Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

19 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та присвоєння прізвища [PERSON]. В позовні заяві зазначає, що 29.10.1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану, Радехівського РУЮ зареєстровано шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу є одна неповнолітня дитина. Протягом тривалого часу відповідач зловживає алкогольними напоями і на грунті пияцтва створює неможливі для подружнього життя умови. Неодноразово бив її, погрожував вбивством. Неодноразово за вчинені в сім»ї дебоші попереджався органами поліції. Позивач зрозуміла, що зберегти сім"ю стало неможливо, як і терпіти надалі його неадекватну поведінку. Просить постановити рішення. яким розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований відділом РАЦС Радехівського РУЮ, актовий запис № 69 та залишити їй прізвище [PERSON]. В судове засідання позивач не з»явилася, подала суду заяву, просила постановити рішення про задоволення позову, питання про присвоєння їй прізвища після розірвання шлюбу не вирішувати, проти заочного рішення не заперечує (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.18). Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 29.10.1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану, Радехівського РУЮ, актовий запис за № 69 (а.с.5) Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] (а.с.17). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про присвоєння позивачу прізвища «[PERSON]», то такі на думку суду є безпідставними, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial