Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

19 червня 2017 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначив, що на підставі договору б/н від 14 вересня 2012 року відповідачка отримала кредит в розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 20,4 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, він складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Відповідачка зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконала, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносила, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року її заборгованість склала 13582,64 грн. На підставі викладеного, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, із заборгованістю за кредитним договором не погодилась у зв'язку з тим, що повністю розрахувалася за кредитом у квітні 2013 року, тому в подальшому кошти не вносила, у задоволенні позову просила відмовити. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 вересня 2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 20,4 відсотків на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с.5-30). Згідно п.п.2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає йому право в будь-який момент змінювати його. У відповідності до п.2.1.1.7.6. зазначених Умов, при порушенні клієнтом строків платежу по будь-якому із зобовязань більше, ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом. За умовами п.2.1.1.12.6.1. вказаних Умов, у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачці кредитну картку, однак остання не виконала взятих на себе зобовязань, не сплатила у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 28 лютого 2017 року їй нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13582,64 грн., з яких 224,26 грн. - заборгованість за кредитом, 9035,40 грн. - заборгованість за відсотками, 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 622,98 грн. штраф (процентна складова) (а.с.3-4). При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка за кредитом з 01 вересня 2014 року збільшена до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року 43,2 %, а відповідачка з 12 червня 2014 року операцій по картрахунку та погашення кредиту не здійснювала. Суму заборгованості відповідачка перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобовязального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в розмірі 224,26 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає що позивач збільшив розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів та порядок їх сплати, визначаються в кредитному договорі. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, позивач має право проводити зміну тарифів, при цьому він повинен не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати відповідача, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9. цих Умов. За приписами вказаного пункту, позивач зобовязаний не рідше одного разу на місяць надавати відповідачці виписки про стан карткового рахунку та проведені за минулий місяць операції. Будь-яких доказів повідомлення відповідачки про зміну відсоткової ставки позивачем суду не надано, а тому з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за відсотками за період з 14 вересня 2012 року по 12 червня 2014 року у сумі 29,85 грн., згідно розрахунку позивача, а за період з 30 червня 2014 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 124,80 грн. за відсотковою ставкою 20,4 %, помноженою на заборгованість відповідача за кредитом, розділену на 360 днів у році, на які згідно договору нараховуються відсотки, та помножену на кількість прострочених днів, а саме 960 днів, зазначених у розрахунку позивача. Тобто, загальний розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача, становить 154,65 грн. Стосовно стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15 і в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Тарифами банку передбачено стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, тобто за одне й те саме порушення зобовязання, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 18,95 грн. - 5 % від суми заборгованості (процентна складова), виходячи з розрахунку суми 224,26 грн. (заборгованість за кредитом) та 154,65 грн. (заборгованість за відсотками) помноженої на 5 %, підлягають задоволенню. Вимога банку про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає. На обґрунтування свого заперечення позивачкою належних доказів відсутності заборгованості перед банком за кредитним договором не надано, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial