Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У червні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрована також її донька - відповідачка [PERSON] , яка з 2012 року фактично в квартирі не проживає. Відповідачка за власним бажанням виїхала до Російської Федерації у м. Санкт-Петербург, де постійно проживає та працює. Оскільки до теперішнього часу відповідачка добровільно не знялась з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг. Вважає, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою, оскільки понад 8 років не проживає в ній без поважних причин. Просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.06.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.08.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула. Від її представника - [PERSON] надійшла письмова заява в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без участі позивача та її представника, позов задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки та її представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Повідомлень про причини неявки, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову у встановлений законом строк суду не подала. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є основним наймачем житлової квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі на даний час, крім позивачки, з 20.12.2007 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є донькою позивачки. Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] з 2012 року в спірній квартирі не проживає без поважних причин, за власною волею виїхала з квартири на інше місце мешкання, її особисті речі в квартирі відсутні. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, довідкою Санкт-Петербурзького відкритого акціонерного товариства «Красний Октябрь» №0751/254 від 17.08.2016р. про те, що [PERSON] працює на вказаному підприємстві з 30.09.2014р. на посаді диспетчера. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми діючого Житлового кодексу Української РСР, оскільки спірна квартира не є власністю позивачки і спір стосується визнання члена сім`ї наймача житлового помешкання таким, що втратив право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. Згідно з ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що відповідачка за власним бажанням та волевиявленням виїхала зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод їй в користуванні спірним житлом з боку позивачки чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали її проживання, не створювалось, тривалий час вона ним не користується з власної волі, її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знялась. Крім того, суд враховує, що відповідачка обґрунтованого заперечення проти позову не подала, судові виклики за місцем реєстрації не отримує, в судове засідання не прибула і жодним чином позовні вимоги не спростувала. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved