Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

ФОП [PERSON], Новомлинівське ССТ звернулися до суду з зазначеним позовом до [PERSON], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка згідно усної домовленості за видатковим касовим ордером 20 листопада 2012 року отримала в позику від ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 22459,50 грн. на придбання автомобіля марки «ВАЗ-21043», 1995 року випуску, д.н.з.89432КВ, але право на розпорядження вказаним транспортним засобом оформила довіреністю від 30.11.2012р. До початку 2014 року відповідачка обіцяла передати даний автомобіль Новомлинівському ССТ або ж повернути позикові кошти ФОП [PERSON], але в подальшому категорично відмовилась це робити, в звязку з чим, за заявами позивачів були внесені відповідні відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.2 ст.192 КК України. В даний час вказаний автомобіль у відповідачки вилучено й знаходиться на території Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, але Новомлинівському ССТ не може бути повернуто через відсутність документального підтвердження права володіння; кошти позики відповідачка у добровільному порядку ФОП [PERSON] також не віддає. В звязку з цим, просять стягнути з [PERSON] 22459,50 грн. основного боргу позики, 13549,50 грн. процентів, обрахованих виходячи з розміру облікової ставки НБУ, судові витрати (витрати на правову допомогу адвоката та судовий збір). ФОП [PERSON], як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і пояснила, що її, як фізичну особу-підприємця, було зареєстровано для оптимізації податкових навантажень Новомлинівського ССТ; вона фактично підприємницькою діяльністю не займалась, за неї це робило Новомлинівське ССТ, керівник, головний бухгалтер та касир якого складали всі необхідні бухгалтерські та податкові документи; вона лише ставила свій підпис у документах, де це було необхідно. Видатковий касовий ордер від 20.11.2012р. про надання під звіт [PERSON] коштів в сумі 22459,50 грн. вона не складала, не підписувала і самих грошей не видавала, але вказана сума коштів була передана відповідачці для придбання автомобіля з каси ФОП [PERSON] касиром Новомлинівського ССТ [PERSON] Вважає, що кошти за даним позовом мають бути стягнуті з [PERSON] на користь Новомлинівського ССТ. Представники Новомлинівського ССТ в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і пояснили, що за видатковим касовим ордером від 20.11.2012р. [PERSON] отримала в позику кошти в сумі 22459,50 грн. для придбання автомобіля товариству, але транспортний засіб у власність Новомлинівському ССТ не передала й позикові кошти не повернула. Стверджують, що видатковий касовий ордер та розписка відповідачки від 19.11.2012р. є належними і допустимими доказами, що підтверджують отримання [PERSON] грошових коштів за договором позики. Вважають, що кошти за даним позовом мають бути стягнуті з відповідачки на користь Новомлинівського ССТ. Відповідачка, як і її представник, в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що грошові кошти у сумі 22459,50 грн. на придбання автомобіля вона за договором позики у ФОП [PERSON] чи Новомлинівського ССТ ніколи не отримувала, хоча відповідні записи у копії видаткового касового ордеру від 20.11.2012р. схожі на її почерк, але в їх достовірності вона сумнівається. Спірний автомобіль купувала за свої особисті кошти, а розписку від 19.11.2012р. написала формально, щоб можна було використовувати автомобіль в господарській діяльності товариства. Стверджує, що копії видаткового касового ордеру від 20.11.2012р. та розписки від 19.11.2012р. не можуть бути належними і допустимими доказами надання їй Новомлинівським ССТ у позику коштів в сумі 22459,50 грн., так як вони складені з порушенням вимог чинного законодавства і не підтверджують факт укладення договору позики та передачі їй грошей. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 24 лютого 2016 року по справі №6-50цс16, які з огляду на приписи ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, зроблено висновок, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. З копії видаткового касового ордеру, складеного 20.11.2012, вбачається, що ФОП [PERSON] надала [PERSON] під звіт грошові кошти в сумі 22459,50 грн. (цільове призначення відсутнє). Водночас, ФОП [PERSON] (згідно з ч.2 ст.57 ЦПК України була допитана в якості свідка) в судовому засіданні пояснила, що вона особисто видаткового касового ордеру від 20.11.2012р. не складала й ніяких коштів [PERSON] не видавала, а головний бухгалтер [PERSON] і касир [PERSON] в її штаті не перебували. Будучи допитаними в якості свідків [PERSON], [PERSON], підтвердили суду, що грошові кошти в сумі 22459,50 грн. касиром [PERSON] були передані [PERSON] під звіт для придбання автомобіля за три рази - 16, 19 та 20 листопада 2012 року, але оформлені одним видатковим касовим ордером від 20.11.2012р., що є порушенням порядку ведення бухгалтерського обліку. Дана обставина знайшла своє підтвердження й у довідці Борзнянської МДФС №3-24/43 від 20.06.2014р. Також, у даному документі маються суттєві розбіжності щодо дати його складання (20 листопада 2012 року) та дати отримання коштів (20 листопада 2013 року). Таким чином, оскільки в копії видаткового касового ордеру про отримання грошових коштів зазначено їх мету надання під звіт (а не в позику), даний документ не передбачає зобовязання про повернення коштів, містить істотні розбіжності й складений з порушенням вимог чинного законодавства, то суд вважає, що позивачі дійшли помилкового висновку про укладення з відповідачкою договору позики й спір між сторонами носить інший правовий характер (зокрема, що регламентує умови, порядок та строки повернення отриманих підзвітних коштів). Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15. Посилання позивачів та їх представника на письмову розписку відповідачки від 19.11.2012р. також не є належним та допустимим доказом укладення договору позики та отримання [PERSON] грошей, оскільки не містить необхідних реквізитів, характерних саме для боргової розписки. Крім того, відомості, що містяться в цій розписці, є сумнівними, так як вона датована 19 листопада 2012 року, видатковий касовий ордер оформлений лише наступного дня 20 листопада 2012 року, а довіреність на спірний автомобіль видана аж 30 листопада 2012 року. Також суд звертає увагу сторін, що укладення договору довіреності на транспортний засіб не є доказом придбання його у власність відповідачкою шляхом купівлі-продажу, й відповідно, сплати нею власнику автомобіля певної суми грошових коштів. Оскільки спірні правовідносини не випливають з договору позики, то не підлягають задоволенню й вимоги позивачів про стягнення з відповідачки процентів в сумі 13549,50 грн. та понесених судових витрат (на правову допомогу адвоката, судовий збір). Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed