Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить зобов`язати громадянина [PERSON] усунути порушення її права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6310137200:012:005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самовільно зведених споруд (паркан та ворота), приведення земельної ділянки у попередній стан, шляхом вивезення сміття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0950 га з кадастровим номером 6310137200:012:005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Частина цієї земельної ділянки площею 0,0386 Га з 2013 року і по теперішній час самовільно захоплена відповідачем, яким на ній незаконно був встановлений паркан і ворота. Факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0386 Га підтверджується Планом земельної ділянки, складеним за результатами кадастрової зйомки, здійсненої інженером - землевпорядником. Вказана частина належної позивачу земельної ділянки засмічена відповідачем, доступу до неї у позивача нема і на неодноразові звернення з приводу добровільного усунення вказаних перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідач не реагує. Договорів, які б надавали право користування самовільно захопленою земельною ділянкою позивач з відповідачем не укладала, рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність чи користування цієї земельної ділянки відповідачу не приймалося. На підставі викладеного, позивач вважає, що діями відповідача із самовільного зайняття земельної ділянки порушуються її права як власника земельної ділянки на самостійне володіння, користування та розпорядження нею. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У липні 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Бакалкін О.В. надав через канцелярію суду заяву, у якій просив постановити ухвалу про розгляд справи за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.07.2020 вищевказану заяву задоволено. Постановлено розгляд даної справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 16.07.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву. У відзиві, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що користується земельною ділянкою на законних підставах, у межах, які були встановлені органом місцевого самоврядування. Рішенням Народного суду 1-ї ділянки Ленінського району від 12 грудня 1945 року по справі № 2-529-45р. за [PERSON] (дід Відповідача) визнано право власності на 2/3 домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих від 03.05.1956 р. № 147 (далі - Рішення №147) земельна ділянка по [ADDRESS] виділена [PERSON] в користування. Із змісту Рішення № 147 вбачається, що ним затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за користувачами, в тому числі цієї земельної ділянки загальною площею 723 кв.м. Крім того, цим рішенням осіб, яким виділено земельні ділянки для користування, додатково зобов?язано оформити документи на право користування земельними ділянками та негайно подати їх для реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Тобто, на час прийняття Рішення № 147 (1956 рік), діючим тоді законом передбачалося, що реєстрація права постійного користування земельною ділянкою в м. Харкові і, відповідно, реєстрація припинення цього права, здійснювалися Харківським міським Бюро технічної інвентаризації. Згідно штампу БТІ, відображеному на генеральному плані (схемі) земельної ділянки право користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 723 кв.м. зареєстровано за [PERSON] , реєстровий запис № 28163 от 18.12.1956 року. З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.12.2018 р № 1051318 вбачається, що обміри земель будівельного кварталу № 1735 проведені 14.07.1955р., рішення про затвердження матеріалів обміру земель для надання земельних ділянок будівельного кварталу № 1735 у користування, зокрема, земельної ділянки по [ADDRESS] , прийняте виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих від 03.05.1956 р. № 147. Станом на 02.08.2018 р. площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 723 кв.м. Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, на частину якої, згідно позовних вимог, претендує позивачка, отримано на підставі рішення уповноваженого органу (Ленінська районна Рада депутатів трудящих), яке зареєстровано в уповноваженому органі (БТІ) і яке не скасовано а ні органом місцевого самоврядування, а ні судом. Будь-яких рішень про припинення права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] органом місцевого самоврядування в порядку, передбаченому ч.1 ст.149 ЗК України або судом в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 149 ЗК України, не приймалося. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. За клопотанням представника позивача судом згідно ухвали від 28.12.2020 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - Харківську міську раду. До суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, в яких зазначено, що згідно п.18 рішення Харківської міської ради від 25.04.2012 р. № 706/12 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Пунктом 15 рішення Харківської міської ради від 19.12.2012 р. № 965/12 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 6310137200:012:005) [PERSON] . Крім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та листа Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 03.11.2020 р. відомості про право власності або право користування на земельну ділянку, а також будівлі та споруди за вказаною вище адресою відсутні, земельна ділянка не сформована (кадастровий номер не присвоєно, межі не встановлені). Представники сторін, а також третьої особи у судове засідання з`явились, надали суду пояснення, зміст яких по суті відображають доводи, викладені ними у заявах по суті справи та письмових поясненнях третьої особи. В ході розгляду справи судом було задоволено клопотання представника відповідача про витребування копії інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] . Вислухавши пояснення учасників справи та третьої сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та інвентаризаційної справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.07.2013 р., індексний номер 6914256 позивачу на праві власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310137200:02:012:0005 площею 0,095 га, що також підтверджується і Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку (а.с.7, 10, т. 1). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як підставу своїх вимог позивач посилається на ту обставину, що відповідач протиправно зайняв частину належної їй земельної ділянки, яка складає площу 0,0386 Га. На обґрунтування цього твердження у позовній заяві позивач посилається на план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки земельної ділянки загальною площею 0.,0950 га з кадастровим номером 6310137200:012:005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Проте, план кадастрової зйомки, виготовлений ФОП [PERSON] , на який посилається позивачка, не відображає а ні сусідньої ділянки, її меж і розмірів, ані розташування на місцевості. Цей план не містить відомостей про паркан, який позивачка вимагає знести, будь яких умовних позначень вказаний план з цього приводу не містить. Так, представник позивача у суді пояснила, що частина земельної ділянки, заштрихована на вказаному плані з позначенням 0,0386 Га відповідає частині земельної ділянки, яка самоправно зайнята відповідачем, а пунктирна лінія, що обмежує заштриховану ділянку, є на місцевості парканом, який незаконно встановлено відповідачем. Проте, з аналізу цього графічного матеріалу, наданого позивачем у якості доказу, вбачається, що вказана пунктирна лінія має позначення «газ н.тиску на опорах». Зазначене також відображається і в інших документів, долучених відповідачем до позовної заяви, які представляють собою частину дозвільної технічної документації на оформлення позивачем права власності на земельну ділянку (а.с. 26, 31, 35, 36. 43, т. 1). Доводи позивача про самовільне зайняття земельної ділянки і відсутність у відповідача будь-яких правовстановлюючих документів на право відповідача користуватися земельною ділянкою у суді підтвердження не знайшли і спростовані відповідачем. Рішенням Народного суду 1-ї ділянки Ленінського району від 12 грудня 1945 року по справі № 2-529-45р. за [PERSON] визнано право власності на 2/3 домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 93, т. 1). Рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящих від 03.05.1956 р. № 147 (далі - Рішення №147) земельна ділянка по [ADDRESS] виділена [PERSON] в користування (а.с. 159, т. 2). Із змісту Рішення №147 вбачається, що затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за користувачами, в тому числі цієї земельної ділянки загальною площею 723 кв.м. З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.12.2018 р № 1051318 вбачається, що обміри земель будівельного кварталу № 1735 проведені 14.07.1955 р., рішення про затвердження матеріалів обміру земель для надання земельних ділянок будівельного кварталу № 1735 у користування, зокрема, земельної ділянки по [ADDRESS] , прийняте виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих від 03.05.1956 р. № 147. Станом на 02.08.2018 р. площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 723 кв.м. (а.с. 153, т. 2). Із змісту Рішення № 147 вбачається, що осіб, яким виділено земельні ділянки для користування, додатково зобов?язано оформити документи на право користування земельними ділянками та негайно подати їх для реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Тобто, на час прийняття Рішення № 147 (1956 рік), діючим тоді законом передбачалося, що реєстрація права постійного користування земельною ділянкою в м. Харкові і, відповідно, реєстрація припинення цього права, здійснювалися Харківським міським Бюро технічної інвентаризації. Згідно штампу БТІ, відображеному на генеральному плані (схемі) земельної ділянки право користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 723 кв.м. зареєстровано за [PERSON] , реєстровий запис № 28163 от 18.12.1956 року. (а.с. 156, т. 2). Згідно даних викопіювання на садибну ділянку [ADDRESS] , право користування якої зареєстровано за [PERSON] , яке відображує, як виглядає ділянка, де вона знаходиться і яке складене 14.07.1955 р. за результатами обміру земель будівельного кварталу № 1735, загальна площа цієї земельної ділянки складає 723 кв.м. (а.с. 96, т. 1). Генеральний план (схема) земельної ділянки [ADDRESS] виготовлений цією ж датою - 14.07.1955 р. Вищевказані документи прямо вказують, що державній реєстрації права користування земельною ділянкою [ADDRESS] , яка відбулася 18.12.1956 року (реєстровий запис № 28163), передувало встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно даних геодезичної зйомки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка здійснена на замовлення відповідача, фактична площа користування цією ділянкою складає 0,0725 га. Тобто майже за 65 років, що пройшли з моменту обміру ділянки, складання її генерального плану (схеми) та викопіювання, а також ухвалення Рішення № 147 та державної реєстрації права користування в БТІ (18.12.1956р.), і до цього часу площа земельної ділянки та її розташування у просторі практично не змінилися. Будь - яких доказів на спростування достовірності чи допустимості вищевказаних фактичних даних, наданих вілповідачем, позивач суду не надав, а також не скористався з цією метою правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Крім того, з долученої в ході розгляду справи представником відповідача - адвокатом Бакалкіним О.В. відповіді Харківської міської ради на його адвокатський запит вбачається, що на цей час у Департаменті земельних відносин Харківської міської ради відсутня інформація про припинення права користування чи вилучення у користувача земельної ділянки по [ADDRESS] . (а.с. 129, т. 1). Згідно п. 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - Постанова) вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. З вищевказаних фактичних даних вбачається, що будь-яких рішень про припинення права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] органом місцевого самоврядування в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЗК України або судом в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 149 ЗК України, не приймалося. Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, на частину якої, згідно позовних вимог, претендує позивачка, отримано на підставі рішення уповноваженого органу (Ленінська районна Рада депутатів трудящих), яке зареєстровано в уповноваженому органі (БТІ) і яке не скасовано а ні органом місцевого самоврядування, а ні судом. В матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] міститься запит нотаріуса від 25.11.2003 г. зі змісту якого вбачається що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON] (а.с. 114, т. 2). В ході розгляду справи за клопотанням представника відповідача до справи долучена копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2021 р., згідно якого відповідач [PERSON] набув право власності на 2/3 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті його батька - [PERSON] (а.с. 10-11, т. 3). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З вказаних обставин і вимог закону випливає, що на даний час до відповідача у встановленому порядку перейшло право користування земельною ділянкою, яка раніше була надана в користування в обсязі та на умовах, встановлених для попередніх землекористувачів - з початку діда відповідача - [PERSON] , а потім його батька [PERSON] . Що стосується доводів представників позивача і третьої особи про відсутність права користування у відповідача земельною ділянкою внаслідок відсутності відомостей про це у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Відділі у м. Харкові ГУ Держгеокадастру в Харківській області, необхідно зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до вимог п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Оскільки право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] виникло на підставі рішення органу місцевого самоврядування у 1956 році, тобто до моменту введення в дію земельного кадастру і, відповідно процедури присвоєння кадастрового номера, вказана земельна ділянка є сформованою у встановленому на час виникнення права користування нею порядку. Не доведеною у встановленому для цього порядку залишилися і доводи позивача про засмічення з вини відповідача частини земельної ділянки - належних фактичних даних, які б містилися у допустимих для доведення такої обставини засобах доказування позивачем і її представниками суду не надано. Крім того, з наданих суду копій приписів Харківської міської ради № 872/21 та № 871/21 вбачається, що зведені споруди (паркан та ворота) знаходяться на земельній ділянці комунальної власності. Таким чином, зміст даних приписів повністю спростовує доводи позивача стосовно знаходження вказаних споруд на належній їй на праві власності земельній ділянці. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необгрунтований, позивач у судовому засіданні не довела та не надала докази, що порушені її права на володіння, користування та розпорядження земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed