Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке було придбане за спільні кошти подружжя наступним чином: за ним визнати право власності на квартиру [ADDRESS], на нежитлове приміщення кафе-піцерію, що знаходиться в м. Чернігові, по вул.. 1 Травня 167, право власності на житлові будинки 23 та 24 по вул.. Набережній в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, право власності на земельні ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер 7425587900:02:000:0005 та 7425587900:02:000:0003, розташовані в с. Сіножацькому, на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, а також просив визнати право власності за відповідачем на квартиру 19 корпус 3, будинок 37 по вул.. Бєлова, в м. Чернігові. Позовні вимоги мотивував тим, що вказане майно було придбане за спільні кошти, крім того повідомив про те, що ним було отримано кредит в сумі 92000 доларів США на будівництво кафе-піцерії під 13 % річних, які після припинення шлюбних відносин сплачується позивачем, також ним було отримано кредит на придбання квартири [ADDRESS] та завершено сплату кредиту після розірвання шлюбу. 11.11.2015 року [PERSON] збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на його користь 1/2 частину погашеного ним зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №30105М211 від 28.12.2005 року та додаткових угод до нього в розмірі 1367364 грн, стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину погашеного зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11263847000 від 06.12.2007 року у розмірі 190152 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що кредитні кошти були витрачені на потреби сімї. Відповідач позовні вимоги визнала частково, просила поділити майно в рівних частинах, також врахувати те, що не всі кредитні кошти були витрачені на потреби сімї, кредити гасились за рахунок прибутку від роботи кафе, що є спільною власністю, яке здавалось в оренду позивачем відповідачу та їх доньці та отримувались прибутки, що були спільною власністю, які йшли на погашення кредитних зобовязань, а тому немає підстав для стягнення коштів за кредитними зобовязаннями та немає підстав для збільшення частки відповідача в спільному майні. Також зазначила, що квартири 9 та 10 в будинку 167 по вул.. 1-го Травня в м. Чернігові, які згодом були переобладнані в кафе-піцерію були придбані за кошти, отримані внаслідок продажу спільної земельної ділянки та недобудованого будинку по вул.. Березовій, 3 в м. Чернігові, а отже на ремонт кафе та обладнання було витрачено перший транш за кредитним договором в сумі 30000 доларів США, а інші транші в розмірі 62000 доларів США не були витрачені в інтересах сімї. Відповідач наполягала на визнанні за нею права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-піцерії, вказувала на те, що вона, які і відповідач є фізичною-особою підприємцем. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] сторонами розірвано шлюб, про що зроблений запис № 585 від 01.07.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕЛ № 025299 (а.с.6) Під час перебування у шлюбі сторонами було придбане наступне майно: квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договором купівлі-продажу від 07.12.2007 року (а.с. 12) нежитлове приміщення кафе-піцерія, що знаходиться в м. Чернігові по вул.. 1-го Травня 167, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, яке видано замість договору купівлі-продажу від 04.10.2004 року № 1438, договору купівлі-продажу від 31.08.2004 року № 1285, договору міни від 31.08.2004 року № 1284 (а.с.7), житлові будинки 23 та 24 по вул.. Набережній в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2006 року та 25.12.2006 року (а.с. 9,11), земельні ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер 7425587900:02:000:0005 та 7425587900:02:000:0003, розташовані в с. Сіножацькому, на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 29.12.2006 року та від 25.12.2006 року (а.с. 8,10), квартира 19 корпус 3, кВ. 19 по вул.. Бєлова в м. Чернігові, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13.06.2003 року (а.с. 13). Той факт, що вказане майно придбане за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі визнається сторонами, а отже не підлягає доказуванню, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. [PERSON] «УкрСибБанк» та [PERSON] 06 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, за яким останнім отримано кредит в сумі 350000 грн, кредит був забезпечений заставою та порукою [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається на наступний день був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], суд не приймає до уваги висновок наданий позивачем про вартість квартири № 13 станом на час придбання квартири (а.с. 55), оскільки оцінка проводилась квартири13, а не 14. В той же час, суд зауважує, що останній платіж за вказаним кредитним договором, як вбачається із виписки по рахунку клієнта ПАТ "УкрСибБанк" зроблений 09.04.2012 року (а.с. 22 -23). Представник відповідача просив відмовити у частині позовних вимог щодо стягнення 1/2 частини погашеного зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11263847000 від 06.12.2007 року у розмірі 190152 грн, внаслідок перебігу строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Так кредитні кошти за вказаним кредитним договором в повному обсязі були сплачені 09.04.2012 року, отже з 09.04.2015 року розпочався перебіг позовної давності. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо стягнення ? частини кредитних коштів в сумі 190152 грн слід відмовити, у звязку із закінченням строків позовної давності, так як із вказаними вимогами, позивач мав звернутись до 09.04.2015 року, однак не звернувся вчасно, пропустивши строки позовної давності. Вартість квартир, представником позивача та відповідачем погоджено та визначено в сумі 575000 грн за кожну, та вони не заперечували, щоб сторонам виділили квартири, якими вони фактично користуються, отже суд приходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS], а за відповідачем право власності на квартиру 19 корпус 3, будинок 37 по вул.. Бєлова, в м. Чернігові. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. [PERSON] позивачем та [PERSON] «УкрСибБанк» було укладено кредитний договір № 30105М211 від 28 грудня 2005 року, за яким позивачу було передано кредитні кошти в сумі 30000 доларів США (а.с. 29-36). Додатковою угодою № 30105М211-1 від 19.01.2006 року, було збільшено кредитний ліміт до 52900 доларів США (а.с. 40). Додатковою угодою № 30105М211-3 від 03.11.2006 року, було збільшено кредитний ліміт до 92000 доларів США (а.с. 43). Відповідачем надано докази на підтвердження придбання майна, обладнання для кафе-піцерії на суму 155373 грн 74 коп., що за курсом, який діяв з 28.12.2005 року по 03.11.2006 року складає 30767 доларів США 08 центів (а. с. 34, 36, 37, 38-47, 50, 52-54). Суд не приймає до уваги квитанцію про придбання шкафу холодильного та полки на суму 4350 грн, оскільки таке придбання мало місце після одержання траншу через 3 місяці 23 дні, а отже не доводить, що кошти, одержані за кредитом, були використані на придбання цього майна. Також суд не приймає до уваги акт виконаних робіт на 25000 грн від 10.07.2005 року, оскільки він складений та кошти за ним сплачені раніше ніж одержено кредит, а отже також не може бути розцінено, як доказ витрачання кредитних коштів на потреби сімї. Кредитний договір № 30105М211 від 28 грудня 2005 року був забезпечений іпотекою нежитлового приміщення кафе-піцерії за адресою, будинок 167 по вул.. 1-го Травня в м. Чернігові (а.с. 204 211 т. 1), порукою [PERSON] (а. с. 212-218 т.1). З урахуванням того факту, що відповідач визнала той факт, що кредит в сумі 30000 доларів США брався в інтересах родини, також позивачем доведений факт, що ним було придбано обладнання для кафе та витрачено на його оздоблення кошти в сумі 30767 доларів США 08 центів, суд вважає, що кошти, які були отримані за кредитним договором від 28.12.2005 року частково - в сумі 30767 доларів США 08 центів були витрачені на потреби сімї. Після розірвання шлюбу та по 16.10.2015 року за вказаним кредитним договором сплачено 118901 долар США 25 центів, що підтверджується копією виписки по рахунку (а.с.165-167 т. 1). [PERSON] сторонами, а також дочкою сторін та позивачем були укладені договору оренди нежитлового приміщення, за якими [PERSON] сплачувалась орендна плата 25500 грн щомісячно, та визначено еквівалент в доларах 5000 доларів США (а.с. 244 246 том 1, а.с. 8 9 том 2), [PERSON] сплачувала щомісячно розмір орендної плати 5000 грн, та визначено еквівалент - 1000 доларів США. Отже, позивач отримуючи дохід від оренди спільного майна сплачував кошти за кредитним договором, половину коштів, отриманих від використання спільного майна він не передавав відповідачу. Про те, що такі кошти забирав відповідач, і саме за їх рахунок погашав заборгованість за кредитним договором підтверджується частково показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] І, показаннями відповідача, допитаного в якості свідка, а також цей факт підтверджується звітами СПД [PERSON] та податковими деклараціями, в яких зазначено про отримання доходу від оренди майна (а.с. 179-203). Отже, оскільки судом встановлено, що фактично відповідач оплачував кошти за кредитним договором, які були ним отримані від використання спільного з відповідачем майна, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1/2 частини погашеного ним зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №30105М211 від 28.12.2005 року та додаткових угод до нього в розмірі 1367364 грн. слід відмовити. Відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію фізичних осіб підприємців - [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець та має право здійснювати такі види господарської діяльності: здача в оренду власного нерухомого майна; ремонт та будівництво будинків, садових будиночків, гаражів; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець та має право здійснювати такі види господарської діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець та має право здійснювати такі види господарської діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Отже, оскільки обидві сторони мають право займатись діяльністю ресторанів, суд вважає за можливе визнати за коджним із них право власності на 1/2 частину кафе-піцерії. Оскільки судом не встановлено обставин, за яких би можна було б відійти від засад рівності сторін про поділі майна, відповідачем не надано суду доказів щодо відчуження автомобілів «ВАЗ-21124-110-01», д.р.н. СВ1358АВ та «Хюндай Туксон», д.р.н. СВ 5311 АІ без її згоди, крім того щодо цих автомобілів вона не заявляла позовних вимог та вони не були предметом судового розгляду, суд вважає за необхідне поділити майно, з урахуванням того, що сторони погодили вартість земельних ділянок в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області по 5000 грн кожну, а будиночки № 23 та 24 по вул.. Набрежній в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області у 20000 грн кожний, наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на житловий будинок 23 по вул.. Набрежній в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, право власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га кадастровий номер 7425587900:02:000:0005, розташовану в с. Сіножацьке на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-піцерію, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. 1-го Травня, 167, а за [PERSON] визнати право власності на квартиру 19, корпус 3, будинок 37 по вул.. Белова в м. Чернігові, на житловий будинок 24 по вул.. Набрежній в с. Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер 7425587900:02:000:0003, розташовану в с. Сіножацьке на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе - піцерію, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул.. 1-го Травня, 167. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задовлені частково - на 30,32 %, пропорційно задовленим вимогам належить стягнути судові витрати в розмірі 1107,89 грн.

Outcome: partial