Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю органу опіки і піклування Хмільницької міської ради про виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2021 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України (до Республіки Польща) у період з 05.11.2020 року до 30.07.2021 року включно неповнолітній [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] . Отримавши вказаний вище дозвіл позивач з дочкою переїхали до м. Щецин, Польща. [PERSON], відвідує школу, позивач приділяє їй належну увагу у вихованні. Наразі дитина відвідує початкову школу №11 у м. Щецин, Польща. У неї з`явилося багато друзів, за період перебування у Польщі дитина вивчила мову та не має дискомфорту під час спілкування з однолітками. Дочка, [PERSON] , має медичну страховку, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням соціального страхування від 10.02.2021 року. Дитина забезпечена житлом з належними умовами, що підтверджується договором оренди житлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] . Позивач офіційно працевлаштована в Польщі, що підтверджується дозволом тип А №3506/2021 на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща. Оскільки дія дозволу на виїзд за кордон без згоди батька закінчується 30.07.2021 р. позивач звернулася до відповідача з листом-проханням щодо надання дозволу дитині на виїзд до Польщі, проте відповідач у справі не надає відповіді, уникає розмови. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Верещак В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що погоджується надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на рік, а не на три як це вимагає позивач. Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2019 р. шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2021 р. надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України (до Республіки Польща) у період з 05.11.2020 р. до 30.07.2021 р. включно неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] - батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.03.2009 року. Отримавши вказаний вище дозвіл, позивач з дочкою переїхали до м. Щецин, Польща. [PERSON], відвідує школу, позивач приділяє їй належну увагу у вихованні. Наразі дитина відвідує початкову школу №11 у м. Щецин, Польща. У неї з`явилося багато друзів, за період перебування у Польщі дитина вивчила мову та не має дискомфорту під час спілкування з однолітками. Дочка [PERSON] має медичну страховку, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням соціального страхування від 10.02.2021 року. Дитина забезпечена житлом з належними умовами, що підтверджується договором оренди житлового приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] . Позивач офіційно працевлаштована в Польщі, що підтверджується дозволом тип А №3506/2021 на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща. [PERSON] , яка народилася [INFO] , з 01.09.2020 року зараховано до V класу у 2020/2021 навчальному році початкової школи № 11 імені ЮНІСЕФ у м. Щецин. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області від 10.09.2020 року №283 було затверджено Висновок служби у справах дітей Хмільницької міської ради про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , для її тимчасового виїзду за межі України. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №61190341 станом на 31.05.2020 року заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів складала 43286,76 грн. Відповідно до частини другої та четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Положеннями ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.2 ст. 141 СК України). Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків : батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Згідно з частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням наявності обставин визначених у пункті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, а також питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. При цьому, відмовити у наданні такого права суд може тільки у тому випадку, якщо таке рішення шкодить найвищим інтересам дитини. Як вбачається зі змісту позовної заяви у [PERSON] існують труднощі в отриманні від батька малолітньої дочки дозволу на вивезення її за кордон. Стаття 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про тимчасові виїзди дитини за кордон без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, позивач просить надати тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2021 р. по 01.08.2025 р., однак доказів на підтвердження викладених в позові обставин щодо можливого перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] за кордоном в період з 01.08.2021 р. по 01.08.2025 р. суду не надано, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню, тобто на період в межах навчального року малолітньої [PERSON] . Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати позивач просила залишити за нею.

Outcome: partial