Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини та визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON], який проживав в будинку [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний будинок. Одразу після смерті позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про заповіт на його ім'я. Крім того, відсутні правовстановлюючі документи на будинок. З моменту смерті [PERSON] позивач приглядав за будинком, і у 2018 році під час прибирання знайшов заповіт від 25.07.1997 року. Заповіт було посвідчено секретарем виконкому Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області [PERSON] У березні 20185 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте листом від 14.03.2018 року №273/01-16 нотаріусом було відкладене відкриття спадкової справи з причини спливу встановленого строку для прийняття спадщини. При цьому нотаріус зазначив, що у разі поновлення судом строку для подання заяви про прийняття спадщини він все одно не зможе видати свідоцтво про право власності на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Наведені обставини є перешкодою для здійснення ним прав на оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та набуття права власності на нерухоме майно. Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до Сартанської селищної ради в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишені без розгляду на підставі відповідної заяви позивача. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі його представника, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 26 липня 1999 року виконкомом Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] Донецької області, що надійшла з МКП Маріупольське БТІ, померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 20.08.1996 року, та зареєстрованого у Маріупольському БТІ за №2-3483, на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт, і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна позивача. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Інших спадкоємців, окрім [PERSON], які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Згідно письмової відповіді приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу № 273/01-16 від 14.03.2018 року Бедненка С.В., нотаріусом було відкладене відкриття спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO] з причини спливу встановленого строку для прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 5 ст. 1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», визначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та постійно проживає в домоволодінні [ADDRESS], проте з моменту смерті [PERSON] піклувався про його будинок, підтримував його. Позивач у передбачений законом шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки не знав про існування заповіту на його користь. Він дбав про будинок померлого, а після того як дізнався про заповіт, звернувся до нотаріуса, проте йому вже було повідомлено про пропуск строку та необхідність звернення до суду. Сукупність вказаних обставин створили об'єктивні труднощі для позивача на вчинення необхідних дій у нотаріуса при оформлені спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом з поважних причин, закон не забороняє йому звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом встановлено, що на теперішній час позивач є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] з поважних причин. У позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 15 липня 2018 року було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] на ім'я [PERSON] В матеріалах інвентаризаційної справи мається оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 20.08.1996 року, та зареєстроване у Маріупольському БТІ за №2-3483, згідно якого померлому [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавцем [PERSON] за життя за законних підставах було набуто право власності на будинок [ADDRESS], а тому спадкоємець також набуває права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України ""Про судову практику у справах про спадкування"" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин, враховуючи, що у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про захист права позивача та визнання за ним права власності на будинок [ADDRESS], що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved