Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов`язання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 9202195), яким ПАТ «НАСК «Оранта» застраховано цивільну відповідальність власника транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , й винуватця ДТП - [PERSON] , у результаті якої загинув пасажир [PERSON] - її батько, а вона визнана його спадкоємцем й потерпілою у рамках кримінального провадження. Вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» має відшкодувати понесені нею витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника в межах ліміту страховового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 9202195). Внаслідок смерті батька нею понеснні матеріальні збитки на його поховання та на спорудження нагробного пам`ятника. 14 липня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» згідно наданих нею платіжних документів про понесені витрати їй виплачено кошти у розмірі 17 400 грн. 00 коп. - моральної шкоди та 9 284 грн. 40 коп. - на поховання, всього - 26 684 грн. 00 коп., й ці кошти відповідачем виплачені поза тримісячним строком, визначеним законом, відтак на цю суму нею нараховані фінансові санкції за наслідками невиконання зобов`язання, а саме - 3% річних - 42 грн. 00 коп., пеня - 347 грн. 25 коп. й інфляційна складова - 426 грн. 94 коп. Водночас, кошти на понесені неї витрати на спорудження нагробного пам`ятника в сумі 38 050 грн. 00 коп. згідно її заяви та наданих документів про понесені витрати, їй не відшкодовані. Оскільки ця сума не була вчасно виплачена відповідачем, нею на цю суму нею також нараховані фінансові санкції за наслідками невиконання зобов`язання, а саме - 3% річних - 296 грн. 00 коп., пеня - 2 872 грн. 06 коп. й інфляційна складова - 1 165 грн. 78 коп., в сього - 38 050 грн. 00 коп. - понесених витрат на спорудження нагробного пам`ячника та 5 151 грн. 03 коп. - фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов`язання. Окрім того, просить визнати відмову відповідача на виготовлення та встановлення пам`ятника неправомірною й зобов`язати такого відповідача обраховувати дату звернення щодо випалати страхового відшкодування на встановлення пам`ятника від 30 листопада 2017 року, тобто датою отримання нею платіжного документа - накладної. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити уцілому, посилаючись на обов`язок страховика на вчасне відшкодування понесених витрат. Представник відповідача Негрич С.Ю. , діюча на підставі довіреності від 12 грудня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала уцілому та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, посилаючись на положення п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме те, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Так, на час ДТП мінімальна заробітна плата склала 1 450 грн., відтак загальний розмір виплати по витратам на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не міг перевищувати 17 400 грн. 00 коп. Водночас ПАТ «НАСК «Оранта» 11 липня 2017 року на підставі наданих позивачкою платіжних документів виплатило 9 284 грн. 40 коп. - витрат на поховання та 17 400 грн. 00 коп. - моральної шкоди, всього - 26 684 грн. 40 коп., решта - різниця між 17 400 грн. 00 коп. та 9 284 грн. 40 коп. становить 8 115 грн. 60 коп., проте не виплачена позивачці у зв`язку із не наданими платіжними документами про понесені витрати - чек тощо, а надану позивачкою платіжну накладку не вважає належним платіжним документом, а тому підстав для виплати решти - 8 115 грн. 60 коп. у ПАТ «НАСК «Оранта» не було. Відповідачем надано відзив на позов (а.с. 51 - 52). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 10 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 9202195), яким ПАТ «НАСК «Оранта» застраховано цивільну відповідальність власника транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , й винуватця дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] , у результаті якої загинув пасажир [PERSON] - батько позивачки, яка визнана його спадкоємцем, й потерпілою у рамках кримінального провадження (а.с. 11 - 19, 20). Внаслідок смерті [PERSON] позивачкою, як його дочкою понесені матеріальні збитки на його поховання та на спорудження нагробного пам`ятника. Так, 14 липня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» згідно наданих позивачкою платіжних документів про понесені витрати, отримані відповідачем 24 березня 2017 року, їй виплачено кошти у розмірі 17 400 грн. 00 коп. - моральної шкоди та 9 284 грн. 40 коп. - на поховання, всього - 26 684 грн. 40 коп. (а.с. 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32). Уподальшому позивачкою також понесені витрати на спорудження нагробного пам`ятника [PERSON] , що підтверджується платіжною накладною б/н від 28 вересня 2017 року в сумі 38 0 50 грн. 00 коп. (а.с. 36), яка була надата ПАТ «НАСК «Оранта» на підтвердження понесених нею витрат, проте безпідставою не визнана відповідачем як належний платіжний документ. Суд вважає, що платіжна накладна є платіжним документом, й на підставі якої ПАТ «НАСК «Оранта» мало на підставі положення п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та в межах ліміту, визначеного цим положенням - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (1 450 грн. 00 коп. х 12 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі = 17 400 грн. 00 коп.), виплатити понесені позивачкою витрати на спорудження надгробного пам`ятника - не більше 17 400 грн. 00 коп., за вирахуванням виплачених 9 284 грн. 40 коп. - на поховання, що становить 8 115 грн. 60 коп. (17 400 грн. 00 коп. - 9 284 грн. 40 коп. = 8 115 грн. 60 коп.). Зважаючи на той фактор, що позивачкою доведений й встановлений в ході розгляду справи факт виплачених ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі 17 400 грн. 00 коп. - моральної шкоди та 9 284 грн. 40 коп. - на поховання, всього - 26 684 грн. 40 коп.поза тримісячним строком, визначеним законом, відтак на цю суму обґрунтовано нараховані фінансові санкції за наслідками невиконання зобов`язання, а саме - 3% річних - 42 грн. 00 коп., пеня - 347 грн. 25 коп. й інфляційна складова - 426 грн. 94 коп., які підлягають задоволенню у загальній сумі 816 грн. 19 коп. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що ж до позиції позивачки, яка вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» має відшкодувати понесені нею витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника в межах ліміту страховового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 9202195), остання не заслуговує на увагу, оскільки при вирішенні спору застосуванню підлягає положення п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зважаючи на застосування до спірних правовідносин положення п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у решті вимог необхідно відмовити. Відтак, оскільки позивачем заявлена вимога про відшкодуваня понесених нею витрат на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника в межах ліміту страховового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 9202195), задоволеною вона уцілому бути не може. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові, та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують уцілому позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2, ч.6 ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) покласти на відповідача пропорційно до задоволеної частки вимоги - 704 грн. 80 коп. Так, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів», який підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial