Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимоги на предмет - служби у справах дітей Ужгородської райдержадміністрації про розірвання шлюбу, визнання місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 03.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Тисаагтелекської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №02. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторюються неодноразово. На сьогоднішній день подружжя проживає окремо, подружні стосунки не підтримує, спільне господарства не веде. Оскільки збереження сім`ї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 03.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Тисаагтелекської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №02, малолітню дитину залишити проживати з матір`ю [PERSON] , стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000грн. щомісячно, починаючи з 13.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Також, суд констатує, що від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та, просить розглянути таку за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд проводить розгляд даног позрву за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено по справі, 03.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Тисаагтелекської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №02, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 03.07.2010 року. Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 15.10.2010 року). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування заявленої суми аліментів у розмірі 3000грн. вказує на те, що відповідач [PERSON] немає іншої родини на своєму утриманні, немає постійного заробітку та його дохід є мінливим. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2019 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку станом в період з 01.07.2019 року становить 2118 грн. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд констатує, що не зазначено та не додано жодного доказу про місце роботи [PERSON] , розмір доходу, а також не вказано на можливі інші обставини, які давали б суду впевненість про платоспроможність відповідача заявленій сумі аліментів. А тому, суд приходить до переконання, що заявлена сума аліментів в розмірі 3000грн. є надмірною, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000грн. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, відповідно до ст. 183 СК України, в розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У відповідності до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, із наданого представником третьої особи Висновку Ужгородської районної державної адміністрації про визнання місця проживання дитини №690/03-31 від 05.10.2018 року вбачається, що відповідно довідки виконавчого комітету Тисаагтелекської сільської ради від 01.10.2018 року №198, гр. [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] місцю проживання характеризується позитивно, заяв та скарг з боку сусідів та односельчан у сільську раду не надходило. Приймає активну участь у житті села. Так ж із вказаного висновку вбачається, що службою у справах дітей райдержадміністрації 24.09.2018 року здійснено перевірку умов проживання за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт, з якого вбачається, що житво - побутові умови задовільні, наявні всі комунікації, для дитини об лаштована окрема кімната. Питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 26.09.2018 року №11/12/01-20 [PERSON] з`явився, підтвердив викладені обставини та не заперечував проти визначення місця проживан7ня доньки з матір`ю [PERSON] . Враховуючи наведене та, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття, яку слід залишити проживати з матір`ю. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial