Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

20 грудня 2019 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] (далі - третя особа-1, [PERSON] ), звернулася з позовом до приватного виконавця округу Волинської області Шульженко Ігоря Сергійовича (далі - відповідач-1, приватний виконавець), Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - відповідач-2, ДП «Сетам»), [PERSON] (далі - відповідач-3, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - третя особа-2, ПАТ «Укргазбанк»), про визнання результатів електронних торгів недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів №448054 від 25.11.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:31:132:0003, на які і розташований цей будинок. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року в сумі 393305 05 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року в сумі 393305 грн. 05 коп. Вказане судове рішення набрало законної сили та на його виконання судом були видані виконавчі листи. Виконавчий лист стосовно боржника [PERSON] наразі перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича, виконавче провадження №5969502. На забезпечення виконання умов кредитного договору № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року, між ВАТ АБ «Укргазбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки №81-07/02 від 20 листопада 2007 року, предметом якого є житловий будинок з надмірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . В ході виконавчого провадження приватним виконавцем 11 вересня 2019 року №717 сформована заявка до Волинської філії ДП «Сетам» на реалізацію вказаного житлового будинку з електронних торгів. Вказані електронні торги були проведені 25 листопада 2019 року, номер лоту 383922. Торги відбулися та визначено їх переможця - відповідача [PERSON] . Позивач вважає проведені електронні торги недійсними з тих підстав, що в спірному будинку проживають неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , а приватним виконавцем не було отримано дозволу органу опіки та піклування на примусове позбавлення цих осіб прав на нерухоме майно. Також позивач зазначає, що передаючи майно на примусову реалізацію приватний виконавець порушив мораторій, який був встановлений у Законі України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, зауважує, що на його думку, положення Закону України «Про іпотеку» передбачає обов`язкову наявність окремого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке у даному випадку відсутнє. З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) визнати недійсними електронні торги з реалізації лоту №383992, а саме житлового будинку та земельної ділянки, які проведені ДП «Сетам» 25 листопада 2019 року; 2) визнати недійсним та скасувати протокол проведення електронних торгів №448054 від 25 листопада 2019 року (а.с.20) Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач-2 у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач-1 у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що позивач починаючи з липня 2018 року постійно проживає за межами України, тобто Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на неї не поширюється. Відповідач-3 у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що у разі, якщо суд дійде висновку про правомірність позовних вимог, просить застосувати наслідки недійсності правочину. Відповідач-1 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Наполягав на тому, що позивач має постійне місце проживання на території Італії, а тому спірний житловий будинок був реалізований на електронних торгах правомірно, без застосування мораторію, який встановлений у Законі України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник відповідач-3 у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову та додатково, у судових дебатах, наполягала на застосуванні наслідків недійсності правочину, у випадку визнання судом спірних торгів недійсними. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом позивач є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:31:132:0003, на якій і розташований цей будинок. 20 листопада 2017 року між позивачем та ВАТ «Укргазбанк» був укладений кредитний договір №81/07-1/02, згідно якого позивач отримала кредит у розмірі 59 000,00 доларів США на споживчі потреби. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року в сумі 393305 05 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року в сумі 393305 грн. 05 коп. Вказане судове рішення набрало законної сили та на його виконання судом були видані виконавчі листи. Виконавчий лист стосовно боржника [PERSON] наразі перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича, виконавче провадження №5969502. На забезпечення виконання умов кредитного договору № 81/07-І/02 від 20 листопада 2007 року, між ВАТ АБ «Укргазбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки №81-07/02 від 20 листопада 2007 року, предметом якого є житловий будинок з надмірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . В ході виконавчого провадження приватним виконавцем 11 вересня 2019 року №717 сформована заявка до Волинської філії ДП «Сетам» на реалізацію вказаного житлового будинку з електронних торгів. Вказані електронні торги були проведені 25 листопада 2019 року, номер лоту 383922. Торги відбулися та визначено їх переможця - відповідача [PERSON] . Надаючи свою правову оцінку доводам позивача про незаконність цих електронних торгів, суд зазначає наступне. В першу чергу суд вважає за необхідним надати оцінку доводам позивача про те, що що в спірному будинку проживають неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , а приватним виконавцем не було отримано дозволу органу опіки та піклування на примусове позбавлення цих осіб прав на нерухоме майно. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У частині четвертій статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. А пунктом 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція) визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки, а не на момент реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах. Така правова позиція була підтримана Великою Палатою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №678/301/12. В розгляду випадку, як слідує з матеріалів справи та підтверджується позицією самої позивача, станом на день укладання договору іпотеки будь-яких неповнолітніх осіб у спірному будинку не проживало, а тому і не вимагалося дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Подальше вселення позивачем у спірний будинок неповнолітніх осіб, при цьому, які не є її дітьми (усиновленими), не є підставою для виникнення у них будь-яких майнових прав на це майно, а тому і дозволу органу опіки та піклування приватний виконавець в даному випадку обґрунтовано не отримував. Більше того, вселяючи неповнолітніх осіб у спірний будинок як позивач, так і рідні батьки [PERSON] та [PERSON] були обізнані з правовим статусом цього майна, а саме що воно перебуває під обтяженням іпотекою, а отже на нього може буде звернено стягнення у примусовому порядку. Будучи обізнані про такі обставини, але все одно вселяючи неповнолітніх дітей, вони погодилися з можливість подальшої втрати можливості проживати у будинку у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. З цих мотивів суд відхиляє доводи позивача про незаконність спірних електронних торгів у зв`язку з неотриманням дозволу органу опіки та піклування. Що стосується доводів позивача про те, що на її думку Закон України «Про іпотеку» передбачає обов`язкову наявність окремого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зауважує, що ні Закон України «Про іпотеку», ні Закон України «Про виконавче провадження», ні згадувана вище Інструкція, не передбачає наявність окремого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, як обов`язкову умову для реалізації предмету іпотеки на електронних торгах. Тому суд ці міркування позивача також відхиляє як хибні. Одночасно, суд знаходить обґрунтованими доводи позивача про незаконність спірних електронних торгів у зв`язку з поширенням на її майно мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з наступних підстав. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено (в редакції, чинній на момент проведення спірних торгів), що протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок, який має площу менше ніж 250 кв.м., використовується позивачем, як єдине місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом проведення електронних торгів, оскільки він виступає як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Доказів наявності у позивача іншого нерухомого житлового майна, матеріали справи не містять. Доводи відповідача-1 в цій частині зводяться до припущень, що позивач часто їздить до Італії, а тому можливо має там інше майно, що жодними доказами не підкріплено. Суд зазначає, що періодичний виїзд позивача на заробітки в іноземну країну не означає, що вона втратила своє постійне місце проживання в Україні. Отже, у приватного виконавця були відсутні правові підстави для передачі спірного житлового будинку, а також земельної ділянки, як невід`ємної частини домоволодіння, на примусову реалізацію, адже це порушувало встановлений законом мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тому спірні електронні торги є незаконними, а їх слід визнати недійсними. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстав для відступу від цих висновків, суд не знаходить. Обираючи спосіб задоволення позовних вимог суд зауважує, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде саме визнання спірних електронних торгів недійсними. Додаткове визнання недійсним та скасування протоколу цих торгів є зайвим, оскільки права та законні інтереси позивача повністю захищені за фактом визнання недійсними електронних торгів в цілому. При цьому суд відхиляє прохання представника відповідача-3, яке заявлено у судових дебатах, про застосування наслідків недійсності правочину, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку жодна зі сторін ні первісних, ні зустрічних вимог про застосування наслідків недійсності правочину не заявляли, а тому суд не вправі самостійно їх застосовувати. Вказане не позбавляє відповідача-3, як і інших сторін правочину, права заявити відповідні вимоги у загальному порядку. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, а саме однієї вимоги немайнового характеру, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. у рівних частинах, тобто по 256,13 грн. з кожного.

Outcome: partial