Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, уточнивши його, в якому просять стягнути матеріальну шкоду в розмірі 22 964,54 гривень та 550 гривень, моральну шкоду в розмірі 7000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень та судовий збір в сумі 243,60 гривень. Позов обґрунтовано тим, що третя особа [PERSON] є працівником відповідача ТзОВ «Асат». Відтак, 30.04.2013 року о 20:05 год. по вул. Наукова, 148 у м. Львові, гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив рух по крайній частині дороги в напрямку вул.Стрийської та перестроюючись з однієї смуги для руху на іншу, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 04.09.2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху. Після чого, позивач звернувся до страховика ПрАТ «Кримська страхова компанія», яка виплатила 49 490 гривень матеріального збитку, однак дана сума не покриває відновлення автомобіля позивача, а саме 22 964,54 гривень, а тому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] кошти в розмірі 22 964,54 гривень. Після дорожньо-транспортна пригода [PERSON] понесла витрати за проведення експертного дослідження та послуги евакуатора у розмірі 550 гривень, а тому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] кошти в розмірі 550 гривень. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача завдано [PERSON] моральну шкоду у розмірі 7000 гривень та остання понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень, які також просить стягнути з відповідача на користь [PERSON]. Просять позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Орищин О.А. уточнений позов підтримала повністю, пояснення дала аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання від 16.11.2017 року про розгляд справи за його відсутності, та з якого видно, що він просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що наказом №1-к від 14.01.2013 року [PERSON] прийнятий на роботу у ТзОВ «Асат» на посаду регіонального менеджера. 30.04.2013 року о 20:05 год. по вул. Науковій,148 у м. Львові [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], належним ТзОВ «Асат», здійснюючи рух по крайній частині дороги в напрямку вул. Стрийської та перестроюючись з однієї смуги для руху на іншу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього рухуУкраїни. Це стверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 04.09.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження в адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Асат» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Кримська страхова компанія» згідно полісу АВ № 9840806 від 16.01.2013 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000,00 грн., розмір франшизи складає 510 грн. Відповідно до ч.ч.1,2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Представником відповідача долучено до матеріалів справи письмове опитування працівників ТзОВ «Асат» та протоколи зборів працівників (а.с. 69-80), з яких вбачається, що працівник [PERSON] станом на момент вчинення ДТП дійсно працював на своєму робочому місці, яке згідно поданих документів як регіонального менеджера, визначається у межах м. Львова. До того ж, [PERSON] використовував автомобіль під час дозволеного ТзОВ «Асат» робочого використання (до 22.00 год.) З огляду на те, що у працівника [PERSON] ненормований робочий день, відповідачем не надались докази того, що він перебував у відпустці чи відлучався в цей день (30.04.2013р.) з роботи у власних потребах, слід прийти до висновку, що шкоду позивачам було заподіяно під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) 2) володінням, користуванням і розпорядженням майном(майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником(страхування відповідальності). Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Згідно ст.5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 цього ж Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно із ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 1 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.04.2013 року, автомобіль [NUMBER] отримав технічні пошкодження, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля становить 71890,91 грн., що стверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №118 від 28.06.2013 року. На підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 21.10.2013 року щодо події, яка мала місце 30.04.2013 року, ця подія була визнана страховим випадком, про що було складено страховий акт №438 від 11.11.2013 року та ПрАТ «Кримська страхова компанія» виплачено [PERSON] 49890 грн., з яких 49490 грн. майнова шкода(50000 грн.(ліміт) - 510 грн.(франшиза) та 400 грн. за оплату експертизи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року зі змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Щодо заподіяння діями відповідача будь-якої моральної шкоди позивачеві [PERSON], то у ході судового розгляду позивачем не було надано суду жодного доказу у підтвердження цих своїх позовних вимог, а по справі відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у частині про стягнення майнової шкоди на користь [PERSON], а саме про стягнення з відповідача 22964,54 грн., з яких: 22400,91 грн. - матеріальна шкода за ремонт автомобіля, 510 грн. - франшиза, 30,13 грн. - за проведення медичного обстеження потерпілого та витрати за направлення документів до страхової компанії в розмірі 16,20 грн. та 7,30 грн. Згідно із ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та додає до неї певний, визначений цим Законом, пакет документів. Згідно із п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою( страховим відшкодуванням). Отже, питання про відшкодування шкоди самою лише особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Згоди на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу [PERSON]у розмірі 550 грн. (за проведення експертного дослідження у розмірі 200 гривень та оплату послуг евакуатора в розмірі 350 гривень)відповідач ТзОВ "Асат" не висловив. Таким чином, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталась з вимогами про відшкодування їй шкоди у розмірі 550 грн. до страхової компанії і їй було відмовлено у здійсненні таких виплат. За таких обставин, слід відмовити упозові [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асат», з участю третьої особи [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З огляду на наявні у матеріалах докази понесених витрат позивачем [PERSON] на правничу допомогу, зокрема, договір №210 про надання правової допомоги від 30.10.2014 року, укладений з Адвокатським об'єднанням «Мицик і Партнери», що стверджується актом виконаних робіт від 28.04.2015 року та квитанціями про сплату 2500 грн. (Т1, а.с.8-9, 11, 185, 186). Окрім того, адвокат позивачів була присутня на усіх судових засіданнях, що вказує на повне виконання умов договору про надання правничої допомоги із чим клієнт погодився. Відтак, суд вважає повністю підтвердженими витратами [PERSON] на правничу допомогу у сумі 2500 гривень, яка і підлягає стягненню на її користь з відповідача. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial