Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

14.04.2015 року позивач звернувся в суд з указаним позовом, який умотивовано так. 27.05.2013 року сторони уклали договір № 31209К240513 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з оформленням платіжної зарплатної картки, а також додатковий договір № 1-93-ЗПКФ від 27.05.2013 р. про відкриття кредитної лінії в межах зарплатного проекту з наданням відповідачу кредиту в сумі 20 тис. грн. на строк з 27.05.2013 р. по 26.05.2015 р. із сплатою 32 % річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі зі сплатою за рахунок заробітної плати та інших виплат та надходжень. Відповідач за цим договором зобов'язався сплачувати позивачу проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, в якому нараховані проценти. Відповідач здійснив останній платіж 15.05.2014 р. в сумі 555,00 грн. і надалі не виконує свої зобов'язання за договором, допустивши заборгованість станом на 05.03.2015 р. у сумі 36 110,90 грн., що складається із заборгованостей : - за кредитом - 19 712,61 грн.; - за користування кредитом за процентами - 6037, 39 грн.; - неустойка (пеня та /або штраф) за прострочення сплати кредиту - 1000 грн.; - неустойка (пеня та /або штраф) за прострочення сплати процентів - 4900 грн.; - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 3261,85 грн.; - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по штрафним відсоткам - 683,80 грн.; - 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами ( заборгованість за кредитом) - 460,14 грн.; - 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по несплаченим процентам) - 55,11 грн. На письмову вимогу позивача про дострокове погашення заборгованості № 341 від 15.12.2014 р. відповідач не зреагував. На основі вищевикладеного, покликаючись на здійснення ліквідації банку за рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11. 06.2014 р. та норми ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, зазначивши в позові про розгляд справи в його відсутності. Відповідач позов визнав частково, а позицію обґрунтував таким. Відповідач сплачував належно щомісячні платежі на рахунки банку за кредитним договором згідно графіку за період з 27.05.2013 р. по 15.05.2014 року. У квітні 2014 р. позивач (Банк) був оголошений неплатоспроможним. У місцевому Міжгірському відділенні банку працівники повідомили відповідачу про це у зв'язку із заблокуванням рахунків та інших платежів, пояснивши, що необхідно чекати повідомлення з банку про рахунки на які слід перераховувати кошти в рахунок погашення заборгованості. У лютому 2015 року відповідач одержав поштою повідомлення з банку про дострокове повернення кредитних коштів на рахунок ліквідатора банку із зазначенням реквізитів та розрахунку заборгованості. Після цього відповідачем було проведено чергову сплату грошового зобов'язання в розмірі 900,00 грн. Однак відповідач не має коштів для повного погашення заборгованості з врахуванням штрафних санкцій, бо є інвалідом ІІ-ї групи, одержує пенсію в розмірі 2690 грн., утримує неповнолітню дитину. Відповідач просить узяти до уваги його майновий стан, різке зниження купівельної спроможності національної валюти і відмовити в застосуванні штрафних санкцій, оскільки банк через неплатоспроможність, блокування рахунків сприяв виникненню заборгованості і неналежно виконав свої зобов'язання щодо забезпечення зарплатного проекту. Оцінивши позиції сторін, їх доводи, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Наявність між сторонами кредитних зобов'язань підтверджені змістом договорів, зазначених у позовній заяві. За цими угодами позивач надав відповідачу грошові кошти в кредит у сумі 20 тис. грн. на строк з 27.05.2013 р. по 26.05.2015 р. («Кредитну лінію») зі сплатою процентів у розмірі 32 % річних на споживчі цілі. Строк погашення кредитних коштів визначено з 25.06.2013 р., а відсотків (процентів) за користування кредитними коштами - з дати фактичного використання кредитних коштів. Проценти нараховувались щомісячно у межах строку користування кредитним лімітом. Сплата процентів здійснюється щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Сторони також передбачили, договором, що : - відповідач доручає позивачу здійснювати договірне списання грошових коштів з спеціального карткового рахунку (СКР), а саме: - сум заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, строк яких настав, по лімітної винагороди, штрафних санкцій; - заборгованість за кредитною лінією та проценти за користування нею позивач сплачував за рахунок коштів, що надходять на його СКР як заробітна плата та інші виплати і надходження. При цьому позивач (Банк) дебетує рахунок на суму заборгованості за кредитною лінією та нарахування процентів без додаткового надходження з відповідачем ( власником рахунку) згідно права банку на договірне списання; - у випадку недостатності коштів на рахунку відповідача в банку позивача для погашення основного боргу за кредитною лінією та нарахованих процентів за користування нею, відповідач як власник рахунку зобов'язаний в термін не пізніше 5 банківських днів з дня зарахування заробітної плати погасити заборгованість згідно вимоги банку; - у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів відповідач сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 2 Додаткової угоди, від суми простроченої заборгованості, тобто 64 % річних; - у разі несплати відповідачем двох платежів за кредитною угодою, що йдуть підряд, термін повернення кредитної лінії вважається таким, що настав, і відповідно, відповідач зобов'язаний повернути кредитну лінію, сплати проценти за користування кредитною лінією в сумі, яка зафіксована на дату несплати другого платежу; - банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, неустойки, а також вимагати відшкодування збитків банку у випадках невиконання чи неналежного виконання відповідачем (власником рахунку) своїх зобов'язань за вказаними договорами. З обставин справи видно, що у відповідача виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями станом на 05.03.2015 р. а саме: - за кредитною лінією - 19 712,61 грн.; - за користування кредитом за процентами - 6037,39грн. Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено з СКР відповідача 15.05.2014 р. в сумі 555,00 грн. ( із зарплатної картки). Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 03.03.2014 р. повідомив про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнес банк» на підставі постанови правління НБУ від 28.02.2014 р. № 107 про віднесення вказаного банку (Позивача) до несплатопроможних. Типова адміністрація є чинною до отримання Фондом рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію «Брокбізнесбанк». Унаслідок заблокування рахунків позивача з лютого 2014 року сторони тимчасово утратили можливість виконувати належно договірні зобов'язання , передбачені пунктами 12 і 13 Кредитного договору (додаткової угоди) з огляду на заблокування і СКР відповідача. 20.02.2015 року відповідач добровільно сплатив на погашення кредитної заборгованості суму 900 грн. на рахунок ліквідатора банку, який зазначений в письмовому повідомленні банку від 04.02.2015 р. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 536, 1054 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позивачу заборгованість за кредитною лінією станом на час розгляду справи по суті у виді кредитних коштів і процентів за користування ними, тобто: 19 712,61 грн. + 6037,39 грн. = 25 750 грн.. В цю заборгованість слід зарахувати сплачену відповідачем 20.02.2015 р. суму 900 грн., яка не врахована позивачем при розрахунку заборгованості за кредитом, а саме: 25 750, 00 грн. - 900,00 грн. = 24850 грн. Суд відхиляє вимоги позивача стягнути неустойку ( штраф і пеню) з огляду на таке. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Наведені відповідачем причини тимчасової несплати ним платежів за кредитними зобов'язаннями оголошення неплатоспроможності банку (позивача), заблокування рахунків, революційні події в Україні в січні - березні 2014 року, наслідком чого стали різке знецінення валюти гривні, подорожання вартості життя, одержання письмової вимоги банку з реквізитами рахунку ліквідатора для погашення кредитної заборгованості тільки в лютому 2015 р., з огляду на вимоги пунктів 12 і 13 додаткової угоди, а також добровільне повернення відповідачем кредитних коштів до винесення рішення в справі, заслуговують на увагу. Тому розмір штрафу і пені суд зменшує до 1 коп. Суд також відхиляє вимоги позивача про застосування ст. 625 ч. 2 ЦК України з таких підстав і мотивів. Сторони передбачили договором розмір процентів за користування грошима, а також відповідальність за прострочення зобов'язань по сплаті визначених договором грошових сум. Тому підстав для стягнення 3% річних не має. Ст. 60 ч. 1 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач ні у письмовому розрахунку, доданому до позову, ні в позовній заяві, не вказав яку величину у відсотках (розмір індексу) інфляції, визначену в установленому порядку він застосовує у відповідних періодах в розрахунках прострочення сплати заборгованості по кредиту і по процентам. Тому суд визнає недоведеними належним чином вказані вимоги. Оскільки позивач за законом «Про судовий збір» не оплачував судовий збір за подання позову, а відповідач є інвалідом ІІ-ї групи і також звільнений від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 п.9 ЗУ "Про судовий збір", то ці судові витрати у виді судового збору, у сумі 248,50 грн., слід віднести на рахунок держави відповідно до вимог ст. 88 ч.2 ЦПК України.

Outcome: partial