Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

14 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: скасування Наказу директора національного природного парку (надалі - НПП) «Білобережжя Святослава» №46-о від 05.06.2014 р. про звільнення [PERSON]; поновлення [PERSON] на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава»; стягнення з НПП «Білобережжя Святослава» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що з грудня 2013 року він обіймав посаду начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП "Білобережжя Святослава". Проведеними 14 квітня 2014 року загальними зборами працівників відділення позивача було призначено черговим по відділенню у вихідні дні, а саме 20 та 21 квітня 2014 року (неділя та понеділок після Великодня) із наданням днів відгулів - 24 та 25 квітня 2014 року. Інформацію про порядок чергування 19, 20 та 21 квітня 2014 року із прізвищами чергових та датами відгулів позивач, відповідно до встановленого в НПП порядку, передав адміністрації парку. Разом із тим, наказом директора НПП "Білобережжя Святослава" №46-о від 05 червня 2014 року [PERSON] було звільнено з посади за прогули 24 та 25 квітня 2014 року. Вважаючи вказаний наказ незаконним, таким, що прийнятий з особистих мотивів, працівник звернувся з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що відділення, начальником якого був позивач, не є відокремленим підрозділом, а тому не мало повноважень визначати чергових у вихідні та святкові дні. Наказом директора НПП "Білобережжя Святослава" №31 від 18 квітня 2014 року "Про залучення до роботи у вихідний день працівників служби державної охорони" було визначено осіб, які чергуватимуть 19, 20 та 21 квітня 2014 року. Позивача серед них не було, а відтак і підстав для чергування та отримання відгулів у [PERSON] також не було. Уточнивши 07 листопада 2014 року в судовому засіданні позовні вимоги, [PERSON] просив: скасувати наказ про звільнення його з посади та поновити його на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава»; стягнути з НПП на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 2 875 грн 20 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньомісячної заробітної плати в сумі 2 419 грн 96 коп., середньоденного заробітку в сумі 119 грн 80 коп., станом на 06 листопада 2014 року в сумі 12 219 грн 60 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн; стягнути з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати в сумі 4 046 грн, з яких 3 500 грн - витрати на правову допомогу, 546 грн - витрати на прибуття до суду. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що позивач працював на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП "Білобережжя Святослава". Загальними зборами відділення позивача було призначено черговим 20 та 21 квітня 2014 року із наданням днів відгулів 24 та 25 квітня 2014 року. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено Протокол №20 загальних зборів Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП "Білобережжя Святослава" від 14 квітня 2014 року (а.с. 43). 24 та 25 квітня 2014 року [PERSON] був відсутній на робочому місці. Наказом директора НПП «Білобережжя Святослава» від 05 червня 2014 року позивача звільнено за прогули 24 та 25 квітня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 3). В судовому засіданні встановлено, що в НПП склався порядок, згідно з яким начальники відділень щопонеділка телефонували провідному інженеру з охорони тваринного світу [PERSON] або начальнику відділу служби державної охорони [PERSON] та повідомляли останніх про порядок чергування на найближчі вихідні та святкові дні, вказуючи осіб, які чергуватимуть, а також визначені їм дні відгулів. На підставі таких усних повідомлень [PERSON] розробляв проект відповідного наказу. Підписаний директором наказ начальники відділень отримували, як правило, після днів чергування. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник Василівського відділення НПП «Білобережжя Святослава» [PERSON] дала показання, що наказ від 18 квітня 2014 року про визначення порядку чергування на Великдень вона отримала приблизно через місяць, тобто в травні 2014 року. Разом із тим, жодних несподіванок для неї наказ не містив, оскільки прізвища, дні чергувань та відгулів відповідали тим, які вона сама вказала [PERSON]. Свідок [PERSON] під час розгляду справи дав показання, що кожного тижня він телефонував начальникам відділень та узгоджував із ними порядок чергування на найближчі вихідні дні. Однак, коли необхідно було визначитися із черговими по Покровсько-Хуторському відділенню на 19, 20 та 21 квітня 2014 року, він не зміг додзвонитися до начальника відділення [PERSON] Відтак, з останнім прізвища чергових на 19, 20 та 21 квітня 2014 року та дні відгулів не були узгоджені. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання, що кожного понеділка позивач телефонував йому та повідомляв, хто і коли чергуватиме, а також називав дні відгулів для чергових. Свідок також пояснив, що не пам'ятає жодного випадку, щоб із позивачем цей графік не узгоджувався. Після допиту свідка за клопотання позивача в судовому засіданні було відтворено звукозапис телефонної розмови [PERSON] та [PERSON], в якій останній підтвердив факт повідомлення його про порядок чергування на Великдень. Свідок [PERSON] підтвердив, що така розмова дійсно мала місце, голос на звукозаписі належить йому, проте обставини цієї розмови він не пам'ятає. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивач, встановлюючи собі дні чергування та відгулів, повідомивши про це начальника відділу служби державної охорони [PERSON], діяв за звичаєм, що склався на підприємстві, проте всупереч вимогам Посадової інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку НПП «Білобережжя Святослава», Положення про науково-дослідне відділення парку та нормам КЗпП України. Так, за змістом п. 1.2 Положення про Покровсько-Хуторське науково-дослідне природоохоронне відділення НПП «Білобережжя Святослава» (надалі - Положення), відділення є структурним підрозділом Парку (а.с. 98-101). Згідно з п. 4.1 Положення, організацію роботи та керівництво відділенням здійснює начальник відділення, який підпорядковується директору Парку. Відповідно до п. 2 Посадової інструкції начальника природоохоронного науково-дослідного відділення, останній підпорядкований директору парку, а за його відсутності - заступнику директора парку (а.с. 76-77). За змістом Розділу VII Посадової інструкції, для виконання обов'язків та реалізації прав начальник відділення взаємодіє з начальником відділу науки, головним бухгалтером, провідним юрисконсультом, начальником господарського відділу, а з начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду лише з питань отримання інформації щодо складання актів та протоколів про правопорушення та надання актів та протоколів про правопорушення для реєстрації. Крім того, начальнику науково-дослідного відділення надано право доповідати директору парку про всі виявлені недоліки в межах компетенції та вносити на розгляд директора пропозиції щодо покращення діяльності відділення (п.п. 1,2 Розділу ІІІ Посадової інструкції). Відповідно до п. 3.18 Правил внутрішнього трудового розпорядку НПП "Білобережжя Святослава", затверджених зборами трудового колективу 10 травня 2012 року (Протокол №1) (надалі - Правила), чергування працівників на підприємстві у вихідні, святкові та неробочі дні провадиться тільки у виняткових випадках. Графік і тривалість чергування затверджуються роботодавцем за погодженням з профспілковим комітетом. Залучення працівників до чергування провадиться за письмовим наказом роботодавця, в якому зазначаються умови та порядок роботи в дні чергування. Чергування у вихідні, святкові та неробочі дні компенсується наданням додаткового відпочинку тієї ж тривалості, що й чергування (п. 3.21 Правил). Відповідно до п. 3.23 Правил, вихід працівників на роботу в неробочий час, вихідні святкові та неробочі дні здійснюється в порядку, встановленому роботодавцем (а.с. 102-106). За змістом ст.71 КЗпП України, залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації і провадиться за письмовим наказом власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.69 Кодексу, вихідні дні на безперервно діючих установах надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом. Вказане свідчить про те, що за відсутності наказу про порядок чергування або за наявності такого наказу, проте до ознайомлення із ним позивача, підстав для чергування та, відповідно, права використати дні відгулів у нього не було. Суд також звертає увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин між роботодавцем та працівником існував конфлікт. Так, наказом директора НПП «Білобережжя Святослава» №17-к від 09 квітня 2014 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді догани. Вказаний наказ був оскаржений [PERSON] до комісії по трудовим спорам, однак не був скасований, і [PERSON] оскаржив наказ до суду. Конфлікт набув розголосу і вилився у відверту неприязнь. Відтак, позивач мав можливість передбачити, що відповідач може повестися не доброчесно та скористатися ситуацією, адже практика організації чергування, яка склалася у НПП, регулює трудові відносини поза межами правового поля. Разом із тим, суд, враховуючи все вище викладене, не визнає обставини, за яких позивач був відсутній на робочому місці 24 та 25 квітня 2014 року, поважними і така правова позиція узгоджується із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року. Так, відсутністю працівника на робочому місці без поважних причин вважається, зокрема, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів. Згідно з ч. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Оскільки дні відгулів, визначені позивачем, не були узгоджені ані з директором парку, ані з його заступником, а [PERSON], якого [PERSON] повідомив про порядок чергування, не є уповноваженою особою для прийняття відповідних рішень, обіймає посаду начальника відділу служби державної охорони і, відповідно до Посадової інструкції [PERSON], може взаємодіяти з останнім лише з приводу складання актів та протоколів про адміністративні правопорушення, підстав для визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування немає. Так, як при подачі позовної заяви на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, сума судового збору стягується рішенням суду в дохід держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved