overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення належності його батькові [PERSON] свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 22 лютого 1989 року, виданого виконавчим комітетом Козівської районної ради Тернопільської області, в якому та в реєстровому написі якого по батькові батька помилково вказано як «[PERSON]». Крім того, просить факт належності його батькові свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 24 червня 1948 року, в якому помилково вказаного по батькові його батька «[PERSON]» замість дійсного «[PERSON]». Встановлення вказаних фактів йому необхідно для спадкування майна після смерті батька. У судове засідання заявник не з»явився, у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, вказав про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог у повному обсязі. Заінтересована особа Теребовлянська державна нотаріальна контора у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази у справі, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] батько заявника [PERSON] помер [INFO]. У свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок від 22 лютого 1989 року, виданого виконавчим комітетом Козівської районної ради Тернопільської області, та в реєстровому написі на ньому по батькові батька заявника помилково вказано як «[PERSON]» замість дійсного «[PERSON]». Згідно із п. 6 частини 1 статті 256 ЦПК України суд також розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право для спадкування майна [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 22 лютого 1989 року, видане виконавчим комітетом Козівської районної ради Тернопільської області та реєстровий напис на ньому, в яких по батькові батька заявника помилково вказано як «[PERSON]», дійсно належить [PERSON], який помер [INFO]. У своїй заяві [PERSON] просить також встановити факт належності його батькові свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 24 червня 1948 року, в якому помилково вказаного по батькові його батька «[PERSON]» замість дійсного «[PERSON]». Однак, суд вважає, що така вимога заявника не підлягає до задоволення, оскільки згідно з ч.3 ст.256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, війського квитка, квитка про членство в об»єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Бердичеві реєстраційної служби Бердичівського МРУЮ у Житомирській області 14 лютого 2009 року, актовий запис № 56. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою вони припинили шлюбні стосунки внаслідок непорозумінь, він втратив любов та повагу, а сім'я існує лтше формально. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно до його повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по зустрічному позову ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дитини, хоча може і має надавати. Офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Позивач-відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу в його відсутності, свої позовні вимоги підтримав повністю, а зустрічний позов визнав частково. Погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно. Відповідачка-позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву з проханням слухати справу в її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному об'ємі, зустрічний позов підтримала повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог про розірвання шлюбу, та часткового задоволення зустрічного позову про стягнення аліментів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Бердичеві реєстраційної служби Бердичівського МРУЮ у Житомирській області 14 лютого 2009 року, актовий запис № 56. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] року. Сторони тривалий час спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась, примирення не можливе, розірвання шлюбу відповідає інтересам сторін. Позивач-відповідач є батьком дитини, не працює, не має регулярного заробітку або доходів, згідний сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно, а тому суд з врахуванням майнового стану відповідача, а також того, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає можливим стягувати з відповідача аліменти в розмірі 600 гривень на кожну дитину. Вказаний розмір аліментів не буде суперечити вимогам закону. Судові витрати по зустрічному позову згідно ст.79, 81, 88 ЦПК України покладаються на відповідача

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди. В суді позивач, підтримуючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує , що 10.05.2013 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 2000,00 грн. , які мав повернути до 10.06.2013 року. Однак , відповідач у вказаний строк коштів не повернув, на прохання в добровільному порядку повернути кошти не реагує. Крім того, своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, пов"язаних із втратою коштів, а тому він просить суд винести рішення, яким стягнути із відповідача борг у сумі 2000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення . Позивач проти винесення заочного рішення не заперечує. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 10.05.2013 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 2000,00 грн., а відповідач зобов»язувався повернути передані кошти до 10.06.2013 року, що підтверджується борговою розпискою. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Тому, до стягнення з відповідача підлягає сума 2000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд враховує душевне страждання позивача , пов»язане із втратою грошових коштів , хвилювання , що призвело до погіршення стану його здоров"я та вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума моральних збитків - 1000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в міськрайсуд з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON], пояснила, що з відповідачем мають спільну доньку [PERSON],[INFO]. 03.09.2015 рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має. Позивачці одній важко утримувати дитину, оскільки вона працюючи медичною сестрою отримує мінімальну заробітну плату, тому і вимушена звернутись до суду з даним позовом. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення донькою повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 400 грн. на місяць, оскільки він ніде не працює та не має стабільного доходу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Позивач та відповідач мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №5 від 30.11.2015 року за №1048. Батько добровільно не надає достатньої матеріальної допомоги для нормального забезпечення потреб дитини, хоча він має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має. Із змісту ст. 180 СК України, яка передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття випливає, що [PERSON] зобов'язаний утримувати дитину, а отже має забезпечувати потреби доньки, дбати про її задовільний матеріальний стан, духовний розвиток. Згідно ч.1 ст. 182 СК України: "При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення". Враховуючи стан здоров'я дитини, а також матеріальне становище відповідача - фізично здоровий, офіційно не працює, немає стабільного доходу - суд вважає, що для нормального матеріального забезпечення дитини та її розвитку слід стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Необхідно стягнути з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в міськрайсуд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання в розмірі 500 гривень, до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивач обґрунтовує позовні вимоги, тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON]. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання сина та дружини не надає, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має. Позивачці одній важко утримувати сина, оскільки вона сама не працює, перебуваючи в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Тому і вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, викладене в позовній заяві підтвердила, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня подачі до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 600 грн. на місяць. В іншій частині позов не визнав і вважає, що оскільки не підтримує шлюбних стосунків з позивачкою, то на її утримання не має сплачувати аліменти. Він ніде не працює та не має стабільного доходу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України: Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який в даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, а у позивачки склалося важке матеріальне становище, тому вона просить стягувати аліменти на малолітню дитину. Згідно ч.1 ст. 182 СК України: "При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення". Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України: «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». На підставі викладеного, з врахуванням потреб дитини, яка розвивається, а також того, що відповідач працездатний, інших утриманців не має та повинен утримувати дитину, суд задовольняє частково вимогу про стягнення аліментів на дитину і вважає, що достатньою сумою буде стягнення аліментів в розмірі 700 грн.щомісячно. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/3 частини доходів відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], які народилися під ча проживання сторін у фактичних шлюбних стосунках, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши, що в актовому записі про народження [PERSON] дані про батька записані з її слів. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, вказавши, що хоча він не записаний батьком [PERSON], але він готовий сплачувати аліменти на двох дітей, так як це дасть йому змогу звернутися з позовом до іншої жінки, яка також має від нього дитину, про зменшення розміру аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідач являється батьком малолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження доньки [PERSON] і не оспорював своє батьківство в установленому порядку. Дитина проживає разом з матір"ю, перебуваючи на її утриманні, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка Дубищенської сільської ради від 06.05.2014 року № 307. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України обоє батьків зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і вказаний позивачкою розмір стягнення (1/4 частина всіх доходів батька) є прийнятною, зважаючи на працездатність останнього. При цьому, сторони визнають той факт, що в актовому записі про народження [PERSON] дані про батька записані зі слів матері, а батько не звертався в суд з позовом про усиновлення. Визнання ж позову відповідачем направлено, за його словами, на можливість зменшення розміру аліментів на іншу його дитину, що переслідує незаконну мету. З огляду на задоволення позову, з відповідача у дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] Посилається на те, що з 23 серпня1986 року по 18 липня 2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON] В 1995 році , працюючи в м. Дніпропетровську, отримала квартиру [ADDRESS]. Вордер на квартиру були включені вона і двоє дітей, відповідач був зареєстрований в [ADDRESS] і в ордер не був включений. Квартиру вона приватизувала і продала 02.04.1997 року. За виручені кошти купила будинок [ADDRESS]. Договір купівлі продажу вказаного будинку оформлений на [PERSON] Відповідач зловживає спиртними напоями, вона не може проживати з ним в одному будинку, віддавати їй будинок не бажає. Позивач вважає, що будинок є її особистою власністю, оскільки набутий лише за її кошти. Відповідач у судове засідання не з"явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений. Суд виносить заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 23 серпня1986 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб. Шлюб між ними розірвано за рішенням Нікопольського міськрайонного суду 18 липня 2012 року. 02 квітня 1997 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло за №1158-97 від 24.031997 року. 08 квітня 1997 року [PERSON] по договору купівлі -продажу купив будинок [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу будинку [PERSON] не оспорювала, знаючи що він укладений на ім"я чоловіка, не вимагала переведення на неї прав покупця. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на вказане суд вважає, що будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [INFO] помер її дід [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]. Як спадкоємець за законом вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй відмовили у зв'язку із тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Строк нею пропущено через те, що вона вважала, що фактично прийняла спадщину. Просить продовжити строк для прийняття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно [PERSON] Позивач у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, просить позов задовольнити. Представник відповідача Дернівської сільської ради Кам"янка-Бузького району в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши позивача, беручи до уваги заяву представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи, позивач [PERSON] є онукою [PERSON], котрий помер [INFO] Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як пояснила в судовому засіданні позивач, строк для прийняття спадщини вона пропустила, оскільки помилково вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті діда. Враховуючи дану обставину, суд приходить до висновку, що позивачу слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, так як такий пропущений з поважних причин. Що стосується позовних вимог позивача про визнання за нею в порядку спадкування права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], то така не підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах спадкування" від 30.05.2008 р., визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

Outcome: partial