Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Тесля А.В., звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] ,мотивуючи свої вимоги тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] , та зареєстрована в цій квартирі. З 2012 року в даній квартирі окрім неї зареєстрований її онук [PERSON] , який за місцем реєстрації фактично ніколи не проживав, особистих речей не має, так як з народження проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю матір`ю, [PERSON] , яка не лише проживає, але й зареєстрована у вказаному приміщенні. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким, та дозволити Лівобережному відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб провести відповідні реєстраційні дії. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надавши заяви, у яких позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] , та його законний представник [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та публікацією судових викликів на офіційному веб-сайті "Судова влада". Представник третьої особи: Лівобережний відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. З ордеру серія КО № 2893 від 28.08.1982 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Виконкому Жданівської міської ради народних депутатів від 29.09.1982 року № 460 та списків ДСК, було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки, виданої головою правління ОСББ «Воїнів-Визволителів-66» [PERSON] . від 13.11.2018 року, за підписом свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не мешкав за місцем прописки взагалі. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачений шестимісячний строк, протягом якого за тимчасовою відсутністю членів сім`ї наймача за ними зберігається жиле приміщення. У випадку відсутності за поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Даною нормою матеріального закону, крім того, передбачений перелік випадків зберігання жилого приміщення понад встановлений строк. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Як роз`яснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] , фактично ніколи не мешкав, а з народження проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка не лише проживає, але й зареєстрована у вказаному приміщенні. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Крім того, у позовній заяві позивач просить суд дозволити Лівобережному відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб провести відповідні реєстраційні дії, щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Проте статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акту вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі, не входить до компетенції суду, отже позовні вимоги в цій частині - не підлягають задоволенню.

Outcome: partial