Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

18.02.2015 року позивач КС «Народний кредит» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з останніх у солідарному порядку заборгованість у загальному розмірі 67 119,62 грн. та судові витрати в сумі 671,19 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 12.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20-121203/н, за яким КС «Народний кредит» надала відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн., з платою за користування у розмірі 58,4% річних, тобто 0,16% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на строк 24 місяці, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит згідно графіку розрахунків додаток №1 до кредитного договору (п. 2.1. кредитного договору). Кредит вважається простроченим, якщо станом на дату, визначену в графіку та умовами кредитного договору, очікуваний платіж не надійшов повністю або надійшов частково. Проміжний строк для виконання зобов'язань по кредитному договору становить 30 календарних днів. Відповідно до п.1.1. додаткового договору до кредитного договору, встановлено, що у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається з підвищеним ризиком, плата за яким становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Згідно п. 7.3 кредитного договору у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, п позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несвоєчасного в строк платежу. Згідно п. 7.4 кредитного договору у разі прийняття рішення про стягнення процентів за користування кредитом та сум кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов'язань, встановлених п. 2.3. та 5.1. кредитного договору, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення заборгованості в судовому порядку. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 12.12.2012 року №20-121203/н між КС «Народний кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки від 12.12.2012 року №20-121203/н, згідно якого [PERSON] виступила поручителем та зобов'язалася перед КС «Народний кредит» відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що витікають з кредитного договору. Крім того позивач зазначає, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору та свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 22.04.2015 року у неї перед позивачем утворилася заборгованість в зазначеному вище розмірі. Оскільки відповідачка [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] своїх зобов'язань, то вона несе солідарну відповідальність перед позивачем по сплаті заборгованості та достроковому поверненню кредиту. З наведених підстав позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні 13.05.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги КС «Народний кредит» в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та наданих суду доказів. 13.05.2015 року в судове засідання з'явилися відповідач [PERSON] та представник обох відповідачів [PERSON]. Просили суд в позові відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги Крединої спілки «Народний кредит», являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з тим, що під час укладання кредитного договору позивач приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 13.05.2015 року проти вимог позивача заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Заперечуючи проти позову, послався на незаконність та необґрунтованість вимог позивача КС «Народний кредит». Вказував, що позивачем в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за договором від 12.12.2012 року №20-121203/н, а тому вимоги на думку представника відповідачки [PERSON] необґрунтовані належним чином, в свою чергу посилається на пропущення строку щодо звернення стягнення з поручителя. З наведених підстав в задоволенні позову КС «Народний кредит» просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено параграфом другим глави 21 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 12.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20-121203/н, за яким КС «Народний кредит» надала відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., з платою за користування у розмірі 58,4% річних, тобто 0,16% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на строк 24 місяці, а відповідачка [PERSON] зобов'язалася повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит згідно графіку розрахунків додаток №1 до кредитного договору (п. 2.1. кредитного договору). Кредит вважається простроченим, якщо станом на дату, визначену в графіку та умовами кредитного договору, очікуваний платіж не надійшов повністю або надійшов частково. Проміжний строк для виконання зобов'язань по кредитному договору становить 30 календарних днів. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Частина перша ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 12.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору від 12.12.2012 року №20-121203/н, який є його невід'ємною частиною та яким сторони домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику. Відповідно до п.1.1. додаткового договору до кредитного договору, встановлено, що у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається з підвищеним ризиком, плата за яким становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Згідно п. 7.3 кредитного договору у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, п позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несвоєчасного в строк платежу. Згідно п. 7.4 кредитного договору у разі прийняття рішення про стягнення процентів за користування кредитом та сум кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов'язань, встановлених п. 2.3. та 5.1. кредитного договору, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення заборгованості в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п. 2.4. кредитного договору №20-121203/н, кредит надається позичальнику готівкою у касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві. Пунктом 2.1. вказаного договору сторони погодили, що кредит надається строком на 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником кредиту. Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку визначеного п. 2.1. цього договору. Відповідно положень розділу 3 кредитного договору (п.п. 3.1, 3.2) визначено, що плата за користування кредитом є фіксованою. Річний процент становить 58,4%, тобто 0,16% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році. Кількість днів у році приймається за 365(366). Разом з цим, згідно положень п.п. 1.1 додаткового договору до кредитного договору від 12.12.2012 року №20-121203/н, сторонами погоджено зміну розміру вказаної фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком фіксована процента ставка за ним встановлюється у розмірі 365% річних тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. У відповідності до п.п. 3.4, 3.6, погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягає неустойка (штраф або пеня), в другу чергу проценти за користування кредитом, а в третю чергу - сума кредиту. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п. 2.1 цього договору, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Пунктами 5.1.3, 5.1.7 кредитного договору, передбачене зобов'язання [PERSON] вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіку розрахунків. У випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З матеріалів справи вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн. Проте, [PERSON] порушила умови кредитного договору, так як не погасила кредит шляхом внесення готівки у касу кредитодавця за місцем її знаходження у відповідні дні згідно до графіку погашення кредиту. Розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем КС «Народний кредит» згідно наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 22.04.2015 року становить 67 119,62 грн. та складається з: заборгованості по тілу кредиту - 13 023,39 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 780,41 грн.; штрафу - 6 511,70 грн.; заборгованості за відсотками - 46 804,12 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Таким чином, враховуючи наведене та виходячи з того, що обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог знайшли підтвердження під час судового розгляду, суд знаходить позовні вимоги до [PERSON] законними та обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Твердження відповідачки [PERSON] про те, що під час укладання кредитного договору позивач приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, суд оцінює критично, оскільки на час розгляду справи в суді договір, укладений між сторонами 12.12.2012 року, є чинним, ніким не ос порений, не визнаний судом недійсним, а тому умови договору мають виконуватися особа сторонами. Стаття 541 ЦК України визначає, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно положень статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом встановлено, що 12.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору від 12.12.2012 року №20-121203/н за яким сторони домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику. Відповідно до п.1.1. додаткового договору до кредитного договору, встановлено, що у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається з підвищеним ризиком, плата за яким становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім цього судом встановлено, що 18 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] були надіслані вимоги про дострокове погашення заборгованості у повному обсязі та процентів за користування кредитом. Пред'явивши вимогу про дострокове стягнення заборгованості, при тому що в договорі поруки не зазначено про строк його дії згідно ст. 252 ЦК України, кредитор, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з вказаної дати, а саме з 18 червня 2014 до 18 грудня 2014. Таким чином на підставі вказаного додаткового договору змінено розмір відповідальності продовжено термін користування кредитними коштами, чим фактично відстрочено виконання основного зобов'язання та збільшено період нарахування відсотків, і як наслідок збільшено обсяг відповідальність поручителя. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що КС «Народний кредит» звернулася до суду з позовом 18.02.2015 року. З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин справи встановлених судом, а саме того, що додатковим договором до кредитного договору від 12.12.2012 року №20-121203/н укладеного між КС «Народний кредит» та [PERSON] збільшено обсяг відповідальності поручителя [PERSON], згоди на таку зміну основного зобов'язання поручитель не надавав, суд приходить до висновку про те, що договір поруки від 12.12.2012 року №20-1212-3/н є припиненим в силу ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим позов в частині позовних вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню. До того ж, судом встановлено, що договір поруку є припиненим в зв'язку з тим, що позивач протягом шести місяців з дня настання права вимоги не звернувся до суду з позовними вимогами до поручителя. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з з відповідача [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в розмірі 671,19 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial