Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

07.06.2021 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить зменшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] та встановити новий розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, визначивши їх в твердій грошовий сумі у розмірі 800грн. обгрунтовуючи сої доводи тим, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.07.2016 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання їхньої спільної дочки дочки [PERSON] , в розмірі 1 / 4 частини всіх видів доходів, але не менш 30 % прожиткоовго мініуму для дитини відповідного віку, щомісяця, - починаючи з 22.06.2016 року і до її повноліття - [INFO] . Проте, з часу ухвалення вказаного судоовго рішення про стягнення аліментів, змінився його матеріальний та сімейний стан, - він, після розірвання шлюбу з відповідачем - створив нову сім`ю, в якій народилися двоє синів, які також перебувають на його утриманні: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] ; також на його утриманні перебуває його, позивача, дружина [PERSON] , яка наразі не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці і здійснює догляд за синами. 27.10.2021 року від представника відповідача - адвоката Цоєва (Васюта) В.В. надійшов відзив на позов в інтересах відповідача [PERSON] , яка не визнає позовні вимоги позивача, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, зазначаючи, що з наведених доказів, що містяться в матеріалах справи, які надав сам же позивач, не вказано достатніх підстав, що мали істотний вплив на його матеріальне становище. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження виникнення в нього, як платника аліментів фактичних обставин, які були б пов`язані з погіршенням матеріального стану, здоров`я чи сімейного стану. Тому зменшення розміру та способу стягнення аліментів не забезпечить в повній мірі інтереси дитини, що призведе до порушення прав на достатній рівень життя та розвиток дитини. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Караівана К.І., підтримавши вимоги позову, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти вимог позову, стверджуючи, що з позивача й так стягнуто аліменти в розмірі, що не більший, ніж передбачений Законом мінімальний, з якого він й так майже нічого не сплачує - лише раз на кілька місяців, і то, - на її особисті прохання - не більше однієї тисячі гривень, з-за чого в ньгого утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі, більше, ніж 65тис. гривень.; крім того, в позивача є обмеження у праві виїзду за кордон та керування транспортними засобами за цю заборгованість, і на його особисте прохання вона погоджувалася, щоби ця заборона була знята, але він і після цього заборгованість не погашував, тому заборона знову була встановлена, з чого вбачається, що він не має наміру утримувати свою дочку від першого шлюбу добровільно. Вислухавши у судовому засіданні учасників судового засідання, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що відсутні обгрунтовані підстави для задоволення позовних вимог, - за наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач і відповідач дійсно перебували у шлюбі, який рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18.05.2017р. (справа №497/358/17) - було розірвано (а.с.12). Позивач [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про її народження серїі [NUMBER] , що було видане 22.09.2015р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ в Одеській області, а/з №387, а.с.14). Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Болградським районним судом Одеської області 22.07.20116 року, справа №497/1269/16-ц з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , було стягнуто аліменти для утримання неповнолітної дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, - починаючи з 22.069.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII (набрав чинності 28.08.2018 року) частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18). Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року державними виконавцями мало бути здійснене автоматичне збільшення розміру аліментів до мінімального гарантованого за всіма постановленими раніше судовими рішенями про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Якщо державним виконавцем розмір стягуваних аліментів, починаючи з 28 серпня 2018 року (дата набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII) автоматично не підвищено, стягувач має право звернутися до нього із заявою про здійснення відповідного перерахунку (Зразок заяви). Подальша бездіяльність державного виконавця щодо підвищення та перерахунку розміру аліментів може бути оскаржена в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач перебуває у другому шлюбі - з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданий Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), а/з №716, а.с.15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.11.2020р., а/з №1670 у позивача та третьої особи - [PERSON] - [INFO] народився син [PERSON] (а.с.16), а згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.11.2020р., а/з №6065 - [INFO] народився ще один син - [PERSON] (а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, у АСВП №51920831 від 22.07.2021р., що наданий Болградським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, - позивач має заборгованість за аліментами, станом на 30.06.2021р., - в розмірі 65044,35 грн. Стосовно вищевказаних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Так, відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Коім того, судом враховуються вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, - достатність доказів для вирішення справи, - що надані суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст. 51 Конституції України). Відповідно дост. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789X11 (78912) та набула чинності для України 27.09.1991р., - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.179 СК Україниаліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме:стан здоров`ята матеріальнестановище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006р. зазначено, що згідно з ч.3ст.181 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Тобто, це два різні види аліментів. Згідно ч.1ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви. У відповідності до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно дост. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Тобто, чинним законодавством не передбачено зміну виду аліментів - лише його розміру. Відповідно дост. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс Українипередбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини мають бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили". З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно дост. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд бере до уваги ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідноіз ч.8ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що значне погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання дочки. Згідно судової практики ЄСПЛ, суд зобов`язаний дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Враховуючи, що неповнолітна дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , - перебуває на утриманні матері - відповідача [PERSON] , і даний факт сторонами не спростовується, судом, при стягненні аліментів, враховано, що вона потребує матеріальної допомоги з боку батька - позивача [PERSON] . При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З наданих позивачем документів, не підтверджується той факт, що у зв`язку зі зміною його сіфмейного стану - змінився його матеріальний стан. Аналогічний висновок викладений в Постанові від 30.08.2021р. Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №301/2160/20 (провадження №61-10800св21). При цьому, колегія суддів ВС КЦС у даній Постанові зазначила, що: "Подібний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21). Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення апеляційного суду не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції". Тобто, оскільки доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було, не надано й належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища, та, враховуючи, що з позивача аліменти стягнуті у мінімальному розмірі, що передбачено чинним законодавством, суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно дост. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, дійшов переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Вразовуючи той факт, що з позивача стягнуто на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1 / 4 частини усіх доходів, але з врахуванням в позивача станом на час розгляду справи підлягають стягненню алімени в розмірі 1 / 3 частини на утримвння усіх його дітей, що, на долю дочки [PERSON] мало б припадати 1 / 6 частину доходів позивача, але не менше, ніж встановлено Законом, проте, оскільки така вимога позивачем не висувалася, суд не розглядає зміну розміру стягнутих з позивача аліментів в цьому ракурсі. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання його спільної з відповідачем дочки не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже факт наявності у позивача дружини та двох дітей, яких він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч.1ст.192 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed