Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

21.05.2015 р. та зменшивши вимоги згідно заяви від 02.03.2015 р. позивач звернувся з позовом у суд до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2014 року між ним та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» у особі Охтирського відділення №31, Полтавської філії, було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на сім місяців в іноземній валюті, із сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 12% річних. Відповідно до умов зазначеного договору він передав банку гроші в сумі 5000 доларів США. Строк закінчення договору 18 січня 2015 року. У зазначену дату він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому вкладу в сумі 5000 доларів США, однак вклад до даного часу не повернуто. В подальшому банком йому було повернуто частково суму депозиту у розмірі 1200 доларів США частинами по 100 доларів США. Решта суми депозиту не виплачена по день звернення до суду із позовом. У звязку із викладеним просить стягнути з відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на його користь суму банківського вкладу за договором-заявою № 331832/120774/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 18 червня 2014 року в сумі 3800 доларів США та нараховані проценти згідно наданого ним розрахунку в сумі 540 доларів США, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.. За заявою позивача позовні вимоги у частині стягнення відсотків за депозитом ухвалою Охтирського міськрайонного суду, Сумської обл. від 17.07.2015 р. були залишені без розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні доводи заяви підтримали та просили повністю задовольнити заявлені позивачем вимоги. Представник відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи зазначена установа була повідомлена належним чином судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, вислухавши позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.ст. 1058 ч. 1, 1059 ч. 1, 1060 ч.ч. 1, 2 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 18 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», укладено договір-заяву №331832/120774/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті в сумі 5000 доларів США строком на сім місяців до 18 січня 2015 року, з процентною ставкою в розмірі 12 % річних, сума вкладу 5000 доларів США (еквівалент у гривнях 58802 грн. 22 коп.) в цей же день позивачем внесена в касу банку по квитанції, що підтверджується копіями договору та квитанції (а.с. 8-9). 19 січня 2015 р. [PERSON] було повернуто 310,67 доларів США як частину основної суми та відсотків за депозитом (а.с. 10) Крім того, [PERSON] банком було повернуто 1200 доларів США рівними сумами по 100 доларів США (а.с. 11-13) В зв'язку із припиненням продовження виплат за договором позивач [PERSON] заявою від 25 лютого 2015 року письмово повідомив про це відповідача ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та вимагав повернення у звязку із закінченням договору суми строкового вкладу та нарахованих процентів згідно умов договору (а.с. 14, 15, 16), на яку вих. від 30.03.2015 р. отримав відповідь про можливість проведення зазначених виплат у межах ліміту за наявності достатніх коштів у касі відділення. До даного часу відповідачем частина вкладу позивачу не повернута, доказів про повернення [PERSON] суми 3800 доларів США вкладу відповідачем суду не надано. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладено договір про строковий банківський вклад, який відповідає вимогам ст.ст. 1058-1060 ЦК України, ним внесено вклад по квитанції в сумі 5000 доларів США, цю суму вкладу позивач просив повернути йому разом з нарахованими процентами, однак відповідачем ця вимога виконана була лише частково у розмірі 1200 доларів США тіла депозиту та 310 доларів США нарахованих відсотків за депозитом, а тому за договором-заявою №331832/120774/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 18 червня 2014 року з відповідача на користь позивача належить стягнути кошти в сумі 3800 доларів США задовольнивши повністю позовні вимоги у цій частині. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то ст. 23 та главою 71 ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань по договору банківського вкладу однією із сторін таких договірних зобов'язань. Також не передбачено відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання умов договору від 18 червня 2014 року укладеного між сторонами. Закон України «Про захист прав споживачів» не містить норми про відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов'язань за договором банківського вкладу (депозиту). З огляду на викладене у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити за безпідставністю. При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача із відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. В суді інтереси позивача представляв [PERSON] який протокольною ухвалою суду був допущений до участі у справі як представник. Його повноваження підтверджені відповідною довіреністю наявною у матеріалах цивільної справи (а.с. 17). Позивач [PERSON] сплатив йому 3500 грн. за надання правової допомоги по зазначеній справі, що підтверджується відповідною квитанцією та актом виконаних робіт. Суд враховує характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем в галузі права обсяг правової допомоги, виходить з принципів розумності, виваженості і справедливості, часу витраченого на участь у судовому засіданні, а саме всього витрачено на участь у судових засіданнях 1 год. 05 хв. (02.06.2015 р. із 09:05 год., до 09:40 год.; 17.11.2015 р. із 13:30 год. до 14:00 год.) та 2 год. суд відводить на підготовку позову до суду, підготовку та інших процесуальних документів. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача в розумінні ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» необхідно стягнути 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі в судовому засіданні, що становить 487 грн. 20 коп. за годину роботи. З урахуванням загального часу витраченого фахівцем по наданню правової допомоги, що враховує суд, який становить 2 год. 35 хв., тобто 155 хв. витрати по наданню правової допомоги становлять 1258 грн. 60 коп. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 835 гривень 62 копійки, що становить 1%, але не більше трьох розмірів мінімальних заробітних плат від суми позову в гривневому еквіваленті (згідно офіційного курсу НБУ на день постановлення рішення), а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст. 88 ч. 3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 1058-1061 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, та

Outcome: partial