Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором № 129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16282,66 доларів США починаючи з 12 листопада 2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2008 року між ним та ПАТ „ВіЕйБі Банк" було укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008р. про надання кредитних коштів в сумі 100000 доларів США строком до 18 квітня 2018 року. На підставі Договору про відступлення права вимоги № б/н від 06 жовтня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] право вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року на суму 16000 доларів США, укладеним між [PERSON] та ПАТ „ВіЕйБі Банк". 10.11.2014 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про припинення дії договору банківського вкладу, повернення належних коштів в сумі 16000 доларів США і процентів в розмірі 282,66 доларів США та перерахування відповідної частини коштів на погашення кредиту. Проте, банком відмовлено у задоволенні вказаних вимог з посиланням на те, що вказана операція відбудеться не шляхом поєднання боржника і кредитора, а способом зарахування зустрічних вимог, що заборонено під час тимчасової адміністрації в банку та ліквідації, оскільки може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів. [PERSON] вважає відмову банку незаконною, а тому, посилаючись на положення ст.ст.11,512,601,1058,1075 ЦК України просив визнати припиненим з 12 листопада 2014 року його зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством „ВіЕйБі Банк" за кредитним договором № 129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16282,66 доларів США. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2016 року позов [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про припинення зобов'язання в частині задоволено частково. Визнано припиненим зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16000 доларів США починаючи з 12 листопада 2014 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 06 жовтня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] з припиненням зобов'язання ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року в розмірі 16000 доларів США, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судовий збір в розмірі 3667 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.516,517 ЦК України не враховано, що позивачем не доведено отримання банком його повідомлення від 13.10.2014 року про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу та заяви від 10.11.2014 року з вимогою перерахування коштів, а отже в зв'язку з цим ризиків настання несприятливих для нього наслідків. В переліку доданих до позовної заяви копій документів відсутні заяви [PERSON] про відступлення ним права вимоги, не має доказу того, що саме громадянин [PERSON] підписав договір про відступлення права вимоги. Після укладення вищезазначеного правочину особа, якій було відступлено грошові кошти за договором банківського вкладу № 839859/2014 від 02.09.2014, повинна була не тільки повідомити про даний договір відступлення банк, а й особисто з'явитись до відділення ПАТ «ВіЕйБіБанк» для можливості вступити у відповідні правовідносини. Крім того,згідно наявної копії договору про відступлення права вимоги, в ньому зазначено про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02.09.2014 року, та він не стосується правовідносин, що виникли між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER], на якому з 03.11.2014 року обліковувалися кошти, достроково повернені вкладнику. Також, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк». Позивач звернувся до суду 6 листопада 2015 року, тобто в період дії ліквідації банку, тому зарахування зустрічних однорідних вимог між кредитором та божником у період ліквідації чи під час дії тимчасової адміністрації в банку, не може бути проведений, оскільки це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів. ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» наголошує на тому, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про закриття провадження у справі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як, вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008 року про надання кредитних коштів в сумі 100000 доларів США строком по 18 квітня 2018 року (а.с.4-8). Додаток № 1 до вказаного договору містить графік щомісячних платежів по вказаному кредитному договору. 02 вересня 2014 року [PERSON] уклав з ПАТ «ВіЕйБі Банк», Договір банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014, розмістив в банку строковий вклад зі строком зберігання 13 місяців до 02.10.2015 року та відкрив вкладний рахунок №36356240102219, де обліковується вклад в розмірі 16000 доларів США. Сума строкового вкладу становить 16000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №97899 від 02.09.2014 року. На підставі п.1.2 цього Договору банківського вкладу 02 вересня 2014 року [PERSON] уклав Договір банківського вкладу на вимогу „Для виплат" [NUMBER] та відкрив рахунок-кореспондент [NUMBER], де обліковуються проценти за користування вкладом в розмірі 282,66 доларів США (а.с.13-14). 06 жовтня 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого [PERSON] передав [PERSON] право вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року в розмірі 16000 доларів США (а.с.16). Цінним листом від 13.10.2014 року [PERSON] направив повідомлення Банку про відступлення йому [PERSON] права вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року, що підтверджується копією опису до цінного листа, фіскального чека та повідомлення про вручення від 14.10.2014 року (а.с.17-18). Цінним листом від 10.11.2014 року [PERSON] направив до Банку заяву про припинення дії договору банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року( в т.ч. договір банківського вкладу «Для виплат» [NUMBER]), закриття рахунку [NUMBER] та [NUMBER], що були відкриті на підставі договору банківського вкладу « НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014 року, перерахунку залишку коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] на його поточний рахунок № [NUMBER] відкритий у відділенні №36 в м. Чернігів ПАТ « ВіЕйБіБанк» у відповідності до кредитного договору № 129/08 від 18.04.2008 року у строки визначені законодавством та зарахувати дані кошти в повному обсязі на дострокове погашення кредитних зобов'язань у відповідності до п.2.6 кредитного договору, що підтверджується описом до цінного листа, фіскальним чеком від 10.11.2014 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отримання Банком заяви від 10.11.2014р. підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 12.11.2014 року (а.с.10-11). Банком надано відповідь на вказаний лист [PERSON] за №15-17053 від 08.12.2014 року, згідно якого, останній був повідомлений про введення в банк тимчасової адміністрації та проведення вкладникам виплат відповідно до Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».( а.с.12) На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 року прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 « Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк», яку продовжено згідно рішення від 22.02.2016 року №213. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до даних правовідносин не застосовуються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки заява від [PERSON] надійшла до банку 12.11.2014 року, тобто до впровадження тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, тому суд прийшов у відповідності до положень ст.ст.601,602 ЦК України до висновку про визнання припиненим зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16000 доларів США починаючи з 12 листопада 2014 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 06 жовтня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] з припиненням зобов'язання ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року в розмірі 16000 доларів США, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Зі змісту ст. 601 ЦК України вбачається, що зарахування зобов'язань можливе за наявності всіх умов для зарахування, а саме: 1) зустрічності вимог; 2) однорідності вимог; 3) настання строку виконання вимог, невстановленості строку виконання вимог, або визначеності такого строку моментом пред'явлення вимоги; 4) подання однією із сторін відповідної заяви. Тобто допускається зарахування однорідних вимог, які походять із різних підстав (різних договорів, тощо), строк виконання щодо таких вимог настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в іншому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. У такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. Із зазначеного видно, що відповідно до ст. 601 ЦК України, зустрічність вимог полягає в тому, що кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим. Звертаючись з позовом до суду про припинення зобов'язання в частині, позивач посилався на порушення банком вимог ст.601 ЦК України та відсутність підстав для застосування ст.602 ЦК України, зазначаючи, що з заявою про зарахування зустрічних позовних вимог [PERSON] звернувся до запровадження з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», а тому вимоги Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відносини, що виникла по зарахуванню зустрічних вимог між позивачем та відповідачем не поширюються. З заяви [PERSON] адресованного банку від 10.11.2014 року, вбачається що останній просив банк: про припинення дії договору банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року( в т.ч. договір банківського вкладу «Для виплат» [NUMBER]); закриття рахунку [NUMBER] та [NUMBER], що були відкриті на підставі договору банківського вкладу « НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014 року; перерахунку залишку коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] на його поточний рахунок № [NUMBER] відкритий у відділенні №36 в м. Чернігів ПАТ « ВіЕйБіБанк» у відповідності до кредитного договору № 129/08 від 18.04.2008 року у строки визначені законодавством та зарахувати дані кошти в повному обсязі на дострокове погашення кредитних зобов'язань у відповідності до п.2.6 кредитного договору. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, а без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Але, зазначена норма визначає підстави списання коштів з банківського рахунку та не стосується відносин з припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зарахування зустрічних однорідних вимог не є процедурою, на підставі якої здійснюється списання (стягнення). Правова природа зарахування шляхом стягнення має зовсім інший характер. Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є самостійною підставою припинення зобов'язання. Отже звернувшись з вказаною заявою до банку [PERSON] просив списати з його рахунку «Для виплат» кошти в межах дії депозитного вкладу що передбачено п.2.5.6.3 кредитного договору, а не провести зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до вимог ст.601 ЦК України. Виходячи з вище зазначеного у банку були відсутні правові підстави для проведення зарахування зустрічних вимог, оскільки такої заяви від [PERSON] не надходило, а отже в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved