Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначає, що 21.05.2013 року з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок чого пошкоджено належний позивачеві автомобіль, заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Просив стягнути з ПАТ «СК «Статус» суму страхового відшкодування за полісом АС/0803040-59-02-804-13 від 23.04.2013 року у сумі 50389,09 грн., стягнути із [PERSON] суму нанесеної шкоди в розмірі 8956,88 грн. (реальні збитки), суму нанесеної моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на заподіяння йому шкоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON], звернення до страхової компанії, яка оцінила розмір шкоди, який виявився недостатнім, через пошкодження автомобіля, який використовувався для здійснення підприємницької діяльності, він вимушений був ущільнити графік поїздок інших своїх автомобілів, наймати таксі для поїздок у Житомир та Київ, оплачувати вартість зберігання автомобіля на стоянці, внаслідок чого йому також була заподіяна і моральна шкода, оскільки він хвилювався, страждав головними болями, погіршились відносини у сім'ї, ускладнились умови підприємницької діяльності. Представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, посилаючись на порушення [PERSON] вимог ПДР, пошкодження транспортного засобу, ухилення страхової компанії від відшкодування шкоди, неможливість користування автомобілем. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що всі збитки повинна відшкодовувати страхова компанія, розмір позовних вимог необґрунтований. Представник відповідача ПАТ «СК «Статус» в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення на позов, в яких проти позову заперечив повністю, посилаючись на виплату страхового відшкодування повністю. Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 21 травня 2013 року близько 05 год. 30 хв. по вул. Беркутова в с.Халеп'я Обухівського району Київської області відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.3«б», 10.1, 12.1, 10.9 Правил дорожнього руху і вчинив зіткнення із автомобілем "Mersedes Benz", державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого автомобілю було спричинено механічні пошкодження, що підтверджується постановою судді, довідкою ДАІ та іншими письмовими доказами, а також визнається сторонами. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 15.08.2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у зв'язку із скоєнням ним вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.05.2013 року. Власником автомобіля "Mersedes Benz", державний номерний знак [NUMBER], на час ДТП був позивач [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. У подальшому позивач продав пошкоджений автомобіль 21.11.2013 року, що підтверджується довідкою-рахунком. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Враховуючи викладене, шкода, заподіяна внаслідок ДТП позивачеві повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] як винним у ДТП у порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0803040-59-02-804-13 в період вчинення ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована іншим відповідачем ПАТ «СК «Статус». Відповідно до полісу, укладений договір страхування належить до першого типу - тобто, згідно із п. 1 ст. 15 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 р., застрахованою є відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Суд приходить до висновку, що обидва відповідачі повинні нести витрати по відшкодуванню заподіяної позивачеві шкоди, при цьому на них може бути покладено такий обов'язок лише в межах чинного законодавства та відповідно до умов договору страхування. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Співвідповідачем ПАТ «СК «Статус» було в повному обсязі виконано умови договору страхування щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачеві, 20.11.2013 року сплачено в якості страхового відшкодування 37 185 грн. 87 коп., що підтверджується страховим актом, платіжним дорученням, заявою про виплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що ці кошти були перераховані на банківський рахунок позивача, при цьому доводи позивача про те, що він не бажав отримувати ці кошти доказами не підтверджені, в судовому засіданні він не зміг конкретизувати чи дійсно він отримав ці кошти, посилаючись на те, що цьому банківському рахунку постійно знаходяться в обороті кошти від підприємницької діяльності, а у наданих співвідповідачем документах відсутні дані про повернення цих коштів страховій компанії. За таких обставин, на засадах змагальності та диспозитивності цивільного судочинства суд оцінює зібрані по справі докази у їх сукупності та вважає доведеними обставини, за якими позивач отримав страхове відшкодування в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ст. 22 ЦК України, відшкодуванню підлягають втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки). Суд не приймає до уваги доводи про заподіяння збитків позивачеві внаслідок пошкодження товару, оплати вартості таксі, автостоянки, придбання товару ля підприємницької діяльності, туристичної подорожі, поїздок для участі в судових засіданнях в м.Житомир тощо, оскільки всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не доведено співвіднесення цих витрат позивача із наслідками ДТП, тому суд не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що понесення таких витрат позивачем має безпосередній причинний зв'язок із винними діями відповідачів. Крім того, окремі докази понесення вказаних витрат не є допустимими, оскільки не є документами бухгалтерської чи фінансової звітності, не містять відомостей про отримання позивачем товару, про зберігання на стоянці саме пошкодженого, а не якогось із декількох інших автомобілів позивача та інше. Таким чином, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами. Поряд з тим, обґрунтованими суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачеві в межах, передбачених умовами договору страхування - у розмірі визначеної співвідповідачами франшизи (500 грн.), яка безумовно повинна сплачуватись винним у спричиненні шкоди. Крім того, відшкодуванню підлягають витрати по оплаті звіту про оцінку ринкової вартості автомобіля та спричиненого збитку (1400 грн.), а також по надсиланню телеграми (106,88 грн.), загалом 2 006 грн. 88 коп. В матеріалах справи наявні подані сторонами докази визначення різними особами розміру заподіяної у ДТП шкоди, які судом при приймаються до уваги при вирішенні цього спору з огляду на те, що протилежними сторонами вони не спростовані. Із вказаних звітів, складених належними уповноваженими оцінювачами, вбачається, що розмір заподіяних збитків був неповністю відшкодований страховою компанією. Однак під час розгляду справи не було пред'явлено вимог про оспорювання розміру страхового відшкодування, доводи позову не стосувались дій ПАТ «СК «Статус» щодо заниження розміру страхового відшкодування, а обмежувались безпідставним твердженням про начебто невиплату такого відшкодування, що не знайшло підтвердження у судовому засіданні, тому позовні вимоги до ПАТ «СК «Статус» суд вважає необгрунтованими. Межами позовних вимог передбачено, що з співвідповідача [PERSON] слід стягнути загалом матеріальної шкоди на суму 8956,88 грн. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог суд вважає можливим стягнути із [PERSON] частину різниці між розміром заподіяної шкоди та розміром страхового відшкодування, а саме: 8956,88 грн. - 2 006,88 грн. = 6 950 грн. Таким чином, загалом відшкодуванню підлягає матеральна шкода в загальному розмірі 8956,88 грн. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою позивачеві було заподіяно моральну шкоду, відшкодування якої передбачено п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позовні вимоги стосовно відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково, оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 від 31.03.1995 р., у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає доведеними посилання позивача на заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача в зв'язку із пошкодженням належного йому майна та неправомірною відмовою відповідача відшкодувати завдані збитки, зміні життєвого укладу позивача внаслідок неможливості використання автомобіля. Оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грошова сума 5000 гривень відповідає фактичним обставинам справи, є достатньою і обґрунтованою, а також відповідає вимогам ст.23 ЦК України щодо розумності і справедливості при визначенні судом розміру такої шкоди. Згідно п.22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (435-15). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України (435-15). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (435-15), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що є підстави для стягнення із відповідача [PERSON] відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із душевними стражданнями позивача щодо ушкодження майна. Доводи представника відповідача про те, що моральна шкода була відшкодована іншим способом - шляхом вибачень відповідача, об'єктивно не підтверджені, тому судом до уваги не приймаються. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України доведено належними і допустимими доказами позов лише частково, заперечення відповідачів ґрунтуються на законі та матеріалах справи також лише частково, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати слід покласти на відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.88 ЦПК України в повному обсязі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial