Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

02 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить: визнати незаконним звільнення з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України, що мало місце 13.11.2014, та поновити його на посаді майстра лісу дільниці №2, обходу №6 в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське», стягнувши з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно акту службового розслідування підставою для його звільнення у зв'язку з втратою до нього довір'я стало те, що він під час відпуску продукції порушив положення розділів 3.1, 3.2, 3.9 Інструкції, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України № 205 від 19.12.2003, який, як він вважає, не поширюється на працівників Лісового господарства «Білоозерське». Крім цього, незаконного вивезення лісопродукції за межі підконтрольної йому ділянки не відбулося. З будь-якою інструкцією про порядок обліку, вивезення та реалізації лісопродукції з Лісового господарства «Білоозерське» при прийнятті на роботу його ознайомлено не було, а тому він діяв так, як склалась практика, не порушуючи посадової інструкції та Лісової карти. Про початок службового розслідування він не знав, акт був складений формально 13.11.2014 в перший робочий день після виходу його на роботу з лікарняного та одночасно з наказом директора про його звільнення. Надати обґрунтовані та виважені заперечення на висновки комісії він не зміг, так як вслід за актом одразу оголосили наказ директора про його звільнення. Позивач вважає, що завантаження автомобіля лісопродукцією, ще не означає її відпуск, як трактує відповідач. Автомобіль стояв на підконтрольній йому ділянці лісу та не був прихований, вся деревина була маркована та обрахована в кількісному вимірі, робочий день не закінчився. До закінчення робочого дня, завантажена лісопродукція, могла бути прийнята старшим майстром лісу та клеймована ним, після чого він вирішив би питання з замовником про її оплату і тоді були б оформлені усі необхідні документи на відпуск продукції. Представник Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» та третя особа по справі: директор підприємства [PERSON] заперечили проти позову та пояснили, що 22.10.2014 [PERSON] в робочий час, працюючи майстром лісу та будучи матеріально-відповідальною особою, порушив «Інструкцію з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України», затверджену Наказом ДКЛГУ № 205 від 19.12.2003., якою визначено порядок обліку, вивезення і реалізації лісопродукції. Цей порядок застосовує в своїй діяльності і Лісове господарство «Білоозерське». За змістом розділів 3.1, 3.2, 3.9 цієї Інструкції відпуск продукції може здійснюватись лише після її обліку, маркування та клеймування. Проте, [PERSON] розпорядився завантажити вантажний автомобіль не прийнятою від лісорубів, не клеймованою, а отже не облікованою лісопродукцією, без видачі товарно-транспортної накладної. Завантажений автомобіль, на думку відповідача, був прихований, так як стояв в непомітному на перший погляд місці та був виявлений при огляді ділянки лісу директором господарства. Відповідно до пояснень представника відповідача вказане дає підстави для втрати довіри до позивача та для підозри його в розтраті майна та перевищенні службових повноважень, що є кримінальними правопорушеннями. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 16 травня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Державну організацію «Лісове господарство «Білоозерське» на посаду майстра лісу, що підтверджується копією наказу № 12/46-К та Трудовою книжкою позивача (а.с.9, 19). 12 листопада 2012 року Державна організація Лісове господарство «Білоозерське» в особі директора [PERSON] уклала з працівником [PERSON] договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.77). За цим договором [PERSON] зобов'язався дбайливо ставитися до переданих йому на зберігання матеріальних цінностей організації і вживати заходів для попередження збитків, а також своєчасно повідомляти керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. В свою чергу Державна організація Лісове господарство «Білоозерське» зобов'язалась знайомити працівника з чинним законодавством щодо його матеріальної відповідальності за збитки нанесені організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей. Відповідно до п. 1.3 Положення про Державну організацію «Лісове господарство «Білоозерське» Організація у своїй діяльності керується Конституцією, і законами України, постановами ВР України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, Положенням про державне управління справами, актами Державного комітету лісового господарства України, цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами (а.с.61). Наказом Державного комітету лісового господарства України № 205 від 19.12.2003 затверджено «Інструкцію з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України» (а.с.28). Таким чином, вищевказана Інструкція є для Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» документом регулятивної дії. За правилами п.1.5 «Інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України», первинні документи обліку лісопродукції повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до абз. 4 п. 3.1 вказаної Інструкції, приймаючи від робітників заготовлені протягом дня хлисти і ділову сировину, відповідальні за приймання особи повинні заміряти кожен хлист і сортимент, по відповідних таблицях визначити їх об'єм в шільних кубічних метрах, зробити маркування незмиваючою крейдою чи фарбою ( на торці хлиста - діаметр; на верхньому зрізі сортименту - сорт, діаметр) і провести клеймування. Відповідно до абз. 12 п. 3.1 Інструкції суворо забороняючи відпуск неприйнятої від лісорубів, немаркованої, не клеймованої і не переданої у підзвіт матеріально-відповідальній особі лісопродукції. Згідно п.3.2 Інструкції порядок оформлення первинної документації застосовується при вивезенні лісопродукції від усіх видів рубок і місць зберігання на підставі товарно-транспортної накладної. 22 жовтня 2012 року, близько 12:00 год. на закріпленій за [PERSON] дільниці лісу № 2 обходу №6, кварталу 66, неподалік місця де проходила планова вибіркова санітарна вирубка дерев та заготівля продукції, директором Лісового господарства «Білоозерське» [PERSON] та іншими працівниками був виявлений вантажний автомобіль ГАЗ д/н [NUMBER], який належить [PERSON], завантажений технологічними дровами твердих порід ( дуб) в кількості 5,3 куб.м. Вказаний факт позивач не заперечує, він також підтверджуються показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], актом огляду транспортного засобу від 22.10.2014 та фотокартками (а.с.87,109-110). Відповідно до акту службового розслідування від 13 листопада 2014 року, виявлення на майстерській дільниці № 2, обходу №6, кварталу 66 прихованого вантажного автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER], завантаженого не клеймованою лісопродукцією, є порушенням майстром лісу [PERSON] Наказу Державного комітету лісового господарства України № 205 від 19.12.2003 «Про затвердження інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України», а саме: розділів 3.1, 3.2, 3.9 цієї Інструкції, що дає підстави вважати дії майстра лісу [PERSON] спрямованими на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 та ст. 367 КК України. Посилаючись на вказані вище порушення та на невиконання [PERSON] ст. 139 КЗпП України, порушення ним п. 2.15 та п. 4.7 посадової інструкції, комісія прийшла до висновку клопотати перед керівництвом ДО «ЛГ «Білоозерське» про звільнення майстра лісу [PERSON] з займаної посади за грубе порушення трудового та лісового законодавства. Також вирішено передати матеріали по факту виявленого правопорушення до правоохоронних органів для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.22-26). Відповідно до повідомлення голови профспілкового комітету [PERSON], профспілковий комітет ДО «ЛГ «Білоозерське» на своєму засіданні 13 листопада 2014 року вирішив надати згоду на звільнення майстра лісу [PERSON] з роботи за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а.с.106) . Наказом директора [PERSON] № 14/80-к від 13 листопада 2014 року [PERSON] звільнено з посади майстра лісу за ст. 41 ч.2 з 13 листопада 2014 року, у зв'язку з втратою до нього довіри (а.с.10). З показань свідка [PERSON], який працював лісорубом на дільниці лісу, закріпленій за позивачем, встановлено, що 22.10.2012 близько 12:00 год. майстер лісу [PERSON] дав розпорядження на завантаження лісопродукцією належного свідку автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER]. Завантажений автомобіль він відігнав подалі від місця, де проводилась вирубка лісу, задля безпеки та продовжив свою роботу. Свідок є підлеглим працівником, а тому не розпитував майстра лісу для чого він вирішив використати його транспорт. Згідно копії лісорубного квитка від 10 червня 2014 року, в урочищі «Білоозерська дача», в тому числі на 66 кварталі була запланована вибіркова санітарна вирубка дерев до 31 грудня 2014 року з кінцевою датою вивезення до 01 квітня 2015 року. Вивезення дозволено одночасно із заготівлею, після приймання лісопродукції (а.с.118 ). Позивач визнає, що завантажені за його вказівкою на автомобіль не клеймовані зрізані стволи дуба не підлягали вивезенню та реалізації в такому вигляді, оскільки ця продукція не була прийнята від лісорубів старшим майстром лісу [PERSON] Пояснив, що старшого майстра лісу, який має клеймо, в той день зранку на ділянці не було. Автомобіль залишився стояти неподалік від місця вирубки дерев. Старший майстер лісу повинен був з'явитися до кінця робочого дня для клеймування заготовленої лісорубами деревини. Такі пояснення позивача узгоджуються з показаннями свідків, не спростовані відповідачем, а тому визнаються судом встановленими обставини. Представник відповідача та директор ДО «ЛГ «Білоозерське» [PERSON] визнали, що майстер лісу [PERSON] не був ознайомлений з «Інструкцію з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України». Зі слів директора [PERSON] з вказаною Інструкцією був ознайомлений старший майстру лісу [PERSON], в підлеглості якого перебував позивач. Відповідачем також не надано суду доказів застосування Державною організацією «Лісове господарство «Білоозерське» під час відпуску лісопродукції положень пункту 3.9 «Інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України», яким передбачено, що для відпуску лісопродукції підприємство виписує покупцю наряд на відпуск лісопродукції, який він надає до лісництва для виписки рахунку на оплату. Після оплати рахунка лісництво при наявності транспорту і довіреності у покупця видає Товарно-транспортну накладну, перший примірник якої із підписом про отримання продукції залишається у лісгоспі і є підставою для списання лісопродукції. Позивач, а також свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], які працюють в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське» та, які так чи інакше пов'язані з відпуском лісопродукції, не змогли назвати суду чіткий та єдиний порядок відпуску лісопродукції, який діє в господарстві. Працівники організації, в своїй більшості, керуються в роботі практикою, що склалась, та яка є не однозначною. Отже, в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське» належним чином не впроваджена та не відпрацьована практика застосування «Інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України», затвердженої Наказом ДКЛГ України № 205 від 19.12.2003. Нормативна не визначеність відповідача, щодо встановлення єдиного порядку обліку, заготівлі, зберігання та відпуску лісопродукції підтверджується доповідною запискою начальника Управління природно-заповідного, житлового та мистецького фонду Іванущака І.М. за результатами перевірки інформації, викладеної у скарзі (а.с.98-99). Позивач безпосередньо не був ознайомлений з наказом ДКЛГУ № 205 від 19.12.2003 «Про затвердження Інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України». При цьому суд зазначає, що по своїй правовій природі даний наказ не є нормативно-правовим актом, він не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а тому на позивача не розповсюджуються положення ч.2 ст.68 Конституції України, відповідно до якої не знання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Перевіряючи факт приховування автомобіля з лісопродукцією, на який наголошує відповідач, суд виходить з наступного. Приховування має місце тоді, коли застосовується спосіб, що утруднює виявлення. Жоден із свідків не вказав на те, що завантажений лісопродукцією автомобіль ГАЗ д/н [NUMBER], був прихований. Навпаки пояснили, що він стояв на відкритій місцевості лісу, неподалік місця робіт по вирубці дерев та в межах дільниці, яку обслуговував [PERSON]. Свідки також не чули і суті розмови директора господарства [PERSON] зі [PERSON] З оглянутих фотокарток встановлено, що автомобіль не мав спеціального маскування, завантажена на нього лісопродукція була відкритою, мала маркування, але не мала клейма. Отже ознак приховування автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER], завантаженого лісопродукцією та ознак приховування самої лісопродукції, не було. Необхідність завантажити автомобіль не клеймованою лісопродукцією позивач пояснив тим, що у нього було замовлення на деревину дуба, однак заздалегідь заготовленої та клеймованої продукції цього сорту дерев на підконтрольній йому дільниці не було. Передбачаючи, що водій приватного трактора-навантажувача в будь-яку хвилину може залишити його ділянку, він зробив маркування щойно зрізаних та заготовлених стволів дуба, порахував кубічні метри та розпорядився завантажити автомобіль в очікуванні старшого майстра лісу для подальшого клеймування та відпуску. Його дії не суперечили лісорубному квитку, де зазначено, що вивезення дозволено одночасно із заготівлею, після приймання лісопродукції. Такі пояснення позивача не спростовані відповідачем. Суд звертає увагу на те, що на момент виявлення автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER], завантаженого лісопродукцією, робочий день не закінчився і власник цього автомобіля [PERSON] не збирався залишати місце своєї роботи, про що він сам повідомив суду, як свідок. Аналогічні пояснення надані старшим майстром лісу [PERSON] та відображені в акті службового розслідування. Встановлено, що безпосередньо перед завантаженням лісопродукцією твердої технологічної породи «дуб» автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER], [PERSON] відпустив клієнту з Полтавської області лісопродукцію породи «сосна», з дотриманням усіх формальностей. Цей факт підтверджується поясненнями позивача, свідків та визнається відповідачем, який надав суду копію товарно-транспортної накладної, виписану [PERSON] 22.10.2014 (а.с.119 ). Зі слів директора ДО «ЛГ» Білоозерське» [PERSON], [PERSON] раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався, скарг на позивача та будь-яких інших сигналів неналежного виконання ним своїх трудових обов'язків до керівництва не надходило. Перевірки схоронності матеріальних цінностей та руху лісопродукції на дільниці позивача не проводились. З копії рапорту про рух лісопродукції за жовтень 2014 року, складеного лісником [PERSON] вбачається, що незважаючи на виявлення 22 жовтня 2014 року автомобіля ГАЗ д/н [NUMBER] з завантаженими дровами твердих порід (дуб) в кількості 5,3 куб.м., ця продукція до кінця місяця так і не була прийнята від заготівельників (а.с.118). Отже, суд не находить будь-яких обґрунтованих ризиків, які могли бути підставою для відповідача, вважати, що лісопродукція в кількості 5,3 куб.м., завантажена на автомобіль ГАЗ д/н [NUMBER], буде розтраченою, чи в інший незаконний спосіб вибуде з володіння лісового господарства з вини позивача. Крім цього посадова інструкція майстра лісу, яка є обов'язковою для виконання позивачем, не містить функціональних обов'язків з безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, а також не містить конкретних повноважень по реалізації продукції, складання документів на відпуск та на вивезення заготовленої деревини (а.с.11-12). У відповідності до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пленум Верховного Суду України у п.28 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ч.1 ст.41КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Як встановлено, порядок передачі майстру лісу під звіт лісопродукції та лісових угідь в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське» не розроблений. Будь-яких документів, що засвідчили б передачу лісопродукції під звіт позивачу, відповідачем не надано. У загальнотеоретичному розумінні дії та бездіяльність є протиправними, якщо особа була зобов'язана діяти певним чином відповідно до своїх обов'язків. Однак, як встановлено судом, жодним нормативним актом та внутрішнім документом на [PERSON] не було покладено обов'язків по реалізації продукції, складання документів на відпуск та вивезення заготовленої деревини. Для того щоб керуватися нормативними актами лісового господарства, їх необхідно довести суб'єкту який його використовує у роботі. Судом вище встановлено, що [PERSON] не було доведено до відома будь-які нормативні акти, які він мав би використовувати у своїй роботі. По своїй правовій природі дисциплінарний проступок є винна протиправна дія (бездіяльність) особи, яка знаходиться у трудових відносинах і така дія (бездіяльність) порушує внутрішній трудовий розпорядок, трудові обов'язки, правила спільної праці. Обов'язковою складовою дисциплінарного проступку є його суб'єктивна сторона, яка виражається через наявність у особи вини у вигляді умислу або необережності. В усіх випадках наявності вини її обов'язковим елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Будь-яких доказів які підтверджують, що позивач усвідомлював протиправний характер свого діяння, передбачав та бажав настання негативних наслідків для діяльності Лісового господарства «Білоозерське» або не передбачав можливості таких наслідків, хоч повинен був і міг їх передбачити, відповідачем суду не надано. А отже у даному випадку відсутня суб'єктивна сторона складу дисциплінарного проступку. Крім цього, негативні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди від дій позивача для Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське»» не настали, реальної загрози для їх настання не було. На думку суду профком ДО «ЛГ «Білоозерське» формально підійшов до вирішення питання про надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] на підстав п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України та розглянув це питання в один день - 13.11.2014 шляхом складання відповідного повідомлення, разом зі складанням акту службового розслідування, без дотримання положень ст. 43 КЗпП України, не надавши позивачу можливості скористатись правовою допомогою фахівця в галузі права, порушивши таким чином Конституційні гарантії на захист особи від незаконного звільнення. В ході судового розгляду, а саме 20.02.2015 профком ДО «ЛГ «Білоозерське» повторно розглянув питання звільнення [PERSON] і таким чином підтвердив Повідомлення голови профкому від 13.11.2014 про надання згоди на звільнення (а.с.113-115) З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач не був наділений відповідачем конкретними функціональними обов'язками по реалізації та відпуску лісопродукції, та не був ознайомлений з нормативними документами, які б регулювали цей порядок, а тому у відповідача не було підстав вимагати їх виконання. Нестачі матеріальних цінностей, переданих під звіт позивачу, на підконтрольній йому ділянці роботи виявлено не було. На думку суду, дії позивача в сукупності з встановленими в суді обставинами не створювали реальної загрози заподіяння шкоди підприємству. Одна лише підозра власника або уповноваженого ним органу щодо намірів розтратити майно є припущенням та не може бути підставою для виявлення недовір'я до працівника. Правомірність звільнення позивача відповідач суду не довів. За таких умов, звільнення позивача у зв'язку з втратою довір'я є незаконним. Позивач підлягає поновленню на роботі Дослідивши форму викладу змісту позовних вимог, суд вважає за необхідне їх відкоригувати, не виходячи за їх межі та не змінюючи змістової сутті. Так, позивач просить суд поновити його на посаді майстра лісу дільниці №2, обходу №6 в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське». Встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в Державну організацію «Лісове господарство «Білоозерське» на посаду майстра лісу без визначення конкретної ділянки роботи, з цієї ж посади він був звільнений. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині поновлення його на посаді майстра лісу дільниці №2, обходу № 6 в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське», охоплюється поновленням його на посаді майстра лісу в Державній організації «Лісове господарство «Білоозерське», а тому дана частина позовних вимог технічно сформована невірно та з метою юридичної чистоти рішення підлягає корегуванню. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд вважає за необхідне стягнути з Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, за період з 13.11.2014 по день відновлення його права - 23.02.2015, що визначається датою ухвалення судового рішення. Згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON] № 16/72-332 від 08.12.2014, його середньоденна заробітна плата визначена з розрахунку календарних днів за відпрацьований період та становить 81,99 грн. Цей розмір визнається сторонами, а тому за правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доведенню. Період вимушеного прогулу складає 102 календарних дні. Отже, сума заробітної плати, що підлягає стягненню становить 8362 грн. 98 коп. (81,99 х102). Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушено законні права позивача. Незаконне звільнення [PERSON] за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я, привело до моральних страждань позивача. Негативне ставлення відповідача до нього обговорювалось членами трудового колективу, членами профспілкового комітету. Через ті обставини він нервувався та переживав і змушений був прикладати додаткові зусилля для відновлення справедливості. Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, судом враховується характер, тривалість моральних страждань позивача, факт порушення кримінального провадження за ініціативою керівництва організації, фінансове становище відповідача та інші обставини встановлені в судовому засіданні. Суд дійшов висновку, що з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості сума 3000 грн. забезпечить відшкодування моральної шкоди позивачу. А тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Таким чином, проаналізувавши вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до Державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» про визнання незаконним звільнення та поновлення його на посаді старшого майстра лісу, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з тим,що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. ( 243,60 + 243,60), який визначено сукупністю задоволених позовних вимог немайнового та майнового характеру з врахуванням ставок, встановлених Законом України «Про судовий збір».

Outcome: partial