Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

28.04.2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди (а.с.1-5). Так, позивач просить суд стягнути з відповідача: -невиплачену заробітну плату у розмірі 40 480,60 гривень за період з 01 серпня 2020 року по 01 квітня 2021 року; -моральну шкоду в розмірі 12 000 грн.; -витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі № 495/3138/21 за позовною заявою [PERSON] до ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Справу призначено до судового розгляду (а.с.12-13). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але його представник - адвокат Олійник Р.В. подав до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність позивача та його представника (а.с.29-30). Представник відповідача - ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.28). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 31.12.2016 року працює в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 5 розряду, основне виробництво/виробничий комплекс механізації/ загальна група вкм, з погодинною тарифною ставкою 13,98 грн. в порядку переведення з ТОВ «КД Транс» з повним режимом роботи, що підтверджується копією наказу ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» № 477-к від 30.12.2016 року (а.с.19-21). За час роботи в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» оплата праці позивача була погодинна-преміальна, про що свідчить розрахунковий лист за березень 2021 року (а.с.8). За твердженням позивача, з серпня 2020 року відповідач не виплачує йому заробітну плату, заборгованість якої складає 40 480,60 грн., що підтверджується довідкою ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про заробітну плату, № 178 від 12.04.2021 року (а.с.6). Так, позивач зазначає, що за відпрацьований ним період, а саме з 01 серпня 2020 року по 01 квітня 2021 року заборгованість з виплати заробітної плати складає 40 480,60 грн. Крім цього, позивач вказує, що незаконним припиненням виплати заробітної плати він зазнав моральних страждань, які виразились у неотриманні коштів на прожиткові потреби на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу його життя, необхідність докладання додаткових зусиль для утримання своєї сімї, приниження гідності, як ветерана труда, який працює на підприємстві більше 50 років. Також позивач зазначив, що він неодноразово нагороджувався грамотами за багаторічну працю, високий професіоналізм, сумлінне виконання посадових обов`язків та під час виконання трудових обов`язків на підприємстві він отримав травму, що підтверджує відповідними грамотами та випискою з історії хвороби (а.с.32-35). Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] з відповідною позовною заявою до суду. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.115Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що у відповідача станом на 01.04.2021 року наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 40 480,60 грн., яку він не заперечує, а навпаки підтверджує відповідною довідкою про заробітну плату № 178 від 12.04.2021 року (а.с.23). Крім цього, відповідач виконав вимоги ухвали суду про витребування доказів та надав копію трудової книжки позивача, копію наказу про прийняття на роботу, розрахунковий лист за квітень 2021 року та довідки про заробітні плати (а.с.19-25). Вищенаведене свідчить про те, що позивач перебуває у трудових відносинах з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», яке незаконно припинило виплату, належної йому на законних підставах заробітної плати, що суперечить нормам трудового законодавства України. Статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) встановлено порядок, підстави та умови доказування і стягнення моральної шкоди. Доведення наявності моральної (немайнової) шкоди здійснюється шляхом визначення в позовній заяві конкретних обставин, за яких було заподіяно шкоду, а також зазначення того, які неправомірні діяння було вчинено щодо позивача, в чому полягає шкода, що було підставою визначення запропонованого позивачем розміру або форми її відшкодування, якими доказами це підтверджується. Предметом доказування повинна бути глибина моральної (немайнової) шкоди, від якої в кінцевому підсумку залежать розмір та форми відшкодування останньої. [PERSON] просить стягнути на його користь з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» моральну шкоду, що складає 12 000 грн. Беручи до уваги, що відповідачем незаконно припинено виплату заробітної плати позивачу, який є учасником війни, ветераном труда, неодноразово був нагороджений за багаторічну працю та почесний труд, внаслідок чого він зазнав незручності та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача. Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 12 000 грн. до 2 000 грн., у зв`язку з тим, що, по-перше, він надто великий, а, по-друге, в порушення положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» [PERSON] не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 12 000 грн. та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч.2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Як вбачається, в матеріалах справи перебуває додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.04.2021 року, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 27.04.2021 року та акт про надання правової допомоги від 14.06.2021 року, відповідно до якого розмір винагороди за надання правової допомоги складає 4 000 грн. (а.с.40-41). Таким чином, дослідивши вищезазначені документи по оплаті витрат на правову допомогу встановлено, що позивачкою відповідно до вимог ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, надані належні докази щодо обсягу наданих їй представником послуг і виконаних робіт та їх сплаченої вартості; докази, які підтверджують здійснення її представником відповідних витрат; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку з цим, суд вважає, що вимоги [PERSON] до ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення на його користь з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити і вимогу позивача про допущення негайного виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви.

Outcome: partial