Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила визнати спільно нажитим за час перебування з відповідачем у шлюбі та поділити наступним чином таке майно: двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS], яку передати у власність позивача; передати у власність відповідачу земельну ділянку, розміром 0,1000га, кадастровий номер №6312000000:61:002:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4, легковий автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], гараж №33, розташований по вул.К.-Лібкнехта, біля №39. В обґрунтування позову позивач послалася на те, що вищевказане майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, у звязку з чим, вважала, що воно належить їм в рівних частках і просила на свою частку виділити квартиру, оскільки вона з дитиною не має власного житла, а відповідач одноособово користується всім майном у тому числі й квартирою. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення відповідно до викладеного вище, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що спірне майно було придбано за рахунок коштів, які надавала мати позивача, а також на те, що право власності на гараж №33 по вул. К. Лібкнехта, біля №39 за відповідачем не зареєстровано. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Сторонами не заперечується їх перебування у шлюбі на час звернення позивач до суду, який було укладено 10.08.2002 року згідно свідоцтва про одруження 1-ВЛ №159506 (а.с.7). За час перебування у шлюбі на імя відповідача було придбано та зареєстровано житлову квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2006року (а.с.9-10); земельну ділянку, розміром 0,1000га, кадастровий номер №6312000000:61:002:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4 (а.с.12-14); легковий автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16). Згідно з ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~\~\~\~ Згідно роз'яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. \~\~\~\~ У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Матеріалами справи підтверджується, що в день придбання спірної двокімнатної квартири [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, його мати [PERSON] продала однокімнатну квартиру №101 в м.Чугуєві Харківської області, пров.Чайковського, 6. Продаж однокімнатної квартири було здійснено за 67500грн. (а.с.109). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (мати позивача) пояснила, що кошти від продажу цієї однокімнатної квартири були передані нею її сину [PERSON] для придбання двокімнатної квартири [ADDRESS]. Даний факт в судовому засіданні не заперечувала й позивач, посилаючись на те, що двокімнатна квартира була придбана за рахунок коштів від продажу однокімнатної квартири, спільних коштів подружжя, а також коштів, які були передані батьками позивача. Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, визначаючи частку позивача у майні спільної власності двокімнатній квартирі [ADDRESS], суд враховує, що така квартира була придбана за 117500, 00грн., при цьому 67500,00грн. це кошти, внесені відповідачем у звязку з продажем однокімнатної квартири. Крім того, допитана в судовому засіданні мати позивача [PERSON] вказала, що також надавала дочці кошти на придбання квартири, що не заперечував відповідач в судовому засіданні і письмових поясненнях, вказуючи на те, що дана сума становила 10\~000,00 грн. (а.с.106). Погоджуючись з твердженнями позивача щодо використання коштів від продажу однокімнатної квартири на купівлю двокімнатної квартири, які не заперечуються позивачем, суд не приймає посилання позивача щодо сплати його матірю іншої частки вартості квартири у сумі 47500,00грн., оскільки це не підтверджено належними доказами. Тому, виходячи із заявлених вимог, а також участі сторін у створенні майна спільної власності, вартість квартири, що підлягає поділу становить 117500,00грн. 67500,00грн. - 10000,00грн. = 40\~000,00грн. Отже, на частку позивача припадає 20\~000грн. Оскільки кошти на придбання квартири передавались позивачу також її матірю (10\~000грн.), то суд вважає за необхідне збільшити на вказану суму частку позивача. Тому ідеальна частка позивача [PERSON] становить 30000х100 /117500 =1/4, ідеальна частка відповідача [PERSON] становить ?. Щодо доводів відповідача про придбання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4, та легкового автомобілю «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] за рахунок грошових коштів, які були передані його матірю у звязку з продажем належного їй житлового будинку по вул.Островського, 22, суд такі твердження не приймає. При цьому суд виходить з того, що належних доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів від продажу даного будинку не представлено. Як вбачається з договору купівлі - продажу житлового будинку по вул.Островській, 22 (а.с. 111-112), його було вчинено 25 серпня 2011 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено 21 грудня 2011 року (а.с.12), а автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску було придбано у березні 2012 року. Зважаючи на час, який пройшов з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Островській, 22, та правочинів щодо придбання земельної ділянки і автомобілю, відсутність належних доказів передачі відповідачу коштів саме від продажу будинку на придбання вказаних обєктів рухомого і нерухомого майна, суд в цій частині вважає твердження позивача щодо придбання такого майна за рахунок спільних коштів подружжя доведеними. Покази свідків [PERSON], [PERSON] щодо передачі матірю відповідача коштів [PERSON] на придбання автомобілю і земельної ділянки не є належними доказами у розумінні статті 59 ЦПК України і спростовуються матеріалами справи за якими продаж будинку по вул.Островського, 22 було здійснено за 66000грн., [PERSON] належало право власності на ? частки цього будинку, а отже її частка від продажу становила 33000грн. Між тим, вартість земельної ділянки по вул.Листяній, 4 становить 26\~400грн., а за твердженням свідка [PERSON] мати передала відповідачу 6\~000 доларів США на придбання автомобілю «Опель Астра», що за курсом НБУ, станом на 16 березня 2012 року, становить 6000 х7,9875грн. =47925грн. Тобто, вартість придбаного майна земельної ділянки і автомобілю перевищує вартість будинку по вул.Островського, 22 і фактично вдвоє більше ніж частка [PERSON] (матері відповідача) у вартості даного будинку. Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом за клопотанням позивача були витребувані відомості щодо реєстрації права власності на спірний гараж 33 по вул.К-Лібкнехта в м.Чугуєві (а.с.91, 93). Однак, доказів реєстрації такого права в КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» та в реєстраційний службі Чугуївського міськрайонного управління юстиції матеріали справи не містять (а.с.49, 123-124). З цих підстав суд не приймає як належний доказ розписку [PERSON] щодо продажу гаражу №33 (а.с.15), а також лист Чугуївського районного відділення «Харківенергозбут» щодо укладання з [PERSON] договору користування електричною енергією та відкриття особового рахунку (а.с.104). Таким чином, оскільки доказів щодо реєстрації права власності на гараж №33 по вул.К-Лібкнехта в м.Чугуєві за [PERSON] позивачем не представлено, право спільної власності подружжя [PERSON] на вказаний гараж не виникло, а отже вимоги позивача щодо розподілу такого майна задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємозвязок доказів у їх сукупності, оскільки між позивачем і відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку поділу майна в натурі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із положень статті 88 ЦПК України і враховує, що судом частково задоволенні вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на частки відповідного рухомого та нерухомого майна. З огляду на надані позивачем суду відомості щодо вартості квартири, земельної ділянки і автомобіля, які не спростовані відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог майнового характеру. Отже, стягненню підлягають судові витрати у сумі (117500грн. х0,25 +26400грн.х0,5 + 60000х0,5)/100 =725,75грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial