Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнення, посилається на те, що 05.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір Автопакет № 830614/ФЛ ІD 830614 про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості грошового кредиту у сумі 24629,02 придбання автотранспортного засобу марки КІА модель MAGNETIS рік випуску 2008 заводський номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на строк з терміном погашення до 04.06.2015 року. Відповідно до преамбули та п.3.2. Договору вона вказана поручителем перед ПАТ КБ «Надра» за [PERSON], який отримав кредит в собі елементи кредитного договору, договору застави та договору поруки на придбання автомобіля. За змістом вказаний договір є договором, який поєднує. Проте, зазначений договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки вона як зазначена його сторона цей договір не укладала та його не підписувала. Також, позивач зазначає, що в п.1.1. договору Автопакет взагалі не вказана будь-яка валюта коштів, а вказана лише сума 24629,2. Так як не визначено предмет договору, а саме валюта договору, неможливо з»ясувати реальну суму укладеного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра», тобто договір укладено з недодержанням письмової форми щодо валюти договору, тому цей договір є недійсним. Посилаючись на зазначене, позивач [PERSON] просить визнати недійсним договір Автопакет № 830614/ФЛ ІD 830614 від 05.06.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON]; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом двосторонньої реституції сторін ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги визнав. В дане судове засідання [PERSON] та [PERSON] з представником не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. В дане судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 05.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON], як позичальником, а також [PERSON], як поручителем, було укладено Договір «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614, відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 24629,02 на придбання автотранспортного засобу марки КІА модель MAGNETIS рік випуску 2008 заводський номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на строк з терміном погашення до 04.06.2015 року. Відповідно до преамбули та п.3.2., 3.2.2, 3.2.3 Договору поручитель [PERSON] зобов»язалася безвідривно та безспірно відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об»ємі, що і позичальник: позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов»язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов»язань, так і при невиконанні позичальником зобов»язань в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов»язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зоьов»язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). З посиланням на невиконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за вказаним договором від 05.06.2008 ПАТ КБ «Надра» звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за вказаним договором. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2015 року вказаний позов залишено без розгляду. Посилаючись на не укладання з банком Договору «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614 від 05.06.2008 року та його не підписання в якості поручителя, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання цього договору недійсним. Ухвалою суду було витребувано за клопотанням позивача у ПАТ КБ «Надра» оригінал Договору «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614 від 05.06.2008 року. За клопотанням позивача [PERSON] судом у справі було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої були поставлено питання чи належать підписи у оспорюваному договорі у графі «поручитель» саме [PERSON] За наслідком проведення судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено Висновок № 1475-14 від 23.06.2014 року, яким встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графах «Поручитель» в Договорі «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614 від 05.06.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересі передбачені ч.2 ст. 16 ЦК України. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.2, 3 цієї статті - порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ч.2, 3 ст. 554 ЦК України - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Відповідно до ч.2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.2 - разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином встановлено, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи [PERSON] не підписувала Договір «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614 від 05.06.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], її волевиявлення на його укладання і підписання були відсутні, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і цей договір підлягає визнанню недійсним в частині зазначення в ньому [PERSON] як поручителя. Будь-яких доказів в спростування зазначеного ПАТ КБ «Надра» суду не надано. Разом з цим, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним зазначеного договору в цілому задоволенню не підлягають, оскільки нею не надано належних доказів цим вимогам та того, що за встановлених обставинах не підписання нею цього договору як поручителем якимось чином будуть порушені її права. Як вбачається із вказаного Договору «Автопакет» № 830614/ФЛ ID 830614 від 05.06.2008 року, він був підписаний його сторонами - банком і позичальником [PERSON], і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та здійснював платежі згідно його умов. Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимоги ст.203 ЦК України суду не надані, вимог про визнання недійсним кредитного договору з наведених підстав [PERSON] не заявлялось. Інші наведені позивачем доводи в обгрунтування позовних вимог, а саме те, що у договорі не вказана валюта кредиту, не є підставою для задоволення позову про визнання недійсним в цілому цього договору. З огляду на наведене, з урахуванням того, що суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину шляхом двосторонньої реституції сторін ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., тобто по 57 грн. 35 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial