Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що 01.04.2014 року він був прийнятий на посаду директора комерційного із зовнішньоекономічної діяльності концерну "Укрросметал" на підставі наказу № 26-к від 01.04.2014 року. 05.09.2014 року шляхом подачі листа з описом вкладень відповідачем було зареєстровано його заяву про звільнення за власним бажанням. 19.09.2014 року відповідач із незрозумілих підстав, в порушення норм чинного законодавства звільнив його з роботи за втрату довіри по п.2 ст.41 КЗпП України про що було зроблено відповідний запис в його трудовій книжці. Не погоджується із записом в його трудовій книжці про звільнення з роботи із зазначених підстав, т.я. відповідач на його думку не склав жодного акту, який би свідчив про порушення ним умов трудового договору, також не було встановлено й іншого факту вчинення будь-якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень. Відповідач порушив умови та порядок звільнення, взагалі безпідставно та необґрунтовано вніс запис до його трудової книжки чим фактично припинив трудові відносини з ним з негативних мотивів. У вз'язку із вчиненням відповідачем вказаних дій, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 25 000 грн. та яка проявилась в тяжкому психологічному шоку у момент, коли він дізнався про своє звільнення через недовіру. Даний шок можна порівняти з втратою значної суми грошових коштів. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які він прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов'язків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, обґрунтував його тими ж підставами, що зазначені в позовній заяві і просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і суду показав, що позивач перебуваючи на своїй посаді займався фальсифікацією документів, завищував кількість виробленої продукції, що давало йому змогу незаконно нараховувати собі значно завищену суму премії, внаслідок чого підприємству була завдана матеріальна шкода. З цього приводу підприємство зверталось до правоохоронних органів і відносно позивача на даний час триває досудове розслідування за ст.191 КК України. Крім того, вважає, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.04.2014 року позивач був прийнятий на роботу на посаду директора комерційного зовнішньоекономічної діяльності концерну "Укрросметал". 19.09.2014 року наказом генерального директора концерну "Укрросметал" № 78-к позивач був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. /а.с.4/ В своєму позові позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного його звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. Тобто, суть позову зводиться до оскарження саме дій відповідача, а не його рішення у виді наказу № 78-к від 19.09.2014 року про звільнення з роботи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги не уточнив і наполягає на визнанні незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення позивача з роботи та наполягає на зобов'язанні відповідача змінити формулювання звільнення позивача з роботи. Таким чином, суд приходить до висновку, що для вирішення питання про зміну формлювання звільнення позивача з роботи необхідно спочатку оспорити сам наказ про звільнення з роботи, адже без надання правової оцінки цьому наказу суд не може вирішити питання про зміну формулювання звільнення. У відповідності з вимогами ст.147 КЗпП України звільнення з роботи є одним і видів стягнення за порушення трудової дисципліни. Відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що а ні позивач, а ні його представник не оспорюють наказу відповідача про звільнення з роботи, а суд з власної ініціативи не може вийти за межі заявлених позовних вимог і надати правову оцінку наказу про звільнення, тому за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed