Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі 20 березня 2017 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріального збитку, спричиненого злочином, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 12 жовтня 2007 року відповідач звернувся до управління ПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з заявою про призначення пільгової пенсії по списку № 1, для призначення вказаної пенсії ним були надані відповідні документи і 13 липня 2007 року вказана пенсія була призначена і вона йому виплачувалася до 31 березня 2010 року. В березні 2010 року під час перевірки документів відповідача, наданих ним для призначення пенсії, виявилося, що одна з довідок сфальшована і не є дійсною; з квітня 2010 року виплата пільгової пенсії відповідачу була припинена, була порушена кримінальна справа, в тому числі і відносно відповідача. В результаті розгляду вказаної кримінальної справи було встановлено і доведено шахрайські дії і відповідача та завдання шкоди позивачу неправомірно виплаченою пенсією всього на суму 93860 грн. 81 коп.. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, але звільнено від відповідальності по амністії, провадження в справі закрито, позов до відповідача пенсійного фонду не розглянуто, збитки не компенсовані. Вказана ухвала набрала законної сили, а отже завдані їм відповідачем збитки не відшкодовані, що підтверджується вказаною ухвалою суду. Розмір вказаних збитків, завданих злочинними діями відповідача, складає 93 860 грн. 81 коп.; позивач вважає за можливе стягувати вказані кошти з відповідача. Вважають незаконні дії вказаного відповідача доведеними і просили стягнути з нього вказану суму матеріального збитку у вказаній сумі, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно відповідачу було призначено, а потім скасовано пільгову пенсію, була кримінальна справа і був суд, в якому позивач приймав участь і заявляв цивільний позов, судом була винесена ухвала, ця ухвала набрала законної сили і виконана. Неправомірними його наступні дії не визнавалися. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. На час заявлення цього позову пенсійним фондом пропущено строк позовної давності, вони заявляють про застосування вказаного строку і з цих підстав вважають позовні вимоги безпідставними та не доведеними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 12 жовтня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до управління ПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з заявою про призначення пільгової пенсії по списку № 1, для призначення вказаної пенсії ним були надані відповідні документи і 13 липня 2007 року вказана пенсія була призначена і вона йому виплачувалася до 31 березня 2010 року. В березні 2010 року під час перевірки документів відповідача, в тому числі і надісланих з Російської Федерації (Норильськ), наданих ним для призначення пенсії, виявилося, що одна з довідок сфальшована і не є дійсною; рішенням комісії пенсійного фонду з квітня 2010 року виплата пільгової пенсії відповідачу була припинена, за зверненням представника позивача до правоохоронних органів була порушена кримінальна справа за фальшування документів і шахрайство, в тому числі і відносно відповідача. В результаті розгляду вказаної кримінальної справи було встановлено і доведено шахрайські дії і відповідача та завдання шкоди позивачу неправомірно виплаченою пенсією всього на суму 93860 грн. 81 коп.. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, але звільнено від відповідальності по амністії, провадження в справі закрито, позов до відповідача пенсійного фонду не розглянуто, збитки не компенсовані. Вказана ухвала набрала законної сили, а отже завдані їм відповідачем збитки не відшкодовані, що підтверджується вказаною ухвалою суду. Розмір вказаних збитків, завданих злочинними діями відповідача, складає 93 860 грн. 81 коп.; позивач вважає за можливе стягувати вказані кошти з відповідача. Представник позивача вважає, що строк позовної давності вони не пропустили, оскільки були створені шляхом обєднання в один орган управлінь Жовтневого, Бабушкінського і Кіровського районів м. Дніпропетровська лише в квітні 2016 року, а до цього про ці збитки вони не знали, а дізналися лише з квітня 2016 року, тому трирічний строк не пропустили. Позивач вважає, незаконні дії вказаного відповідача доведеними, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений була звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що дійсно 12 жовтня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до управління ПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська з заявою про призначення пільгової пенсії по списку № 1, для призначення вказаної пенсії ним були надані відповідні документи і 13 липня 2007 року вказана пенсія була призначена і вона йому виплачувалася до 31 березня 2010 року. В березні 2010 року під час перевірки документів відповідача, в тому числі і надісланих з Російської Федерації (Норильськ), наданих ним для призначення пенсії, виявилося, що одна з довідок сфальшована і не є дійсною; рішенням комісії пенсійного фонду з квітня 2010 року виплата пільгової пенсії відповідачу була припинена, за зверненням представника позивача до правоохоронних органів була порушена кримінальна справа за фальшування документів і шахрайство, в тому числі і відносно відповідача. В результаті розгляду вказаної кримінальної справи було встановлено і доведено шахрайські дії і відповідача та завдання збитків позивачу неправомірно виплаченою пенсією всього на суму 93860 грн. 81 коп.. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, але звільнено від відповідальності по амністії, провадження в справі закрито, позов до відповідача пенсійного фонду не розглянуто, збитки не компенсовані. Вказана ухвала набрала законної сили. Суд приймає до уваги також ті обставини, що позивач звернувся до суду з вимогами про відшкодування матеріального збитку лише 20 березня 2017 року; відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, нормою ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу. Приймаючи до уваги вказане, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за період з листопада 2011 року по березень 2017 року, оскільки сторона позивача точно знала про порушення свого права ще в 2010 році і саме за зверненнями позивача була порушена кримінальна справа, вони заявили цивільний позов і приймали участь в розгляді вказаної кримінальної справи, отримували виклики до суду і знали про винесену постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року, питання про поновлення цього строку сторони не ставили. Створення шляхом обєднання в один орган управлінь Жовтневого, Бабушкінського і Кіровського районів м. Дніпропетровська [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі лише в квітні 2016 року саме по собі не може бути підставою поважності причини пропуску позовної давності і задоволення позову, оскільки позивач є правонаступником вказаних управлінь, саме до нього перейшли всі пенсійні справи, права та обовязки цих районних управлінь пенсійного фонду та повноваження вирішувати такі питання. Таким чином, суд вважає за не можливе задовольнити позовні вимоги, сторона відповідача поставила питання про застосування строку позовної давності, то суд його в даному спорі і застосовує (оскільки це можливо лише за заявою сторони). У відповідності до ст. 57, 58 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту поважності причин пропуску позовної давності, завдання збитків, причинно-наслідкового звязку між діями відповідача і оціненою позивачем шкодою та строком позовної давності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Але вимог про відшкодування саме вищезазначеної матеріальної шкоди, збитків, передбачених вищезазначеним законодавством, позивчаем не заявлено. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-які інші (крім передбачених законом) домовленості і зобовязання стосовно позивача по стягненню вказаних збитків після винесення судом постанови в 2011 році, розгляду заяв і звернень та інш., а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань, відсутність повноважень, не обізнаність, шкоду та ін. є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позивачу [PERSON] обєднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про відшкодування матеріального збитку, спричиненого злочином відмовити за пропуском строку позовної давності, судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач при подачі позову був звільнений від цих витрат, а вимоги задоволенню не підлягають з вказаних підстав. Таким чином суд вважає, що позовна заява про відшкодування матеріального збитку, спричиненого злочином в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в її задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed