Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

19.04.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з останнього в її користь аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області на її користь з відповідача [PERSON] стягуються кошти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі по 300 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Зазначає, що сплачувана відповідачем сума аліментів недостатня для повноцінного забезпечення дітей, а тому змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. Вказує на те, що відповідач офіційно працевлаштований та має додатковий заробіток (таксист), а тому спроможний надавати на дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Просить позов задоволити. 19.04.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 14.05.2019 року. Ухвалою від 19.04.2019 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 24.05.2019 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, і така позивачем отримана 30.04.2019 року, відповідачем 30.04.2019 року, а.с. 18-19. 14.05.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.05.2019 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 24.05.2019 року відмовлено у клопотанні позивача та відповідача про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на час розгляду справи, відповіді на відзив позивачкою не подано і строки для подання такого, визначені в ухвалі суду від 22.04.2019 року закінчились, оскільки, як вказує позивач у своєму клопотанні про розгляд справи з викликом сторін, відзив на позовну заяву нею отримано 16.05.2019 року, а відтак, строк для подання такого закінчився 21.05.2019 року. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, зазначена відповідь на відзив не може бути взята до уваги судом, позаяк подана з пропуском, встановленого згідно ухвали про відкриття провадження строку. Будь яких доказів які б підтверджували наявність обґрунтованих причин неможливості подання такої у строк позивачкою не надано. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а.с. 9, 10. Як встановлено зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі по 300 гривень щомісячно і до досягнення дітьми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Частиною 2\~статті 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, прийняття Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 581/638/17-ц. Відтак, слушними є посилання позивачки на те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів, тому попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, та з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~встановлено мінімальний розмір прожиткового мінімуму, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років, і такий з 1 січня 2019 року становить - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Батьки повинні нести витрати на утримання дитини в рівних частинах, тому суд вважає, що розмір аліментів, який слід стягувати з відповідача у твердій грошовій сумі повинен становити половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З врахуванням зазначеного, доводи відповідача, підтверджені заявами сусідів [PERSON] та [PERSON] , про те, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] на протязі червня і до половини липня 2018 року проживали разом з ним, оскільки позивач у той час перебувала на відпочинку є дещо недоречними, оскільки сімейним законодавством встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо їхніх дітей, які зокрема полягають у фізичному і духовному розвитку дитини, її навчанні, підготовці до самостійного життя, зокрема: забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкуванні з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей, тощо. Більше того, як зазначає сам відповідач, згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради йому встановлено час зустрічей з сином [PERSON] та донькою [PERSON] , зокрема щосереди з 17.00 до 20.00 год. та щосуботи з 11.00 год. до 20.00 год. Натомість, суд приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо його участі в утриманні дітей, шляхом перерахування коштів на рахунок позивача (05.06.2018, року, 09.11.2018 року, 03.04.2019 року, 22.04.2019 року), проведенні оплати за лікування доньки у лікаря - офтальмолога в 2018 році, позаяк такі підтверджені матеріали справи та жодним чином не спростовані позивачем в порядку, встановленому ЦПК України. Разом з тим, суд вважає голослівими твердження позивачки про те, що відповідач має у власності автомобіль, за допомогою якого здійснює перевезення пасажирів (таксі), оскільки згідно довіреності від 14.03.2017 року відповідачу було надано право на представлення інтересів третьої особи - [PERSON] при продажі, оренді, позичці, страхуванні, тощо належного останньому транспортного засобу марки ВАЗ 21063, 1990 року випуску. Відтак, зазначений транспортний засіб не перебуває у власності відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо здійснення відповідачем перевезення пасажирів у таксі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов`язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів, який офіційно працевлаштований та отримує дохід (оклад) в сумі 4200 грн., який відповідає розміру мінімального заробітку, встановленого законом у 2019 році (4173,00 грн.), наявність у нього неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] року, народженого в шлюбі з [PERSON] , вимоги розумності і справедливості. А відтак суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дітей в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, що на думку суду буде відповідати інтересам дітей, враховуючи вік та матеріальні потреби, та який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Звернувшись до суду з даним позовом позивач просила стягувати аліменти з дня пред`явлення позову, однак згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, відтак вимога позивачки [PERSON] щодо часу стягнення аліментів не може бути задоволена. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Крім того, у відповідності до ч. 6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач при поданні даного позову була звільнена від сплати судового збору, суд приходить до переконання про необхідність стягнення такого з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial