Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

13.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з навчанням останнього, а також понесені ними судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом від 30.08.2006 року, [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 10.09.2007 року між сторонами укладено договір про підготовку фахівця у ВНЗ Міністерства ВС України. Наказом від 19.06.2010 року [PERSON] відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області. Наказом від 23.11.2012 року [PERSON] звільнено з органів ВС за порушення дисципліни. Згідно умов договору від 10.09.2007 року, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з навчанням, у зв'язку зі звільненням, що також передбачено ст. 18 ЗУ «Про міліцію». Сума витрат складає 28139 грн. 22 коп. В ході судового розгляду справи, позовні вимоги було зменшено. Згідно з останніми прийнятими судом змінами, позивач просить суд стягнути грошові кошти в сумі 26557 грн. 72 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій вона просить суд, справу розглядати без її участі, при цьому зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують. Представники відповідача наполягають на тому, що ХНУВС є неналежним позивачем, оскільки витрати мають відшкодовуватись на рахунок держави, а не на рахунок університету. В матеріалах справи міститься письмове заперечення на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, відповідно до якого відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідач вважає, що позивачем не доведено фактичне отримання ним зазначених послуг, не обґрунтовано розмір витрат. [PERSON] зазначив, що не отримував такі послуги як «прання білизни», «миючі засоби», не користувався гуртожитком у 2007-2010 роках, а тому не повинен відшкодовувати плату за комунальні послуги. Позовні вимоги в частині стягнення витрат за період з 04.08.2006 року по 31.08.2007 року - необґрунтовані, оскільки договір про підготовку фахівця було укладено лише 01.09.2007 року. У 2009 році відповідач здобув кваліфікацію «бакалавр», відповідно до умов договору від 10.09.2007 року, а тому стягнення з нього коштів за період з серпня 2009 року по 2010 рік, також є безпідставним. Відповідач також посилається на те, що позивач не направив йому вимогу про відшкодування витрат, в позасудовому порядку, що є порушенням положень п. 6 зазначеного раніше Порядку, а також на неправильне затвердження розрахунків та на ту обставину, що ХНУВС є неналежним позивачем. (а.с. 41-44) Заслухавши пояснення представників відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2006 року [PERSON] було прийнято на службу в ОВС та зараховано курсантом 1 курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців міліції громадської безпеки ХНУВС. З 04.08.2006 року [PERSON] присвоєно спеціальне звання. (а.с. 5) 01.09.2007 року, між [PERSON] (Особа), ХНУВС (Виконавець) та ГУ МВС України в Полтавській області (Замовник), укладено договір про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України. Згідно умов договору, ХНУВС зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця, створити умови для навчання Особи, розробити програми проходження практики та стажування, забезпечити Особу харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, можливістю користування бібліотеками, читальними залами, літературою, комп'ютерною технікою, об'єктами спортивно-оздоровчого, соціально-побутового та культурного призначення. В свою чергу [PERSON] зобов'язався виконати навчальну програму у повному обсязі, а після закінчення навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником та відпрацювати не менше 3 років (п. 2.3.1, 2.3.5). Відповідальність за виконання таких умов договору, несуть сторони (п. 6.1). На момент укладення договору [PERSON] був повнолітнім. (а.с. 5-6, 39) У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченні навчання, до встановленого трирічного терміну перебування на службі, [PERSON] зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком (п. 2.3.6). Підстави відшкодування витрат, зазначені в розділі 3 договору і серед них: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у ВНЗ, у зв'язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах ВС, протягом перших 3 років після закінчення навчання. (а.с. 5) З долучених до заперечення документів вбачається, що 30.07.2009 року [PERSON] отримав диплом бакалавра (а.с. 45), а 19.06.2010 року - диплом магістра (а.с. 130). Згідно укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця, він діє до 01.08.2013 року (п. 7.4) і предметом договору є підготовка за державним замовленням фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр (розділ 1). (а.с. 6) В матеріалах справи міститься копія Наказу МВС України від 13.04.2009 року, яким керівників навчальних закладів МВС, зобов'язано внести зміни до Правил відбору та прийому на навчання у 2009 році, передбачивши підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» на базі освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», у зв'язку з чим присвоїти курсантам 3 курсу (набір 2006 року) кваліфікацію «бакалавр» та провести зарахування курсантів на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» -наказом. (а.с. 73) Такий наказ долучено до матеріалів справи позивачем. Відповідно до наказу, [PERSON] було переведено на 4 курс з 01.09.2009 року. (а.с. 70-72) Тому посилання відповідача на те, що стягнення витрат за 2009-2010 роки необґрунтоване, оскільки він здобув визначену договором кваліфікацію «бакалавр» 30.07.2009 року - безпідставне. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON], не заперечується факт продовження навчання [PERSON], після отримання диплому бакалавра. В матеріалах справи міститься копія диплому [PERSON], яка свідчить про продовження ним навчання у ХНУВС після отримання кваліфікації «бакалавр» та про отримання 19.06.2010 року, кваліфікації «спеціаліст» (а.с. 130). Суд також не вважає обґрунтованими посилання відповідача на те, що стягнення коштів можливе лише за період з 01.09.2007 року, тобто з моменту укладення договору. Як уже було встановлено судом, відповідача зараховано курсантом навчально-наукового інституту з 30.08.2006 року. Статус "курсант" надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ, які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за денною (очною) формою навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів за рахунок коштів державного бюджету. Тому, у разі обґрунтованості позовних вимог, витрати мають стягуватись саме з моменту зарахування [PERSON] курсантом. З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2010 року [PERSON] відраховано зі складу курсантів і відкомандировано до ГУМВС України в Полтавській області. (а.с. 7) В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2012 року, тобто після направлення [PERSON] до ГУМВС України в Полтавській області і до спливу 3 років, які останній мав відпрацювати за посадою на яку призначений замовником - [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (у запас за порушення дисципліни), про що свідчить витяг з відповідного Наказу №387 о/с. (а.с. 8) Таким чином, [PERSON] порушив умови договору, передбачені п. 2.3.5, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 2.3.6 договору. Звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (у запас за порушення дисципліни), суд трактує як відмову від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах ВС, протягом перших 3 років після закінчення навчання (п. 3.2 договору). Згідно з ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 року - курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з положеннями п.п. 3 п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у Вищих навчальних закладах МВС, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року, - у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни - особи, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, відшкодовують витрати, пов'язані з їх утриманням у таких закладах. Пунктом 2 цього Порядку, передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Даний Порядок був чинним на момент укладення договору від 01.09.2007 року, проте позивач просить суд стягнути витрати і за 2006-2007 навчальний рік. На момент зарахування [PERSON] курсантом (30.08.2006 року), діяв Порядок підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування від 30.08.1999 року, пунктом 3.5 якого також було передбачено вказані випадки відшкодування коштів на навчання. Крім того, згідно з п. 4.1 договору від 01.09.2007 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезеннями, оплатою комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв. Згідно з п. 4.3 договору, сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. (а.с. 5) При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача та його представників на те, що ХНУВС є неналежним позивачем. В матеріалах справи містяться листи Міністерства Внутрішніх Справ України від 22.12.2008 року та 13.08.2009 року, в яких висловлена позиція Міністерства, щодо того, що навчальний заклад (ХНУВС) є належним позивачем у справах про стягнення заборгованості за період навчання, оскільки кошти на навчання, виділяються з державного бюджету МВС України, після чого перераховуються ВНЗ МВС України і фактичні витрати несе саме навчальний заклад. (а.с. 159-161) Посилання відповідача та його представників на те, що позивач повинен був звернутися до [PERSON] з питанням відшкодування шкоди в добровільному порядку - також необґрунтоване. Позивач не обмежений у виборі способу захисту права, яке він вважає порушеним. При цьому зайнята відповідачем позиція, в процесі розгляду справи, свідчить про невизнання вимог ХНУВС. Відповідач мав можливість відшкодувати кошти у добровільному порядку, уже після подачі позову, проте не зробив цього. Крім того, пунктом 4.4 договору, не передбачено обов'язкову письмову форму, при зверненні ХНУВС до [PERSON], з вимогою про відшкодування витрат в добровільному порядку. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення коштів за навчання за періоди з 2006 по 2010 навчальні роки. При цьому, суд враховує, що відшкодуванню підлягають лише фактично понесені витрати. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи містяться розрахунки, які надані позивачем в кількох варіантах (при кожній зміні позовних вимог). Суд при винесенні рішення, бере до уваги останні розрахунки, що були прийняті судом, разом з останніми змінами позовних вимог. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на їхню користь витрати на грошове забезпечення у розмірі 10308,11 грн., продовольче забезпечення - 6569,36 грн., речове забезпечення - 1829,92 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв - 7850,33 грн., а всього в сумі - 26557,72 грн. (а.с. 150) Вимоги в частині грошового забезпечення з моменту подачі позову не змінювались. Підстав для відмови в цій частині позову суд не вбачає. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували отримання ним грошового утримання. Забезпечення [PERSON] грошовим утриманням, було передбачено п. 2.1.3 договору і в матеріалах справи відсутні докази того, що договір в цій частині не виконувався. Натомість, позивачем надано довідку відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС, згідно якої [PERSON] отримав грошове утримання на загальну суму 10308,11 грн., за період з 2006 по 2010 роки. (а.с. 151) Тому суд вважає за можливе стягнути такі кошти. Пунктом 2.1.3 договору, було також передбачено забезпечення [PERSON] харчуванням та речовим майном. Тобто зазначені послуги надавались [PERSON], відповідно до умов договору визначених сторонами. Посилання відповідача на те, що такі послуги в дійсності надані не були, що по суті є невиконанням умов договору, - в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. В матеріалах справи міститься розрахунок вартості речового забезпечення. Згідно розрахунку, [PERSON], за періоди з 2006 по 2010 роки, був забезпечений речовим майном на загальну суму 1829,92 грн. (в тому числі і послуга прання білизни - 131,67 грн.). (а.с. 12) В матеріалах справи міститься атестат на предмети речового майна та роздаточна відомість, які підтверджують отримання [PERSON] зазначених в розрахунках речей. Про отримання свідчать особисті підписи [PERSON] (а.с. 61-63) Представники відповідача в судових засідання не заперечували, що під час проживання на першому курсі, відповідач користувався послугою прання, проте не визнають позов в цій частині, оскільки побутові засоби та пральні машини, купувались за рахунок курсантів. Зазначені обставини не підтверджені жодними доказами, тому суд не може взяти їх до уваги. Таким чином, суд вважає доведеним позов в частині речового забезпечення [PERSON], в тому числі і пральної послуги. Суд вважає за можливе стягнути такі витрати з відповідача. Суд також вважає доведеним позов в частині стягнення коштів на харчове забезпечення, яке надавалось згідно з нормами затвердженими Наказом МВС України від 20.09.1996 року №684. В матеріалах справи відсутні відомості про зняття [PERSON] з харчування і надання йому відповідної компенсації. Натомість, в матеріалах справи міститься довідка про канікулярні відпустки та періоди проходження практики [PERSON] (а.с. 158), а також розгорнута довідка-розрахунок витрат продовольчого забезпечення курсанта [PERSON] (а.с. 154-155). В даних довідках, періоди надання продовольчого забезпечення відповідають періодам навчання. Позивачем зазначено не лише вартість харчування, передбачену на одну особу на місяць, а й пораховано індивідуальну вартість харчування [PERSON] (колонка «фактична вартість харчування за місяць»). Згідно довідки, витрати на харчування [PERSON] становили 6569,36 грн. (а.с. 154-155) Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути такі кошти з відповідача. Позивач також просить суд стягнути з відповідача вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв на загальну суму 7850,33 грн. До матеріалів справи долучено розрахунок таких послуг, виходячи з тривалості навчальних періодів. (а.с. 152-153, 158) Відповідач заперечує проти задоволення позову в цій частині, оскільки проживав в орендованій квартирі, згідно рапорту, про що він зазначив в запереченні і на чому наполягають його представники в судовому засіданні. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних доказів того, що він винаймав житлове приміщення для проживання в м. Харків. Відповідачем також не було долучено до матеріалів справи рапорт, на який він посилається і не заявлено клопотання про витребування такого доказу. При цьому, в матеріалах справи міститься письмове пояснення представника ХНУВС та довідка від 28.01.2013 року, надані суду у відповідь на запит. (а.с. 141, 156-157, 162) У довідці зазначено, що рапорти курсантів щодо надання дозволу на проживання за межами університету не зберігаються. (а.с. 162) Згідно письмового пояснення, документи, що підтверджують факт проживання [PERSON] на території університету з 2006 по 2010 роки не збереглися, оскільки зберігання таких не передбачено. (а.с. 156-157) За клопотанням відповідача, в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON]. Свідки пояснили, що навчалися та працювали з [PERSON] з 2006 по 2010 роки. Кожен зі свідків зазначив, що вони проживали в казармах на території університету лише на першому курсі. Згідно з поясненнями, на другому курсі керівництво університету запропонувало всім курсантам виселитись, через відсутність місць для проживання. За словами кожного зі свідків, починаючи з 2 курсу університету, всі курсанти проживали в орендованих квартирах, які винаймали за власний рахунок. Університет не забезпечував житлом курсантів, після першого курсу. При цьому свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] проживав в районі ХАІ на вул. Жуковського. Зазначені пояснення, не є належним доказом того, що відповідач проживав в орендованій квартирі, проте свідчать на користь того, що університет не забезпечував житлом [PERSON], починаючи з 2 курсу (2007-2010 навчальні роки). Суд також звертає увагу на те, що в паспорті [PERSON] відсутній штамп про реєстрацію місця проживання в м. Харків (а.с. 40). Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку по речовому забезпеченню, послуга прання, яка надається безпосередньо в гуртожитку чи казармі, надавалась [PERSON] лише в період з 2006 по 2007 навчальний рік (а.с. 12). Окрім розрахунку по комунальних послугах, позивачем не надано інших доказів того, що відповідачу було надано житло на період навчання. При цьому, заперечуючи проти позову в частині стягнення коштів за послугу прання, представники відповідача фактично визнали в судовому засіданні той факт, що [PERSON] проживав в казармі з 2006 по 2007 роки (1 курс). На користь останнього, свідчать також пояснення свідків. Тому суд вважає доведеним той факт, що відповідач був забезпечений житлом з 2006 по 2007 роки і вважає за можливе стягнути витрати на комунальні послуги за цей період, які згідно розрахунку становлять 1581,30 грн. (а.с. 152). Докази того, що [PERSON] проживав в гуртожитку (казармі) з 2007 по 2010 роки, або що його було забезпечено житлом, а він таким не користувався з власної ініціативи - в матеріалах справи відсутні. Суд не може визнати доведеною ту обставину, що відповідачу було забезпечено житло з 2007 по 2010 навчальні роки, враховуючи раніше викладене. При цьому суд бере до уваги, що забезпечення [PERSON] житлом, не було прямо передбачено договором від 01.09.2007 року (розділ 2) (а.с. 5) Таким чином, в задоволенні позову в частині стягнення витрат на комунальні послуги, за період з 2007 по 2010 навчальні роки - необхідно відмовити за недоведеністю. Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, витрати, пов'язані з навчанням [PERSON] на загальну суму 20288,69 грн., які складаються з: грошового забезпечення - 10308,11 грн., продовольчого забезпечення 6569,36 грн., речового забезпечення - 1829,92 грн., комунальних послуг - 1581,30 грн. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача понесені ними судові витрати, що в даному випадку становлять 202,88 грн.

Outcome: partial