Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. та додаткові витрати, пов"язані з хворобою сина по 1000 грн. в місяць до досягнення дитиною повноліття. Мотивує заяву тим, що відповідач є батьком дитини, на даний час шлюб розірвано. Сина визнано інвалідом дитинства підгрупи А з 2005 року і він потребує постійної посторонньої допомоги та періодичного стаціонарного, амбулаторного та санаторно-курортного лікування, щоденно приймає медикаменти, вартість яких в місяць становить 1500 грн. Крім того, він потребує іншого лікування, яке позивач в минулому надавала самостійно з допомогою своїх родичів, зокрема в 2016 році на стоматологічне лікування сина витратила 14 220 грн. Відповідач в свою чергу добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. 12.10.2017 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати пов"язані з хворобою сина в сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задоволити повністю. Вказував на те, що оскільки дитина потребує постійного стороннього догляду позивач не має змоги працювати. Допомоги на утримання дитини-інваліда, яку виплачує держава, не вистачає на все необхідне. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття та 500 грн щомісячно додаткових витрат. Щодо іншої частини позовних вимог просив відмовити, оскільки відповідач має іншу сім"ю, допомагає батькам, винаймає житло, заробітна плата невелика. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 09.08.2011 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області шлюб між сторонами розірвано (копія рішення, а.с.5). Згідно свідоцтва про народження (а.с.6) сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з матірю позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 1236 від 26.07.2017 року та перебуває на її утриманні (а.с.15). Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, тому просив суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати пов"язані з хворобою сина в сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Як зазначалося вище, відповідач та його представник позов визнали частково, не погоджувалися лише з сумою додткових витрат та просили стягнути у розмірі 500 грн. Відтак позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] є інвалідом підгрупи А, потребує стороннього догляду та лікування. Витрати на лікування несе мати дитини - [PERSON] Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він через свій майновий стан не має можливості нести додаткові витрати у розмірі більшому. ніж 500 грн. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності,виходячи з засад співмірності, враховуючи розмір державної соціальної допомоги дітям-інвалідам, яку позивач отримує у розмірі 2695 грн., суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення додаткових витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000 грн. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. А відтак, аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 28.07.2017 року.

Outcome: partial