Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

29 липня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якій позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме квартирою розташованою у [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28.11.2007р. вона придбала квартиру у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідачі, не пізніше 28.11.2007р. повинні були знятись із реєстраційного обліку у придбаній квартирі. Однак, відповідачі цього не зробили, на даний час від виконання своїх обовязків уникають, а тому порушують права позивача як власника, в результаті чого вона не може оформити субсидію на дане житло. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суд заяву (а.с. 26) в якій просить суд справу розглядати без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце його слухання був повідомлений належним чином. З огляду на повторну неявку відповідачів, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 28 листопада 2007 року між [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 5-6). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2008р. (а.с. 8) стверджується, що [PERSON] зареєструвала право власності на згадану вище квартиру, у звязку із чим стала її власником. У спірній квартирі, на момент укладення даного договору і по даний час є зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-16, 19-22). Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як визначено сторонами у п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2007р. сторони домовились про те, що звільнення відчужуваної квартири від наявних в ній речей, а також зняття з реєстраційного обліку осіб, які в ній мешкають та передачу ключів, буде здійснено продавцем не пізніше 28.11.2007р. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] відчужив позивачу квартиру №1, то він та члени його сімї одночасно втратили право користування цим житловим приміщенням, як одну із складових права власності. Вирішуючи питання про задоволення позову, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивача сформульовані таким чином, що вона просять суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування ним. З огляду на те, що така вимога як усунення перешкод в користуванні власністю, є самостійним та окремим способом захисту цивільного права (негаторний позов), який передбачений у ст. 391 ЦК України, а судом не встановлено будь-яких існуючих перешкод у користуванні позивачем своїм майном, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, оскільки метою звернення позивача до суду є саме зняття з реєстраційного обліку відповідачів, то суд вважає, що достатнім та правильним для захисту права позивача, є задоволення позову в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у Постанові №6-57цс11 від 16.01.2012р. На підставі ст. ст. 16, 391, 317, 346 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial