Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, [PERSON] Державної пенітенціарної служби України в Одеській області про витребування майна, стягнення доходів та моральної шкоди, уточнивши який просив суд, визнати за ним право власності на обладнання масло бійки в комплекті: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. Витребувати у державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області ( №111) обладнання масло бійки в комплекті: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. на його користь, шляхом доставки за адресою: 67600, Одеська область, м. Біляївка, вулиця Комсомольська, 87. Стягнути з державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області ( №111) на його користь майнову шкоду у сумі 11107, 94 гривні; збитки за період з 15.09.2012 року по 16.04.2015 року у сумі 1896 427, 11 гривень; дохід, який би підприємство могло б отримати за період з 15 вересня 2012 року по 07 травня 2014 року у сумі 57400 гривень, моральну шкоду у сумі 10000 гривень, понесені ним судові витрати у загальному розмірі 15750 гривень. Свій позов обґрунтовує тим, 18 червня 2012 оку між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу обладнання масло-бійки в комплекті призначене для виготовлення сиродавляної соняшникової олії, загальна вартість якого складала 57400 гривень. Комплект складався з: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. 18 червня 2012 року ним продавцю була надана розписка про розрахунок придбаного обладнання масло-бійки в комплекті, відповідно якої ним в присутності свідка [PERSON] [PERSON] [PERSON] було передані гроші у сумі 57400 гривень і з цього часу він є власником обладнання масло-бійки в комплекті. 13 вересня 2012 року до нього звернувся робітник державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство ШВЦ № 111 [PERSON], з питанням про купівлю-продаж обладнання мало бійки в комплекті за 57\~400 гривень для підприємства в якому він працює, ними були обговорені всі істотні умови договору купівлі-продажу та досягнуто згоду з приводу продажу вказаного обладнання. 14 вересня 2012 року на територію державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство ШВЦ № 111» ним на орендованому автомобілі було доставлено обладнання масло-бійки у комплекті, обладнання було ним особисто встановлено для перевірки з приводу справності та за усною домовленістю після його встановлення з ним мали б розрахуватися. Розрахунок з ним здійснений не був, з посиланням на відсутність готівки у касі підприємства, договір купівлі-продажу обладнання масло бійки у комплекті у письмовому вигляді між ним та підприємством не укладався Оскільки на теперішній час кошти за обладнання йому не повернуті, обладнання знаходиться на території та у використанні державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111), він вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що саме незаконні дії відповідача завдали йому такої шкоди, тому за захистом свого порушеного права, щоб повернути невиплачені грошові він звертався до Біляївського РВ ГМУВС України в Одеській області, до прокуратури Одеської області, до Адміністрації Президента України, до адміністрації Державної пенітенціарної служби щоб відстояти своє право на володіння, користування, розпорядження своєю власністю обладнанням олійні, яке з кожним днем зношувалося та втрачало свою цінність. [PERSON] вказує, що є інвалідом другої групи, замість того, щоб реалізувати своє право на обладнання шляхом самостійного використання та отамання доходу або розпоряджатися отриманими від продажу коштами, ним витрачалися зусилля на звернення до різних інстанцій, що привело до душевних страждань. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] державної пенітенціарної служби України в Одеській області, в судові засідання призначені до розгляду на 22.09.2015 року, 05.11.2015 року, на 18.11. 2015 року не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] державної пенітенціарної служби України в Одеській області, надали суду заперечення проти позову в яких позов не визнали в повному обсязі, звернувши увагу, що У правління та ДП «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) є окремими юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в установах банку та відділеннях управління Державного казначейства в Одеської області. Відповідно до Статуту ДП ШВЦ (№111) підпорядковане Державній пенітенціарній службі, яка здійснює управління ним через [PERSON] в Одеській області. Згідно підпункту 4.2. пункту 4 Статуту директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства. Відносини підприємства з іншими субєктами господарювання та громадянами в усіх сферах виробничої та фінансово-господарської діяльності здійснюється на основі договорів (контрактів), відповідно до підпункту 8.5.пункту 8 Статуту, зазначені договори (контакти) укладає директор підприємства. Крім того, підпунктом 8.7. пункту 8 Статуту вставлено, що «Державна пенітенціарна служба України та управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області не мають права втручатися в оперативно-господарську діяльність підприємства, за винятком випадків, передбачених законодавством України, а також виникнення загрози заподіяння матеріальних збитків державі з вини підприємства. Представник відповідача вважає, що позивач у своєму позові не довів та не надав докази порушення його прав саме Управлянням, що суперечить положенням закону і є безумовною підставою для відмову у позові. Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) в судові засідання призначені до розгляду на 22.09.2015 року,05.11.2015 року, 18.11.2015 року не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Проти позову заперечували, вказуючи, що ними 14 вересня 2012 року куплено у фізичної особи [PERSON] обладнання олійні в кількості 1 штука по ціні 56\~000 гривень. Продавець виконав взяті на себе зобовязання та оставив обладнання олійні у вказані строки на їхнє підприємство згідно накладної за № 2384 від 14.09.2012 року. В теперішній час дане обладнання знаходиться на підприємстві, стоїть на обліку за інвентарним № 10430228 та введено згідно акту-вводу в експлуатацію 19 вересня 2012 року. В теперішній час дане обладнання не використовується та опломбоване. Далі представник відповідача вказує, що 14 вересня 2012 року між ними та фізичною особою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 35/12/Г-75 соняшника в кількості 20460 кг, на загальну суму 73656, 00 гривень. 14 вересня 2014 року на підставі накладної № 2389 з центрального току підприємства було відпущено [PERSON] в рахунок взаєморозрахунку соняшник в кількості 20460 кілограмів на суму 73656,00 гривень та вивезено автомобілем [NUMBER], однак надати копії вищезазначених накладних до суду відповідач не може, тому що вони були вилучені слідчими органами під час перевірки. Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернених і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Мінфіну України від 16.05.99 року зі змінами і доповненнями одержання матеріалів, сировини, палива, товарів та інших матеріальних цінностей , а також не матеріальних активів, грошових документів і цінних паперів у постачальників за плату або безкоштовну передачу здійснюється за довіреностями підприємства-замовника. Відповідно до журналу реєстрації довіреностей Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111), довіреність на отримання обладнання олійні не видавалася. Далі представник відповідача заперечуючи проти позову акцентує увагу, що згідно п.2 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти в письмовій формі. Згідно п.2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчинений таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Таким чином вважають, що їхнім підприємством право власності на обладнання олійні набуте законним шляхом, а заяви позивача щодо незаконного заволодіння майном та витребування усіх доходів від майна, які могло б одержати підприємство за весь час володіння ним є безпідставними. Розрахунки щодо отриманого доходу від незаконного володіння майном взагалі не мають ніякого економічного підґрунтя. З зазначених вище підстав просять відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, при чини неявки суду не повідомляв. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 18 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу обладнання масло бійки в комплекті, передбачене для виробництва сиродавляної олії, загальна вартість якого становить 57400 гривень, комплект складається з: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. Згідно умов договору він вважається дійсним при передачі суми 57\~400 гривень [PERSON] в повному обсязі та отриманні [PERSON] комплекту обладнання. Договір підписаний [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, скріплений печаткою [PERSON] як фізичної особи приватного підприємця. Згідно розписки складеної 18.06.2012 року [PERSON] придбав за особовий рахунок у [PERSON] комплект обладнання масло бійки про виробництву сиродавляної соняшникової олії, за яку передав йому суму 57400 гривень в присутності свідка [PERSON]. В розписці зазначено, що гроші передав [PERSON], гроші отримав [PERSON], учасники даної угоди посвідчили своїми підписами, що гроші за масло бійку отримані продавцем [PERSON], а масло-бійка передана у власність покупця [PERSON] У позові [PERSON] вказує, що 13 вересня 2012 року до нього звернувся знайомий по прізвищу [PERSON], який повідомив, що працює у Державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство ШВЦ № 111» і підприємство має намір придбати обладнання масло-бійки, тому що здійснює господарську діяльність в тому числі займається переробкою соняшника. В судовому засіданні позивач розповів суду, що 14 вересня 2012 року за попередньою домовленістю з [PERSON], та начальником виправної установи [PERSON], він привіз обладнання на територію Ширяївського виправного центру, обладнання було ним встановлено для перевірки з приводу справності, однак поки він встановлював обладнання [PERSON] і [PERSON] кудись поїхали зі своїх робочих місць, а він почекавши їх до 21 години вечора також поїхав додому, сподіваючись, що у ближчий час з ним розрахуються. Однак ні на наступний день, ні в інші дні, ні [PERSON], ні [PERSON] з ним на зв'язок не виходили, на територію установи його не впускали, що стало приводом для звернення до правоохоронних органів з заявою про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочинів відносно його майна працівниками Державної установи «Сільськогосподарське підприємство ШВЦ № 111». Зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 42013170460000007 від 05.03.2013 року порушеного за ч.2 ст.191, ч.3 ст.364 КК України, а саме поясненнями свідка [PERSON], який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України, показав, що 30 серпня 2012 року він призначений в.о. директора підприємства установи заступника начальника установи з виробництва Ширяївського виправного центру УДПтСУ в Одеській області (№ 111), тобто в.о. директора ДП «Сільськогосподарське підприємство ШВЦ». 10.10.2012 року з вказаної посади звільнився за власним бажанням. У вересні місяці за дорученням начальника установи [PERSON] він займався пошуком обладнання комплексу олійні з метою розширення олійного підприємства, у звязку з чим він повідомив своєму знайомому [PERSON], про те, що шукає обладнання для виготовлення соняшникової олії, на що той повідомив, що має таке обладнання і запропонував його придбати приблизно за 56-57 тисяч гривень. Про це він повідомив [PERSON], котрий дав вказівку подивитися обладнання, та у разі його відповідності дати згоду на придбання. 14 вересня 2012 року [PERSON] відповідно до усної домовленості доставив вказане обладнання на територію підприємство, на автомобілі КАМАЗ, після чого разом з засудженими встановив його та ввів до експлуатації в його присутності та у присутності [PERSON] Стосовно розрахунку за обладнання переговори велися між [PERSON] та [PERSON], зі їхніх слів йому відомо що сума згоди становила приблизно 56\~000 гривень. Розрахунок з [PERSON] повинен був проводити [PERSON], так як фінансові операції здійснювалися особисто [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] вказує, що наскільки йому відомо [PERSON] так і не розрахувався з [PERSON] за поставлене обладнання. Свідок [PERSON] вказував, що до 10 жовтня 2012 року, тобто до його звільнення вказане обладнання на баланс обєднання взято не було, ніяких документів з цього приводу він не підписував, акт введення в експлуатацію вказаного обладнання за час його праці в підприємстві не складався. Далі будучи допитаним в якості свідка 12 квітня 2013 року [PERSON] слідчому показав, що він не має відношення до продажу обладнання, це обладнання належало його знайомому [PERSON], і саме [PERSON] продавав це обладнання до ШВЦ № 111. Слідчим прокуратури Одеської області допитаний в якості свідка [PERSON], який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України показав, що працює на посаді начальника Ширївського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України (№111) з серпня 2012 року. У вересні 2012 року до нього звернувся в.о. директора підприємства по виробництву з пропозицією придбати їхньою установою обладнання для виготовлення олійні. Свідок [PERSON] не заперечував проти того, що обладнання належало знайомому [PERSON] [PERSON], що сам [PERSON] вказане обладнання привіз до установи, сам його встановив, але [PERSON] з ним можливо не розрахувався. Свідок [PERSON] розповів слідчому, що відносно наданого йому договору купівлі-продажу № 34/12 від 14.09.2012 року про придбання ДП Ширяївського виправного Центру УГПтСУ в Одеській області (№ 111) в особі начальника [PERSON], у фізичної особи [PERSON] обладнання масло бійки, вартістю 56\~000 гривень та договору купівлі-продажу № 35/12 від 14.09.2012 року про продаж ДП «СПШвЦ ЦГПтСУ в Одеській області (№ 111) в особі начальника [PERSON] фізичній особі [PERSON] соняшнику власного виробництва в кількості 20046 тон вартістю 73656 гривень, може сказати, що ці договори йому на підпис приніс [PERSON], ще коли працював на підприємстві, а оскільки він довіряв [PERSON], то і підписав вказані документи, скріпивши печаткою, не читаючи. Стороною відповідача Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) в якості доказу підтверджуючого правомірність володіння та користування обладнанням масло бійки надано копію договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року, згідно з яким підприємством було куплено у фізичної особи [PERSON] обладнання олійні в кількості 1 штука по ціні 56\~000 гривень, згідно з яким продавець виконав взяті на себе зобовязання та оставив обладнання олійні у вказані строки на їхнє підприємство згідно накладної за № 2384 від 14.09.2012 року. Однак суд критично оцінює вказаний доказ з врахуванням того, що у відповідача відсутній його оригінал, а тому з врахуванням інших доказів, наведених вище у мотивувальній частині рішення та вважає, що обладнання масло бійки в комплекті, передбачене для виробництва сиродавляної олії, що складається з: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. належить на праві власності позивачу [PERSON], а тому незаконно перебуває та експлуатується працівниками Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111). Правова позиція сторони позивачів ґрунтується на тому, що у відповідності до вимог статі 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правої підстави заволоділа ним. Однак розглядуваний спосіб захисту права власності застосується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном, тобто коли це майно незаконно вибуває з його володіння. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння. Відповідачем за таким позовом виступає незаконний володілець майна, незалежно від того чи знає він про неправомірність і незаконність свого володіння, чи ні. При цьому незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України саме власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право володіння означає юридично забезпечену можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. В контексті статті 387 ЦК України, предметом віндикаційного позову виступає вимоги власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном, про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння. Суд враховує, що за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначення такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. Підставою віндикаційного позову будуть обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача тощо. Таким чином, стороною позивача доведено правомірність вимог про повернення [PERSON] із чужого незаконного володіння обладнання масло-бійки. Стороною позивача доведений факти вибуття з володіння позивача обладнання масло бійки, передбаченого для виробництва сиродавляної олії, у комплекті з: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт., знаходження його в натурі у відповідача Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111), тому з підстав, викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд задовольняє позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до статі 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Статтею 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В ході розгляду справи судом призначалося проведення звіту про оцінку майна, проведення якого доручено субєкту оціночної діяльності ТОВ «Науково-дослідний інститут судової експертизи та оцінки». У додатку № 2 оцінювачем приведено розрахунок амортизації обладнання, внаслідок якого зроблено висновок щодо залишкової вартості обладнання, яке досліджувалося і залишкова вартість якого складає 46292 гривні 06 копійок. Таким чином, обладнання масло бійки яке вибуло з володіння [PERSON] у вересні 2012 року знецінилося на 11107 гривень 94 копійки, а тому ця різниця між вартістю нового обладнання та його вартістю станом на час оцінки суд відносить до завданої власнику матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована позивачу незважаючи на повернення майна. З цих підстав підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111), матеріальної шкоди у розмірі 11107 гривень 94 копійки. Відповідно до частини ч. 1 статі 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. В уточненій позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) дохід, який підприємство могло б отримувати за період з 15 вересня 2012 року по 07 травня 2014 року у сумі 10\~968 гривень 17 копійок. Розрахунок доходу, який підприємство відповідача (1) могло б отримувати за період з 15 вересня 2012 року по 07 травня 2014 року у сумі 10\~968 гривень 17 копійок, стороною позивачем суду не надавався, а згідно уточненій позовній заяві та поясненням в залі суду, сума була взята з заперечень представника ДП «СП ШВЦ-111», в яких представник відповідача визнає, що по проведеним підрахункам підприємство могло б отримати 10968,17 гривень за заявлений позивачем період. Таким чином, враховуючи що зазначена сума визнається як стороною відповідача так і стороною позивача, суд присуджує її до стягнення з ДП «СП ШВЦ-111» на користь [PERSON] Стосовно позовних вимог про стягнення з ДП Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) на користь [PERSON] збитків за період з 15.09.2012 року по 15.04.2015 року у сумі 1\~896 427, 11 гривень, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є : 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було б порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. В судовому засіданні позивач вказував, що ДП Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) незаконно утримує масло бійку у себе, користується нею з вересня 2012 року по теперішній день, в результаті чого він власник цього майна позбавлений можливості використовувати масло бійку у власному виробництві, а тому зазнав збитків на суму 1 896 427, 11 гривень. В підтвердження суми збитків за клопотанням [PERSON] судом призначалося проведення звіту. Як вбачається зі звіту № ОЦ 03/15 про оцінку розміру збитку завданого [PERSON] внаслідок пошкодження та користування комплектом масло бійки призначеного для виготовлення сиродавляної соняшникової олії, проведеному субєктом оціночної діяльності Науково-дослідного інституту судової експертизи та оцінки, розмір збитку завданого [PERSON] внаслідок пошкодження та користування комплектом масло бійки призначеного для виготовлення сиродавляної соняшникової олії, комплект якої складається з: віялка коллібратор 380 Вт. 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.120 2 шт.; прес маслогінний 380 Вт.-д.110 1 шт.; прес дожим маслогінний 1 шт.; фільтр масляний рамочний 1шт.; стіл фільтра 1 шт.; йомкість фільтра - 300 л. 1 шт., зеєра дожим пресу (нові) 2 шт., вали дожим пресу 2 шт. станом на 16.04.2015 року може складати 1\~896 427, 11 гривень. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Однак, суд не погоджується з такою правовою позицією сторони позивача в частині стягнення збитків у суму 1896 427,11 гривень з огляду на наступне. Звіт № ОЦ 03/15 про оцінку розміру збитку завданого [PERSON] внаслідок пошкодження та користування комплектом масло бійки призначеного для виготовлення сиродавляної соняшникової олії, проведений субєктом оціночної діяльності встановив можливу суму збитків, що не може прийматися судом до уваги як беззаперечний доказ і бути підставою для задоволення позову в цієї частині. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення збитків, суд також приймає до уваги, що позивач ні на момент вибуття майна з його володіння, ні пізніше офіційно не займався діяльністю повязаною з використанням обладнання, яке є обєктом даного спору, крім того передавши його до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) мав намір отримати за це обладнання грошові кошти, що дорівнювали його вартості. Норма ст. 41 передбачає застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В судовому засіданні встановлено, що у вересні 2012 року, після того, як майно позивача протиправно вибуло з його володіння, [PERSON] неодноразово звертався як до керівництва Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області», з проханнями та вимогами повернути належне йому майно, які були залишені без уваги. Позивач звертався до адміністрації президента України, його скарга була направлена до прокуратури Біляївського району Одеської області, де слідчим поводилася перевірка. Пізніше слідчі дії проводилися працівниками прокуратури Одеської області, які неодноразово допитували як позивача так і посадових осіб виправного центру, причетних до подій на які посилався [PERSON] у своїх скаргах та зверненнях. Всі ці обставини, свідчать про нехтування керівниками підприємства відповідача конституційними правами громадянина, що як наслідок завдало позивачу переживань, нервових потрясінь, ставило у скрутне становище його сім'ю, негативно вплинуло на його добробут, позбавило можливості скористатися своїм майном, або грошима вилученими від його продажу, на які позивач розраховував. Така протиправна поведінка відповідача призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, який на протязі трьох років щоб захистити свої цивільні права, вимушений звертатися до правоохоронних органів, за консультаціями до юристів, і як наслідок з позовом до суду. З цих підстав можна зробити висновок, що [PERSON] відповідачем Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області» (№ 111), завдана моральна шкода, розмір якої суд визначає у сумі 25 000 гривень, яка відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України підлягає стягненню з цього відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка завдала цієї шкоди за наявності її вини. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням розумності, справедливості та адекватності. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (не майнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до Статуту ДП ШВЦ (№ 111) підпорядковане Державній пенітенціарній службі України, яка здійснює управління ним через [PERSON] в Одеській області. Згідно підпункту 4 Статуту директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства. Підпунктом 8.7. Статуту встановлено, що Державна пенітенціарна служба України та [PERSON] Державної пенітенціарної служби не мають право втручатися в оперативно-господарську діяльність підприємства, за винятком випадків, передбачених законодавством України, а також виникнення загрози заподіяння матеріальних збитків державі з вини підприємства. Таким чином, суд, проаналізувавши вищенаведені вимоги закону, Статут ДП ШВЦ (№ 111) прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди з управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються також і з витрат повязаних із залученням свідків, спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Таким чином, загальний розмір судових витрат у справі склав 15750 гривень. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд частково задовольнив позовні вимоги [PERSON], стягнувши на його користь матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 47076 гривень 11 копійок. Враховуючи, що позов пред'явлено на суму 1 985903, 22 гривні, то суд задовольнив 2,37/100 частин позову [PERSON], загальний розмір судових витрат у справі склав 15\~750 гривень, тому пропорційного до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати на суму 373 гривні (15750 гривень х 2,37:100).

Outcome: partial