Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

06 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 12125,07 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 травня 2016 року по 05 жовтня 2016 року та індексації заробітної плати за період з січня 2015 року по травень 2016 року у сумі 10556 гривень. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 16 серпня 2010 року він працював в ПАТ «СМФ «Азовстальбуд» на посаді бетонника 4 розряду за строковим трудовим договором. 26 травня 2016 року він звільнився за власним бажанням згідно до ст.. 38 КЗпП України. Заробітну плату останнім часом відповідач не виплачував та не виплатив на момент звільнення. Він неодноразово звертався до керівництва з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, але керівництво мотивує наявність заборгованості фінансовою кризою на підприємстві. 27 грудня 2016 року до суду надійшла заява від [PERSON] про зміну позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9244,43 гривень з виплатою компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку з порушенням строків виплати, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 травня 2016 року по день постановлення рішення по справі у розмірі 31432,32 гривень. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності за участю його представника. Представник позивача адвокат [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, просила уточнені позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача до суду не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки, серія АХ № 849135, позивач [PERSON], з 16 серпня 2010 року по 26 травня 2016 року працював у ПАТ «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» на посаді бетонника 4-го розряду (а.с. 8-9). На підставі наказу № 25-к від 26 травня 2016 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП України (а.с. 31-32). Згідно довідки ПАТ «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» № 08/193 від 30 листопада 2016 року, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 30 листопада 2016 року становить 9244 гривень 43 копійки (а.с. 37). Отже, суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем саме у зазначеному розмірі, і саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ПАТ «Азовстальбуд». Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата). На підставі наведеного, враховуючи, що відповідачем порушені строки виплати позивачу належної йому заробітної плати, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 9244 гривень 43 копійки з нарахуванням та виплатою компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд також виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.83,94,97 КЗпП України, ст.ст.1,15,21 Закону України «Про оплату праці»,щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки ПАТ «Азовстальбуд» за № 08/005 від 12 січня 2017 року, середньомісячна заробітна плата працівника [PERSON], розрахована у відповідності з Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, становить 2585,39 гривень. Між тим, як вбачається з табеля обліку робочого часу та заробітної плати за травень та розрахункових листків позивача, оплата праці здійснювалась [PERSON] з урахуванням відпрацьованих годин. Отже, з урахуванням кількості відпрацьованих годин [PERSON] та середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, що передують звільненню, а саме: 328 годин та 5050,17 гривень, про що свідчать розрахункові листки позивача, середньогодинна заробітна плата становить 15,40 гривень (5050, 17 гривень : 328 годин = 15,40 годин). Позивач був звільнений 26 травня 2016 року, але розрахунок з ним не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати звільнення тобто з 27 травня 2016 року по день постановлення рішення - 13 січня 2017 року, включно. Кількість годин за вказаний період, виходячи з середньої кількості годин за останні два місяці, що передують звільненню, а саме 164 години, становить 1305 годин (88 годин за травень 2016 року + 1148 годин за період з червня 2016 року по грудень 2016 року включно + 69 годин за січень 2017 року). У зв'язку з цим на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20097 гривень, яка розрахована наступним чином: 1305 робочих годин х середньогодинна заробітна плата 15,40 гривень. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачем, оскільки він зроблений з урахуванням середньоденного заробітку за листопад та грудень 2016 року, тобто місяці коли позивач вже не працював на підприємстві відповідача. У відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial