Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір та застосувати наслідки недійсності договору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАКСУС ЛІЗИНГ" укладено Договір фінансового лізингу № 01174 від 22 червня 2018 року. Зазначає, що на виконання умов Договору сплатив авансовий внесок у розмірі 26 100 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату авансового внеску за Договором фінансового лізингу № 01174 від 22 червня 2018 року від 22.06.2018 року № 0.010680224116.1. Однак, детально ознайомившись з умовами Договору та отримавши інформацію із відкритого реєстру судових рішень про визнання типового Договору Відповідача недійсним, позивач вважає, що даний договір укладений із порушенням вимог ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдає шкоди споживачеві, а відтак підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити з підстав викладених у ньому. Позивач в судове засідання не з»явився, однак представник позивача подав до суду заяву в підтримку позовних вимог. Окрім цього просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в підготовче засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація підготовчого засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАКСУС ЛІЗИНГ" уклали Договір фінансового лізингу № 01174 від 22 червня 2018 року. Відповідно до вимог п.1.3. Договору, Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до вимог п. 1.7. Договору Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (девяносто) календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацію Договору; Авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5. даного Договору. \~ \~ \~ \~ На виконання умов Договору Позивач сплатив авансовий внесок у розмірі 26 100 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату авансового внеску за Договором фінансового лізингу № 01174 від 22 червня 2018 року від 22.06.2018 року № 0.010680224116.1. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом Вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису». Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за Договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій Формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. А відтак, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України»"Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається Договір, який укладений між Позивачем та Відповідачем, не був нотаріально досвідчений, а відтак\~такий Договір\~є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена у більше як 30-ти постановах Верховного суду зокрема, у постановах від: 16 грудня 2015 року № 6-2766; 18 січня 2017 року № 6-648цс16; 20 червня 2018 року № 338/789/16-ц; 13 червня 2018 року № 305/43/16-ц; 12 червня 2018 року № 601/667/16-ц; 1 червня 2018 року № 130/827/16-ц; 07 червня 2018 року № 598/754/16-ц; 06 червня 2018 року № 689/197/16-ц. Щодо відсутності ліцензії, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 З.У. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги - фінансовий лізинг. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт пятий частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями (частина перша статті 5 вказаного Закону). Тобто чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи. Частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1 З.У. «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 З.У «Про ліцензування видів господарської діяльності», Ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Однак у Відповідача відсутня ліцензія на здійснення господарської діяльності у сфері фінансового лізингу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що послуги з фінансового лізингу Відповідач мав право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи та отримання відповідних ліцензій, а тому даний договір слід визнати недійсним. Аналогічна позиція зазначена у постановах Верховного суду від 20 червня 2018 року № 338/789/16-ц, 13 червня 2018 року № 305/43/16-ц; 12 червня 2018 року № 601/667/16-ц. Щодо несправедливих умов Договору, як підставу визнання Договору недійсним, то суд приходить до наступних висновків. П. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставці, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Так, вибір продавця предмета лізингу відповідно до п. 4.3 договору здійснює відповідач, однак у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його наїтенування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Відповідно до вимог п. 17 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Відповідно до вимог п. 16.5. Договору «Лізингодавець може передати свої права і обов»язки даним Договором третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це Лізингоодержувача, тобто без згоди Лізингоодержувача». У той же час п. 16.4. Договору, «Лізингоодержувач може передати свої права і обовязки за даним Договором третім особам тільки з попередньої письмової згоди Лізингодавця». Такі умови Договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, є несправедливими та такими, що порушують права Позивача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 З.У. «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка LADA, привід 4*2 (передній). Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка,модель,номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. А відтак, відсутня обовязкова істотна умова Договору, що у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України, має наслідком визнання Договору недійсним. Відповідно до вимог п. 13 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до вимог п.п. 8.1., 8.3., 8.4., Договору, «Сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користі» Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета Лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком AT «[PERSON] Аваль») при продажу долару, (надалі «обмінний курс долара до української гривні») станом на дату, коли кожен Платіж має бути сплачений. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені ним Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара СІЛА до української гривні, чинним на дату оплати. Умови нього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших Платежів, які сплачуються Лізингоодержувачем за ким Поговором на дату оплати даних платежів. Сторони погодилися,\~що гривневий\~еквівалент Вартості\~Предмета Лізингу,\~який визначений\~на дату\~укладання даного\~Договору,\~може змінюватися\~у випадку\~зміни обмінного\~курсу долара\~США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Підписанням даного Договору Лізингоодержувач підтверджує, що його було попереджено про можливі валютні ризики, що впливатимуть на договір фінансового лізингу, зобов'язання якого виражені в іноземній валюті або умовами договору фінансового лізингу якого передбачена зміна вартості предмета фінансового лізингу, процентної ставки та/або розміру лізингових платежів заіежно від офіційного курсу гривні до іноземної валюти. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з ним Договором». Відповідно до вимог п.п. 10.2., 10.3. Договору, «На момент укладання даного Договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення Вартості Предмета Лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного Договору, становить 221,16 доларів США, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання, даного Договору, що відповідно становить 5886,74 гривень у гривневому еквіваленті на дату укладання цього Договору, згідно обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку зміни Вартості Предмета Лізингу на момент його придбання Лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати новий Додаток № 1 до даного Договору, виходячи з остаточної вартості. У разі зміни Вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного договору, Сторони домовились та беруть на себе зобовязання, підписати новий Додаток № 1 до даного Договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу, що буде діяти на момент купівлі Предмету Лізингу Лізингоодержувачу». Згідно даних умов Відповідач має право в односторонньому порядку змінювати вартість Предмета лізингу, у звязку із зміною курсу гривні відносно Долара США, при цьому у Договорі не передбачено права Позивача розірвати даний Договір у звязку із зміною вартості предмета Лізингу, що у відповідності до п. 13 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами Договору. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від: 11 травня 2016 р. у справі № 6-65цс16, 11 травня 2016 р. у справі № 6-3020цс1, 8 червня 2016 р. у справі № 6-330цс16, де судом визнано несправедливими у умови Договору лізингу у яких: «розмір лізингової плати може індексуватися залежно від конвертації гривні в іноземну валюту та від зміни ситуації на грошовому ринку (пункт 8.13 договору)». Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Відповідно до вимог п. 12.1., 12.2. Договору, «Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7. та 4.1., тане отримав транспортний засіб, має право розірвати Даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким виявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню піддягає 80 % (вісімдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20 % двадцять відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лзингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що гстановлено п. 9.3. даного Договору, про то повідомляє Лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10 % від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 (тридцяти банківський днів з моменту отримання від Лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. З огляду\~на зазначене,\~суд вважає,\~що є\~несправедливими умови\~договору фінансового\~лізингу,\~які передбачають\~жорстку відповідальність\~лізингоодержувача за\~невиконання умов\~укладеного договору\~та відсутність\~відповідальності лізингодавця\~за невиконання\~останнім умов\~договору,\~а також\~умови договору\~в частині\~того,\~що у\~випадку розірвання\~договору комісія\~за організацію\~договору лізингоодержувачу\~не повертається,\~а авансовий\~платіж повертається\~лише у\~розмірі 80\~відсотків,\~оскільки такі умови договору призводять до істотного дисбалансу прав та обовязків сторін. Відповідно до вимог п. 4.4. Договору, «Строк передачі Лізингоодержувачу в користування Предмета Лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від Лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки Продавцем/Постачальником транспортного засобу), причому Лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити Лізингоодержуеача про причини та приблизні строки затримки (у випадках затримки поставки транспортного засобу Продавцем/Постачальником - після отримання від нього відповідної інформації) при цьому Лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання Предмету-Лізингу в користування без укладення Додаткових угод до даного Договору». Відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. А відтак відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 18 З.У. «Про захист прав споживачів», п. 4.4. Договору є несправедливим і таким що порушує баланс інтересів Сторін. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до переконання, що умови договору № 01174 фінансового лізингу від 22 червня 2018 року є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві, а відтак підлягає визнанню недійсним. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. \~ \~ \~ \~Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Окрім цього враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі - 704 грн. 80 коп.,

Outcome: approved