Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

08.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, вказавши, що 04.04.2012 року ним у якості позики було передано відповідачу 135000 гривень, які останній зобов'язався повернути йому до 02.06.2012 року, що підтверджується відповідною розпискою. Також, відповідач [PERSON] у наданій розписці взяв на себе зобов'язання, у разі не повернення ним до 02.06.2012 року вищевказаної суми позики, у рахунок компенсації моральної шкоди, сплатити 25000 гривень. До теперішнього часу [PERSON] суму позики не повернув, а взяті на себе зобов'язання за договором позики - не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 160000 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, суду пояснив, що з відповідачем був раніше знайомий, він займав гроші два рази по 25000 гривень, 04.04.2014 року зайняв ще 85000 гривень, тоді [PERSON] написав розписку, у присутності двох свідків, при цьому [PERSON] пояснив, що гроші йому були потрібні на операцію дочки та ремонт автомобіля. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, суду пояснив, що грав на ігрових автоматах, брав у [PERSON] гроші у борг різні суми по 1000-2000 гривень, але одразу повертав. У 2012 році взяв у позивача у борг приблизно 8000-1000 гривень, [PERSON] погрозами змусив його написати розписку на 135000 гривень, коли писав розписку був у нетверезому стані, при написанні були присутні двоє свідків. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у письмових запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала продавцем у кіоску, який належить [PERSON] на ринку «Юмовіла». У березні 2012 року позивач приходив до неї у кіоск разом з [PERSON], двічі займав [PERSON] гроші. У квітні 2012 року [PERSON] знову прийшов та у її присутності надав у борг відповідачу 85000 гривень, про що [PERSON] написав розписку. Зазначила, що особисто гроші не перераховувала, але пам'ятає, що позивач передавав відповідачу крупні купюри. Писати розписку відповідача ніхто не примушував, жодного тиску чи погроз з боку позивача не було, відповідач був у тверезому стані та нормально себе поводив. Відповідач пообіцяв повернути суму позики через 2 місяці, а у разі не повернення, зобов'язався віддати ще 25000 гривень. З'ясувавши думку сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору позики (розписки) від 04.04.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 135000 гривень та зобов'язалася повернути суму боргу до 02.06.2012 року. Також відповідач [PERSON] у наданій розписці взяв на себе зобов'язання, у разі не повернення ним до 02.06.2012 року вищевказаної суми позики, у рахунок компенсації моральної шкоди, сплатити 25000 гривень /а.с. 12/. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач реально отримав грошову суму у розмірі 135000 гривень та зобов'язався повернути її до 02.06.2012 року, що також підтверджується показаннями свідка [PERSON], наданими у судовому засіданні. Доводи відповідача [PERSON] про те що розписка була написана ним внаслідок психологічного та морального тиску з боку позивача, суд не бере до уваги, оскільки вони не були підтверджені жодними об'єктивних доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором позики від 04.04.2012 року до теперішнього часу не виконав, сума заборгованості у розмірі 135000 гривень підлягає стягненню з нього на користь позивача. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми моральної шкоди у розмірі 25000 гривень, не підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди, оскільки спричинення йому такої шкоди не було доведено у судовому засіданні. Крім того, доводи позивача та його представника про те, що зобов'язання відповідача сплатити суму моральної шкоди у разі не повернення ним суми позики, прямо прописані у розписці та є умовою договору позики, суд не бере до уваги, оскільки стягнення моральної шкоди в договірних правовідносинах не передбачено чинним законодавством. Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1350 гривень. На підставі викладеного

Outcome: partial