Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

23.07.2019 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернувся до суду з цим позовом, у якому просив постановити рішення, яким: 1) стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 11174722000 від 03.07.2007 року у розмірі 130 165 грн. 49 коп.; 2) стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11174722000 від 03.07.2007 року у розмірі 130 165 грн. 49 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всупереч умовам кредитним договором № 11174722000 від 03.07.2007 року, укладеного із [PERSON] , та умовам Договорів поруки, укладених із [PERSON] та [PERSON] , останній своїх зобов`язань належним чином не виконували, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 05.07.2019 року виникла заборгованість у розмірі 842 852 грн. 37 коп. Крім того, станом на 05.07.2019 року загальний розмір заборгованості по нарахованій пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом становить 130 165 грн. 49 коп., з яких нараховані 3 % річних - 26 282 грн. 00 коп.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 103 883 грн. 49 коп. А тому звернувся до суду з даним позовом. 25.09.2019 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.11.2019 року у справі постановлено ухвалу про закриття провадження у справі щодо відповідача [PERSON] , у зв`язку із смертю до відкриття провадження у справі. 26.11.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 26.11.2019 року у справі постановлено заочне рішення, яке 20.02.2020 року, у порядку ст.ст. 287, 288 ЦПК України, скасовано, постановлено розгляд справи по суті проводити у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 16.09.2020 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача Осадчук Т.С. в інтересах відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, про час та місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. З`ясувавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» уклав з [PERSON] 03.07.2007 року кредитний договір № 11174722000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22 702 швейцарських франків 00 сантимів, що дорівнювало еквіваленту 94 469 грн. 22 коп. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 8,99 % річних. Крім того, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше 03.07.2014 року (а.с.8-16). З метою забезпечення Кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» уклав Договір поруки № 11174722000 від 03.07.2007 року із [PERSON] та від 04.10.2007 року із [PERSON] (а.с.17-22). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.31-68). 09.11.2018 року між ПАТ ДельтаБанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, у тому ж числі за Кредитним договором № 11174722000 від 03.07.2007 року, укладеним із [PERSON] (а.с.27-30). За умовами Кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах даного Договору, а позичальник, в свою чергу, зобов`язувався використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені Договором (п. 3 та п. 4 Кредитного договору). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, однак відповідачі свої зобов`язані не виконували, у зв`язку з чим, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 05.07.2019 року у них виникла заборгованість у розмірі 842 852 грн. 37 коп. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.ст. 549 ч. 1, 3, 551 ч. 2 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору за порушення Позичальником термінів повернення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплати Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожен день прострочення. Із частини першої статті 1049 ЦК України слідує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Станом на день подання позовної заяви відповідачем [PERSON] не повернуті отримані кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 11174722000 від 03.07.2007 року. Зокрема, доказів на спростування даних обставин суду не надано. Станом на 05.07.2019 року загальний розмір заборгованості по нарахованій пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом становить 130 165 грн. 49 коп., з яких: нараховані 3 % річних - 26 282 грн. 00 коп.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 103 883 грн. 49 коп. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 11174722000 від 03.07.2007 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та пені. Відтак, суд рахує за необхідне заявлені вимоги задовольнити у цій частині, стягнути з відповідача [PERSON] нарахованих 3 % річних, що становить 26 282 грн. 00 коп., та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ, що становить 103 883 грн. 49 коп., а всього 130 165 грн. 49 коп., згідно розрахунку позивача (а.с.24-25). В частині позовних вимог, зокрема щодо відповідача [PERSON] суд рахує за необхідне відмовити з огляду на наступне. Частина 1 ст. 554 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому необхідно ураховувати, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Встановлено, що за Кредитним договом від 03.07.2007 року основне зобов`язання підлягало поверненню у термін, не пізніше до 03.07.2014 року, проте з вимогою до поручителя [PERSON] позивач вперше звернувся лише у 2016 році, що слідує із змісту відзиву (справа № 285/526/16-ц). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що порука у вказаному випадку є припиненою відповідно до вимог закону, тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: partial