Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

25 березня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області до відповідача з відповідним позовом, в якому зазначив, що на підставі договору б/н від 26 грудня 2016 року відповідач отримав кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносив, станом на 19 лютого 2019 року його заборгованість склала 14430,91 грн. Представник позивача в судове засідання не з’явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання також не з’явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2016 року на підставі заяви відповідача між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із заяви відповідача, умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку, де своїм підписом відповідач підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування (а.с.5-21). Згідно п.п.2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає йому право в будь-який момент змінювати його. У відповідності до п.2.1.1.7.6. зазначених Умов при порушенні клієнтом строків платежу по будь-якому із зобов’язань більше, ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. За умовами п.2.1.1.12.6.1. вказаних Умов, у випадку виникнення прострочених зобов’язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак останній не виконав взятих на себе зобов’язань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом, а тому станом на 19 лютого 2019 року йому нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 14430,91 грн., з яких: 6095,60 грн. - заборгованість за кредитом; 2498,58 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 4473,35 грн. - заборгованість за пенею; 200,00 грн. - заборгованість за пенею по несвоєчасній сплаті боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф фіксована частина; 663,38 грн. - штраф процентна складова (а.с.4). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов’язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 6095,60 грн., заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 2498,58 грн., заборгованості за штрафом фіксованої частини в розмірі 500,00 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення пені суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов’язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 366/1358/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 278/2615/15-ц, тощо. Умови та правила надання банківських послуг – п.2.1.1.7.6. та п. 2.1.1.12.6.1. тарифи обслуговування кредитної карти, передбачають стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов’язань, тобто одне й те саме порушення зобов’язання, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, задоволенню не підлягають. Крім того, підлягають і частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу процентної складової (5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій), а саме в розмірі 429,71 грн., оскільки заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню становить 8594,18 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов’язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial