Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

28 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти за минулий час за три роки у сумі 180000 гривень. В позовній заяві зазначає, що з 18 квітня 1991р. по 02 грудня 1999 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу фактичні шлюбі відносини з відповідачем не припинялися, вони продовжувати проживати однією сім'єю та вести спільне господарства, та [INFO] у сторін народилася друга дитина - [PERSON]. У лютому 2012р. відповідач припинив сімейні стосунки з позивачем та на даний час проживає окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Також позивачу відомо, що відповідно до податкової звітності середньомісячний дохід відповідача до 2013р. складав 20000 - 25000 гривень. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача із вимогою сплачувати аліменти добровільно, однак останній ухилявся від свого обов'язку утримувати дитину. В зв'язку з викладеним, просить стягнути аліменти за минулий час: 5000 гривень (1/4 доходу відповідача на місяць) ? 36 місяців = 180000 гривень. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд про їх задоволення. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін, покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.3) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач надавав грошові кошти на утримання дочки [PERSON] та допомагав матеріально. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що відповідно до податкової звітності середньомісячний дохід відповідача до 2013р. складав від 20000 - 25000 гривень, а тому вона просить стягнути з відповідача 1/4 частину від його доходу щомісячно, тобто аліменти у розмірі 5000 гривень. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей. Як вбачається із податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2014 рік, загальна сума доходу [PERSON] за звітний (податковий) період становить 204720 гривень. Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що покази свідків є неналежним доказом на підтвердження грошових зобов'язань суд не бере їх до уваги. З огляду на те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. Суд також враховує ту обставину, що за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015р. з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2015р. і до повноліття дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні до його заробітку (доходу), а саме в розмірі 1\\6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. В позовній заяві позивачка зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача із вимогою сплачувати аліменти добровільно, проти відповідач ухилявся від свого обов'язку утримувати дитину. Однак, жодних доказів того, що позивачка зверталася до відповідача із вимогою про надання допомоги на дитину, суду надано не було, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial