Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

22.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на дитину- інваліда та на утримання дружини.Позов обгрунтовано тим, що вони із відповідачем є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає біля неї та перебуває на її утриманні. Донька [PERSON] , являється інвалідом з дитинства, не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому вона опікується нею, крім того дитина потребує нормального харчування, придбання одягу, взуття, лікування. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання, як дружини з якою проживає дитина з інвалідністю не надає, а також не приймає участі у додаткових витратах на доньку, хоча офіційно працевлаштований та є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Тому позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі Ѕ частки від його заробітку(доходу) щомісячно, але неменше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01.01.2018 року і пожиттєво, на її утримання, як дружини з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, і пожиттєво, а також додаткові витрати на утримання та лікування дитини, в сумі по 5000,00 грн. щомісячно і пожиттєво. Ухвалою суду від 23.06.2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 15-16). Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, наступне. 13 листопада 2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєструвано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про що складено відповідний актовий запис №1690. (а.с. 9) Від цього шлюбу, сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що 04 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №1611. (а.с. 10) Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з такого. Пунктом 2 ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.06 №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Позивач визначила спосіб стягнення аліментів на дитину у вигляді частки. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи дані про позивача, відповідача, дитину, що є в матеріалах справи, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів за минулий період слід зазначити наступне. Так, згідно ч. 2 ст. 191 СК за минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за умови, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачем не надано жодного доказу, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати з 01.01.2018 року, а тому вимоги є неогрунтованими. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, аліменти підлягають стягненню за загальними правилами, тобто з дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований не в повному обсязі, отож підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на її утримання як дружини, яка проживає з дитиною з інвалідністю, суд виходить з такого. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. З аналізу вказаної норми слідує, що відсутність хоча однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Доказування у такій категорії справ має ґрунтуватися на сукупності доказів. Аналізуючи надані позивачем докази у даній справі судом встановлено, що [PERSON] , 2014 р.н. є дитиною - інвалідом, законним представником якої є [PERSON] , що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] виданим Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією. (а.с. 11) У той же час матеріали справи не містять доказів, того що дитина [PERSON] , [INFO] потребує постійного стороннього догляду, допомоги. Крім того належних та допустимих доказів на підтвердження платоспроможності платника аліментів та можливості надавати позивачеві матеріальне утримання як дружині з якою проживає дитина інвалід ,позивачем також не надано. Зважаючи на встановлені судом обставини та досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині недоведені. Вирішуючи вимоги про стягнення додаткових витрат із відповідача на користь позивача пов`язаних з утриманням дитини, яка є інвалідом, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Зібрані у справі докази підтверджують наявність особливих обставин, оскільки спільна дитина сторін цього спору є дитиною-інвалідом, за наявності яких закон зобов`язує того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана брати участь у додаткових витратах на дитину. За правилами ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З аналізу вказаної норми слідує, що розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами можна притягати лише батьків дитини. Оскільки у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач просить присудити із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини - інваліда, доньки [PERSON] , в сумі по 5000,00 гривень щомісячно, проте на підтвердження вказаних обставин не надала належних та допустимих доказів таких витрат, які вона фактично понесла або передбачає понести, не обґрунтувала визначений нею розмір додаткових витрат, які просить суд стягувати із відповідача, не довела обставин, які підлягають доказуванню за вказаними вимогами, у зв`язку із чим, суд вважає, що в цій частині позову також слід відмовити через недоведеність. За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial