Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

19.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 18 березня 1982 року, перебуваючи на роботі в Ківерцівському лісгосп, правонаступником якого є державне підприємство «Ківерцівське лісове господарство», через відсутність захисного огородження на станку отримала тяжку травму голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із нею під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 «Причини нещасного випадку»: «не встановлено заводом виготовлювачем огородження обертаючого валу». Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоровя у вигляді важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, тотального скальпу волосяної частини голови та травматичного шоку. Курс лікування проходила у неврологічному відділенні Ківерцівської районної лікарні та Волинській обласній клінічній лікарні. 20.10.1994 року висновком Луцької міжрайонної МСЕК їй вперше було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, визнано інвалідом III групи з визначенням 60 % втрати працездатності. За період з 1994 по 2006 роки вона періодично переглядалась Луцькою міжрайонною МСЕК, за рішенням якої 05.05.2006 року їй було встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності довічно. Посилаючись на те, що трудовим каліцтвом їй завдано моральну шкоду, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які вона постійно переживає. Відсотки втрати працездатності, які встановлені їй довічно, підтверджують неможливість відновлення попереднього стану здоровя, просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя трудовим каліцтвом у розмірі 200 000 гривень. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.08.2016 року до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, не заперечили факту отримання [PERSON] 18.03.1982 року трудового каліцтва, однак посилаючись на те, що трудове каліцтво виникло не з вини Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство», сума завданої моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. позивачем та її представником є необґрунтованою, просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні, висловлюючи свою думку щодо заявлених позовних вимог, суду пояснила, що [PERSON] має право на відшкодування їй моральної шкоди, розмір якої з врахуванням справедливості та розумності має встановити суд. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд проходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.1982 року під час виконання трудових обов'язків у Ківерцівському лісгосповому господарстві (правонаступником якого є ДП «Ківерцівське лісове господарство») трапився нещасний випадок, в результаті якого позивач [PERSON] отримала травму скальпована рана волосяної частини голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із позивачем під час виконання нею трудових обовязків, Ківерцівським лісовим господарством було складено акт за формою Н - 1 про нещасний випадок на виробництві від 19.03.1982 року. Причиною отримання травми стало не встановлення заводом виробником огородження обертаючого валу супорта. (а.с.4). 20.10.1994 року висновком Луцької міжрайонної МСЕК [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у вигляді III групи інвалідності та 60 % втрати працездатності. З 20.10.1994 року по 10.05.2001 року [PERSON] періодично переглядалась Луцькою міжрайонною МСЕК, яка встановлювала їй ІІІ групу інвалідності та 60 % втрати працездатності. З 21.05.2002 року по 22.04.2004 року Луцькою міжрайонною МСЕК [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності. 05.05.2006 року Луцькою міжрайонної МСЕК їй було встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності довічно (а.с.11). Суд не приймає до уваги твердження представників відповідача про те, що нещасний випадок на виробництві стався не звини відповідача , а через неукомплектованість верстата огородженням обертаючого валу супорта заводом виготовлювачем , оскільки у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення таких умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення міститься і в ст. 13 Закону України ,,Про охорону праці, відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 цього Кодексу шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст. 173-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 12 Закону України ,,Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодовувати моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) передбачено також ст. 10167 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. З наданих до суду доказів, а саме - інформації Комунального закладу "Ківерцівське районне територіальне медичне об'єднання" від 11.07.2016 року, виписок з медичних карток хворої [PERSON], консультаційних висновків спеціалістів встановлено, що в результаті нещасного випадку на виробництві позивач отримала струс головного мозку, тотальні скальповані рани волосяної частини голови з дефектом м'яких тканин, артеріальна кровотеча та шок III ст. У зв'язку з тривалим незаживанням рани, залишковими явищами черепно-мозкової травми та іншими діагнозами, в тому числі менінгіома, які були наслідками перенесеної ЧМТ, позивач постійно і довготривало лікується. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи обставини, а саме факт отримання позивачем виробничої травми, в результаті якої остання зазнала фізичного болю і душевних страждань, та яка призвела до втрати 40 відсотків професійної працездатності, необхідність постійного лікування, що позбавляє її можливості нормально працювати і потребує додаткових зусиль для організації свого життя, беручи до уваги те, що розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має відповідати глибині та силі страждань, які зазнала потерпіла у зв'язку із порушенням її прав, враховуючи вищенаведені обставини справи, відсутність вини самої позивачки у настанні нещасного випадку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» в користь [PERSON] 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. В силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Таким чином, судовий збір, у відповідності до ч. 1, п. п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір якого складає 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: partial