Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13 017,37 грн., з яких 12 000,00 грн. - сума позики, 182,28 грн. - проценти за погоджений строк користування позикою, 408,00 грн. - інфляційні втрати та 427,09 грн. - 3% річних. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.03.2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв в борг в [PERSON] 12000,00 грн. на строк 30 днів. Факт передачі коштів підтверджується розпискою за власноручним підписом [PERSON] від 01.03.2019 року. При цьому, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув суму позики у встановлені строки, що стало причиною для звернення позивача до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв не надавав. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 01.03.2019 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв в борг в [PERSON] 12 000,00 грн. на строк 30 днів. Факт передачі коштів підтверджується розпискою за власноручним підписом [PERSON] (а.с.5). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно правої позиції, викладеної у Постанові Великої палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути і застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Погоджений позивачем та відповідачем строк користування позикою складає 31 день (з 1 по 31 березня 2019 року, включно з днем отримання позики). Розмір облікової ставки НБУ за цей період становив 18% за рік, або 0,049% за один день (18%/365 днів). Таким чином, розмір процентів від суми позики у межах погодженого строку користування позикою становить 12 000,00 грн * 0,049% * 31 день = 182,28 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Останнім днем повернення позики є 31 березня 2019 року (01.03.2019 + 30 днів). Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних нараховуються з 01 квітня 2019 року. Сукупний індекс інфляції за період з квітня 2019 року до травня 2020 року включно становить 103,4. Таким чином, сума інфляційних втрат складає 12 000,00 грн. * 3,4% = 408,00 грн. Розмір 3% річних в перерахунку на один день невисокосного 2019 року складає 0,0082% (3%/365 днів). Кількість днів прострочення повернення позики у 2019 році складає 275 днів (з 1 квітня до 31 грудня). Сума 3% річних за 2019 рік становить 12 000,00 грн. * 0,0082% * 275 днів = 270,60 грн. Розмір 3% річних в перерахунку на один день високосного 2020 року складає 0,0081% (3% / 366 днів). Кількість днів прострочення повернення позики у 2020 році складає 161 день (з 1 січня до 9 червня). Сума 3% річних за 2020 рік становить 12 000,00 грн. * 0,0081% * 161 день = 156,49 грн. Таким чином, загальна сума 3% річних за весь період прострочення повернення позики складає 270,60 грн. + 156,49 грн. = 427,09 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13 017,37 грн., з яких 12 000,00 грн. - сума позики, 182,28 грн. - проценти за погоджений строк користування позикою, 408,00 грн. - інфляційні втрати та 427,09 грн. - 3% річних підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 207, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved