Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2015 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року. Від шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 червня 2018 року було затверджено висновок служби у справах дітей Луцької міської ради № 147 від 18.06.2018 року « Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] », відповідно до якого місце проживання доньки визначено за місцем проживання матері [PERSON] . \~ \~ \~ \~Оскільки добровільно вони з відповідачем не змогли дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини, тому вона звернулась до Служби у справах дітей Луцької міської ради, та 04 червня 2020 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 270-1 було визначено [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] : -з 16.00. год п`ятниці до 16.00 год неділі І, ІІІ тижня місяця; -з 17.00 год до 20.00 год щовівторка та щочетверга; -спільний відпочинок із дитиною протягом місця в літній період. -Зобов`язано матір дитини [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. -Зобов`язано [PERSON] чітко дотримуватись визначеного порядку побачень із дитиною та завчасно попереджати [PERSON] про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. Позивач вказує, що відповідач не дотримується встановлених годин спілкування, та враховуючи те, що він не працює протягом трьох років, у нього вдосталь вільного часу, може у будь-який час з`явитись в дитячий садочок і забрати дитину не зважаючи на години, встановлені у рішенні. Окрім цього, відмовляється повернути дитину на місцем проживання в години, коли дитина повинна перебувати з матір`ю. Зважаючи на те, що відповідачем не виконується рішення служби справах дітей, вона змушена звернутись до суду з позовом. Враховуючи викладене,\~просить визначити\~ [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: з 17:00 год. п`ятниці до 20.00 год. суботи першої і третьої неділі місяця за умови задовільного стану здоров`я дитини, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання належного режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку та з урахуванням вимог навчального процесу; з 17.00 год до 20.00 год щовівторка та щочетверга, за умови задовільного стану здоров`я дитини, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання належного режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку та з урахуванням вимог навчального процесу; батько забирає і повертає дитину за місцем проживання матері і дитини; завчасно попереджає матір дитини про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей; завчасно попереджати матір дитини про можливість і причини виїзду з дитиною за межі міста та узгоджувати такий виїзд; кожного року, спільний відпочинок із дитиною у червні протягом 14 днів із попереднім узгодженням місця і умов відпочинку з матір`ю дитини; кожен день народження дитини, до повноліття дитини, проведення часу з дитиною з 12.00 год до 16.00 год; не перешкоджати матері проведенню спільного відпочинку із дитиною; не перешкоджати матері проведенню відвідин близьких родичів. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 24 листопада 2020 року суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Плахтій І.Б. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 22 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позовні вимоги є безпідставними, та просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою від 22 березня 2021 року справу прийнято до провадження судді Філюк Т.М. та призначено підготовче засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, з підстав, викладених в письмовому відзиві. Відповідач вказував, що права позивача не порушуються жодним чином, а тому вона в даному випадку не наділена правом звернення з даним позовом до суду. Крім того, наголошував, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає, що часу, який просить визначити йому позивач не достатньо для його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судовому засіданні вказував на необхідність визначення способу участі батька у вихованні дитини, який викладено у відповідному висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року. Від шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 червня 2018 року було затверджено висновок служби у справах дітей Луцької міської ради № 147 від 18.06.2018 року « Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] », відповідно до якого місце проживання малолітньої [PERSON] визначено за місцем проживання матері [PERSON] . Також встановлено, що за зверненням [PERSON] 03.06.2020 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було зроблено висновок про участь [PERSON] у вихованні дитини. Даний висновок 04 червня 2020 року затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 270-1, відповідно до якого визначено [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] : -з 16.00. год п`ятниці до 16.00 год неділі І, ІІІ тижня місяця; -з 17.00 год до 20.00 год щовівторка та щочетверга; -спільний відпочинок із дитиною протягом місця в літній період. -Зобов`язано матір дитини [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. -Зобов`язано [PERSON] чітко дотримуватись визначеного порядку побачень із дитиною та завчасно попереджати [PERSON] про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. В судовому засіданні також встановлено, що після прийняття вищевказаного рішення між сторонами продовжують існувати суперечки з приводу участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України\~у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У статті 18\~СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.\~Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.\~Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема,\~є\~встановлення правовідношення;\~зміна правовідношення. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з\~батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування\~визначає способи\~участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.\~Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до частини другої статті 159 СК України\~суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини\~(періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного\~з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо після визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею органом опіки та піклування, продовжує існувати спір, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту\~та не суперечить закону. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами по справі батьками малолітньої [PERSON] існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім того, \~в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дочкою, у тому числі за наслідком звернення\~матері\~до\~органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України. А тому, з врахуванням встановлених у справі даних, а також враховуючи інтереси відповідача та позивача, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту буде ефективним, а позовні вимоги матері про визначення способу участі батька,\~який проживає окремо від\~дочки,\~у її вихованні підлягають до задоволення. При вирішенні даного спору суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд враховує висловлену органом опіки та піклування Службою у справах дітей Луцької міської ради позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи, зокрема затверджений 20 жовтня 2021 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради висновок служби у справах дітей від 18 жовтня 2021 року № 274 «Про участь батька у вихованні дитини». Також суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Також суд враховує, що так як питання виховання дитини батьки вирішують спільно, відповідач [PERSON] зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з нею, а позивач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. При вирішенні даного спору, суд приходить до висновку про те, що між сторонами склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги частково, виходить насамперед з інтересів самої дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, із дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні малолітньої дитини, врахувавши активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою встановлює спосіб спілкування шляхом систематичних побачень. Суд вважає за необхідне визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини, який на даний час відповідатиме саме інтересам малолітньої дитини, оскільки для організації гармонійного життя і розвитку дитина повинна мати стабільне місце проживання, а батько може реалізовувати своє право на виховання та спілкування з дочкою шляхом періодичних побачень за встановленим графіком, спільного літнього відпочинку. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідатиме інтересам малолітньої дочки сторін, дозволятиме підтримувати психологічний контакт дитини з батьком та забезпечити для дитини стабільні умови життя та тижневого розпорядку. А тому\~слід встановити [PERSON] графік побачень та спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : -з 16:00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І,ІІІ та V ( за наявності) тижня місяця, -з 17 год до 20 год щовівторка та щочетверга, -спільний відпочинок з дитиною протягом місяця в літній період, -проведення часу з дитиною з 12 год до 16 год у кожен день народження дитини. Приймаючи до уваги відносини, що складись між сторонами, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що реалізація визначених судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка проживає з матір`ю - позивачем по справі повинна відбуватися з дотриманням одночасно певних умов - з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини. Також, у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Суд відхиляє вимоги позивача про те, що батько забирає і повертає дитину за місцем проживання матері і дитини, завчасно попереджає матір дитини про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей та про можливість і причини виїзду з дитиною за межі міста та узгоджувати такий виїзд то такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки не вбачає підстав для їх задоволення. Що стосується вимог [PERSON] в частині зобов`язання відповідача не перешкоджати матері проведенню спільного відпочинку із дитиною та проведенню відвідин близьких родичів, суд зазначає, що такі вимоги не можуть бути задоволені, так як малолітня дитина проживає з позивачем та судом не встановлено, що відповідач вчиняє будь-які дії щодо перешкод позивачу у проведенні часу з дитиною. Крім того, не підлягає задоволенню вимога про встановлення графіку побачень з обов`язковим повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання належного режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку та з урахуванням вимог навчального процесу. \~ \~ \~ \~Разом з тим, суд відхиляє заперечення відповідача про те, що він не погоджується в позовними вимогами, оскільки вважає, що визначеної позивачем в позовній заяві участі у вихованні та спілкування з малолітньої дитиною буде недостатньо для нього як для батька дитини. Так, відповідач, вважаючи, що в такому випадку його право як батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною буде порушено, не позбавлений можливості звернутись з відповідними вимогами до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial