Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 02 лютого 2016 року сільським головою Червонослобідської сільської ради видано розпорядження №25 про звільнення позивача з посади директора БОЕКП «Агроекологія» у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства, згідно п. 1 ст. 42 КЗпП України, підставою винесення якого стали акти від 19.01.2016 року та пояснення позивача. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що грубого порушення своїх обов'язків ним допущено не було та крім цього його було звільнено в період перебування на лікарняному і саме з цих підстав просив задоволити зменшені позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати розпорядження №25 від 02.02.2016 року про звільнення його з займаної посади, поновити [PERSON] на посаді директора БОЕКП «Агроекологія» та стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 10000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3600 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на займаній посаді перебував вже тривалий час і сумлінно виконував свої посадові обов'язки. На підприємстві на час подій, що є предметом розгляду, був лише один трактор, що міг здійснювати розгортання вулиць від снігу. А згідно договору про безкоштовну оренду техніки на підприємстві приймали участь у розгортанні вулиць від снігу два його особисті трактори. В ніч на 19 січня 2016 року він зібрав підлеглих працівників та три одиниці техніки, що була у розпорядженні, забезпечив техніку паливо-мастильними матеріалами та приступили до розгортання села від снігу, близько 2 години ночі. В ту ніч та день були надзвичайні погодні умови снігу випала місячна норма і техніки та людей не вистачало, щоб забезпечити повне розгортання вулиць від снігових заметів. Техніка та люди безперервно розгортали сніг майже добу і коли сніг почав йти менше вдалося очистити всі вулиці майже під вечір 19 січня 2016 року. Тобто ним було забезпечено в повному обсязі виходячи з тих сил і засобів, що були у його розпорядженні прибирання снігу на території села. Сільський голова вирішила його звільнити ще до цих подій, а дані події стали приводом для звільнення. Крім цього на момент винесення розпорядження про звільнення він перебував на лікарняному, про що було повідомлена бухгалтерія його підприємства, куди він здав лікарняний після одужання. Представник відповідача Червонослобідської сільської ради у судовому засіданні проти пред'явленого позову заперечував, вважаючи прийняте розпорядження законним та обґрунтованим, оскільки [PERSON] допустив грубе порушення трудових обов'язків при ліквідації наслідків боротьби з негодою і як наслідок на ранок 19 січня 2016 року з вулиць села не було прогорнуто снігові замети населення не змогло дістатися до роботи та до школи, не було забезпечено підвезення продуктів харчування до шкільної їдальні та швидкі допомоги не могли дістатися до пацієнтів своєчасно. Депутатські комісії складали акти про те що на ранок частина вулиць взагалі не була прогорнута і тому було прийняте рішення про звільнення [PERSON] з займаної посади. Оскільки про те що [PERSON] на момент винесення оскаржуваного розпорядження перебував на лікарняному відповідачу стало відомо уже з судового розгляду, а тому було прийнято розпорядження №277 від 17.06.2016 року про внесення змін до розпорядження №25 від 02.02.2016 року яким було змінено дату звільнення [PERSON] з 13.02.2016 року, тобто після закриття лікарняного листка. Посилаючись саме надані обставини представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на даний час є директором БОЕКП «Агроекологія» після звільнення [PERSON] на час подій коли останній вчинив грубе порушення своїх обов'язків дійсно був сильний снігопад, однак станом на ранок 19 січня 2016 року велика частина вулиць не була прогорнута і слідів техніки на вулицях він не бачив, тому звільнення [PERSON] з займаної посади цілком відповідало тим подіям, що відбувалися. Тому вважав позовні вимоги не обґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував на посаді директора БОЕКП «Агроекологія» і відповідно до п. 4.4.6. статуту підприємства керівник підприємства може бути звільнений з посади до закінчення строку контракту у випадках передбачених у контракті та законодавством України. Розпорядженням №25 від 02.02.2016 року сільським головою Червонослобідської сільської ради прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади директора БОЕКП «Агроекологія» з 02.02.2016 року