Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 17.05.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушила умови кредитування та не виконувала належним чином зобов'язання. Станом на 18.10.2018 року [PERSON] має заборгованість в сумі 2007грн. 54коп., яка складається з: 2007,54грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 15034,77грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 852,12грн. - штраф (процентна складова). У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір на суму 1762 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, натомість надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 17.05.2013 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно наказу Мінфіну України № 519 від 21.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ «Приватбанк»). Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ \~ \~ \~Як вбачається із анкети-заяви від 17.05.2013 р. вона містить пункт наступного змісту: «Я згоден (на), що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг». Під час укладення договору від 17.05.2013 р. були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 К України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Отже, доведеним є факт, що 17.05.2013 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку відповідач [PERSON] підтвердила у анкеті-заяві, власноручно підписавши її. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами. Позивач зазначає, що у звязку з тим, що позичальник не виконує свої зобовязання по кредитному договору, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 18.10.2018 року становить 18394грн. 43коп., та складається з: 2007,54грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 15034,77 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 852,12грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2007грн. 54 коп., штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд виходить із розрахунку, наданого банком, разом із тим, встановлено, що банком у розрахунку заборгованості відповідача за вищезазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст.549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, № 6-1374цс17 від 11.10.2017 р. Думку позивача через його неявку в судове засідання щодо стягнення цивільно-правової відповідальності зясувати неможливо, тому з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені на суму 15034,77 грн. за прострочення виконання зобовязань. Окрім цього, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Враховуючи, що сума невиконаного зобов'язання складає 2007,54грн., процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми та відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг складає: 100,38грн. (2007,54/100х5)грн. Загальна сума заборгованості по штрафам таким чином складає 600,38грн.: 500 грн. (фіксована складова) + 100,38 грн. (процентна складова). Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості за відсотками та штрафами складає 2607,92 гривень. Згідно вимог \~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь\~позивача\~сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 249,81грн. (2607,92грн. (розмір задоволених позовних вимог)/ 18394,43 грн. (розмір позовних розмір позовних вимог, які просив стягнути позивач) х 1762 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial