Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], предмет якого складає вимога про стягнення з відповідача на його користь суми грошового боргу в розмірі 1339 доларів США або в національній валюті в розмірі 32994 грн. основного боргу та штрафу в розмірі 3% річних від суми неповернутого боргу в розмірі 990 грн., а всього 33984 грн., а також судових витрат по справі. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 530, 533, 625 ЦК України, ст.ст. 118-120 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: паспорт громадянина України з дублікатом картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.4), розписка від 22.05.2015 року (а.с.5), паспорт громадянина України з карткою фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с.6-7), довідка зав. сектора ММСБ №10003/0306 [PERSON] про курс долару США (а.с.8). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 22 травня 2015 року він передав у борг [PERSON] на її прохання 1300 доларів США з умовою повернення боргу до 15 липня 2015 року. В день отримання від нього зазначеної суми грошей [PERSON] написала про це розписку, але в зазначений в договорі строк борг не повернула і в наступному попри безкінечні обіцянки повернути борг, так і не повернула його. У відповідності з приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, а відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. За довідкою установи банку курс долара США на час подання позовної заяви становить 25,38 грн. за один долар США. Таким чином, на його думку, сума боргу відповідача в національній валюті складає 1300 * 25,38 = 32994 грн. Вказує також, що за зазначених вище обставин відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання на 12 повних місяці. У відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За даних обставин, коли індекс інфляції охоплюється показником курсу долара в національній валюті, відповідач, на його погляд, має сплатити додатково лише три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 39 доларів США, тобто загалом складає 3% від загальної суми боргу в національній валюті, або 32994/100 * 3% = 990 грн. Тому загальна сума боргу відповідача складає: 32994 + 990 = 33984 грн., яку він і просить стягнути на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню: слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22 травня 2015 року в розмірі 1300,00 доларів США, а також відшкодувати підтверджені документально понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити. При цьому суд виходив з такого. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існують позикові відносини, які виникли на підставі договору позики від 22.05.2015 року (а.с. 5), у зв'язку з невиконанням якого і виник цивільно-правовий спір. Відповідно до умов договору позики від 22.05.2015 року [PERSON] зобов'язалася повернути отримані за договором 1300 доларів США [PERSON] не пізніше 15.07.2015 року. На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконано. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Через невиконання взятих зобов'язань і виник цивільно-правовий спір. Суд відносить передані позивачем відповідачеві за договором позики 1300 доларів США, до категорії речей, визначених родовими ознаками, а тому поверненню позикодавцеві підлягає лише така ж кількість речей того ж роду та такої ж якості відповідно до статті 1046 ЦК України. За викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1046 ЦК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1300 доларів США за договором позики від 22 травня 2015 року. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення у відповідності зі статтею 625 ЦК України "суми штрафних" у розмірі трьох процентів річних від суми неповернутого боргу в розмірі 990 грн., суд виходив з того, що позичені 1300 доларів США не є сумою грошових коштів у розумінні ст. 1046 ЦК України, а є речами, визначеними родовими ознаками. Згідно статті 192 ЦК України грошовими коштами є гроші. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею в Україні є гривня. Відповідно до п.1.ч.2. ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються засади створення і функціонування грошового ринку, так само як відповідно до п.7 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначається правовий режим власності, що, на переконання суду, не допускає можливості зміни таких засад та правового режиму іншими правовими актами. Правова позиція, яка запропонована позивачем в позовній заяві, на думку суду, спрямована на формування переконання, що грошовою одиницею (грошима, грошовими коштами) в Україні також є й іноземна валюта, а позикове зобов'язання за договором від 22 травня 2015 року є грошовим зобов'язанням. Таке суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що приписи ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до правових відносин, які витікають із договору позики від 22 травня 2015 року. При вирішенні цього питання судом також взято до уваги й приписи частини другої статті 1048 ЦК України про те, що договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Враховуючи викладене, суд критично оцінює й посилання позивача на приписи статті 533 ЦК України, якими той обґрунтовує свої доводи про стягнення боргу за договором позики від 22 травня 2015 року в національній валюті. Його посилання на те, що згідно частини першої цієї статті грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, не узгоджується з приписами статті 1046 ЦК України, та суперечить встановленим обставинам про позику 1300 доларів США, які не є грошима в розумінні статті 99 Конституції України та статті 192 Цивільного кодексу України, та не є грошовим еквівалентом зобов'язання в іноземній валюті в розумінні ст. 524 та ст. 533 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 551,20 грн. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, що документально підтверджено (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial