Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

12 серпня 2021 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - відповідач, АТ "Кривбасзалізрудком". В обгрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 1996 року по момент звернення до суду він працював на різних посадах, в т.ч. і в шкідливих умовах та підприємстві відповідача, внаслідок чого у нього виникло професійне хронічне захворювання. Згідно медичного висновку лікарської-експертної комісії "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" № 51 від 15.01.2019 року, йому вперше було встановлено професійне захворювання. Розслідування професійного захворювання встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.03.20219 року. Висновком МСЕК від 23.05.2019 року йому первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких: 30% - вібраційна хвороба, 20 % - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ та 5% - глухота, з наступним переоглядом 01.05.2020 року та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства щодо безпечних умов праці, він отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, йому систематично необхідно отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлю, що спричиняє дискомфорт та задуху, його самопочуття не поліпшується. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 390 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача, призначено розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач скористався правом надання відзиву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на те, що в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.03.2019 року, не вказано конкретних посадових осіб АТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. При цьому, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.03.2019 року було підписано членами комісії - Серединським В.П. , Вєтряк О.В. , Гетьманцем О.В. , з окремою думкою, у відповідності до якої, останні дійшли висновку, що відповідач, як роботодавець, не винен у виникненні професійних захворювань у [PERSON] . Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці, усвідомлював можливість ушкодження здоров`я та наслідки, від дорученої роботи не відмовлявся, тому відповідальність за виникнення професійних захворювань лежить безпосередньо на позивачі. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням професійних захворювань - не вчиняв, внаслідок чого не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. Також, за результатами періодичних медичних оглядів до 2018 року, проведених у період роботи [PERSON] в АТ «Кривбасзалізрудком» у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Криворізької міської ради, він був практично здоровий, придатний працювати за професією в шкідливих умовах праці. Крім того, за роботу в умовах шкідливого фактору [PERSON] отримував належну оплату праці, тривалу відпустку, додатковий час відпочинку, путівки на оздоровлення та інше. 14 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач, з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, висловив свою незгоду із позицією відповідача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважаючи, що довів факт наявності моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням і стійкої втрати працездатності у зв`язку з роботою на підприємстві відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явилась надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Антонов С.О. в судовому засіданні проти позову заперечував, послався на обставини, що зазначенні у відзиві на позовну заяву. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював з 16.12.1996 року по 05.03.2001 року - підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування 2го розряду на шахті "Родіна"; з 05.03.2001 року по 16.09.2002 року - підземним гірничим 2го розряду з повним робочим днем у підземних умовах; з 16.09.2002 року по 11.02.2008 року - прохідником 4го розряду дільниці 11 шахти "Родіна" з повним робочим днем у підземних умовах праці; з 11.02.2008 року по 13.01.2009 року - прохідником 4го розряду на дільниці 9 шахти "Родіна" з повним робочим днем у підземних умовах; з 13.01.2009 року по 10.09.2018 року - прохідником 4го розряду дільниці №12 на шахті "Родіна" з повним робочим днем у підземних умовах; 10.09.2018 року - звільнений за власним бажанням , у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КзпП. З 19.03.2019 року по теперішній час працює на АТ "Кривбасзалізрудком" водієм автотранспортних засобів3 класу автоколони № 2 (копія трудової книжки а.с.11-12). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2019 року № 51, позивачу були встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А»; ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с.27-28). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.03.2019 року проведеного на ПАТ "Кривбасзалізрудком", встановлено обставини виникнення професійного захворювання [PERSON] а саме: працюючи прохідником на шахті "Родіна" ПАТ "Кривбасзалізрудком" у період з 16.09.2002 року по 11.02.2008 року та з 13.01.2009 року по 10.09.2018 року [PERSON] виконував весь комплекс робіт з проходження горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок за допомогою прохідницького обладнання. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, позивач підпадав під вплив параметрів аерозолів фіброгенної дії та локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причини технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Причинами виникнення професійного захворювання [PERSON] є: еквівалентний рівень віброшвидкості 114 дБ, при допустимому 112 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99; важкість праці, а саме: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 8 кг і складала 38 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у незручній позі 48,6 % при допустимому до 25 %, нахили корпуса (вимушені, більше 30 градусів) - 395, при допустимих до 100; пил переважно фіброгенної дії: rjнцентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустимій 2,0 мг/м3 згідно ГОСТу 12.1.005 - 88 "Общие санитарно- гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»; еквівалентний рівень шуму - 106 дБА при гранично-допустимому 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 (а.с.13-15). Висновком МСЕК від 23.05.2019 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких: 30% вібраційна хвороба, 15 % радикулопатія, 15 % - ХОЗЛ, 5 % - глухота, встановлено ІІІ групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2020 року (а.с.23). Висновком МСЕК від 04.05.2020 року позивачу повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких: 30% вібраційна хвороба, 15 % по радикулопатії, 15 % - ХОЗЛ, 5 % - глухота, встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с.24). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами та виписками з медичної карти (а.с. 29-44). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлі, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають позивачеві вільно дихати. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а саме більше 20 років, характер та різноманітність отриманих професійних захворювань, які невідворотно вразили опорно-руховий апарат, органи дихання та слуху позивача, відсоток втрати позивачем професійної працездатності та встановлену групу інвалідності безстроково, тяжкість та невідворотність вимушених змін в життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 180 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 390 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1800 грн.

Outcome: partial