Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

04.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 листопада 2009 року (актовий запис №07) Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області; про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій формі у розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей віком до 6 років, що на момент звернення до суду складає 1032 грн. на місяць; про стягнення з [PERSON] на її утримання до моменту закінчення перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років у розмірі 30 відсотків від мінімальної заробітної плати, яка на момент звернення до суду становить 1218,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 30.11.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області; мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. З осінні 2013 року відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У зв'язку з цим, на початку січня 2014 року вона припинила з відповідачем шлюбні відносини і перестала вести спільне господарство. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей. Вона неоднарозово зверталася до нього з проханням надавати кошти для дітей, а також на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, але відповідач їй відмовив. У зв'язку з тим, що відповідач має мінливий заробіток, вважала, що розмір аліментів належить визначити у твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні від позову не відмовилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що не має письмових доказів розміру доходів відповідача, але їй відомо, що той отримує за тиждень роботи близько 2000 грн. Сама вона, крім допомоги на дитину, розмір якої становить близько 900 грн., інших доходів не має, а також не має батьків чи інших родичів, які б могли надавати їй матеріальну допомогу. На даний час, вона вимушена піти на роботу без оформлення трудових відносин, але зарплату ще жодного разу не отримувала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що згоден з вимогами про розірвання шлюбу та про стягування аліментів на утримання дітей. Проти стягнення аліментів на утримання дружини заперечував мотивуючи відсутність достатнього рівня доходів для цього. Він працює на будівельних роботах без оформлення трудових відносин, має доходи в середньому близько 2000 грн. на місяць. Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копій свідоцтв про народження сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.11.2009 року, від шлюбу мають: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 4-6, 13). Позивачкою в позовній заяві зазначено, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, спільні діти проживають з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає, проти чого не подав заперечень і відповідач. Спору про розділ майна та місце проживання дітей між сторонами немає. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] наполягали на розірванні шлюбу, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б їхнім інтересам. За таких обставин, в частині вимоги про розірвання шлюбу позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають суттєве значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач [PERSON] визнав позов в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей віком до 6 років, що складає по 309 грн. 60 коп. на кожну дитину, наявні законні підстави для стягування аліментів у такому розмірі, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. У відповідності з ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Позивачкою [PERSON] надано докази того, що вона має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку дочкою [PERSON], [INFO]. Враховуючи повідомлені сторонами відомості про доходи відповідача [PERSON], з урахуванням розміру аліментів, що підлягають стягуванню з нього на утримання дітей, вимога про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає частковому задоволенню шляхом стягування на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку по 200 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., понесенні нею за подання позову в частині вимоги про розірвання шлюбу, а також 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід Державного бюджету України за вимоги позову щодо стягування аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial