Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У червні поточного року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому у них в 2015 році народилася донька [PERSON]. Станом на день звернення з даним позовом до суду шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дитини - біля матері. В літній період має намір поїхати з дитиною, в цілях відпочинку до Італії, однак через те, що відповідач відмовляється від нотаріального оформлення дозволу на виїзд за кордон, вона змушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (судова повістка вручена через повнолітнього члена сім'ї мати [PERSON].), в судове засідання не з'явився, звернувшись з заявою (вх.№ 2900 від 22.06.2017р.) про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Подільської міської ради Одеської області будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, звернувшись з заявою (вх.№2911 від 23.06.2017р.), за підписом [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника. Подав письмові висновки з приводу позовних вимог. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. -шлюб між сторонами, зареєстрований 23.08.2014 р., розірваний рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області 17.11.2016р. (рішення суду №505/3367/16ц від 17.11.2016р.); -від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], уродженку м. Рим (провінція Риму) країна Італія , яка також зареєстрована громадянкою України (свідоцтво про народження [NUMBER] від 16.02.2015р. видане міською радою м. Брачіано (провінція Риму), довідка про реєстрацію особи громадянином України); -рішенням виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за місцем її проживання (рішення №135 від 25.05.2017р.); - мати дитини, вона ж позивач, має намір здійснити тимчасовий виїзд до Республіки Італія, разом із дочкою, з метою відпочинку, однак відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення необхідних документів, його нотаріального оформлення ( запрошення до Котовського міського нотаріального округу від 12.06.2017р., опис цінного листа форми 107 від 12.06.2017р., квитанція до рекомендованого цінного листа №215600426655); -висновком органу опіки та піклування Подільської міської ради №1258 від 22.06.2017р., визначено , що позовна заява [PERSON] відповідає інтересам малолітньої дитини (висновок №1258 від 22.06.2017р.); При прийнятті рішення суд керується: Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Частиною третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ст. 4 постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (з наступними змінами), згідно якого виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; Та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Виходячи із наведеного, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При цьому відмову відповідача у наданні відповідного дозволу суд знаходить безпідстаною і нічим не вмотивованою. Вимоги ж позивача про визнання відмови батька дитини у надання дозволу на виїзд дитини за кордон неправомірною задоволенню не підлягають за необгрунтованості, оскільки надання такої згоди чи відмова у її наданні є правом, а не його обов'язком.

Outcome: partial