Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

12 січня 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 03.04.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 14\~619 грн. 32 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Того ж дня кредитний ліміт позивачу банком було збільшено до 1\~700 грн. і відповідно до Виписки по платіжній карті за період з 03.04.2012 року по 26.01.2018 року позивач користувався кредитним лімітом в сумі 1\~700 грн. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 30.11.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 14 619 грн. 32 коп., яка складається з: -1\~687,09 грн. заборгованість за кредитом; -9 009,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2\~750,00 грн. - заборгованість по комісії та пені; -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -672,35 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд приходить до висновку, що до вимог банку про стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії та пені в сумі 2\~750 грн. необхідно застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім того, з матеріалів справи вбачається що позивачем не було надано повного розрахунку заборгованості по пені та комісії, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2750 грн. задоволенню не підлягають. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Суд ставиться критично до заперечень представника відповідача щодо не визнання позову в цілому, оскільки згідно наданого представником відповідача[PERSON] листа Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава від 22.01.2018 року №2330, відповідачем були сплачено заборгованість по вищевказаному кредитному договору на виконання заочного рішення Київського районного суду м.Полтави від 22.02.2016 року. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати в сумі 800 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial