Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник позивача Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Василенко І.Ю.звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні позивача Харківська міська рада, відповідно до якої просить визнати укладеним, з дня набрання рішенням суду законної сили, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна ХМР в редакції, викладеній у позовній заяві, стягнути витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн. з відповідача на користь позивача. В обгрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено про те, що відповідач [PERSON] , у відповідності до норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є замовником закінченого будівництвом об`єкта «Реконструкція адміністративно-офісних приміщень цокольного поверху № III, ІІІ-а в літ. А-4 по [ADDRESS] » введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 30.03.2018 № ХК 141180890623, загальна площа об`єкта прийнятого в експлуатацію єдиним дозвільним документом складає 34,50 кв.м. Чинним законодавством передбачений обов`язок замовника об`єкта реконструкції до прийняття його в експлуатацію звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста. Ухилення замовника від укладення такого договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобов`язання. [PERSON] до прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту не виконав покладеного на нього обов`язку та не звернувся до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури, у зв`язку з чим позивач направляв йому листи про необхідність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради для укладення договору, а також оригінали відповідних договорів для розгляду і підписання відповідачем. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач не реагує на вказані листи, просив задовольнити позовні вимоги. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та 13.07.2020 отримано відповідну довідку (а.с.29). Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 13.07.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористався. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 20.10.2020 представником позивача подано до суду письмові пояснення (а.с.39-44). Ухвалою суду від 20.10.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведеня судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку (а.с.85), заяв про розгляд справи у відсутності представника позивача чи про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації (а.с.73, 76, 80, 86). Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України). Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, тому суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведеня судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, будь-яких зав чи клопотань до суду не надходило, правом на подачу пояснень по суті справи третя особа не скористалась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно\~ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»\~під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт. За змістом\~ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій. Відповідно до\~ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. За змістом положень частини 1\~статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього\~Закону. Рішенням Харківської міської ради Харківської області від 22 травня 2013 року № 319 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова» затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова у новій редакції. Відповідно до вказаного Порядку № 319 пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у розмірах: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд та 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків. Залучення замовників здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна. Типовий договір затверджено цим Порядком. Для укладення такого договору замовник зобов`язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Судом встанволено, що відповідач [PERSON] є замовником закінченого будівництвом об`єкта «Реконструкція адміністративно-офісних приміщень цокольного поверху № III, ІІІ-а в літ. А-4 по [ADDRESS] » введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 30.03.2018 № ХК 141180890623. Загальна площа об`єкта прийнятого в експлуатацію єдиним дозвільним документом складає 34,50 кв.м. На відповідача, як замовника поширюються дії Закону №\~3038 щодо взяття пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та обов`язкового укладення договору щодо цього обов`язку. Однак, на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта відповідач не виконав покладеного на нього законодавством обов`язку щодо укладення договору про пайову участь і не звернувся до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою з приводу укладення такого договору. У порушення вимог частин 3, 5, 8 ст. 40 Закону №\~3038 [PERSON] не звернувся до позивача до введення об`єкта в експлуатацію із зверненням про укладення договору про пайову участь із додаванням до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками, тому позивачем здійснено розрахунок величини пайової участі для відповідача у відповідності до 2 абзацу ч. 5 ст. 40 Закону № 3038 та Порядку № 319. Не укладення відповідачем договору про пайової участі до прийняття об`єкту нерухомого майна до експлуатації не звільняє відповідача від виконання цього обов`язку після прийняття об`єкта в експлуатацію. Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України). Оскільки згідно положень ст.\~40 Закону № 3038-VI пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м.\~Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова зобов`язання з пайової участі є грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних відносин. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5.11. Порядку № 319 також встановлено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору з питань пайової участі, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Встановлені Порядком № 319 умови щодо участі\~замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова поширюються на всі без винятку випадки здійснення будівельних робіт, які охоплюють випадки забудови у розумінні\~статті 2 Закону № 3038. Замовник, який має намір здійснити реконструкцію об`єкта, якщо після проведення будівельних робіт загальна площа об`єкта, який приймається в експлуатацію єдиним дозвільним документом, перевищує 300 квадратних метрів та у разі якщо замовником є фізична особа, зобов`язаний укласти договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 922/4250/17, 28.10.2019 у справі № 352/1129/16, від 15.04.2019 у справі № 642/3423/17,від 04.06.2018 у справі № 908/6331/15, від 25.05.2018 у справі № 903/736/17, від 07.05.2018 у справі № 908/6328/15. Пунктом 5.1 Порядку № 319 встановлено, що у разі встановлення факту будівництва та введення об`єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна у десятиденний термін з дня встановлення такого факту, надсилає замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням лист-повідомлення про необхідність укладення відповідного договору На виконання положень п. 5.1. Порядку № 319 листом-повідомленням Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 15.05.2018 № 225/0/114-18 проінформовано відповідача про необхідність звернення до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення договору про пайову участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. На виконання положень п. 5.3. Порядку № 319 Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради направлено відповідачу пропозицію про укладення договору від 25.08.2018 № 379/0/114-18, яка містила два примірника проекту договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповіді на зазначені листи, підписаного договору або протоколу розбіжностей до нього від [PERSON] не надходило. Ухилення відповідача від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, прямо передбаченого чинним законодавством. Невиконання такого зобов`язання не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір про пайову участь. Такою відмовою відповідач порушує права та інтереси територіальної громади міста Харкова на отримання коштів пайової участі на створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону № 3038-VI істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Розрахунок величини пайової участі здійснюється на підставі загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта згідно із зведеним кошторисним розрахунком, а у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами та правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості (пункту 5.4. Порядку). Згідно з пунктом 5.6 Порядку пайової участі замовник будівництва, який одержав проект договору з додатками, у разі згоди з його умовами, оформляє договір відповідно до вимог чинного законодавства (підписує, якщо юридична особа - скріплює печаткою) та повертає один примірник договору з додатками Департаменту економіки та комунального майна, або повідомляє про прийняття умов договору (надсилає відповідний лист, факсограму тощо) у двадцятиденний строк після одержання договору. Відповідно до пункту 5.10 Порядку пайової участі спори, пов`язані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов`язковість укладення яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати, зокрема, 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. Оскільки [PERSON] не надав позивачу зведений кошторисний розрахунок вартості реконструкції об`єкта та не підтверджено, що загальну кошторисну вартість реконструкції об`єкта визначено згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, розрахунок величини пайової участі, який є істотною умовою договору зроблено позивачем згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.01.2018 № 7/15-945 «Про індекси зміни вартості будівельних робіт станом на 1 січня 2018 року». Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 909/743/17, від 23.04.2019 у справі № 904/914/18 та від 23.01.2019 № 344/16651/16. Відповідно до пункту 1.2 Порядку пайової участі замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь. Згідно з пунктом 1.4 Порядку пайової участі, у разі якщо замовник не звернувся про укладення договору про пайову участь та не підписав його у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення такого договору в судовому порядку. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18). Таким чином, укладення договору про пайову участь є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку. Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), затвердженої Департаментом ДАБІ у Харківській області за № ХК 141180890623 від 30 березня 2018 року, [PERSON] є замовником з реконструкції адміністративно-офісних приміщень цокольного поверху № III, ІІІ-а в літ. А-4 за адресою: [ADDRESS] . 28 серпня 2018 року позивач направив відповідачу пропозицію про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з додатком договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, який [PERSON] не підписав. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав передбаченого Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова обов`язку з укладення договору про пайову участь, наслідком чого є визнання такого договору укладеним в судовому порядку. Виходячи з тлумачення вказаних вище норм, Законом № 3038-VI передбачений обов`язок замовника, який має намір щодо реконструкції існуючої забудови та територій укласти договір про участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. При цьому, наведеним формулюванням "реконструкція існуючої забудови та територій" охоплюються правовідносини здійсненої відповідачем реконструкції, оскільки реконструкція будівлі або її частини передбачає реконструкцію земельної ділянки (території), на якій така будівля розташована. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови. Реконструкція існуючої забудови нерозривно пов`язана із територією, як частиною земної поверхні, на якій мають проводитися певні роботи з реконструкції будівлі. Частиною четвертою статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038 визначено, що реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. До того ж, частиною 4 статті 40 Закону № 3038-VI встановлено вичерпний перелік об`єктів, у разі будівництва яких замовник не залучається до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці обєктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків. Також п. 1.7. Порядку встановлено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова не залучаються замовники у разі здійснення: - будівництва об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; - будівництва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; - будівництва будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; - будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; - будівництва об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; - будівництва об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; - будівництва об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; - будівництва об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); - будівництва об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків. - будівництва об`єктів на територіях діючих промислових підприємств, якщо після введення їх до експлуатації не збільшується навантаження на інженерну та соціальну інфраструктуру міста; - реконструкції квартир у багатоквартирних житлових будинках чи одноквартирних житлових будинках (прибудова, надбудова, об`єднання тощо), якщо після проведення будівельних робіт загальна площа квартири не перевищує 300 кв. м, фізичними особами; - будівництва індивідуальних гаражів фізичними особами. При цьому, проведені відповідачем у спірних правовідносинах роботи до вищевказаного переліку не належать. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину) визначені у статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин між фізичною і юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642-643 ЦК України (пункт 2 частини 1 статті 208, частина 1 статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Цивільний кодекс України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку (ч.1 ст. 630 ЦК України). Умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Аналіз частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 ЦК України, Закону № 3038-VI та Порядку свідчить, що запропонований позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова відповідає типовому договору, тому в силу актів цивільного законодавства його укладення є обов`язком замовника. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, слід визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в запропонованій редакції та вважати днем укладення договору день набрання рішенням суду законної сили. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved