Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

10 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.77 га, що розташована в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. 05 січня 2012 року вона уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки строком на п'ять років, однак примірник договору не отримала оскільки договір був не зареєстрований. В липні 2015 року вона звернулася до відповідача за отриманням орендної плати, в чому їй було відмовлено, з тих підстав, що в його користуванні належної їй земельної ділянки немає. Пізніше вона дізналася, що відповідач передав земельну ділянку приватному підприємству «Стоколос» в рахунок погашення своїх боргових зобов'язань. У відділі Держземагенства вона отримала примірник договору оренди укладеного з відповідачем, та виявила, що він без її згоди змінив термін дії договору до 48 років. Посилаючись на те, що відповідач не виконав обов'язок по сплаті орендної плати за 2015 рік, яка має бути не меншою 3% від вартості земельної ділянки та передав земельну ділянку іншій особі без її згоди, чим порушив умови договору оренди, позивачка просила суд достроково розірвати договір оренди укладений з відповідачем, стягнути на її користь орендну плату у розмірі 4527 грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп. Позивачка та її представник [PERSON] (за договором) в судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву у якій позовні вимоги не визнав, просив суд не розглядати справу за його відсутності. Оскільки причини неявки відповідача визнані неповажними, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого державним реєстратором 13.11.2015 року на заміну державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 604319, позивачка є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.77 га, розташованої в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.11-14). 05 січня 2012 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки ( далі Договір) строком на 48 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Березнегуватському районі Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 грудня 2012 року за №482110004001130 (а.с.6-10). Відповідно до пунктів 16-18 зазначеного Договору відповідач за актом приймання- передачі від 05.01.2012 року прийняв від позивача земельну ділянку в строкове платне користування. За п.28 Договору відповідач зобов'язався своєчасно вносити орендну плату. Пунктами 7-9,11 Договору передбачено, що орендна плата повинна вноситись до 30 грудня кожного поточного року, у грошовій, натуральній формі або послугами в розмірі еквівалентному 1908 грн. Обчислення розміру орендної плати має здійснюватись з урахуванням індексів інфляції, а її розмір переглядається, зокрема, у випадках передбачених законом. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 25 Закону «Про оренду землі»\~передбачений обов'язок орендаря, своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором. За правилами статті\~21 Закону України «Про оренду землі»\~розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, та не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (із змінами) було запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.07.2015 року за № 1859, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (сільськогосподарського угіддя) належної позивачу станом за 2015 рік становила 151567 грн. 05 коп. (а.с.20), відповідно розмір орендної плати повинен складати 4547 грн. 01 коп. (151567,05х3%). З довідки Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Миколаївській області від 05.07.2016 року №1972/14-13 убачається, що згідно податкових розрахунків, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2015 рік відповідач прозвітував, що нарахував та сплатив позивачці орендну плату у розмірі 3992 грн. 49 коп, та податок на доходи фізичних осіб у розмірі 598 грн. 87 коп., що складає всього 4591,36 грн. (а.с.63). Вказане свідчить про визнання ним обов'язку про сплаті позивачці орендної плати у розмірі 3 відсотків від вартості належної їй земельної ділянки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач не надав доказів які б спростували доводи позивачки про невиконання ним обов'язку по сплаті орендної плати за 2015 рік, суд доходить висновку, що її вимоги є законними та обґрунтованими, однак з урахуванням сплаченого відповідачем податку на доходи фізичних осіб, підлягають задоволенню частково у розмірі 3992 грн. 49 коп. За ч.1 ст.24 та ст.25 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 25,28 Договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону №\~161-XIV), а орендодавець, відповідно до частини першої статті 24 Закону №\~161-XIV, має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться позивачці донькою, на початку року від керівника приватного підприємства «Стоколос» вона дізналася, що відповідач передав йому у користування земельну ділянку її матері. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є керівником приватного підприємства «Стоколос», три роки тому відповідач в рахунок погашення боргів фермерського господарства "Борона" передав йому земельні ділянки, зокрема і позивачки, з того часу відповідач безпосередньо не використовує земельну ділянку позивачки, господарську діяльність на ній не здійснює. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справах № 6-166цс13 від 12.02.2014 року, справа № 6-15цс14 від 19 березня 2014 року, які є обов'язковими для застосування судами України - виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6\~жовтня 1998 року №\~161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон №\~161-XIV) припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 Закону №\~161-XIV. Таким чином, оскільки відповідач без погодження з позивачкою припинив господарську діяльність з безпосереднього цільового використання належної їй земельної ділянки та передав це право третій особі, що свідчить про невиконання ним умов договору та порушення ст.24,25 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладений між сторонами підлягає розірванню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial