Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради, який обгрунтований тим, що відповідач нараховував та виплачував їй допомогу по догляду за дитиною [PERSON], 31.08.2012 року до досягнення нею 3 річного віку, не в повному обсязі, відповідно до довідки від 23.05.2014 року. У звязку з чим вона була змушена звернутись з заявою про перерахунок та виплату їй допомоги до рівня прожиткового мінімуму, проте отримала відмову в перерахунку. Позивачка вважає, що в даному випадку виник спір щодо виплати їй допомоги, як особі, яка застрахована в системі соціального загальнообовязкового державного соціального страхування, тому на виплату допомоги їй у зазначеному періоді поширюється норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином зауважує, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдану матеріальну шкоду, що дорівнює недоотриману допомогу по догляду за дитиною в розмірі прожиткового мінімум та за період з 25.10.2012 року по 30.06.204 року становить 20185 грн. Крім того зазначає, що в наслідок неправомірних дій відповідача порушені її права та інтереси, звичайний спосіб життя, завдана моральна шкода, яка виразилась в тому, що нею не були отримані грошові кошти не в повному обсязі, вона знаходилась у постійному стресі, та все це їй доставляло дискомфорт. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду за період з 25.10.2012 року по 30.06.2014 року в розмірі 20185,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позові та наполягав на повному його задоволенні. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив проханням про розгляд справи за відсутності представника управління, та про відмову в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що позивачка перебуває на обліку в управлінні, є особою не застрахованою в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, та їй призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку відповідно до Порядку призначення та виплати державної допомоги сімям з дітьми, який затверджений постановою КМУ від 27.12.2001 року №1751. Крім того посилається на п.23 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку з 01.01.2008 року надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш 130 грн.. Крім того з 01.07.2014 року набрали чинності зміни до 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», якими розділ 4 «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3річного віку» виключена, та 01.07.2014 року були внесені зміни до Порядку призначення та виплати державної допомоги сімям з дітьми, згідно з якими розділ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3річного віку» також виключений, та встановлено, що для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народження першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступні 12 місяців призначається допомога до досягнення дитино трирічного віку в розмірі 130 грн. Тому зауважує, що відповідач діяв у відповідності до положень діючого законодавства. Також вважає, що сума моральної шкоди не підлягає стягненню на підставі того, що відповідач діяв правомірно, та законодавство, що регулювало спірну допомогу не передбачає стягнення моральної шкоди. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії I-НО №473594 від 07.09.2012 року [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно до листа УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради №01/08 від 22.05.2014 року та довідки від 23.05.2014 року [PERSON] з 25.10.2012 року перебуває на обліку в УПСЗН Жовтневого району, як отримувач державної соціальної допомоги, а з 01.11.2012 року їй призначено допомогу по догляду за дитиною до 3-х років в розмірі 130 гривень. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 червня 2014 року позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволений частково, оскільки ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] за період з 25.10.2012 року по 01.12.2013 року залишені без розгляду. Визнані неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради щодо відмови [PERSON] у перерахунку та виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.12.2013 року, та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради здійснити [PERSON] нарахування та сплату державну допомогу по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, за період з 01.12.2013 року по 24.06.2014 року з урахуванням проведених виплат. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014 року апеляційну скаргу УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.06.2014 року за адміністративним позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. У звязку з чим, ухвалою суду по даній цивільній справі від 17 вересня 2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито провадження в частині вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди за період з 25.10.2012 року по 24.06.2014 року. Оскільки виплата державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку проводиться щомісячно, тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди за період з 24.06.2014 року по 30.06.2014 року судом не розглядались. Що стосується вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, то статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року дано роз'яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В той же час відповідно до ст.ст.10,11,57-60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, всупереч ст..23 ЦК України, п.3, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст.10, 11, 57-60 ЦПК України, позивачка не надала жодних доказів в обґрунтування зазначених в позовній заяві обставин наявності у неї фізичних та душевних страждань, а саме стресу та дискомфорту з вини відповідача, не навела жодних доказів про наявність порушення її звичного способу життя або порушення інших прав та інтересів. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed