Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином за якою просить: стягнути з [PERSON] на її користь 500 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на її користь 75 000 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.04.2013 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки; та на підставі ст.75 КК України - звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди 60000 грн., з яких 25 000 грн. - у якості відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі спричиненням [PERSON] тілесних ушкоджень; 35 000 грн. - уякості відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю чоловіка - [PERSON] . Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.06.2013 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.12.2013 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 16.04.2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18.06.2013 року - скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. Підставами для повернення справи на новий розгляд стали невірне застосування до [PERSON] ст..75 КК України та невірне вирішення заявленого цивільного позову. При новому судовому розгляді Харківський районний суд Харківської області 24.123.2015 виніс постанову, якою [PERSON] на підставі ст.49 КК України звільнив від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальному справу - закрив. Заявлений цивільний позов вирішено не було, фактично він залишився без розгляду. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO], близько 19-30 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2109» держ. знак № [NUMBER] , рухаючись на 29 км + 600 м а/д Харків - Липці в с.Жовтневе Харківського району Харківської області в напрямку м.Харкова, порушив вимоги п.1.5, п.12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON] . В результаті ДТП чоловік [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а пасажирка велосипеду (позивач) отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Таким чином, своїми діями [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що їй відповідачем було заподіяно моральну та матеріальну шкоду. При цьому зазначає, що її чоловіка - [PERSON] поховали за її кошти, сума яких склала 5000 грн. та що спричинені їй матеріальна шкода складається з суми витрат на її лікування і витрат на поховання чоловіка та становить 75 000 грн. Вказує, що [PERSON] посягнув на життя та здоров`я, недоторканність і безпеку - її та її чоловіка. Трагічна смерть її чоловіка негативно вплинула на її життя, здоров`я, завдала сильних душевних страждань, її звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін.Були порушені її стосунки з оточуючими людьми, навкруги неї склалася специфічна, резонансна обстановка, коли вона не могла спокійно вийти на вулицю, оскільки люди відкрито обговорювали вказану подію, розпитували про хід розслідування та судовий процес, його наслідки, що само по собі утруднювало її життя та відносин з оточуючими. Також зазначає, що на даний час вказана ситуація триває, знайомі та сусіди періодично розпитують її про стан справ, нагадують ДТП та смерть чоловіка. Тим часом у поведінці Відповідача відсутні жодні прояви каяття. [PERSON] завдану шкоду у повній мірі не відшкодував, не приніс вибачень за свій злочин, уникає спілкування. Вказані обставини та поведінка відповідача лише підсилюють її душевні страждання. Між тим смерть рідної людини - чоловіка, природно спричинила їй моральну шкоду, оскільки дана втрата є безповоротною. Крім того сам факт спричинення ій тілесних ушкоджень також спричинив їй моральну шкоду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, за чиї саме кошти було здійснено поховання її чоловіка вона не знає, оскільки в цей час знаходилася в лікарні. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, зазначив, що це був у позивача єдиний шлюб, вона втратила чоловіка, після вказаних подій, нової сім`ї так і не створила, сама стала інвалідом, так і не змогла нормально налагодити своє життя. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди визнав частково у розмірі десяти тисяч гривень, в частині стягнення матеріальної шкоди не визнав. Підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди, та уточнив, що вина була як з його боку так і з боку загиблого. Зазначив, що він після подій, кожного місяця надавав матеріальну допомогу позивачу, виплатив їй близько тридцяти однієї тисячі гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов щодо відшкодування моральної шкоди визнала частково у розмірі 10 000 гривень, в частині стягнення матеріальної шкоди не визнала. Зазначила, що заявлена позивачем сума витрат на лікування у розмір семидесяти тисяч гривень жодним належним доказом не підтверджена, вважала вказані в чеках препарати такими, що не відносяться до спричиненого ушкодження здоров`ю. Пояснила, що поховання чоловіка позивача відбулося за рахунок відповідача, що підтверджується розпискою батька загиблого і з якої вбачається, що відповідач надав йому кошти на поховання. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9) Судом на підставі Постанови Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року було встановлено, що [INFO] приблизно о 19 год. 30 хв. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] , рухаючись на 29 км +600 м а/ш «Харків-Липці» в с.Октябрське Харківського району Харківської області в напрямку м.Харкова, порушив вимоги п.1.5, п.12.3 правил дорожнього руху України. Порушення [PERSON] . вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України виразилося в тому, що він, керуючи вказаним автомобілем, проявив неуважність і при появі на його полосі руху небезпеки у виді рухаючогося в попутному напрямку велосипеду «Україна» під керуванням [PERSON] , своєчасно не вжив міри для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки свого автомобілю, в результаті чого допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля з заднім колесом вказаного велосипеду. В результаті вказаних дій [PERSON] велосипедисту [PERSON] були спричинені тілесні пошкодження, від яких настала смерть останнього, а пасажиру велосипеда [PERSON] були спричинені тілесні пошкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми, забійної рани в скроневій області зліва, що супроводжуються субарахноідальним крововиливом, забоєм головного мозку, закритого осколкового перелому лівої малоберцової кістки в середній третині лівої внутрішньої щиколотки, що відносяться вцілому до категорії пошкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою довгостроковий розлад здоров`я. За вказаною Постановою [PERSON] , [INFO] на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження по справі закрито. Тобто судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] з вини [PERSON] , чоловік позивача - [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а позивач отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Медична документація наявна в матеріалах справи - ряд виписок із медичної карти стаціонарного хворого вказують на стан здоров`я [PERSON] після ДТП.(а.с.25-32) Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА №472612, у [PERSON] третя група інвалідності загального захворювання ( а.с.10). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, 3 група загального захворювання. (а.с.8) Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із спричиненням майнової та моральної шкоди позивачу смертю чоловіка та спричиненням самій позивачці тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що призвело до інвалідності, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу (автомобіля), яким керував відповідач. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Частинами 2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частина 1 ст.1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат, понесених на її лікування у розмірі 70 000 грн., суд зазначає наступне. Дана сума не підтверджена матеріалами справи, оскільки частина копій документів (чеків, наданих позивачем на підтвердження придбання ліків), виявилась дуже низької якості, що не надає суду можливості перевірити обставину, на яку посилається позивач, інша частина чеків ніяк не узгоджується з медикаментозною терапією, зазначеною у Виписках з медичної картки стаціонарного хворого, в зв`язку з чим суд не може встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом здоров`я позивача саме внаслідок ДТП та ліками зазначеними у чеках, тобто вони не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази. Тим самим, потерпілою не підтверджена необхідність придбання нею медичних препаратів для лікування захворювань, отриманих нею саме в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Будь-якого іншого документального підтвердження вказаних витрат (призначення лікаря, список ліків чи інше) стороною позивача надано не було. Отже, вимоги по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди, а саме витрат понесених на лікування у розмірі 70 000 грн., є недоведеними та задоволенню не підлягають. Крім того, судом в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач у період з 2006 по 2011 рік надавав позивачу матеріальну допомогу на лікування, яка в загальному розмірі, на підставі наявних в матеріалах справи розписках склала 22070 грн. Також позивач просить стягнути на її користь 5000 гривень, які були витрачені на поховання її чоловіка. З приводу цього слід зазначити наступне. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, цівитрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 5000 грн. позивачем не надано ніяких доказів на підтвердження понесених нею витрат, та саме такому розмірі. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, розмір збитків, заподіяних в результаті злочину, визначається шляхом подання документів, які підтверджують вартість понесених витрат та розрахункові документи про оплату товарів та послуг. Всупереч вказаним положенням, позивачем не додано накладних, фіскальних чеків, квитанцій на підтвердження позовних вимог в частині понесення похоронних витрат в зазначеному вище розмірі. Також слід зазначити, що відповідно до змісту копії розписки від 28.09.2005 року « [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму 1500 грн. на поховання сина». Крім того, згідно пояснень позивача [PERSON] , наданих нею в судовому засіданні, остання не знає за чиї саме кошти було здійснено поховання її чоловіка, оскільки у той час вона знаходилася у лікарні. Отже судом було встановлено, та не заперечується відповідачем, що поховання чоловіка вона не здійснювала. Аналізуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що витрати на поховання стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. За змістом частини першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та у пункті 24 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його дружина [PERSON] зазнала душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини. Позивач - [PERSON] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, як наслідок зазнала фізичного болю та страждань, в результаті отриманих нею травм стала інвалідом. При цьому слід зазначити, що термін впродовж якого вона страждає від душевного болю та спричинених їй тілесних ушкоджень досяг 12-ти років з моменту ДТП, з того часу позивач нову сім`ю не створила, з зв`язку з чим її звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін. Тобто сам факт спричинення їй тілесних ушкоджень в результаті ДТП спричинив їй моральну шкоду. З приводу аргументів сторони позивача щодо стягнення з відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди, також суд вважає за необхідне зазначити таке. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з смертю близької людини (члена сім`ї) як негативного наслідку ДТП. Суд вважає, що внаслідок ДТП, в якій загинув [PERSON] , відповідачем була завдана позивачу моральна шкода, оскільки вона понесла моральні (душевні) страждання внаслідок втрати члена сім`ї, який на час смерті був працездатного віку, були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями, 1167, 1168,1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Сам факт заподіяння шкоди здоров`ю спричиняє моральну шкоду, що узгоджується з положеннями ст. 23 ЦПК та не викликає сумніву. Враховуючи настання тяжких наслідків в результаті ДТП (втрата чоловіка потерпілої), стан здоров`я самої потерпілого [PERSON] , її інвалідність, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, понесені позивачем цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їй людини та спричиненими позивачу, в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 150000 грн. В задоволенні решти вимог - відмовити. Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial