Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 04.10.2018 [PERSON] повідомлено про підозру від 26.04.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло. Цього ж дня, йому було повідомлено ще про одну підозру від 26.04.2018 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою стаття 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Також, цього ж дня йому було повідомлено ще одну підозру від 11.05.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.06.2018 у справі №712/6693/18 клопотання слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Остапенка Я.О., погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури Штомпелем М.А. про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою задоволено. Надано дозвіл на затримання [PERSON] в якості підозрюваного у кримінальному провадженні №12018250270000241 від 13.02.2018, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.10.2018 у справі №712/6693/18 вирішено відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП Черкаській області Остапенка Я.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON] та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22.00 по 06.00 години, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Цією ж ухвалою [PERSON] було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справа з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків. Також визначено строк дії ухвали тривалістю 60 днів, тобто з 05.10.2018 по 03.12.2018 включно. Покладено на нього обов`язки, передбачені частиною п`ятою стаття 194 КПК України, та зобов`язано: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора ту суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання слідчому його паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Отже, позивач вказує, що його вільне пересування було обмежено, він не міг працювати, лікуватись та здійснювати звичні для його життєдіяльності речі, чим було порушеного його нормальний життєвий уклад. При цьому, будь-яких інкримінованих йому злочинів не вчиняв. Також вказує, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2018 у справі №712/14669/18 надано тимчасовий доступ до речей та документів оператора телекомунікаційних послуг (мобільного зв`язку) «лайфселл» на отримання інформації про вхідні, вихідні дзвінки, дзвінки під час яких з`єднання не відбулися (нульові дзінки), sms-повідомлення про з`єднання із зазначенням типу, дати, часу, тривалості дзвінків, номерів абонентів з`єднань, абонентських номерів оператору мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» за номерами [NUMBER] та [NUMBER] в зоні дії базових станцій компанії ТОВ «лайфселл» з роз шифровкою місця знаходження базових станцій в період часу з 00год. 00хв. 06.02.2018 по 23год. 59хв. 06.03.2018. Вказане здійснено відносно його номерів телефонів, чим на його думку, порушено відносно нього частину першу статті 31 Конституції України за якою, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Оскільки він не вчиняв жодного злочину, а будь-які прямі докази. Які б вказували, що саме він їх вчинив були відсутні - органами слідства було безпідставно порушено конфіденційність його спілкування та отримано доступ до всіх його дзвінків, смс, пересувань і т.д., чим було завдано йому моральних страждань. В подальшому. 01.12.2018 [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та запідозрено його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у житло; ч.3 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у житло, вчиненої повторно; ч.2 ст. 289КК України, а саме - у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно з проникненням у приміщення, ч.1 ст. 263 КК України - незаконне придбання, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 03.12.2018 року прокурором Черкаської місцевої прокуратури Міняйло С.С. затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 289 КК України. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03.12.2019 у справі №707/2615/18 виправдано [PERSON] та визнано невинуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.12.2020 у справі №707/2615/18 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03.12.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином, позивач вказує, що він перебував під слідством та судом 2 роки 2 місяці та 26 днів, тобто з 04.10.2018 (дата вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень) по 29.12.2020 (набрання законної сили виправдувальним вироком). Вважає, що у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, руйнуванні соціальних зв`язків та звичайного способу життя, обмеження особистих прав та свобод, а також необхідності витратити довготривалий час для відновлення справедливості. Оскільки строк перебування під слідством та судом, з дня пред`явлення йому обвинувачення (04.10.2018 ) до набрання законної сили виправдувальним вироком у справі №707/2615/18 (29 грудня 2020 року) становить 26 місяців та 26 днів, позивач вважав, що у грошовому виразі розмір завданої йому моральної шкоди має становить 161 220 гривень, із розрахунку одна мінімальна заробітна плата встановлена в Україні у 2021 році (6000,00 грн.) за кожен місяць перебування під слідством та судом. З урахуванням фактів проведення обшуку за місцем його проживання, обрання запобіжного заходу відносно нього у вигляді домашнього арешту, факту втручання у конфіденційне листування, погіршення відносин із власником будинку де він проживає та сусідами, неможливістю вільно розпоряджатися своїм часом (працювати, лікуватися, відпочивати, тощо), тривалого двохрічного розгляду справ у суді, вважає розумним та справедливим збільшити розмір моральної шкоди. Яка підлягає стягненню на його користь до 180000,0грн., що є лише на 18780,0грн. більшим за мінімальний гарантований Державою розмір. Тому, просив суд стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 180000,0грн. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 03.06.2021 відповідачем - ГУНП в Черкаській області подано відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в позовному обсязі, з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що позивачем подано позовну заяву без додержання вимог ст. 175 ЦПК України (позовна заява має містити зміст позовних вимог до кожного з відповідачів), а відтак позов має бути залишеним без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України. Позивачем не зазначено в позовній заяві в чому саме полягає шкода, завдана неправомірними діями працівників поліції та якими доказами вона підтверджується. Отже, позивач повинен довести що йому було завдано такої шкоди. 04.06.2021 від відповідача - Черкаської обласної прокуратури, надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач не надав до суду будь-яких доказів, щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись наведенням загальних фраз із законодавчих актів. 14.06.2021 від відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Також казначейство вважає, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, а тому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 21 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - адвокат Топор А.І., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додані до неї докази. Представники відповідачів Черкаської обласної прокуратури та ГУНП в Черкаській області - прокурор Хабло О.М. та Коваленко А.П., в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у наданих суду відзивах на позовну заяву. Представник відповідача ДКСУ - А.Ткач, в судове засідання не з`явилась. Проте надала суду письмове клопотання в якому просила проводити розгляд справи без участі представника Казначейства. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.10.2018 [PERSON] повідомлено про підозру від 26.04.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло. Цього ж дня, йому було повідомлено ще про одну підозру від 26.04.2018 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою стаття 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Також, цього ж дня йому було повідомлено ще одну підозру від 11.05.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.06.2018 у справі №712/6693/18 клопотання слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Остапенка Я.О., погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури Штомпелем М.А. про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою задоволено. Надано дозвіл на затримання [PERSON] в якості підозрюваного у кримінальному провадженні №12018250270000241 від 13.02.2018, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.10.2018 у справі №712/6693/18 вирішено відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП Черкаській області Остапенка Я.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON] та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22.00 по 06.00 години, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Цією ж ухвалою [PERSON] було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справа з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків. Також визначено строк дії ухвали тривалістю 60 днів, тобто з 05.10.2018 по 03.12.2018 включно. Покладено на нього обов`язки, передбачені частиною п`ятою стаття 194 КПК України, та зобов`язано: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора ту суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання слідчому його паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2018 у справі №712/14669/18 надано тимчасовий доступ до речей та документів оператора телекомунікаційних послуг (мобільного зв`язку) «лайфселл» на отримання інформації про вхідні, вихідні дзвінки, дзвінки під час яких з`єднання не відбулися (нульові дзінки), sms-повідомлення про з`єднання із зазначенням типу, дати, часу, тривалості дзвінків, номерів абонентів з`єднань, абонентських номерів оператору мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» за номерами [NUMBER] та [NUMBER] в зоні дії базових станцій компанії ТОВ «лайфселл» з роз шифровкою місця знаходження базових станцій в період часу з 00год. 00хв. 06.02.2018 по 23год. 59хв. 06.03.2018. Вказане здійснено відносно номерів телефонів, якими користувався [PERSON] . 01.12.2018 [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та запідозрено його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у житло; ч.3 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у житло, вчиненої повторно; ч.2 ст. 289КК України, а саме - у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно з проникненням у приміщення, ч.1 ст. 263 КК України - незаконне придбання, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 03.12.2018 року прокурором Черкаської місцевої прокуратури Міняйло С.С. затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 289 КК України. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03.12.2019 у справі №707/2615/18 виправдано [PERSON] та визнано невинуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.12.2020 у справі №707/2615/18 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03.12.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї постанови розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5). із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обовязків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї, на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Статтею 5 Конвенції гарантовано право потерпілого від арешту або затримання, на відшкодування шкоди. Під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строк Конвенція розуміє також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки КПК України під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину обмежує особу у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо. Отже, тривалість досудового слідства протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду, у тому числі моральну. Таким чином, суд вважає, що внаслідок незаконного порушення проти позивача кримінальної справи, незаконного звинувачення у вчиненні злочинів, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період часу з 22.00год. до 06.00год. з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, незаконного проведення обшуку у його житлі та розкриття конфіденційності його листування та спілкування, [PERSON] зазнав моральних страждань: були порушені його права як громадянина, оскільки він був позбавлений можливості працювати і жити повноцінним життям. В період слідства не міг вільно пересуватися, не мав можливості вільно реалізовувати свої плани, звички, бажання; погіршилися його відносини в життєвих стосунках з оточуючими; йому довелося докладати значних зусиль для поновлення попереднього стану. За правилами ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2203цс15від 02 грудня 2015 року, постанові Великої Палати Верховного суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17. Розмір мінімальної заробітної плати станом на день подання позову становить 6000 грн. Оскільки строк перебування під слідством та судом, з дня пред`явлення [PERSON] обвинувачення (04 жовтня 2018 року ) до набрання законної сили виправдувальним вироком у справі №707/2615/18 (29 грудня 2020 року) становить 26,87 місяці, розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування становить 161220 грн. (26,87х6000). Щодо вимоги позивача про збільшення розміру моральної шкоди до розміру 180000грн., то, з огляду на обставини справи та дослідженні судом докази, суд не знайшов достатніх підстав для задоволення вказаної вимоги.

Outcome: partial