Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі-ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, набутим під час виконання трудових обов`язків, посилаючись на те, що він у період з\~13.12.1995р. по 04.12.2018р. працював гірником очисного забою у підземних умовах праці на шахті «Ювілейна». Вказана шахта входить до підприємства відповідача, який неодноразово змінював свої назви (Рудник «Суха Балка», ВАТ «Суха Балка», ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», ПрАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», ПрАТ «СУХА БАЛКА»). Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у позивача було виявлено наступні професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, синдром периферичної ангіодистонії з вираженими вегетативно-трофічними розладами на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), у поєднанні з остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 2) радикулопатія попереково-крижова (L5, S1), переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 3)хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня. Довідкою МСЕК №054779 від 11.07.2019р. позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності первинно (40%- вібр.хвороба, 15%-радик., 10%-хрон.бронхіт). Довідкою [NUMBER] №017383 від 11.07.2019р. позивачу встановлено третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Завдана моральна шкода, полягає в тому, що позивач у досить молодому віці (45 років) в результаті набутих професійних захворювань відчуває постійні фізичні болі і страждання, у зв`язку з чим вимушений постійно лікуватися. Внаслідок чого порушуються його нормальні життєві зв`язки та він позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання. Складнощі, що виникли в його житті внаслідок втрати працездатності, призводять до психологічного дискомфорту, порушення душевної рівноваги вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в\~271 245,00 гривень, яку просив стягнути з відповідача. 09 вересня 2019 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі доказами. 18 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Відповідач скористався своїм правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням шкоди підприємство не вчиняло. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] , працював у період з 13.12.1995р. по 04.12.2018р. працював підземним гірником очисного забою на шахті ПрАТ «Суха Балка». 04.12.2018 року позивача було звільнено з ПрАТ\~Суха Балка\~ у зв`язку з виходом на пенсію згідно\~ст.38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у позивача було виявлено наступні професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, синдром периферичної ангіодистонії з вираженими вегетативно-трофічними розладами на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), у поєднанні з остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 2) радикулопатія попереково-крижова (L5, S1), переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 3)хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня. 20 травня 2019 року комісією у складі: лікаря з гігієни праці відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, лікаря невропатолога-профпатолога Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, директора з охорони праці, промислової безпеки та охорони навколишнього середовища ПрАТ\~Суха Балка,голови профспілки металургів та гірників України\~ПрАТ\~Суха Балка, технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, було проведено розслідування випадку причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 травня 2019 року професійні захворювання виникли за таких обставин: працюючи на шахті\~«Ювілейна»\~гірником очисного забою в підземних умовах виконував роботи з випуску і ліквідації зависань руди в вертикальних виробках, дроблення негабаритів, доставку руди скреперними лебідками в рудоспуск та підпадав під дію наступних шкідливих виробничих факторів: вібрації, шуму, що перевищують ГДР, а також працював у незручній робочій позі 44,5% тривалості робочої зміни замість допустимої 25%. Довідкою МСЕК № 054779 від 11.07.2019 року позивачу первинно встановлено\~65% втрати професійної працездатності (40%- вібраційна хвороба, 15%-радикулопатія, 10%-хронічний бронхіт). Довідкою МСЕК № 017383 від 11.07.2019р. позивачу встановлено третю групу інвалідності. Суд, встановив, що між сторонами були наявні трудові правовідносини, а професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Згідно статті 3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм\~надано право\~відшкодовувати моральну\~шкоду за\~рахунок власника\~або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповіднодо нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У пункті 13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. У відповідності зі ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд, дослідивши медичні документи позивача про отримання ним професійних захворювань, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, знаходженні на його утриманні неповнолітньої дитини, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача на протязі 22 років 11 місяців. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 89999 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно відшкодування витрат позивача на правову допомогу слід зазначити, що відповідно до положень ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Частиною 8\~статті 141ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 30 серпня 2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Бузинарською Д.М. було укладено договір про надання правової допомоги № б/н, копію якого позивач надав до суду. Згідно наданій суду квитанції від 30.08.20.19 року, що видана адвокатом Бузинарською Д.М., вартість послуг з надання правової допомоги, які були оплачені позивачем, становить 3000 грн. Згідно наданого до суду акту наданих послуг від 03 вересня 2019 року на виконання договору адвокатом Бузинарською Д.М. було витрачено 4 години (попереднє опрацювання документів та законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; вивчення судової практики по аналогічним справам; консультування та підготовка позовної заяви). Також позивач надав квитанцію про сплату коштів за зазначеним вище договором у розмірі 3000 грн., яку в позовній заяві просить стягнути з відповідача 3000 гривень, однак вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на\~користь[PERSON] , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 995 гривень 39 копійок, оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено частково, та зазначений розмір відповідає пропорційності задоволенню позовних вимог. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 899 гривень 99 копійок.

Outcome: partial