Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

14.11.2014 р. до суду надійшов позов, який був уточнений і остаточно позивачка просить суд ухвалити рішення та стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати відповідачем аліментів, за період з 04.01.2010 р. по 31.10.2014 р., яка становить 48 317 грн.65 коп., зменшену до 24 360 грн. і таку стягнути з відповідача. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона з 2004 по лютий 2010 р.р. перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 року у справі №2-88/10, яке набрало законної сили 20.03.2010 р., стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі ДВС Корсунь - Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області. Відповідач рішення суду в частині регулярності, тобто обов'язкової щомісячної сплати аліментів, не виконує, що підтверджується копією довідки-розрахунку, виданою ВДВС Корсунь-Шевченківського РУЮ, а тому виникла сума боргу 7769 грн.30 коп., в зв'язку з чим позивачка і пред'явила до суду позов про стягнення пені, визначивши таку у сумі 24 360 грн. У судове засідання з'явилася позивачка та її представник. Позивачка уточнений позов підтримала, а її представник дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Відповідач у судове засідання з'явився, уточнений позов не визнав і дав суду наступні пояснення. Що він не сплачував систематично аліменти, бо у 2012 році не працював. А з листопада 2012 р. хоч і працює підприємцем, але не має достатніх коштів, щоб погасити повністю заборгованість по аліментах. Тобто причиною несплати аліментів є відсутність роботи, коштів, що на утриманні є дитина 2014 р.н. та непрацююча дружина, відсутність житла, підсобного господарства, земельної ділянки, а тому відсутня вина як платника аліментів, а значить немає підстав і для стягнення пред'явленої позивачкою пені. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. У судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 року у справі №2-88/10, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони підтвердили, що рішення набрало законної сили 20.03.2010 р., є чинним, не скасованим та не зміненим. На підтвердження зміни прізвища позивачки з [PERSON] на [PERSON] надано копію свідоцтва про шлюб позивачки і [PERSON] серії [NUMBER] від 10.06.2014 (а.с.8). Позивачка надала докази, що їх дочка хворіє, потребує кошти на лікування та профілактику (а.с.22-32). Всі витрати на ліки, обстеження та поїздки до лікарів несе лише позивачка. Суду також надано документи, що дочка сторін відвідує гуртки, що також передбачає додаткові витрати, які також несе позивачка. На підтвердження того, що дочка сторін відвідує гуртки надано ряд документів (а.с.16-21, 33-35). У судовому засіданні встановлено, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, має на утриманні сина 2014 р.н. від другого шлюбу та непрацюючу дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, інших стягнень по виконавчих документах немає, працює приватним підприємцем. Судом встановлено, що відповідач не виконує належно обов'язок сплачувати аліменти на утримання дитини, покладений рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.03.2010 р. Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] 09.11.2012 р. зареєстрований підприємцем (а.с.14) про що підтвердив у суді і сам відповідач. Згідно приписів частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 вказаної Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, чи проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідач своїми діями (відмовою щомісячно сплачувати аліменти в повному обсязі) порушує права дитини на забезпечення достатнього рівня життя. Частиною 4 ст.195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У даній справі розмір заборгованості відповідача по аліментах обчислено державним виконавцем і обидві сторони погодилися із остаточною нарахованою сумою заборгованості , яка становить на 22.01.2015 р. 7769 грн. 30 коп., згідно довідки, виданої Корсунь - Шевченківським ВДВС за № 381 від 30.01.2015 р. ( а.с.77-78 ). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Відповідно до даних наданого суду розрахунку нарахованої пені на вказану суму боргу, така сума пені становить 48 317 грн.65 коп.( а.с.74-76), який судом перевірений і такий відповідає правильності. Тобто, виходячи з вимог діючого законодавства, пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Неустойка (пеня) нараховується у розмірі одного відсотка від суми несплати аліментів за кожен день прострочення. Тому, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то суд з'ясував розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. На такий порядок розрахунку пені вказано і у постановах Верховного Суду України у справах №№ 6-81 цс13 від 11.09.2013 р.; 6-149-цс14 від 01.10.2014 р., які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для судів. Тобто, перевіривши наданий позивачкою остаточний розрахунок пені, суд вважає, що такий відповідає вказаним вимогам. Відповідач не надав суду доказів того, що він з поважної причини не міг виплачувати присуджену йому суму аліментів на утримання дочки, як і докази, що у 2012 р. шукав роботу. Крім того, нарахування аліментів проводилося з даних, що вказав позивач у документах при подачі даних про доходи до податкової інспекції, які є нижчими, ніж середньомісячна зарплата по області, з якої проводяться нарахування для непрацюючих осіб, які сплачують аліменти. Тому, доводи відповідача, що він був непрацюючим, а з листопада 2012 р. хоч і працює приватним підприємцем, але одержує невеликий дохід, має від другого шлюбу дитину 2014 р.н., непрацюючу дружину, не має житла, підсобного господарства, земельної ділянки, а тому не може повністю погасити борг по аліментах, не можна визнати, як такі, що спростовують його вину у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Відсутність роботи, підсобного господарства, а також проживання з другою сім'єю відповідача, який є фізично здоровим, працездатним, підтверджують його матеріальний стан, але не доводять про відсутність вини у несплаті аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України суд вправі визнати вказані відповідачем обставини, як підставу для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів. Так як відповідачем не зазначено обставин, які спростовують його вину у виникненні заборгованості по сплаті аліментів по незалежних від нього причинах, суд вважає вину відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів доведеною, а наданий позивачкою розрахунок пені є правильним. Таким чином, з урахуванням розумності та справедливості, обов`язку батька утримувати свою дитину, матеріального стану та стану здоров`я відповідача, з урахуванням несплаченої суми аліментів, та з урахуванням того, що заборгованість утворилася по вині відповідача, який зобов'язаний утримувати свою дитину до повноліття та виконувати рішення суду і щомісячно виплачувати аліменти, а також з урахуванням того, що відповідачем суду не надано доказів, які б вказували на поважність несплати аліментів, суд вважає необхідним задовольнити позов частково та стягнути з відповідача в користь позивачки пеню, яку суд визначає у розмірі 10 тисяч грн. Оскільки позов задовольняється частково, позивачка сплатила судовий збір, що є судовими витратами по справі, то такі суд стягує з відповідача на її користь, в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial