Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

31 липня 2020 року представник позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 283380,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів, 31.05.2014 року знаходячись на робочому місці, виконуючи покладені на нього трудових обов`язки, внаслідок нещасного випадку, що стався з вини відповідача, отримав тілесні ушкодження у виді ураження атмосферною електрикою, електроопіки тулуба, ступні праворуч, забій грудного та поперекового відділів хребта, вертеброгенна люмбоішалгія . Зазначив, що внаслідок отриманих травм позивач втратив працездатність. Зокрема 20.12.2016 року позивачу за наслідками первинного огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15 %, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням, лікуванні у лікувально-профілактичних закладах. 18.12.2017 року за наслідками повторного огляду МСЕК комісія дійшла до аналогічний висновків щодо стану здоров`я позивача, встановивши йому безстроково ступінь втрати професійної працездатності 15 %. Крім того, позивач вказав, що під час роботи на підприємстві відповідача в період часу з 04.10.2011 року по 13.02.2017 року виконував роботи з керування великовантажними автомобілями по вивезенню гірничої маси з кар`єру, за різних дорожніх умов, забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу, подавав автотранспортний засіб для навантаження та розвантаження, заправляв автотранспортні засоби паливом та іншими експлуатаційними матеріалами. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар`єрі, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації. Вказані шкідливі фактори виробництва призвели до виникнення у позивача професійного захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою першої стадії, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою полірадікулопатією поперково-крижовою L4,L5,S1 (у поєднанні з після травматичною), шийною (С6,С7) з протрузіями дисків С4-С5, С5-С6, С6-С7, грижі L5-S1, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром. Дане професійне захворювання призвело до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 45 %. Внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання позивачу сукупно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % та третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в лікувально-профілактичних закладах. У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, негативні явища в стані здоров`я позивача супроводжуються постійними больовими відчуттями, необхідністю проходити курси лікування, нераціонально витрачати час, залучати додаткові ресурси для організації свого життя. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту ушкодження здоров`я та втрати працездатності. Оскільки відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку по створенню безпечних і нешкідливих умов праці, що стало наслідком травмування позивача та виникнення у нього професійного захворювання, позивач вважає, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок відповідача. Розмір грошового відшкодування завданої шкоди моральну шкоду позивач оцінив у сумі 283 380 грн. Ухвалою суду від 07.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 07.09.2020 розгляд справи відкладено в зв`язку з тим що до суду відзив та будь які заяви не надходили. 02.11.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові. Зазначає, що виникнення професійного захворювання у відповідача обумовлене тривалою роботою позивача в шкідливих умовах, що залежало безпосередньо від бажання самого позивача. В настанні нещасного випадку та травмуванні позивача відсутня винна поведінка відповідача, що вказує на відсутність правових підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача. Вказав, що заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, судовій практиці при вирішенні аналогічних спорів. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач станом на 31.05.2014 року перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та займав посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується трудовою книжкою на ім`я позивача, а також актом про нещасний випадок на виробництві № 2 від 17.07.2014 року та актом від 17.07.2014 року проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31.05.2014 року о 17 год. 30 хв. на ПАТ «ЦГЗК». (а.с. 16-21) У відповідності до п. 6 акту від 17.07.2014 року проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31.05.2014 року о 17 год. 30 хв. на ПАТ «ЦГЗК» комісія дійшла до висновку, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. (а.с.22-27) 20.12.2016 року позивач вперше пройшов огляд медико-соцальною експертною комісією, за результатами якого позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%, визначена необхідність в медикаментозному лікуванні, лікуванні в лікувально профілактичних закладах, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12 ААА №011044. Згідно п.8, п.9 даної виписки визначено причина втрати працездатності - трудове каліцтво, датою настання встановлення страхового випадку вказано 31.05.2014 року. (а.с.10-11) 18.12.2017 року за результатами повторного огляду МСЕК експертною комісією повторно встановлено позивачу ступінь втрати професійної працездатності 15%, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в лікувально профілактичних закладах, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12 ААА №011395. Також, позивач працюючи протягом з 04.10.2011 р. по 13.02.2017 р. на підприємстві відповідача, виконував роботи з керування великовантажними автомобілями по вивезенню гірничої маси з кар`єру за різних дорожніх умов, забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу, подавав автотранспортний засіб для навантаження та розвантаження, заправляв автотранспортні засоби паливом та іншими експлуатаційними матеріалами. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар`єрі, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загально вібрації, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання, який складено за формою П-4 05.03.2018 року та затверджено 06.03.2018 року, а також трудовою книжкою, виданою на ім`я позивача (а. с. 28-31). Відповідно до п. 7, п.9, п.12 акту від 05.03.2018 року розслідування хронічного професійного захворювання, [INFO] позивачу у віці 40 років встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою першої стадії, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою полірадікулопатією поперково-крижовою, шийною з протрузіями дисків, двобічним плечолопатковим пері артрозом, остеоартрозом з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром, яке у відповідності до п.16, п.17 вказаного акту виникло внаслідок впливу на організм позивача, під час виконання трудових обов`язків, шкідливих факторів виробництва - вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий. Згідно п.12, п.16 вказаного акту, а також трудової книжки позивача, останній працював на підприємстві відповідача 5 років 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів виробництва, які стали причиною виникнення у позивача професійного захворювання. Загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах складає 19 років 10 місяців. 18.04.2018 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з виписки серії 12 ААА №011625. За результатами даного огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 60 %, з яких 45% - за професійним захворюванням, 15% - за трудовим каліцтвом, встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності та потребу у медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, санаторно-курортному лікуванні. (а.с. 12-13) 15.05.2019 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з виписки серії 12 ААА №012076. За результатами даного огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 60 %, з яких 45% - за професійним захворюванням, 15% - за трудовим каліцтвом, встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності та потребу у медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, санаторно-курортному лікуванні. (а.с. 12-13) Відповідно довідки серії 12 ААБ № 173658 від 15.05.2019 позивачу протипоказане значне фізичне навантаження, робота в умовах виробничого шуму та пилу. (а.с.14-15) Згідно медичної документації позивача, яка наявні в матеріалах справи, анамнез його захворювання характеризується неодноразовим проходженнями курсів лікування з приводу трудового каліцтва та професійного захворювання, однак після проходження лікування стан позивача суттєво не покращувався, при направлені до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на больові відчуття, суттєві порушення функцій організму. (а.с.36-48) Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи зазначені положення законодавства, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні та безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. З аналізу ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 квітня 2020 року по справі № 210/2272/19, "вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру". Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із трудовим каліцтвом та отриманим професійним захворюванням, які призвели до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 60 %, визначенні йому третьої групи інвалідності, погіршенні функцій організму, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт втрати позивачем працездатності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що втратив працездатність внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, довготривалість даних негативних змін, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, враховує, що позивач також працював в умовах шкідливих факторів виробництва на інших підприємствах, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 100000,00 гривень, що буде домірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1000,00 гривень.

Outcome: partial