Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

12 листопада 2013 року позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокоммуненерго» (далі ОКП) звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачка мешкає за адресою: [ADDRESS], та не вносить в повному обсязі плату за поставлену теплову енергію, у зв'язку з чим склалася заборгованість за період з 01 червня 2003 року до 30 вересня 2013 року у сумі 22332 грн. 04 коп., яку просить стягнути з відповідачки. Ухвалою суду від 20 січня 2014 року за клопотанням позивача залучено до участі в справі як співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Орлова Н.І.., яка діє на підставі довіреності від 27 грудня 2013 року № юр/6918, підтримала позов в повному обсязі, просила стягнути з відповідачів суму заборгованості в рівних частках. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності виданої відповідачкою [PERSON] 13 січня 2014 року, позов не визнала та пояснила, що з червня 2010 року в квартирі відсутні радіатори, які було викрадено під час ремонту системи опалення, що проводив самовільно голова правління ОСББ. Просила застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, заяви про розгляд справи за їх відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходили. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачки, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.5 ч.3 ст..20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" від 2 червня 2005 року N 2633-IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 02 листопада 1993 року. Співвласниками не визначено інший розмір часток, а тому частки співвласників є рівними. (а.с.53,54) Позивач надавав послуги теплопостачання на вищевказаний будинок, у даному випадку, є виробником послуг, що підтверджується відповідними актами про включення та відключення опалення на початку та закінченню опалювального сезону відповідно. (а.с.11-28) Згідно наданої позивачем копії особового рахунку, заборгованість з поставленої теплової енергії за період з 01 червня 2003 року по 30 вересня 2013 року становить 22332 грн. 04 коп. (а.с.3-7) Враховуючи наведене, суд вважає, що факт несплати відповідачами послуг позивача у період з 01 червня 2003 року по 30 вересня 2013 року знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Позиція представника відповідачки щодо безпідставності нарахування оплати за послуги з теплопостачання з червня 2010 року в наслідок відсутності радіаторів центрального опалення в квартирі, що належить на праві власності відповідачам, що підтверджується актом від 15 жовтня 2010 року депутата Кіровської міської ради, з якого вбачається, що в квартирі відповідачів відсутні батареє центрального опалення, не заслуговує на увагу з наступних підстав. Відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок), питання щодо вирішення зазначених питань вирішується постійно діючою міжвідомчою комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, яка створюється рішенням орган місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади. Відповідно до п.2.6 та п.2.7 зазначеного Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Таким чином, відповідачами житло відключено від системи центрального опалення самовільно, без дотримання відповідної процедури та дозволу. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється та не є підставою для звільнення від обов'язку по оплаті наданих позивачем послуг. Єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який після закінчення робіт подається відповідній комісії для затвердження. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року позовна давність встановлювалася у три роки. У відповідності до ст.79 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності переривався здійсненням зобов'язаною особою дій, які свідчать про визнання боргу. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Відповідно до ст.257 ЦК України позовна давність встановлюється в три роки. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Останній платіж було зроблено в листопаді 2008 року, що вбачається з особового рахунку, наданого позивачем. Відповідачами не було зроблено жодних дій, починаючи з грудня 2008 року, які б свідчили про визнання ними боргу. Суд не може прийняти до уваги відмітку в копії особового рахунку про договір реструктуризації заборгованості № 1043, оскільки зазначений договір суду не наданий, а тому не можливо визначити з ким укладено цей договір, на яких умовах, заборгованості за який період стосується цей договір, у разі його наявності. При розгляді справи, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, оскільки строк позовної давності не зупинявся і не переривався, позивачем не вказані причини пропуску строку позовної давності, а також представником відповідачки заявлено про застосування позовної давності. Враховуючи зазначене, з нарахованої позивачем суми заборгованості за надані послуги слід виключити період з 01 червня 2003 року по 30 вересня 2010 року, оскільки з позовом позивач звернувся 12 листопада 2013 року, яка склала відповідно до наданого розрахунку 12487 грн. 23 коп. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт несплати відповідачами послуг позивача знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає стягненню заборгованість за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2013 року відповідно до розміру часток кожного співвласника, а саме 2461 грн. 20 коп. ( 22332,04 грн. - 12487,23 грн. = 9844,81 грн./4 - розмір частки кожного відповідача) - з кожного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 214 гривень 60 копійок, що становить мінімальний розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, і з кожного підлягає стягненню 57 гривень 35 копійок. ( 214,60 грн/4 ) . На підставі викладеного,

Outcome: partial