Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Громадського Телебачення, Перший Національний телеканал України, третя особа: Міністерство оборони України та просить суд визнати недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], інформацію поширену [PERSON] [INFO] у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення та Першого Національного каналу України; визнати наклепом дії [PERSON] щодо поширення недостовірної інформації [INFO] у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення під час репортажу під назвою «[INFO]» стосовно [PERSON]; зобов'язати [PERSON] в ефірі Громадського телебачення та Першого Національного телеканалу України протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати недостовірну інформацію; зобов'язати Громадське телебачення та Перший Національний телеканал України надати можливість [PERSON] протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати в ефірі недостовірну інформацію поширену ним [INFO] у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення під час репортажу під назвою «[INFO]» стосовно [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення відбувся репортаж під назвою «[INFO]». Гостем інтернет-телепроекту був громадянин [PERSON], колишній працівник структурного підрозділу Міністерства оборони України. Під час ефіру, гість телепрограми, громадянин [PERSON] заявив що у теперішньому керівництві Збройних Сил України діє так звана «п'ята колона», яка своєю діяльністю загрожує національним інтересам та безпеці України, та зазначив наступне: «теперішній заступник міністра оборони України [PERSON] співпрацює з представниками розвідувальних органів Російської Федерації »; «у 2008 році полковник [PERSON], перебуваючи на посаді заступника директора Департаменту - начальника І територіального відділу Департаменту міжнародного оборонного співробітництва Міністерства оборони України, створив передумови для втрати службових документів та несанкціонованого допуску представників іноземних держав (Російської Федерації) до інформації з обмеженим доступом, яка знаходилася у Міністерстві оборони України та у зв'язку з чим був відсторонений від посади та звільнений з лав Збройних Сил України»; «теперішній заступник міністра оборони України [PERSON] допускав представників розвідувальних органів Російської Федерації до комп'ютерної бази МО України»; «перебуваючи на посаді, полковник [PERSON] у службовий час систематично вживав (у тому числі з представниками іноземних держав) спиртні напої та перебував на службі у нетверезому стані»; «перебуваючи на посаді та зловживаючи своїм службовим становищем, полковник [PERSON] наніс шкоду національним інтересам та завдав збитків державі, а саме, сприяв невідшкодуванню Російською Федерацією заборгованості за використання вузлів Системи попередження про ракетний напад (м. Севастополя та м. Мукачево), та використання Полігону злітно-посадкових систем «Нитка» (м. Саки)». З огляду на вище викладене, позивач вважає інформацію, що була поширена [PERSON] та висвітлена у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення та Першого Національного телеканалу України такою, що не відповідає дійсності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві, та пояснив, що поширена інформація негативна та недостовірна, порушує особисті немайнові права, зокрема ганьбить честь позивача, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі. Крім того, надали письмові заперечення в яких зазначили, що [PERSON] не поширювалась недостовірна інформація щодо [PERSON], і в будь-якому разі поширена інформація не заподіює шкоди правам останнього. Серед зазначеного відсутнє твердження про зловживання [PERSON] службового становища, відсутні твердження про те, що він наніс шкоду національним інтересам та завдав збитків державі. Відтак інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, не поширювалась, при цьому поширені тези відповідача мають вигляд оцінки діяльності державного службовця, висловлення незгоди з його діями. Представник третьої особи - Міністерства оборони України Ганкевич К.Б. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, та пояснив, що інформація яка була висловлена [PERSON] не відповідає дійсності і порушує не тільки особисті немайнові права відповідача, а і негативно впливає на авторитет Зброїних Сил України та Міністерства оборони України. Представник відповідач Першого Національного телеканалу України Зеленська С.С. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заперечення на позовну заяву, в яких проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у ній. Відповідач Громадське телебачення в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так, оціночним судженням є висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вищевикладене свідчить, що поширювана відповідачем інформація не є оцінкою певних фактів, оскільки така інформація поширена у формі подачі істинних фактів, які дійсно мали місце, первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач, а оцінка інших людей ґрунтується на інформації, яку вони отримували від нього. Так, відповідач у репортажі під назвою «[INFO]» не критикував позивача, не виражав суб'єктивну думку, тому інформацію поширену відповідачем не можливо інтерпретувати як оціночні судження. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач вчиняв дії, про які повідомляє відповідач, тому не можна говорити про їх оцінку. Судовим розглядом при дослідженні відеозапису, наданого в якості доказу стороною позивача, встановлено, що [INFO] у ефірі інтернет-телепроекту Громадське телебачення відбувся репортаж під назвою «[INFO]», де гостем був [PERSON], останнім озвучив інформацію наступного змісту: «у 2008 році полковник [PERSON], перебуваючи на посаді заступника директора Департаменту - начальника І територіального відділу Департаменту міжнародного оборонного співробітництва Міністерства оборони України, створив передумови для втрати службових документів та несанкціонованого допуску представників іноземних держав (Російської Федерації) до інформації з обмеженим доступом, яка знаходилася у Міністерстві оборони України»; «теперішній заступник міністра оборони України [PERSON] допускав представників розвідувальних органів Російської Федерації до комп'ютерної бази МО України»; «перебуваючи на посаді, полковник [PERSON] у службовий час систематично вживав (у тому числі з представниками іноземних держав) спиртні напої та перебував на службі у нетверезому стані»; «перебуваючи на посаді та зловживаючи своїм службовим становищем, полковник [PERSON] наніс шкоду національним інтересам та завдав збитків державі, а саме, сприяв невідшкодуванню Російською Федерацією заборгованості за використання вузлів Системи попередження про ракетний напад (м. Севастополя та м. Мукачево), та використання Полігону злітно-посадкових систем «Нитка» (м. Саки)». Таким чином суд вважає доведеною твердження позивача про розповсюдження оспорюваної інформації невизначеному колу осіб. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідачів, що поширена [PERSON] інформація є оціночним судженням, мають вигляд оцінки діяльності державного службовця, висловлення незгоди з його діями, з огляду на наступне. Статтею 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На думку суду, оспорювана інформація, в жодному випадку не може бути розцінена як інформація, що не містить фактичних даних, зокрема, критику, оцінку дій, а також інформацію, що не може бути витлумачена як така, що не містить фактичних даних, оскільки може бути перевірена в порядку, встановленому КПК України. Представником відповідача в судовому засіданні та в поданих запереченнях не було доведено в судовому засіданні той факт, що розповсюджувана ним інформація, яку оспорює позивач є дійсною, а лише зазначили про те, що висловлювання є оціночними судженнями. З огляну на вищевикладене, суд приходить до висновку, що поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме мати репутацію особи, що не вчиняла протиправних дій. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка вказаним рішенням визнається недостовірною, суд враховує п. 24 Постанови, якою передбачено що, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Щодо вимог позивача про спростування інформації щодо відсторонення від посади та звільнення [PERSON] з лав Зброїних Сил України, то суду не були надані належні та допустимі докази, які доводять поширення даної інформації. Питання щодо судові витрат у справі суд вирішує у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial