Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконною відмову [PERSON] (транспортного) страхового бюро України здійснити відшкодування, стягнути на його користь з Моторно-транспортного страхового бюро України страхове відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 50000,00 (пятдесят тисяч) гривень, стягнути на його користь з [PERSON] компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 78331,95 (сімдесят вісім тисяч триста тридцять одна) гривня, 95 коп. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача МТСБУ позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.10.2015 року о 07 годині 30 хвилин [PERSON], (далі Відповідач-1), керуючи автомобілем [NUMBER], в м.Одесі на вул. Ковалевського, не надав дорогу автомобілю [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зіткнулись та отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Toyota», р.н. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 369240 від 22.08.2015 року. Винність Відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія АП2 № 245102 від 20.10.2015 року, складеним уповноваженою посадовою особою в установленому законом порядку. На підставі цього протоколу, схеми ДТП, пояснень осіб по адміністративній справі, Приморським районним судом м. Одеси, винесена Постанова від 19.11.2015 року про притягнення Відповідача-1 [PERSON] до відповідальності. Вказаною Постановою від 19.11.2015 року Відповідача-1 визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та призначено покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 гривень. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди Позивачу було не відомо про те чи застрахував свою цивільно-правову відповідальність Відповідач-1 [PERSON], який ухилявся від надання будь-якої інформації відносно своєї страхової компанії. Не знаючи до якої страхової компанії адресувати вимогу Позивач за власні кошти замовив проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Для оцінки нанесеного збитку автомобілю [NUMBER], Позивач звернувся до судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз [PERSON] для проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю та отримав Висновок № 321/15 від 30 грудня 2015 року, що міститься у матеріалах справи. Розмір завданої шкоди відповідно до Висновку № 321/15 від 30 грудня 2015 року становить 126831, 95 (сто двадцять шість тисяч вісімсот тридцять одну) гривню, 95 коп. Вартість послуг експерта відповідно до квитанції №130 від 30.11.2015 р. становить 1500, 00 (одна тисяча пятсот) гривень, 00 коп, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.. Після визначення розміру заподіяної шкоди Позивач відремонтував свій а/м «Toyota». 10.03.2016 року Позивач дізнавшись, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована, а відповідальним за відшкодування цієї шкоди є МТСБУ надіслав в Моторне Бюро заяву про настання ДТП та додав документи, вказані в ст. 35 Закону 1961-IV 14.04.2016 року Позивач отримав лист від МТСБУ № 3/1-05/10069 від 08.04.2016 з повідомленням про відмову в виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови у відшкодуванні Відповідач-2 МТСБУ було те, що на момент огляду представником МТСБУ пошкодженого автомобіля Позивача, його в порушення п. 33.3 ст. 33 Закону 1961- IV було відремонтовано. Вичерпний перелік підстав для відмови від здійснення страхового відшкодування міститься в п. 37.1 ст. 37 Закону 1961-IV. Серед підстав, наведених в ст. 37 можна виділити «невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди». Довідка про настання ДТП, постанова Приморського районного суду м. Одеси і копія Висновку судового експерта № 321/15 були подані до МТСБУ разом з заявою та іншими документами, тому відмова МТСБУ здійснити відшкодування є безпідставною та такою, що не грунтується на вимогах ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач-2, Моторне (транспортне) страхове бюро України, подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказує, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] з огляду на те, що Позивачем не виконано «обовязок» в 3-денний термін з дня настання ДТП письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про пригоду, встановленого МТСБУ зразка. Підтверджуючи такий обовязок Відповідач-2 послався на п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону №1961-IV): «У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу». У вказаній нормі чітко встановлений обовязок учасника дорожньо-транспортної пригоди в термін не пізніше 3 робочих днів письмово повідомити страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування, тобто страховика, з яким сам [PERSON] уклав договір обов'язкового страхування. Відповідно до ст. 35 Закону №1961-IV страхове відшкодування страховиком винуватця ДТП потерпілому здійснюється на підставі його письмової заяви про відшкодування: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування». Граничний строк для подання такої заяви п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV 1 рік при пошкоджені майна потерпілого та 3 роки якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого. Крім того в п. 19 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що: у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Факт дорожньо-транспортної пригоди встановлений Відповідачем-2 МТСБУ з наданої довідки про настання ДТП. Причини та обставини настання ДТП встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року по справі № 522/22058/15-п. Розмір заподіяної шкоди був встановлений судовим експертом [PERSON] у Висновку експертного дослідження № 321/15 від 30 грудня 2015 року. У запереченні на позовну заяву Відповідач-2, Моторне (транспортне) страхове бюро України, визнав факт ДТП, а отже визнав настання страхового випадку. Пункт 37.1. ст. 37 Закону №1961-IV містить вичерпний перелік підстав для відмови страховика в виплаті страхового відшкодування. Позивач [PERSON] подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування 10.03.2016 року, тобто через 4 місяці після ДТП, що свідчить про обов'язок Відповідача-2, [PERSON] (транспортного) страхового бюро України здійснити виплату страхового відшкодування. Суд дійшов висновку, що сам лише факт порушення порядку та строків повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, не може бути підставою для відмови у здійсненні регламентної виплати. Так, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, МТСБУ зобов'язане виплатити регламентну виплату. Відмова ж у здійсненні такої виплати можлива лише у тому разі, якщо таке невиконання обов'язків, визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", перешкодило МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, факт ДТП та винні дії Відповідача [PERSON], встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року, згідно якої Відповідач [PERSON] за результатами даного ДТП визнаний винним у здійсненні адміністративного правопорушення та на нього накладено штраф в сумі 340 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини ДТП встановлені вищезазначеним судовим рішенням, а тому є встановленими і такими, що не підлягають доказуванню. Враховуючи, що позивачем на адресу МТСБУ були направлені всі необхідні документи, підтверджуючі факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, пошкоджений автомобіль був наявний у позивача на час звернення його до МТСБУ, у останнього не було правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати). В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що проведення позивачем ремонтно-відновлювальних робіт транспортного засобу позбавило МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, як вбачається з матеріалів справи, страховий випадок безспірно встановлений і не оспорюється сторонами, а тому порушення потерпілим визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного законом строку повідомлення про настання страхового випадку. Доказів неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, а також причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди Відповідачем-2 суду не надано. Рішення МТСБУ про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку згідно п. 36.7 ст. 36 Закону 1961-IV. Відповідно до ч. 9.2 ст. 9 Закону 1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 9.4 ст. 9 Закону 1961-IV страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Враховуючи наведене, слід підсумувати, що з Відповідача [PERSON] транспортного (страхового) бюро України підлягає стягненню на користь Позивача [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 50000,00 (пятдесят тисяч) гривень. Також, суд вважає, що Відповідач [PERSON] повинен відшкодувати Позивачу [PERSON] завдану шкоду за вирахуванням суми страхового відшкодування, а саме: 78331,95 (сімдесят вісім тисяч триста тридцять одну) гривню, 95 коп. Приписами ст.1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням. Ч. 1 ст. 88 передбачено, що: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати стягнути пропорційно з відповідачів.

Outcome: partial