Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

27 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] з твердої грошової суми 500 грн до 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття;. Позов обґрунтовано наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого сторони у справі записані батьками. Батько дитини - відповідач у справі, згідно рішення Томашпільського районного суду\~ від 9 січня 2014 року сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що дана сума є недостатньою для матеріального утримання сина, матеріальне становище відповідача покращилося оскільки той офіційно працює в ТОВ «Зернопродукт Липівка» на посаді водія та отримує заробітну плату. Також позивач вказує, що станом на 2017 рік прожитковий мінімум для дитини віком від до 18 років збільшився, зокрема з 1 травня 2017 року становить 1777 грн. ( 50% - 888, 50 грн). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, але у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, оскільки в нього на утриманні є дитина від іншого шлюбу. Зазначив, що офіційно працює в ТОВ «Зернопродукт Липівка» на посаді водія та отримує заробітну плату в розмірі 3200 гривень. Визнав до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року у сторін народилася дитина - [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини батьками записані [PERSON] та [PERSON]\~ (а.с.5). 9 квітня 2009 року між сторонами у справі було розірвано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-АМ № 045380. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с.4). \~ \~ \~ \~ Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 9 січня 2014 року у цивільній справі № 146/2009/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину вирішено \~стягувати з [PERSON], жителя [INFO], ідентифікаційний код платника податку [NUMBER], на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) грн.,\~\~\~щомісячно починаючи з дня звернення до суду з 5 грудня 2013 року до \~досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Як вбачається з довідки № 846 від 17 жовтня 2017 року виданої сільським головою Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, на утриманні [PERSON] знаходиться її малолітній син [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~\~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~\~\~\~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.\~\~ \~ \~ \~ Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~\~\~\~ \~ \~Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру)ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~ \~\~ \~ \~ \~ \~Як встановлено, на підставі рішення Томашпільського районного суду від 9 січня 2014 року аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно. На момент винесення даного рішення відповідач згідно його пояснень не був працевлаштованим, на даний час, як зазначено самим відповідачем в судовому засіданні, останній офіційно працює в ТОВ «Зернопродукт Липівка» на посаді водія та має постійний заробіток. Разом з тим, відповідач [PERSON] має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~ Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обовязку обох батьків утримувати дитину, враховуючи те, що матеріальне становище [PERSON],\~ покращилося, оскільки останній офіційно працює та має постійний заробіток, реальні матеріальні можливості останнього збільшилися, сам відповідач погодився на\~ зміну розміру аліментів, однак позов визнав частково, згідний лише, щоб стягувалися аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень, оскільки має на утриманні ще й на іншу дитину, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та змінити розмір аліментів, визначених за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 9 січня 2014 року, а саме стягувати з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому суд виходить з того, що до Сімейного кодексу була внесена норма, згідно з якою той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину 1/4, на двох дітей \~1/3, на трьох і більше дітей \~50%\~ заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатної особи у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум становив 1600 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 640 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 640,00 гривень судового збору. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial