Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

що позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13 вересня 2003 р. перебував у шлюбі з відповідачкою. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2015 р. шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ним набуто у власність чотирикімнатну квартиру № 296 по проспекті [PERSON], 12, що в м. Калуш Івано-Франківської області. Спірна квартира набута за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Ці кошти він одержав від продажу квартири [ADDRESS], що в м. Калуш, згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2006 р. Цього ж дня він придбав собі квартиру № 296 по проспекті [PERSON], 12, що в м. Калуш Івано-Франківської області. Отже, вказана квартира є його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просять задовольнити позов. Відповідачка та її представник позову не визнали. Зокрема, відповідачка пояснила, що за квартиру № 296 по проспекті [PERSON], 12, що в м. Калуш Івано-Франківської області, нею з позивачем в дійсності сплачено 29\~000 доларів США. Тому спірна квартира є їхньою спільною сумісною власністю. У задоволенні позову просять відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2002 р. позивач придбав квартиру [ADDRESS] (3), що в м. Калуш Івано-Франківської області (а.с. 35). З матеріалів справи слідує, що з 13.09.2003 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.09.2015 р. у справі № 345/3608/15-ц (а.с. 4). 15 березня 2006 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири (а.с. 5). Згідно цього договору продавець ([PERSON]В.) продав, а покупець ([PERSON]М.) купила належну продавцю квартиру [ADDRESS], що в м. Калуш Івано-Франківської області. Продаж цей вчинено за 60\~000 грн., які покупець сплатила, а продавець одержав повністю до підписання даного договору. Цього ж дня, тобто 15 березня 2006 р., між [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON] згідно довіреності, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири № 296 по проспекті [PERSON] України, 12, в м. Калуш Івано-Франківської області (а.с. 6). Як зазначено у цьому договорі, продаж означеної квартири здійснено за 41\~452 грн., які покупець ([PERSON]В.) сплатив, а продавець одержав повністю до підписання даного договору. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в дійсності жодних коштів в гривнях від [PERSON] не отримувала. Попередньо вона домовилась із дружиною [PERSON] [PERSON], з якою обговорювали умови продажу квартири, про продаж квартири за 29\~000 доларів США. [PERSON] такі ринкові ціни були на житло в той час. Однак, на її ([PERSON]М.) прохання в договорі в якості ціни продажу квартири зазначено 41\~452 грн., з метою зменшення сплати податків та інших платежів. Зазначила, що вперше [PERSON] побачила в нотаріальній конторі в день підписання договору. Всі переговори, огляд квартири перед укладенням договору здійснювались [PERSON] Оскільки сума продажу, тобто 29\~000 доларів США, була значною, то вона попросила [PERSON] піти з нею в нотаріальну контору в день підписання договору. Також зазначила, що [PERSON] допомогав їй з продажем квартири. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його кумом. На момент продажу квартири [PERSON] перебував в Іспанії. На прохання [PERSON] він допомагав його матері [PERSON] у продажі квартири. Зокрема, розмістив оголошення про продаж, вів переговори з потенційними покупцями, тощо. [PERSON] вперше побачив у нотаріальній конторі, в день підписання договору. До того, всі переговори, огляд квартири та обговорення умов її продажу здійснювались [PERSON] В день підписання договору він ([PERSON]Р.) на прохання [PERSON] прибув до нотаріальної контори, оскільки сума коштів 29\~000 доларів США була значною. Він особисто перераховував ці кошти, перевіряв чи немає серед них фальшивих банкнот. Будь-яких коштів в гривнях [PERSON] не сплачував [PERSON] Суд бере до уваги такі показання свідків та вважає їх достовірними, оскільки у них відсутня будь-яка заінтересованість у результатах розгляду справи. Сторонами не заперечується той факт, що після придбання квартири № 296 по проспекті [PERSON] України, 12, в м. Калуш Івано-Франківської області 15.03.2006 року, й до цього часу, вони проживають у ній. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачка надавала згоду на придбання позивачем спірної квартири (а.с. 53), про що свідчить її заява наступного змісту: Я, [PERSON], даю згоду на придбання моїм чоловіком [PERSON] квартири № 296 (двісті девяносто шість) в цілому, що знаходиться в м. Калуші по пр. Л.Українки (вул. Леніна), в будинку № 12 (дванадцять) Івано-Франківської області, набутої нами в період перебування в зареєстрованому шлюбі, за ціною 41\~452,00 (сорок одна тисяча чотириста пятдесят дві) гривні 00 копійок та на умовах на його розсуд. Нотаріально засвідчений документ, в якому міститься ця заява, а також розяснення сторонам по справі наслідків приховання реальної ціни договору, зареєстровано в реєстрі за номерами 422 та 423, містить також і підпис позивача. Цим самим, на переконання суду, позивач погодився, що квартира набувається ним з відповідачкою, а відтак є спільною сумісною власністю. Поряд з цим, розяснення наслідків приховання реальної ціни квартири (у випадку розірвання договору в судовому порядку покупцю повертається сума, за яку здійснено продаж, що вказана в договорі купівлі-продажу) обом з подружжя, свідчить про їхній солідарний обовязок (ст. 543 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Враховуючи, що відповідачка взяла на себе зобовязання, що випливає з укладеного її чоловіком 15.03.2006 р. договору купівлі-продажу квартири № 296, по проспекті [PERSON] України, 12, в м. Калуш Івано-Франківської області, ця квартира використовувалась упродовж тривалого часу в інтересах сімї, то це також вказує на те, що вона набувалась сторонами у спільну сумісну власність. Суд констатує, що договір купівлі-продажу квартири № 296 по проспекті [PERSON] України, 12, в м. Калуш Івано-Франківської області, зареєстровано за реєстровим номером 424, тобто, перед підписанням договору сторони по справі визначили, що квартира набувається ними у спільну сумісну власність. У той же час цим договором не встановлено, що квартира набувається позивачем в особисту приватну власність. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частинами першою та другою ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, яку викладено у постанові від 3 червня 2015 р. № 6-38цс15, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної сумісної власності. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Зважаючи на те, що спірна квартира придбана 15.03.2006 року сторонами в період шлюбу, для їх спільного проживання, тобто в інтересах сімї, а відповідачка також мала зобовязання, що випливали з договору купівлі-продажу (повернути кошти у випадку розірвання договору), то суд вважає, що вона є спільною сумісною власністю сторін по справі. Суд відхиляє посилання позивача та його представника на п. 2 договору купівлі-продажу, в якому зазначається про одержання за квартиру 41\~452 грн., оскільки таке спростовується показаннями свідків. Окрім цього, саме по собі зазначення цього в договорі, беззаперечно не може вказувати, що позивач використав для придбання спірної квартири особисті кошти. Інших доказів, на підтвердження цих доводів, позивачем та його представником не надано. За вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем не доведено факту придбання спірної квартири за особисті кошти, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного ст.ст.60, 75 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу Українита

Outcome: dismissed