у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства - згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України, підставою звільнення зазначено акти від 19.01.2016 року та пояснення [PERSON] Судом досліджено п'ять актів від 19 січня 2016 року складені депутатами Червонослобідської сільської ради з яких вбачається, що станом на 9 годину 19.01.2016 року частина вулиць с. Червона Слобода від снігових заметів не розчищена і як наслідок рух транспорту та мешканців по них фактично не можливий. Згідно журналу особистого прийому громадян сільським головою за 2016 рік також вбачається, що до сільського голови надходили звернення як громадян так і депутатів сільської ради, щодо не прочищення снігових заметів на вулицях села 19.01.2016 року. 19 січня 2016 року сільським головою та депутатами складено акт про встановлення одноразового грубого порушення керівником підприємства [PERSON] своїх обов'язків, що виразилося в несвоєчасному прочищенні вулиць села від снігових заметів, що потягло за собою неодноразові звернення громадян та депутатів, жителі села не змогли дістатись до роботи та до школи, автомобілі швидкої допомоги не змогли своєчасно дістатись до хворих, а до школи №1 не було до 14 години доставлено продукти харчування. Суд не погоджується з доводами відповідача, щодо наявності в діях [PERSON] саме грубого порушення його посадових обов'язків з огляду на наступне. Як вбачається з довідки Черкаського обласного центру гідрометеорології від 10.03.2016 року в ніч з 18 на 19 січня 2016 року на території Черкаського району відмічався комплекс несприятливих явищ погоди: снігопади, хуртовини, снігові замети на дорогах, різке значне збільшення снігового покриву, сильний північний вітер, перепади температур та атмосферного тиску. Так за цей період спостерігався найбільший добовий приріст снігу - 22 см. з найбільшим інтенсивним снігом та хуртовинами де висота снігу в заметах становила 60-80 см., місцями 130 см. Вітер швидкістю 15-20 м/с, що відповідає критерію небезпечного явища погоди. За таких погодних умов було порушено життєдіяльність населення, ускладнювався та припинявся рух автомобільного транспорту, робота комунальних служб, будівельних організацій, органів енергетики, що завдало значних збитків господарським організаціям. Тобто як вбачається з указаної довідки такі стихійні явища спостерігалися в Черкаському, Смілянському та Чигиринському районах та мали ознаки надзвичайних подій. Згідно довідки КУ «ОЦЕМД та МК ЧОР» від 10.03.2016 року встановлено що з 18 по 19 січня 2016 року зафіксовано 6 випадків несвоєчасного доїзду бригад швидкої медичної допомоги до пацієнтів - жителів с. Ч. Слобода. Однак суд зауважує, що відомостей про настання якихось негативних наслідків від несвоєчасного доїзду бригад швидкої допомоги суду сторонами не надано. Судом допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили що в той період працювали трактористами в БОЕКП «Агроекологія» і 18 січня 2016 року директор поставив завдання, що очікуються заметілі і потрібно буде вночі розпочати прибирання снігу з вулиць села. 19 січня 2016 року близько 1 години ночі всі зібралися на території підприємства заправили техніку і трьома тракторами розпочали розгортання снігу. Сніг розгортали майже добу без перерв, але був сильний снігопад і техніка не встигала прибрати сніг, до вечора 19 січня 2016 року всі вулиці були прочищені. Паливно-мастильними матеріалами були забезпечені на належному рівні. Директор постійно контролював хід робіт, однак стихійне лихо та сильний снігопад не давали змоги розгорнути такий об'єм снігу. В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] які повідомили суд, що станом на ранок 19 січня 2016 року ряд вулиць села Червона Слобода не були прогорнуті від снігу і як наслідок був ускладнений та неможливий рух людей та транспорту. Як вбачається з вищевикладеного, дійсно на території села Червона Слобода сталося стихійне лихо в вигляді хуртовин та снігових заметів, що призвело до ускладнення руху людей та транспорту вулицями села, однак як встановлено судом в ході розгляду даної справи, позивач [PERSON] як директор підприємства мав у розпорядженні три одиниці техніки придатної для розгортання снігу, дві з яких є його особистим транспортом, що перебував в безкоштовній оренді, техніка була технічно справною, забезпечена паливними матеріалами та розпочала роботу близько 1 години ночі 19 січня 2016 року і працювала майже до 23 години 19 січня 2016 року коли повністю було ліквідовано наслідки снігопаду. Таким чином суд не вбачає в діях [PERSON] грубого порушення його посадових обов'язків, що призвело, чи могло призвести до тяжких наслідків. На думку суду з урахуванням тих сил і засобів, що були у розпорядженні керівника підприємства ним забезпечено належне виконання своїх обов'язків, проте саме через надзвичайні погодні умови настали такі наслідки, які мали місце не лише на території Червонослобідської сільської ради і тими засобами що малися у підприємства не можливо було забезпечити повне прибирання снігу за такий короткий період часу. Разом з цим як вбачається з листка непрацездатності [PERSON] серії [NUMBER] останній з 02.02.2016 року до 12.02.2016 року перебував на лікарняному, тобто розпорядження про його звільнення було винесено в період перебування позивача на лікарняному. Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У трудових відносинах (з урахуванням вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60 ЦПК України) обов'язок доказування відсутності вини покладається на відповідача. Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Згідно ч. 2 ст. 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбаченихпунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Відповідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або і уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. ( Абзац перший пункту 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95 ) Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Згідно із п.18 даної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові. У п.27 цієї ж Постанови зазначено, що на підставі п.1 ст.41 КЗпП ( 322-08 ) за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. ( Абзац перший пункту 27 в редакції Постанови Верховного Суду України N 4 ( v0004700-94 ) від 01.04.94 ) Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Разом з цим, судом досліджено розпорядження сільського голови №277 від 17.06.2016 року про внесення змін до розпорядження №25 від 02.02.2016 року відповідно до якого внесено зміни щодо дати звільнення [PERSON] та зазначено, що звільнити директора КП БОЕКП «Агроекологія» [PERSON] з займаної посади з 13.02.2016 року. Чинним КЗпП України не передбачено можливості змінювати дату звільнення працівника шляхом винесення відповідних розпоряджень, оскільки відповідно до вимог ст.. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Тобто, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Як вбачається з матеріалів справи та досліджених доказів днем звільнення власне відповідач сам визначив 02.02.2016 року і встановивши факт перебування позивача на лікарняному мав би винести розпорядження про його звільнення після його одужання, а не шляхом внесення змін у розпорядження винесеного з порушенням вимог КЗпП України. Вказане підтверджується і п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Таким чином незаконність оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача з займаної посади підтверджена в ході судового розгляду, а саме відсутністю грубого порушення трудових обов'язків позивачем та проведення звільнення під час перебування позивача на лікарняному, тому за таких обставин суд вважає позовні вимоги в частині визнання розпорядження незаконним та поновлення позивача на роботі законними та обґрунтованими. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він має право вимагати від власника або уповноваженого ним органу відшкодування моральної шкоди. Дійшовши висновку про порушення трудових прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Оскільки права позивача у сфері трудових відносин було порушено, що призвело до змін у його життєвих відносинах та додаткових зусиль для відновлення порушеного права, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Виходячи з тривалості та тяжкості моральних страждань розмір такої шкоди суд визначає у 2000 грн. Разом з цим суд вважає безпідставними вимоги позивача до відповідача - сільського голови [PERSON], оскільки остання є посадовою особою органу місцевого самоврядування та не може самостійно нести матеріальну відповідальність за даним позовом, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог саме до даного відповідача в частині стягнення моральної шкоди та понесених судових витрат. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача - Червонослобідської сільської ради на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial