Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 0,610 га та 0,611 га, у відповідності до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014684 та серії ІФ № 014689 від 10.12.2003 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала земельну ділянку після смерті чоловіка [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона позбавлена можливості оформити спадщину на спадкове майно на своє ім`я, у зв`язку з тим, що у Державних актах на право власності на земельну ділянку проведено виправлення прізвищ власників, а саме з « [PERSON] » на « [PERSON] », яке не було завірене у встановленому законом порядку. А тому, також просила суд при прийнятті рішення врахувати обставини та докази по справі, які стверджують факт приналежності її покійним батькам Державних актів на право власності на земельну ділянку. 15.09.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 23.10.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відмовлено у прийнятті заяв відповідачів про визнання позову, закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, до суду подали письмові заяви, у яких просили справу розглядати у їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014684 від 10.12.2003 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,610 га, призначеня для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 9). Також згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014689 від 10.12.2003 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,611 га, призначеня для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 10). Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] з 15.02.1976 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15). Позивачка являється донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). 24.02.1979 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 17). Також у [PERSON] та [PERSON] був спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 71 зворот, 86). [INFO] [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (батько) спадщину в порядку спадкування за законом прийняли його дружина [PERSON] (мати) та син [PERSON] (брат позивачки), успадкувавши належну йому земельну ділянку (по 1/2 частині кожен), оскільки вони на день смерті проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 380 від 02.11.2018 року (а.с. 82). Спадкова справа після смерті [PERSON] (батько), який помер [INFO] не заводилась, про що свідчить відповідь Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 540/01-16 від 09.10.2020 року (а.с. 54). Після смерті [PERSON] (мати) спадщину в порядку спадкування за законом прийняли її донька [PERSON] (позивачка), яка у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 78), та син [PERSON] (брат), який на день смерті проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею по [ADDRESS] (копія довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 381 від 02.11.2018 року (а.с. 82 зворот). Таким чином, [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (брат позивачки) успадкували по 1/4 частині земельної ділянки, 1/2 частину якої мати ще за життя успадкувала після смерті чоловіка, а також успадкували по 1/2 частині належної матері на власності земельної ділянки. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 776 від 30.07.2008 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 78-95), з якої вбачається, що [PERSON] (мати) та [PERSON] (брат позивачки) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (батько), а [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (брат) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (мати), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Суд, не вважає доведеними вимоги позивачки стосовно розподілу часток у спадщині на земельні ділянки між спадкоємцями, оскільки зазначені нею частки суперечать фактичним обставинам справи в частині прийняття спадщини після смерті [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), та спростовується даними, які містяться в матеріалах спадкової справи. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28.10.2009 року, відповідно до якого за позивачкою [PERSON] було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , а за [PERSON] на належну йому по закону 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] не має преюдиційного значення для вирішення даної, оскільки предметом даного розгляду є визнання права власності на земельні ділянки, а не будинковолодіння. Також суд вважає неспроможною відмову [PERSON] (брат позивачки) від частки у спадщині після смерті матері [PERSON] в судовому засіданні, оскільки заява про відмову від прийняття спадщини мала бути подана нотаріусу та шестимісячний строк після відкриття спадщини (а.с. 5). Крім цього, [PERSON] (брат), являвся особою з інвалідністю І-ої групи (посвідчення № [NUMBER] від 14.03.2000 року, а.с. 87 зворот), тобто у будь-якому випадку у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині за законом. Оскільки [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] ( мати) був зареєстрований та проживав разом з нею, був особою з інвалідністю 1-ої групи, в нотаріальному порядку заяви про відмову від спадщини, в т.ч. і щодо обовязкової частки, у встановлені строки не подав, він успадкував відповідну частку після смерті в "автоматичному" порядку. [INFO] [PERSON] (брат) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4 зворот). Ще за життя [PERSON] (брат) посвідчив на ім`я [PERSON] (відповідач) заповіт, яким заповів йому все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 09.06.2011 року (а.с. 56). У відповідності до копії спадкової справи № 72/2019 від 16.11.2019 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (брат) (а.с. 55-77), [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (брат), а отже має право на спадкування належних спадкодавцю частин земельних ділянок, який той в свою чергу успадкував після смерті батьків [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом та за заповітом на земельні ділянки, які належали спадкодавцям [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах внесені виправлення з порушенням чинного законодавства (в частині прізвищ власників « [PERSON] » - « [PERSON] »), що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. за № 462/02-31, № 463/02-31 від 14.08.2020 року (а.с. 7, 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину на спадкове майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцям, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за законом. Так, як зазначалось вище, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014684 від 10.12.2003 року та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014689 від 10.12.2003 року, містяться виправлення в частині прізвищ власників земельних ділянок, а саме: « [PERSON] » виправлено на « [PERSON] » (а.с. 9-12). Однак, відповідно до виписки з погосподарської книги Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 2 за 1955-2005 роки та довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 270 від 10.05.2020 року особи, які згідно погосподарського обліку значились, як [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько), одночасно являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13, 14). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцям - [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014684 від 10.12.2003 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 014689 від 10.12.2003 року, де помилково вказано та внесено виправлення в частині прізвищ власників, оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на 1/4 частину земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину вказаної земельної ділянки після смерті чоловіка [PERSON] (батько), а також правомірно претендує на 1/2 частину земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Проте, в задоволенні решти позовних вимог позивачки в частині визнання права власності на земельні ділянки в цілому слід відмовити, оскільки як зазначалось вище, [PERSON] (брат) успадкував 1/4 частину земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину вказаної земельної ділянки після смерті чоловіка [PERSON] (батько), а також успадкував 1/2 частину належної матері [PERSON] на праві власності земельної ділянки. Право на спадкування належних [PERSON] (брату) частин земельних ділянок, які той в свою чергу успадкував після смерті батьків [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), на даний час, виникло у [PERSON] (відповідач), який в свою чергу не відмовлявся від прийняття спадщини в нотаріальному порядку, а прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (брат позивачки), а отже має право на спадкування належних спадкодавцю вказаних частин земельних ділянок. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити частково. На підставі ст.ст. 315-319, 391, 392, 1216-1222, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: partial