Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ», Приватного підприємства «Парк» про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.11.2013 р. о 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Богдан А 09202» д.н. [NUMBER], по вул. Фрунзе у м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ДоджКалібер», д.н. [NUMBER], яким позивач керував на підставі генеральної довіреності, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначає, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вказує, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Парк», цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» за полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2102540 від 23.05.2013 р., відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50 000 грн.00 коп., шкоду, завдану життю і здоров'ю - в розмір 100 000 грн. Посилається на те, що звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» для з'ясування розміру страхової виплати, та зважаючи на відсутність будь-яких дій зі сторони страхової компанії, з власної ініціативи звернувся до ТОВ «ЕАК «Довіра» для визначення розміру заподіяних йому збитків внаслідок пошкодження автомобіля «Додж Калібер», д.н. [NUMBER], в результаті ДТП. Зазначає, що згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 8066 від 24.01.2014 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 31 729,33 грн. Вказує, що в результаті ДТП йому було заподіяно моральну шкоду, що мала прояв у душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням майна. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 136-139) просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» 31 729,33 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 800 грн., витрачених на оплату Звіту про визначення вартості матеріального збитку, та судовий збір 720,63 грн. та 551,21 грн. Також просив стягнути солідарно з [PERSON], ПП «Парк» та ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» на його користь 10 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви з урахуванням зменшення позовних вимог підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні заявлених до [PERSON] позовних вимог з посиланням на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду та не обґрунтовано, з чого саме виходив позивач, визначаючи її розмір 10 000 грн. Представник ПП «Парк» просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ПП «Парк» з посиланням на те, що відповідальність за спричинену моральну шкоду повинен нести [PERSON] Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлялися вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 29.11.2013 р. о 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Богдан А 09202» д.н. [NUMBER], по вул. Фрунзе у м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ДоджКалібер», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТПта притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 5-6). Встановлено, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Парк» та виконував трудові обов'язки (а.с.111). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» за полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2102540 від 23.05.2013 р., відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50 000 грн. 00 коп., шкоду, завдану життю і здоров'ю - в розмір 100 000 грн. (а.с. 96). 02 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» з повідомленням про страховий випадок (а.с. 97). В свою чергу [PERSON] для визначення розміру заподіяних збитків звернувся до ТОВ «ЕАК «Довіра» та отримав Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 24 січня 2014 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 30 087,47 грн., а розмір матеріального збитку складає 31729,33 грн. (а.с.11-20). За проведення такого дослідження [PERSON] було сплачено 800 грн. (а.с.77). 03 лютого 2014 року з повідомленням про страховий випадок до ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» звернувся [PERSON] та 05 лютого 2014 року подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити йому страхове відшкодування у розмірі 30 087,47 грн. (а.с.62-65). Посилаючись на те, що його автомобіль пошкоджено, однак він не отримав відшкодування ні від винуватця ДТП [PERSON], ні від його роботодавця ПП «Парк», ні від ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ», позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Разом з тим, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.136-139) вимогу про відшкодування матеріальних збитків позивачем було заявлено до ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ», яка з урахуванням вимог ст. 1172 ЦК України не несе відповідальність за шкоду, завдану працівником підприємства, оскільки відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Така позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України 6-108цс13 від 06.11.2013 р., відповідно до якої з аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду" та особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Аналіз зазначених норм права, як зазначено в постанові Верховного Суду України 6-108цс13 від 06.11.2013 р., дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Вказана правова позиція свідчить про безпідставність заявлення позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди будь-якій особі, окрім ПП «Парк». За таких обставин, заявлені до ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки пред'явлені до відповідача, який не несе відповідальність за шкоду працівника ПП «Парк». Водночас, вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] заявив до усіх відповідачів. З урахуванням правової позиції, викладеної вище, таку шкоду повинне відшкодувати ПП «Парк». З урахуванням принципу розумності, суд вважає достатньою та такою, що покриє душевні хвилювання [PERSON] у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, суму до відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення моральної шкоди з ПП «Парк». В решті позовних вимог позивачу потрібно відмовити. Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 551,21 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22, 23, 979, 980, 999, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 17, 22, 34, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial