Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначала, що 24 липня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Проживаючи разом у зареєстрованому шлюбі, у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, не досягнуто, просила суд поділити спільне майно подружжя у судовому порядку. Вказувала, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме до листопада 2015 року, [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року було набуто та зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартира у національній валюті коштувала - 197\~427,00 грн., що на момент продажу становить - 24 699 доларів США 98 центів. Розрахунок за вище вказану квартиру здійснювався з відстроченням платежу. Першу суму, у розмірі 87 427 гривень 00 копійок, сторони віддали до підписання договору, а решту суми, у розмірі - 110\~000,00 грн, зобов'язались передати після отримання кредиту. Після чого, того ж дня, 23.11. 2012 року, було укладено ще декілька договорів з ПАТ «Державний ощадний банк», а саме: договір про іпотечний кредит № 3127 на суму 110\~000,00 грн., договір поруки № 3127/1 (за яким «Поручителем» за [PERSON] стала позивач) та іпотечний договір, за яким, з метою належного виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме вищезгадану куплену квартиру 81 в будинку 26 на бульварі Гвардійському в місті Запоріжжя. Першу суму платежу за вищевказану квартиру подружжя віддали з особистих коштів позивача, які залишились у неї від продажу частки квартири, а саме на праві власності їй належали 16/75 частини квартири, що знаходилась за адресою: [ADDRESS]. Відтак, 07 жовтня 2005 року, позивач разом з іншими співвласниками продали квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна та отримали грошові кошти в сумі - 325018, 00 грн. [PERSON] кошти не у національній валюті, а в іноземній, загальним розміром - 64 360 доларів США, позивач від продажу отримала - 16 090 доларів США, загальною сумою 81 254 грн. Кошти позивач не витратила, а залишила на подальше придбання нерухомості. Відповідно на купівлю квартири, яку сторони придбали з Відповідачем позивач віддала свої особисті кошти, які отримала від продажу своєї частини квартири, у 2005 році, відтак, позивач вважає, що фактично частина спірної квартири є її особистою приватною власністю та дорівнює - 44,28% спірної квартири, а інші 55,72 % вартості - це спільна сумісна власність з [PERSON], то поділу підлягає саме ця частина спірної квартири. Фактично по 27,86 % - кожному, але оскільки діти проживають разом з позивачем, є досить маленькими та неповнолітніми, враховуючи їхні інтереси та інтереси позивача як матері, яка самостійно буде піклуватись про дітей Відповідача, вважає, за доцільне отримання більшої частки квартири, а тому позивач просить суд право власності на 4/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: 69091, [ADDRESS] та визнати за [PERSON], право власності на 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: 69091, [ADDRESS]. Ухвалою від 19.08.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 09.09.2016 року за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову, накладено арешт на квартиру №81 у буд. 26 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжя. 11.11.2016 року відповідач подав до суду письмові заперечення, згідно до яких зазначає, що посилання позивача, про те, що грошові кошти, які вона отримала у 2005 році від продажу належної їй 16/75 частини майна за договором від 07.10.2005р. були внеском при придбанні квартири у 2012 році за Договором №13707 є необгрунтованими і недоведеними. У 2012 році року відповідач продав належну йому на праві власності частку в квартирі, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS]. Грошові кошти за вказану квартиру отримав у 2012 році без однієї тисячі доларів, після того, як наступного року отримав ці кошти і був укладений договір. Ціна за вказаним договором становить 69275 грн. Грошові кошти отримані після продажу належної відповідачу частки квартири спрямовані на оплату першої частини вартості квартири за Договором №13707, друга частина вартості квартири, як зазначено вище була оформлена кредитним договором, у відповідності до якого відповідач щомісяця самостійно сплачував грошові кошти. Покупка квартири №81, що розташована у м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 26 відбулась лише після продажу належної відповідачу на праві приватної власності частки квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS]. Крім того, з моменту державної реєстрації шлюбу між сторонами за даною справою та по 2012 рік - моменту придбання ним квартири №81, що розташована у м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 26 сторони мешкали за адресою м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS], належну відповідачу на праві особистої власності частки яку відповідач продав задля внесення першого внеску для придбання квартири для сім'ї. В цей період (з 2005 по 2012 роки) позивач за даною справою фактично не працювала. Обґрунтування збільшення частки в поділі квартири на ту обставину, що діти від шлюбу проживають з матір'ю не може бути безумовною обставиною збільшення частки в квартирі, а тому підстав для визнання за позивачем права власності на 4/5 частину квартири немає. В звязку\~з тим, що 15 грудня 2017 р.\~набрали чинності зміни до ЦПК України, ухвалою суду від 14.02.2018 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.\~ У судовому засіданні позивач позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. У судове засідання відповідач не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у минулих судових засіданнях проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та надані сторонами докази, доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 липня 2004 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 179 від 24 липня 2004 року (а.с.11) Проживаючи разом у зареєстрованому шлюбі, у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія 1-ЖС № 153447 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія 1-ЖС № 268402 (а.с.12-13). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 05.11.2015 року до досягнення [PERSON] повноліття. (а.с.114). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 115). 23 листопада 2012 року на підставі Договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 13707, [PERSON] було набуто та зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.15-18) Квартира у національній валюті коштувала - 197\~427,00 грн., що на момент продажу становить - 24 699 доларів США 98 центів. Розрахунок за вищевказану квартиру здійснювався з відстроченням платежу. Першу суму, у розмірі 87 427 гривень 00 копійок, сторони віддали до підписання договору, а решту суми, у розмірі - 110\~000,00 грн, зобов'язались передати після отримання кредиту (п.3 Договору купівлі-продажу від 23.11.2012р). 23.11.2012 року [PERSON] було укладено з ПАТ «Державний ощадний банк» договір про іпотечний кредит № 3127 на суму 110\~000,00 грн. (а.с.19-24), договір поруки № 3127/1 (за яким «Поручителем» за [PERSON] стала [PERSON] (а.с.25-26) та іпотечний договір, за яким, з метою належного виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме вище згадану куплену квартиру 81 в будинку 26 на бульварі Гвардійському в місті Запоріжжя (а.с.27-31). Сторонами не оспорюється і визнається те, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Титано-магнієвим комбінатом 25.12.1997 р. була власником 16/75 частин квартири [ADDRESS]( а.с. 32). 29.11.2013 року на підставі Договору купівлі-продажу від 29 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 4037, [PERSON] було продано ? частину квартири, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS] за 69275 грн. (а.с.64-69). Вказана ? частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 24119, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 21.11.2005 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ст.\~70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Відповідно до ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст.\~325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.\~65 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, під час шлюбу подружжям [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу було придбано квартиру 81 у буд. 26 по бул. Гвардійському у м.Запоріжжі, вартість якої складала на момент купівлі 197427 гривень (24699,98 доларів США). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, у якій зазначено, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 7 ст. 57 вказаного Кодексу, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Разом із тим, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що для придбання спірної квартири були використані особисті кошти [PERSON] суду надано не було, покази свідків, які у тому числі є родичами позивача, вказаного не доводять. Так, до матеріалів позову надано не завірену ксерокопію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.2005р., який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON] Відповідно до цього договору Продавці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], продали, а Покупець: [PERSON] купувала квартиру, що належать Продавцям на праві власності і яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно належить Продавцям в наступних відсотках (частинах): [PERSON] - 16/75 частини; [PERSON] - 16/75 частини; [PERSON] - 16/75 частини; [PERSON] - 9/25 частини. Дана квартира придбана Покупцем за ціною 325018 гривень, грошові кошти за якою отримали Продавці готівкою до підписання вказаного договору (розділ 2 Договору). Отже, [PERSON] за вказаним договором повинна була отримати грошові кошти пропорційно частини належній їй, а саме: 69326 гривень. Посилання позивача на те, що Покупець розрахувалась з Продавцями іноземною валютою є недоведеним, оскільки, умови вказаного правочину свідчать інше, а саме про те, що розрахунок за договором здійснено у національній валюті гривні і ці грошові кошти гривні, отримані повністю Покупцями до підписання договору, про вказане свідчать підписи сторін договору та нотаріуса, який посвідчував дану угоду. Твердження позивача, про те, що грошові кошти, які вона отримала у 2005 році від продажу належній їй 16/75 частини майна за договором від 07.10.2005р. були внеском при придбані квартири у 2012 році за Договором №13707 є недоведеними. Також посилання відповідача на те, що у 2012 році він продав належну йому на праві власності частку в квартирі, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS] за 69275 грн., які спрямовані на оплату першої частини вартості квартири, суперечать матеріалам справи, оскільки договір купівлі- продажу ? частини квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги[ADDRESS] укладено [PERSON] 29 листопада 2013 року, тобто через рік після придбання квартири 81 у буд. 26 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжі. Покази свідка [PERSON], який є близьким родичом відповідача, факту отримання [PERSON] грошей у 2012 році за продаж частки квартири не доводять. Судом встановлено, що дійсно за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, ними було придбано у спільну сумісну власність подружжя квартиру 81 у буд. 26 по бул. Гвардійському у м.Запоріжжі яка була зареєстрована за [PERSON], але згідно з ст.ст.\~60,61,68,70 СК України\~належить до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В обґрунтування збільшення частки в поділі квартири позивач посилається на ті обставини, що діти від шлюбу проживають з матір'ю і те, що позивач самостійно піклується про них. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частина 2 та 3 зазначеної статті Кодексу встановлює підстави для відступу від принципу рівності часток за рішенням суду. При вирішенні таких питань, на думку відповідача, таке можливе, якщо позивач доведе і відповідно суд встановить обставини, які «мають істотне значення». Разом із тим, позивач не довела підстав для відступу від принципу рівності часток і наявності обставин, що свідчать про існування обставин, що мають істотне значення і належних доказів, які відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України суду не надала, а факт того, що діти від шлюбу проживають з матір'ю не може бути безумовною обставиною збільшення частки в квартирі. Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України на користь [PERSON] з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1678 грн.

Outcome: partial