії п'ятого скликання «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», пунктом 5 затверджено проект відведення земельних ділянок та пунктом 5.17 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0905га, яка розташована по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах безоплатної приватизації, що підтверджується копією цього рішення. На підставі цього рішення відповідач [PERSON] 30.04.2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 858663 площею 0,0905 га для ведення індивідуального дачного будівництва в м.Бердянську по [ADDRESS] і за нею проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500474 державного акту на право власності, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Також судом з'ясовано та підтверджено копією листа Управління Держкомзему у м.Бердянську Запорізької області від 10.10.2011 року №1307, що відповідно до договору дарування земельної ділянки №1406 від 08.07.2010 року №ВМХ №670699, земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON]. На підставі зазначеного договору управлінням Держкомзему виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №109284 від 17.08.2010 року, який зареєстровано 17.08.2010 року за №011026500982, копія якого міститься в матеріалах справи. Прокурор, посилаючись на норми законодавства, просив визнати недійсним та скасувати п.5, 5.17 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.06.2010 року у зв'язку з його невідповідністю закону, а також визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] та [PERSON], скасувати їх державну реєстрацію та витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку. Відповідно до положень ст.13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2,19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст.19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст.60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі ст.88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води . Відповідно ст.90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно ст.59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також, відповідно до вимог ст.ст.17,18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст.118, ч.4 ст.123 ЗК України : у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. З копії листа виконавчого комітету Бердянської міської ради №05-2886/37 від 15.05.2013 року на адресу Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері вбачається, що згідно з Генеральним планом міста Бердянська, затвердженого рішенням 68 сесії Бердянської міської ради Vскликання від 25.06.2009 року №8 встановлено, що земельні ділянки по [ADDRESS] розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку, тобто відповідно до ст.. 51 ЗК України, спірна земельна ділянка розміщується на землях рекреаційного призначення. Проте всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Судом з'ясовано, що за результатами проведеної перевірки прокуратурою порушено кримінальну справу відносно колишнього начальника архітектури та містобудування виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] за ст. 367 ч.2 КК України за фактами незаконного погодження 18 громадянам проектів відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, в тому числі по [ADDRESS]. За результатами її розгляду Бердянським міськрайонним судом винесено постанову від 05.08.2011 року, якою підсудного звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію», що підтверджується її копією. Тобто в основу оскаржуваного рішення покладений проект землеустрою, погоджений злочинним шляхом та такий, що не відповідає вимогам закону. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 08.05.2013 року, що на час прийняття спірного рішення №17 від 31.03.2010 року не розроблена та не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м.Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема, території Бердянської коси, за відсутності якої неможливо прийняття рішень щодо забудови, проектування і будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування і благоустрою території Бердянської коси. А земельна ділянка, яка розташована за адресою [ADDRESS] знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Таким чином рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.2010р. було прийнято з порушенням вимог чинного земельного та водного законодавства, а саме ст..ст.86-90 Водного кодексу України та ст.ст. 59,60,62 ЗК України. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про грубе порушення Бердянською міською радою положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON], про незаконність п.п.5, 5.17 рішення Бердянської міської ради п'ятого скликання №17 від 31.03.2010 року про передачу їй земельної ділянки по [ADDRESS]. Порядок припинення прав на землю регулюється гл. 22 ЗК України Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Тому суд приходить до висновку що правильним буде рішення суду про визнання недійсним п.п.5, 5.17 зазначеного рішення Бердянської міської ради п'ятого скликання №17 від 31.03.2010 року, і визнання у зв'язку з цим недійсним державного акту на право власності, виданого на ім'я [PERSON] Оскільки відповідно до договору дарування земельної ділянки №1406 від 08.07.2010 року №ВМХ №670699, земельна ділянка по [ADDRESS] відповідачем [PERSON] була відчужена сину [PERSON] та на його ім'я видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №109284 від 17.08.2010 року, який зареєстровано 17.08.2010 року за №011026500982, він також має бути визнаний недійсним, оскільки відчужувачем земельна ділянка була набута у власність неправомірно, а земельна ділянка, відповідно до положень ст.ст. 386,387 ЦК України підлягає витребуванню з незаконного володіння. Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст.26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині покладення зобов'язання на Управління Дерземагентства у Бердянському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку підлягають частковому задоволенню шляхом прийняття рішення про скасування державної реєстрації державних актів. Суд не приймає до уваги викладені в запереченнях доводи представника відповідачів щодо відсутності підстав для задоволення позову прокурора, оскільки вони не спростовують висновку суду про те, що оспорене прокурором рішення органу місцевого самоврядування має в основі документи, видані та погоджені в результаті вчинення злочину, що підтверджено постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.08.2011р. На підставі викладеного,

Outcome: partial