Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кам`янського районного суду з позовом до [PERSON] , про стягнення завдатку та моральної шкоди. Вимоги позову мотивувала тим, що вона з своєю сім`єю, маючи на меті придбати житло, на початку квітня 2019 року, із соціальних мереж дізналася, що в [ADDRESS] продається незакінчений будівництвом будинок. Та оскільки даний будинок сім`ї позивача сподобався, почали домовлятися про його купівлю-продаж. Власником даного будинку є [PERSON] . Однак через віддаленість її місця проживання, а саме в с.Новоукраїнка Близнюківського району Харківської області, представництво її інтересів з продажу будинку за дорученням здійснював її батько- відповідач по справі [PERSON] . Обговоривши всі деталі, щодо купівлі-продажу будинку, позивач з [PERSON] звернулися до нотаріуса для укладення даної угоди. Однак укласти угоду не придставилось можливим, через брак правовстановлюючих документів щодо об`єкта продажу.Пообіцявши усунути перешкоди, шляхом дооформлення документів яких бракує для укладення угоди, відповідач 15 квітня 2019 року запропонував дати йому завдаток, як гарантію купівлі в подальшому будинку. Порадившись з свої чоловіком, позивач передала як завдаток відповідачу 400 доларів США, про що останній в підтвердження отримання коштів, власноруч написав позивачу розписку. Через деякий час, а саме 08 липня 2019 року, зрозумівши що укладення угоди щодо купівлі -продажу будинку не відбудеться, знову ж таки через брак тих же документів, яких і бракувало, позивач маючи сумнів в доброчесності відповідача, запропоновула йому повернути їй отримані ним кошти(завдаток). На що відповідач категорично відмовився, і з того часу на телефонні дзвінки не відповідає, і на зв`язок не виходить. Саме зазначені обставини стали для позивача підставою звернення до суду та предметом даного спору. Позивач просить стягнути з відповідача подвійну розмір завдатку в сумі 20 391, 36 гривень та 10 000 гривень моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомляв. Виходячи з обставин справи , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в квітня 2019 року, разом з своєю сім`єю мали намір придбати у свою приватну власність незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований в м.Кам`янка Кам`янського району Черкаської області, власником якого була [PERSON] . Продажем вказаного обєкту нерухомості займався [PERSON] .Представництво інтересів [PERSON] останній здійснював на підставі довіреності (а.с.12). В рахунок оплати вартості будинку позивачем було внесено кошти у загальній сумі 400 доларів США. Договорів завдатку чи будь-яких інших договорів між [PERSON] та [PERSON] не укладалось. Всі зобовязання надавались в усній формі, а факт передачі грошових коштів підтверджувався розпискою (а.с.6). З копії розписки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] 15.04.2019 року було отримано завдаток в сумі 400 доларів США за продаж будинку [ADDRESS] . Терміну вчинення дій щодо продажу будинку та порядок повернення сплачених позивачем коштів в наявній розписці погоджено не було. Як зазначила позивач в своєму позові, що угода по продажу будинку не відбулась з вини позивача, із-за відсутності деяких правовстановлюючих документів на об`єкт продажу . Та зрозумівши що купівля-продаж будинку не відбудеться, позивач 08.07.2019 року запропоновула відповідачу повернути ним отримані кошти, на що останній не погодився, та в подальшому на телефонні дзвінки не відповідав, та на зв`язок не виходив. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до правової позиції визначеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ст. ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, який уже був раніше укладений сторонами. Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Правила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. З огляду на те що, договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було - передані позивачем грошові кошти є авансом, який на відміну від завдатку, є лише способом платежу (попередньої оплати) та не виконує забезпечувальної функції, та відповідно підлягає поверненню. Вказане також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року (справа № 6-176цс12). Та обставина, що при укладенні договору сторони вважали дану суму саме завдатком, про що зазначили у розписці, правового значення не має та не підміняє правову природу переданих позивачем і отриманих відповідачем грошових коштів, що визначена ЦК України. Частиною першою ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Частина друга цієї статті зазначає, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму отриману ним в розмірі 400 доларів США, що станом на дату винесення рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 10124 грн. (25,3135 грн. х 400 доларів США) . Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтовані і повинні бути задоволені у вказаних розмірах. Що стосується вимог стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З приводу вказаних норм права Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1790цс15 виклав таку правову позицію. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки чинним законодавством та договором, укладеним між [PERSON] та [PERSON] не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з відмовою від укладання договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в частині задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з цих підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 33,3 %.

Outcome: partial