Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У червні 2021 року представник позивача адвокат Левченко Ганнадій Володимирович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] . Позивачка є спадкоємцем другої черги за законом.\~ Позивачка прийняла спадщину після смерті сестри, отримала в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У даний час з`ясувалося, що відповідно до розпорядження Носівської РДА від 04 березня 2008 року № 52 [PERSON] передавалися у власність ще дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,43 га (сіножаті) та площею 0,56 га (пасовища). Однак, [PERSON] за життя не отримала на вказані земельні ділянки державні акти і не здійснила реєстрації права власності на них. За життя вона замовляла в землевпорядній організації виготовлення документів, але у зв`язку зі смертю їх видано не було. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 0,43 га (сіножаті) та 0,56 га (пасовища), які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій зазначила, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського\~\~\~ виробництва\~\~\~ земельні\~\~\~ ділянки площами 0,43 га (сіножать) № 208 та 0,56 га (пасовища) № 392, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11, 12-13), а також повідомленням\~ відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-236/112-21 від 01 червня 2021 року (а. с. 9). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-236/112-21 від 01 червня 2021 року на вищевказані\~\~\~ земельні\~\~\~\~ ділянки площею 0,43 га (сіножаті) № 208 та площею 0,56 га (пасовища) № 392 державні акти не зареєстровано (а. с. 9). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що відділом РАЦС Носівського РУЮ Чернігівської області складено актовий запис від 23 листопада 2009\~\~\~ року\~\~ за\~\~\~ № 281,\~\~\~ що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач [PERSON] є рідної сестрою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 7), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7), а також копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 8) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Отже, позивачка є спадкоємицею другої черги за законом після смерті сестри [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державної нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 186/2010. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 186/2010 (а. с. 38-40) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті сестри, подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємиця отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 1,44 га, 1,23 га, 0,50 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом за земельні ділянки площею 0,43 га № 208 та 0,56 га № [NUMBER] , що розташовані на території Носівської міської ради, із земель колишнього КСП ім. Фрунзе. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 583/02-31 від 08 червня 2021 року (а. с. 17). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування,\~\~ за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємиці сестрі [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved