Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

10 листопада 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якій позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 грудня 2014 року по 01 вересня 2020 року у розмірі 217 419 грн. 27 коп., судові витрати на правничу допомогу у сумі 8 000 грн. 00 коп., та судові витрати на сплату судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що за час спільного проживання її у шлюбі з відповідачем [PERSON] у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 27 листопада 2007 року шлюб між сторонами був розірваний про що зроблено актовий запис №275. На підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2006 року по цивільній справі №2-1449/2006 рік був виданий виконавчий лист від 09 листопада 2006 року про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всього його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків зі сплати аліментів на утримання сина, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 04 вересня 2020 року за №31507/3 за виконавчим листом №2-1449 2006 рік виданого Василівським районним судом Запорізької області від 09 листопада 2006 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з 31 липня 2006 року по 26 листопада 2014 року у сумі 91 036, 54 грн., та з 26 листопада 2014 року по 31 серпня 2020 року у загальній сумі 217 419, 27 грн. В зв`язку із заборгованістю по аліментам постановами державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02 липня 2019 року був накладений арешт майна боржника та застосовані тимчасові обмеження у вигляді заборони виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві на користування вогнепальною зброєю, що підтверджує факт ухилення відповідача від сплати аліментів. Заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, який зобов`язаний був за рішенням суду своєчасно щомісяця сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте з 2006 року рішення суду не виконував. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. 05 квітня 2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу на підставі акту виконаних робіт та відповідної квитанції (а.с.90-94). Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Коваленко В.В. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування відзиву не надав. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком записаний « [PERSON] », відповідач у справі, а матір`ю записана - « [PERSON] », позивачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 2012 року виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , 23 листопада 2012 уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу присвоєні прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.101). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2006 року у справі №2-1449/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всього його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття (а.с.100). 09 листопада 2006 року Василівським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист у вищевказаній справі (а.с.14-15) Зазначене рішення Василівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2006 року в цивільній справі №2-1449/2006 набрало законної сили і перебуває на виконанні у Василівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (виконавче провадження №8089743). Згідно із розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кійко А.С., станом на 31 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] по аліментах на утриманні дитини за період з 31 липня 2006 року по 26 листопада 2014 року становить 91 036 грн. 54 коп., та з 26 листопада 2014 року по 31 серпня 2020 року складає 217 419 грн. 27 коп. (а.с. 49-50). Судом встановлено, відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції Закону № 2037-VІІ від 17.05.2017 р.), що є чинною з 05.07.2017 р., розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів не може бути більшим 100 відсотків самої заборгованості по сплаті аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на стягнення пені за прострочення сплати відповідачем аліментів. Розраховуючи розмір пені, суд виходить з такого. При розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, у якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення у кожному місяці. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені та помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, за вищезазначеною методикою розрахунку розмір пені визначений і становить 217 419 грн. 27 коп. Суд, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка від суми несплачених аліментів у розмірі 217 419 грн. 27 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими [PERSON] позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що 30 жовтня 2020 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом Коваленко Володимиром Васильовичем укладено Угоду про надання правничої (правової) допомоги №1119 від 30 жовтня 2020 року (а.с.30-31). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Позивачем на підтвердження понесених судових витрат надано суду Акт виконаних робіт від 02 квітня 2021 року (а.с.94), відповідно до якого адвокат Коваленко В.В. надав клієнту [PERSON] юридичні послуги на загальну суму 8000,00 грн., які складаються з: консультації по питання стягнення пені (908 грн.), підготовка, збір налізів документів для позовної заяви про стягнення пені (908 грн.), розрахунок пені (2 724 грн.), підготовка позовної заяви про стягнення пені (3 632 грн.), підготовка попереднього розрахунку судових судових витрат, заяв, клопотань по справі (908 грн.), у вказаному Акті про виконання робіт зазначено, що вартість наданих юридичних послуг сплачено у повному обсязі (а.с.94) та на підтвердження здійснення оплати надано копії квитанцій до угоди про надання правничої (правової) допомоги №1119 від 30 жовтня 2020 року (а.с.6). Вищевказані документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги [PERSON] у цивільній справі № 311/3579/20 (провадження № 2/311/204/2021) за пред`явленим нею позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - в інтересах позивачки [PERSON] діяв адвокат Коваленко В.В., повноваження якого підтверджуються Угодою про надання правничої (правової) допомоги №1119 від 30 жовтня 2020 року (а.с.30-31) та який здійснює свою діяльність на підставі Ордеру про надання правової допомоги серія АР №1004980, копія якого є в матеріалах справи (а.с.6). Враховуючи складність справи, дослідивши докази на підтвердження витрат [PERSON] на правничу допомогу, суд вважає, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги є значно меншим, ніж зазначено у розрахунку адвоката, витрати не є співмірними зі складністю справи, а тому, відсутні підстави для відшкодування таких витрат у зазначеному в розрахунку розмірі. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом, складність справи, суд, враховуючи співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацію судових витрат на правничу допомогу у цій справі є 4 000,00 гривень. Підстав для стягнення з відповідача ще додатково 4 000,00 гривень суд не вбачає. Разом з тим, відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати у вигляді судового збору, які позивачем за подання позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2 174,19 грн., оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial