Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання правового режиму окремого спільного приміщення. В позовній заяві позивач вказує, що він по договору дарування від 27.05.1994 р. і [PERSON] по договору дарування від 29.08.2017 р. є співвласниками квартири по [ADDRESS] , з правом спільної часткової власності без визначення та виділу в натурі. Квартира збудована для сімейного проживання і складається з декількох неізольованих жилих кімнат і кухні де проживали дві сім`ї прямої лінії споріднення. Необхідна площа - скромна, але місця всім хватало для спільного життя. Сімейне проживання до 1994 року і після до моменту переходу права власності на частину квартири до [PERSON] обумовило користування однієї кухні для спільних потреб їхніх сімей. Припинення сімейних відносин з появою 29.08.2017 р. [PERSON] не позбавляє його права користування кухнею, що випливає з договору дарування 27.05.1994 р. Таку організацію і інші умови правового режиму кухні [PERSON] оспорює, вчиняє масштабні жорсткі протиправні дії, застосовує фізичне і психічне насильство, блокує доступ, а ще негідна поведінка. Але окреме користування кухнею до розмежування їхніх часток по санітарним і технічним вимогам неможливо, потребує перебудови, зміни призначення жилих кімнат. Просить визнати, що кухня квартири по [ADDRESS] є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] з рівними правами володіння, користування і розпорядження; зобов`язати [PERSON] перешкоди в спільному користуванні кухнею квартири по [ADDRESS] усунути і відкрити доступ до неї на засадах рівності. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача судом у встановлений строк не отримано. 20.07.2020 р. від [PERSON] надійшла Заява про вжиття заходів в якій зазначає, що подана [PERSON] позовна заява до неї про визнання правового режиму окремого спільного приміщення - є завідомо надуманою, необгрунтованою, безпідставною та безпредметною. Поданою з метою, за допомогою суду завдати їй шкоди, шляхом подачі до суду великої кількості позовів до неї, в яких незаконно її залучає в якості відповідача, після чого суд в порушення її прав, свобод та інтересів, зобов`язує надавати до суду різні відповіді, клопотання, заяви, відзиви та інші процесуальні документи, тобто зобов`язує робити те, що не є її обов`язком у розумінні ст.ст. 11, 13, 14 ЦК України, на які примушена витрачати багато часу, нервів, грошей, які не повертаються і які вона втрачає. Крім цього, вказана позовна заява [PERSON] не містить зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Тому суд повинен визнати зловживанням процесуальними правами дій [PERSON] , які суперечать завданню цивільного судочинства. Житловий будинок по [ADDRESS] . згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно має 6 квартир і в кожній квартирі є різні кухні з різними власниками. Яку та чию кухню позивач просить визнати об`єктом спільної часткової власності позивач не вказує. Також позивач не вказує чию і яку кухню зобов`язати її усунути перешкоди у користуванні та яку і чию кухню треба відкрити. За таких фактичних обставин вбачається, що позовні вимоги є надуманими, безпідставними та незаконними. Позовна заява [PERSON] до неї про визнання правового режиму окремого спільного приміщення - є завідомо безпідставно поданою, заявою за відсутності предмета спору, яка носить штучний характер, що є зловживанням процесуальними правами. Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України позивач зобов`язаний: - надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Частинами 3, 4 цієї статті вказано: - «У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.» Просить визнати зловживанням процесуальними правами дії [PERSON] за подання завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору, позову який носить очевидно штучний характер та застосувати до [PERSON] заходи визначені ЦПК України. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. (а.с.3). Інших документів позивачем на підтвердження своїх вимог суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем при користуванні кухнею. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed