Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

що позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитину. Свої вимоги мотивує наступним. Вказала, що вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від їхніх відносин [INFO] у них народився син, [PERSON] . Однак, стосунки не склалися і вони з відповідачем розійшлися, а син проживає з нею. Вказує, що відповідач добровільно відмовляється утримувати сина та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона самостійно на даний час не може забезпечити дитині, тому батько, який є фізично здоровий та працездатний, не має інших утриманців, може та повинен сплачувати аліменти на утримання дитини сина [PERSON] . Тому просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1997,00грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня народження до його повноліття. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач подав до суду відзив на позов (а.с.16), відповідно до якого позов не визнає, так як не вважає себе батьком вказаної дитини, а саме [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що він і не зазначений батьком у свідоцтві про народження вказаної дитини. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України не скористалася. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . З копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданої Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 11.02.2020 року встановлено, що батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.5). Дитина проживає з матір`ю. Із представленої Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на вимогу суду копії актового запису №80 від 11.02.2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що [PERSON] , народився у м.Калуш Івано-Франківської області. На підставі актового запису №80 від 11 лютого 2020 року про народження дитини внесено відомості про батька дитини [PERSON] у свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданої Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 11.02.2020 року. Підставою запису відомостей про батька є заява матері [PERSON] про державну реєстрацію народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України №424/05.01-08 від 11.02.2020 року (а.с.19). Отже, запис про батька у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , зроблено у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою останньої. Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та відзиві обставинам, суд дійшов такого висновку. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 125, ч. 1 статті 126 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. В силу до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, матеріалами справи встановлено, що запис про батька дитини виконаний за прізвищем матері, та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, заявою. Аналізуючи встановлені обставини справи та визначені Законом підстави, які дають право на стягнення аліментів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачем не представлено доказів, які б свідчили про те, що батьком дитини є [PERSON] . Позов про встановлення батьківства позивачем [PERSON] не подавався. Таким чином, позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог про батьківство відповідача. Отже, позов є необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed