Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON], який мотивувала тим, що в період перебування з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20.05.2014 року, у них народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, при цьому, діти залишились проживати з позивачем та фактично перебувають на її утриманні. Діти навчаються в загальноосвітній та музичній школах, у зв'язку з чим потребують постійного матеріального забезпечення. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а позивачу самостійно утримувати двох дітей вкрай важко, оскільки сама вона ніде не працює. З наведених підстав, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх сина та доньки в твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дати подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, з вищенаведених підстав, та просила їх задовольнити. Окрім цього, доповнила мотиви закладеного позову, зокрема тим, що починаючи з січня 2016 року їй необхідно сплачувати щомісяця кошти в сумі 240 гривень на харчування дітей в загальноосвітній школі. Також вказала, що неповнолітніх дітей вона утримує за рахунок: поїздок в Республіку Польща, пенсії свого батька, а також ведення особистого підсобного господарства. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково та пояснив, що офіційно ніде не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, живе за рахунок періодичних поїздок в Республіку Польща, а тому не має можливості сплачувати аліменти на дітей в розмірі, про який просить позивач, при цьому, погодився на сплату аліментів на кожну дитину по 300 гривень. Крім цього, в судовому засіданні відповідач підтвердив ті обставини, що проживає окремо від позивача та дітей, має належний стан здоров'я, а також те, що інших утриманців він не має. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2005 року по 16 червня 2014 року, який розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20.05.2014 року, що стверджується відповідною його копією (а.с.3). Під час перебування в шлюбі, у сторін народилося двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], що доводиться копіями свідоцтв про народження останніх: [NUMBER] та [NUMBER], виданими Заболоттівською сільською радою Любомльського району Волинської області 16.11.2006 року та повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 05.03.2015 року, відповідно (а.с.4, 4-на звороті). Частиною другою статті 51 Конституції України визначено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 своєї постанови №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку, осіб, виданою Заболоттівською сільською радою Любомльського району Волинської області 15.12.2015 року за №850, та особистими поясненнями відповідача в суді (а.с.5). Поясненнями відповідача також стверджено, що він офіційно ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має мінливий, нерегулярний дохід від поїздок в Республіку Польща. Наведене дає підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, - визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. З огляду на зазначену норму, суд зважує на те, що зі сторони відповідача не надано доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, підтверджують неналежний стан його здоров'я, наявність у нього зобов'язань по утриманню інших осіб, а також існування інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи. Крім цього, за відсутності доказів щодо стану здоров'я неповнолітніх дітей, суд при визначенні розміру аліментів, не враховує витрат, пов'язаних з даною обставиною, та вважає, що стан здоров'я останніх є належним. Отже, враховуючи вік неповнолітніх дітей, стан їх здоров'я, навчання в загальноосвітній школі, матеріальне становище, реалії сьогодення, вартість продуктів харчування, комунальних послуг, одягу для дітей, суд визначає розмір аліментів на рівні 500 грн. на кожну дитину, який у даній справі вважає необхідним та достатнім. Поміж цього, відповідач не довів факту його скрутного матеріального становища та неспроможності сплачувати аліменти в сумі 1000 грн. на двох дітей щомісячно. Такі витрати для відповідача суд вважає посильними, з огляду на те, що інших утриманців він не має, є працездатною особою з належним станом здоров'я, оскільки протилежного належними та допустимими доказами відповідачем не доведено, а відсутність офіційних джерел доходів не звільняє його, як батька, від обов'язку щодо утримання своїх дітей. Зважаючи на обов'язок участі в утриманні дитини обох батьків, визначена в такому розмірі сума аліментів буде достатньою для задоволення розумних потреб дітей і буде повністю забезпечувати їх нормальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - з 16 грудня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.367 ЦПК України. З наведених підстав, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.80 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів, ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. В даній справі ціна позову становить 8400 грн. (1400 х 6). Згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви в даній справі складає 551,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати). Пунктом 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як позивач у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, а саме, на 71,43 відсотки, судовий збір з відповідача має бути стягнутий пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 71,43 відсотки від 551,20 грн., що становить 393,72 грн.

Outcome: partial