Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що сторони з 09.06.2012 року до 05.11.2015 року перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю, яка безпосередньо займається його вихованням та матеріальним утриманням. Разом з тим, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання по утриманню дитини. За викладених обставин позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дитина в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 13.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Також звертає увагу на те, що на даний час, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Тому на даний час знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Практично всі витрати на дитину бере на себе її мати [PERSON], так як [PERSON] самостійного доходу немає. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечив з тих підстав, що він кожного тижня відвідує свого сина [PERSON], приносить та дає кошти, продукти харчування, неодноразово купував предмети одягу та медикаменти і майже всі візити до лікаря відбувалися за його участі. Також вказав що він не відмовляється здійснювати утримання дитини та догляд за ним, однак розмір коштів на утримання [PERSON] на його думку є дуже завищений та визначено безпідставно, оскільки [PERSON] на даний час безробітній. Просив позов задовольнити частково, заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2500 грн., просить стягувати на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 350,10 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того відповідач пояснив, що він постійно доглядає свою матір [PERSON], в якої друга група інвалідності по зору і вона майже не бачить та має хворе серце, також доглядає свого родича [PERSON], який хворіє і до того ж держава не забезпечує його пенсією. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як було встановлено в ході розгляду справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2015 року розірваний. Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області від 15.11.2012 року серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 11) Згідно довідки від 30.09.2015 року виданої МКП «ЖЕК № 15» [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. ( а. с. 21) З консультативного висновку спеціаліста від 23.10.2015 року № 369 вбачається, що [PERSON] є часто хворіючою дитиною. ( а.с.30) Відповідачем подано до суду ксерокопії медичних виписок, обстежень, консультації та призначень відповідних лікувань, що підтверджує наявність хвороби у відповідача. ( а. с. 96-121) Також судом встановлено, що у [PERSON] у 2015 році були 2 депозити, що підтверджується супровідним листом № 37-12/2107 від 02.11.2015 року та випискою виданими Вінницьким обласним управлінням АТ «Ощадбанк», супровідним листом № 20.1.0.0./2-20151105/3762 від 10.11.2015 року та виписками виданими ПАТ КБ «Приватбанк». З даних виписок вбачається, що загальна сума банківських вкладів (депозитів) протягом 2015 року, які були відкриті чи поповнювались [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк», становить більш як 550500 грн. Доказів наявності коштів на інших рахунках суду не надано. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в судовому засіданні позивач, станом на сьогоднішній день неповнолітня дитина перебуває на її утриманні, в той же час відповідач, як батько дитини, участі у її утриманні та вихованні не приймає. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України. Так, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а те, що відповідач працездатна, особа, а також стан здоров'я [PERSON], який має на утриманні престарілу матір, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд враховує, що позивач не надав суду доказів щодо того, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 2500 гривень щомісячно та не заявляв клопотання щодо витребування чи забезпечення доказів. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що він не працює, проте він не визнаний інвалідом, не подав документів, які б свідчили про протипоказання до будь-якої роботи, відповідно, має можливість працевлаштуватися, тому суд приходить до висновку, що відповідач може і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу дитині. В судовому засіданні [PERSON] не надав докази, того що кошти, Які перебували на депозитних рахунках, ним були використані, дані кошти в нього залишаються і він в змозі сплачувати аліменти. Також слід критично оцінювати пояснення відповідача, що дані кошти є власністю його матері, оскільки це не підтверджено жодними належним та допустимими доказами. При цьому суд вважає, що слід досить критично оцінити надані позивачем розрахунки щодо витрат зокрема на продукти харчування, оскільки в наданих квитанціях міститься перелік продуктів як для дитини, так і для дорослої особи. Також не надано належних та допустимих доказів того, що ліки придбавались саме для дитини [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд бере до уваги ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2016 рік", якою встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з січня 2016 року складає 1167 грн. Суд вважає за необхідне та доцільне з урахуванням всіх обставин справи стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. щомісяця. Ст. 191 СК України вказує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд вважає, що залишення позову про стягнення аліментів без розгляду не є підставою для стягнення їх за минулий період, оскільки позивачем не доведено того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. Так, в ході судового розгляду фактично було встановлено, що відповідач бачив дитину, при цьому купував для неї певні речі, здійснював оплату потреб для дитячого садочка. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, а аліменти слід стягувати з моменту звернення до суду 31.12.2015 року. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1300 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та безпосередньою участю адвоката в розгляді цивільної справи. Виниклі правовідносини врегульовані ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: partial