Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON], третя особа - відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Трускавецького міського суду від 21.12.2004 року з нього на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на виховання та утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 16.12.2004 року до досягнення повноліття [PERSON] Вказане рішення було скеровано у виконавчу службу для примусового виконання і визначений розмір аліментів він справно сплачував. У 2008 році відповідачка добровільно відмовилася від стягнення аліментів та виконавчий документ було повернуто без виконання. У період з 2006 року по 2009 року дочка проживала разом із ним, оскільки відповідачка у той час проживала за межами України. З кінця 2009 року дочка разом з матір'ю проживає за межами України. Незважаючи на конфлікти між ним та відповідачкою, її відмову від стягнення аліментів, він добровільно перераховував кошти на ім'я [PERSON] шляхом здійснення грошових переказів. У кінці 2013 року відповідачка повторно звернулася із заявою про прийняття дублікату виконавчого листа про стягнення з нього аліментів до державної виконавчої служби. 04.12.2013 року відділом державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Відтак починаючи з грудня 2013 року він перераховує аліменти у визначеному розмірі на банківський рахунок [PERSON] номер якого йому надали у державній виконавчій службі. Крім того на підставі заяви [PERSON] державною виконавчою службою проведено розрахунок заборгованості починаючи з 01.12.2010 року, відповідно до якого залишок боргу станом на 01.01.2014 року становить 11772,30 грн. Відтак просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 11772,30 грн., яка виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснила, що позивач наміру ухилятися від сплати аліментів не має, однак вважає, що заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня. Позивач в судовому засіданні пояснив, що його колишня дружина ще в 2006 році виїхала в Італію, а згодом в 2009 році виїхала і дочка. Він приблизно раз на місяць передавав кошти своїй двоюрідній сестрі [PERSON], а та перераховувала дочці. Коштів він, можливо, передавав і не достатньо, але такої заборгованості, яка нарахована державним виконавцем, все-таки немає. Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки [PERSON] свої аліментні зобов'язання стосовно утримання дитини не виконував в повному обсязі. Поважних причин у [PERSON], передбачених СК України для зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів, немає. Заборгованість державним виконавцем нараховано підставно. Окрім того, пояснила, що її довірителька у 2008 році не відмовлялась від стягнення аліментів, так як перебула закордоном. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, суду пояснила, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів було проведено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та на основі матеріалів виконавчого провадження. Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок [PERSON] показала, що вона є двоюрідною сестрою позивача [PERSON], а [PERSON] є її похресницею. Вона здійснювала грошові перекази замість [PERSON], оскільки вона працює в банку, та брат давав їй кошти, а вона оплачувала, щоб він не стояв в чергах та не витрачав свій час. Передаючи ці кошти, [PERSON] говорив їй, що ці кошти він перераховує на утримання дитини. Крім того, коли дочка приїжджали сюди, то батько купував їй одяг та інші речі, необхідні для дитини. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є братом позивача [PERSON] Після розлучення [PERSON] з [PERSON] остання виїхала за кордон в Італію, залишивши дочку в Україні. Дочка почала проживати з батьком [PERSON] та була повністю на його утриманні. Однак згодом вона виїхала до матері в Італію, але приїжджаючи в Україну, брат і далі допомагав в її утриманні, купував їй все необхідне. Гроші брат переказував раз в два-три місяці, так як хотів заощадити на послугах банку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 21.12.2004 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16.12.2004 року до її повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили. По вказаному рішенню було видано виконавчий лист, який було скеровано у відділ ДВС Трускавецького міського управління юстиції для виконання. 23.12.2008 року постановою головного державного виконавця ВДВС Трускавецького міського управління юстиції Баб’як Л.В. виконавчий лист було повернуто стягувачеві [PERSON] у зв'язку із поданням нею заяви про повернення виконавчого документа без виконання. 29.11.2013 року представник відповідачки повторно звернувся із заявою про прийняття дублікату виконавчого листа до виконання в державну виконавчу службу. 04.12.2013 року державним виконавцем ВДВС Трускавецького МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-1838/2004, виданого 07.11.2013 року. Згідно з розрахунком боргу щодо сплати аліментів від 22.01.2014 року, здійсненого державним виконавцем ВДВС Трускавецького МУЮ, розмір такого станом на 01.01.2014 року становить 11772,30 грн. Відповідно до ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде вставлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що рішення про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Тобто у випадку видачі виконавчого листа на руки одержувачу аліментів, отримання аліментів на дитину залежить від цієї особи. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. В свою чергу, за правилами ст.ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Однак при проведенні розрахунку заборгованості щодо сплати аліментів від 22.01.2014 року, відповідачкою [PERSON] не повідомлено, а державним виконавцем Кравчук Н.З. не враховано, що позивач [PERSON] сплачував протягом періоду вказаного у розрахунку наступні суми: 27.09.2011 року 139 євро (офіційний курс НБУ на 27.09.2011 року становив 1076,43 грн. за 100 євро), тобто 1496,25 грн.; 06.03.2012 року 100 євро (офіційний курс НБУ на 06.03.2012 року становив 1056,01 грн. за 100 євро), тобто 1056,01 грн.; 10.05.2012 року 80 євро (офіційний курс НБУ на 10.05.2012 року становив 1040,55 грн. за 100 євро), тобто 832,44 грн.; 17.07.2012 року 681,32 грн.; 13.05.2013 року 1049,88 грн.; 01.07.2013 року 520,82 грн., тобто всього 5636,71 грн. Враховуючи наведені обставини, суд суддів вважає, що державним виконавцем безпідставно була нарахована [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2010 року по грудень 2013 року в сумі 11772,30 грн. і така підлягає зменшенню з врахуванням сплаченої позивачем суми. Відтак на думку суду заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 6135,59 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім судового збору, то відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 121,80 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial