Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №1.380.2019.000316 адміністративний позов [PERSON] задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії [PERSON] з 01 січня 2016 у розмірі 82% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року №900-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області про грошове забезпечення від 21.03.2018 року № 91-00416 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Рішення суду, на час звернення до суду з позовом не виконано, виплату пенсії в повному обсязі не здійснено, заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року становить 37197,00 грн. Позивач вважає, що подальше невиконання рішення є підставою для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України. У зв`язку з чим, з врахуванням уточнень та пояснень наданих суду в ході розгляду справи, позивач просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача існуючу на даний час заборгованість у розмірі 37197,00 грн., інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, рішення звернути до негайного виконання. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов заперечив, вказуючи, що у судовому рішенні від 26.03.2019 року у справі № 1.380.2019.000316 не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, отже таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Відтак, підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України відсутні. Розмір пенсії, на виконання вищезазначеного судового рішення, з 01.08.2019 року становить 7579,79 грн. Доплата з 09.07.2019 року (день набрання рішенням законної сили) по 31.07.2019 року в сумі 766,60 грн. виплачена позивачу (копія розрахунку на доплату додається). Доплата за період з 01.01.2016 року по 08.07.2019 року в сумі 43 663,15 грн. буде виплачена позивачу в порядку черговості, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позовній заяві. Подав до суду відповідь на відзив та заперечення на пояснення третьої особи, згідно яких позивач має право отримувати щомісячну пенсію, перерахунок якої здійснено за період, зазначений [PERSON] в цьому позові, з 28.12.2017 року по 28.12.2020 року, у відповідності до розрахунку від 28.12.2020 року, відсотків по ст.625 ЦК України за вказаний період включно, поданого [PERSON] у додатку, який має виконати відповідач починаючи з 28.12.2017 року по 28.12.2020 року, з урахуванням 100% суми підвищення щомісячної пенсії та раніше виплачених сум, без обмеження у часі і просторі, з урахуванням та на підставі Постанови КМУ №704, Постанови КМУ №103, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-XII, Закону України «Про пенсійне забезпечення осів, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Порядком № 45, а також виходячи з розміру щомісячної пенсії, який має становити 82% від відповідних сум грошового забезпечення невиплачених частин сум підвищення пенсії перерахованої за кожний місяць станом з 28.12.2017 по 28.12.2020 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з мотивів наведених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України надіслав до суду пояснення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування пені та трьох процентів річних не підпадають під дію ст.625 ЦК України, а їх слід розглядати в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №1.380.2019.000316 адміністративний позов [PERSON] задоволено. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення основного розміру пенсії [PERSON] з 82% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку та виплати відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900-VII від 23 грудня 2015 року протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії [PERSON] з 01 січня 2016 у розмірі 82% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900- VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області про грошове забезпечення від 21.03.2018 № 91-00416 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Рішення набрало законної сили 09.07.2019 року. 13.09.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення від 26.03.2019 року № 1.380.2019.000316 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії [PERSON] з 01 січня 2016 у розмірі 82% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900- VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області про грошове забезпечення від 21.03.2018 року № 91-00416 для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. На виконання рішення від 26.03.2019 року відповідачем проведено розрахунок на доплату пенсії [PERSON] , згідно якого розмір пенсії, з 01.08.2019 року становить 7579,79 грн. Доплата з 09.07.2019 року по 31.07.2019 року в сумі 766,60 грн. виплачена позивачу згідно відомостей від серпня 2019 року, що підтверджується копією відповідного розрахунку. Як вказує відповідач, доплата за період з 01.01.2016 року по 08.07.2019 року в сумі 43 663,15 грн. буде виплачена позивачу в порядку черговості, відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. Відповідно до постанови Восьмого апеляційного суду від 02.09.2020 року у справі №1.380.2019.000316 Головним управлінням вжито належних заходів з метою виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року. Таким чином, згадане рішення суду перебуває на виконанні. Позивач надав розрахунок про стягнення відсотків, на підставі ст.625 ЦК України, за несвоєчасну виплату відповідачем грошового зобов`язання за період з 28.12.2017 року по 28.12.2020 року, яка становить 10102,07 грн., та включає в себе інфляційні збитки 6751,26 грн. та 3350,81 грн. - за користування чужими коштами. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача невиплачену за рішенням суду від 26.03.2019 року суму заборгованості 37197,00 грн. Відповідно до\~статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. За\~статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Частиною першою\~статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. За приписами\~статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України,\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України,\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України,\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року (справа № 642/6005/17, провадження № 61-42353св18) зазначив, що\~якщо в рішенні суд не визначив конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не є грошовим. Вказане правовий висновок підлягає застосування у даній справі, оскільки стосується аналогічних за змістом правовідносин. У той же час, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані\~Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації цього ж Закону. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати»\~(далі - Закон), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 цього ж Закону\~встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому\~Законі\~слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Частиною другою\~статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування пені та трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні\~ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Відтак, оскільки питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані\~Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позовні вимоги [PERSON] заявлені на підставі\~статті 625 ЦК України, не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про можливість стягнення з відповідача суми несплачених коштів в сумі 37197,00 грн., суд вважає, що фактично повторне стягнення зазначених виплат суперечить положенням ст.61 Конституції України і водночас не відноситься до предметної юрисдикції місцевого загального суду, а тому в цій частині позовні вимоги також є необґрунтованими. Оцінюючи покликання позивача на практику судів касаційної інстанції, як на підставу задоволення позову, суд приходить до переконання, що наведені правові висновки висловлені у вказаних справах не є подібними за змістом, не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у цій справі, відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як підстава для задоволення позову. Відтак, оцінивши всі позовні вимоги [PERSON] , дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, оцінивши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed