Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив витребувати у [PERSON] на свою користь автомобіль марки Chevrolet Lacetti, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; оригінал технічного паспорту на автомобіль марки Chevrolet Lacetti реєстраційний номер [NUMBER]; один комплект ключів із брелоком сигналізації від автомобіля марки Chevrolet Lacetti реєстраційний номер [NUMBER]; оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 24 травня 2012 року; оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 05 листопада 2012 року; оригінал акту на право власності на землю від 18 жовтня 1997 року; оригінал витягу № 3388/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.07.2012 року; оригінал довідки про присвоєння кадастрових номерів; оригінал технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за договором № 3679 від 01.06.2012 року; оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майна від 22.08.2012 року, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 листопада 2012 року; оригінал витягу про державну реєстрацію № 36301975 від 19.11.2012 року; оригінал витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 36303226 від 19.11.2012 року; оригінал подвірної книги домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; оригінал плану газового постачання на два будинки за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні автомобілем марки Chevrolet Lacetti, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 25 вересня 2006 року він придбав автомобіль марки Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 87336, 00 грн., цей автомобіль належить позивачу на праві власності, що підтверджується реєстраційними документами на автомобіль, які видані на ім'я позивача. Після розірвання шлюбу, відповідач незаконно привласнила цей автомобіль разом з технічним паспортом та комплектом ключів із брелоком сигналізації від нього, чим перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись належним йому майном. Крім того, відповідач незаконно привласнила та утримує без належної правової підстави оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 24 травня 2012 року; оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 05 листопада 2012 року; оригінал акту на право власності на землю від 18 жовтня 1997 року; оригінал витягу № 3388/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.07.2012 року; оригінал довідки про присвоєння кадастрових номерів; оригінал технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за договором № 3679 від 01.06.2012 року; оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майна від 22.08.2012 року, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 листопада 2012 року; оригінали витягу про державну реєстрацію № 36301975 від 19.11.2012 року; оригінал витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 36303226 від 19.11.2012 року; оригінал подвірної книги домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; оригінал плану газового постачання на два будинки за адресою: [ADDRESS], якими заволоділа на підставі нотаріальної довіреності № ВРС 063856 від 26 квітня 2012 року, якою позивач уповноважив відповідача бути його представником при оформленні вищезазначених документів, однак незважаючи на те, що 15 травня 2013 року довіреність № ВРС 063856 від 26 квітня 2012 року на підставі заяви позивача була припинена, відповідач не повернула вище перелічені документи, які оформлені на ім'я позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, пояснила, що з 18 вересня 1976 року по 29 травня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі подружжям придбано майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS], та легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер [NUMBER], які є об'єктом спільного сумісної власності подружжя. При розподілі майна подружжя в судовому порядку, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2013 року, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, за позивачем визнано право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Однак, судом відмовлено як позивачу, так і відповідачу у задоволенні вимоги про виплату грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля Chevrolet Lacetti, так як сторони не заявили клопотання про проведення судової експертизи з визначення його вартості, тому спірний автомобіль залишився у спільній сумісній власності подружжя, що зумовлює наявність у сторін рівних прав на володіння та користування цим автомобілем. Крім того, відповідач вважає неправомірними вимоги позивача щодо витребування документації, зокрема, технічної документації на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], оскільки правоустановлюючи документи на ці об'єкти нерухомого майна є власністю відповідача, так як вона є власником частини будинку, господарських будівель та земельної ділянки згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2013 р., тому вимоги про витребування документації не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ними володіє на законних підставах як співвласник об'єктів нерухомості, на які видавалися зазначені документи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, з 18 вересня 1976 року по 29 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, подружжям придбано рухоме майно, а саме: транспортний засіб - легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 26 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіль Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.13) Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Звичайно, поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя. Виходячи з вищенаведених положень Сімейного кодексу України, суд вважає, що спірне рухоме майно - легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане подружжям за час перебування у шлюбі, ці обставини визнані сторонами спору, тому не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень частини першої ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Як визначено у ст.68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Положення цієї статті кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, якою визначено, що набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК . Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено положеннями ст. 400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] безпідставно пред'явлено вимоги до [PERSON] про витребування автомобіля марки Chevrolet Lacetti, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], оскільки виходячи з правового статусу даного майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що зумовлює наявність у колишнього подружжя рівних прав на володіння та користування цим майном, тому сам факт перебування майна у користування відповідача, як співвласника майна, не може слугувати підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння з посиланням на положення ст.387 Цивільного кодексу України. В той же час, судом встановлено обставини, які свідчать про порушення прав позивача, як співвласника майна, пов'язанні з неможливістю користування спірним автомобілем, який є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, ці обставин визнанні відповідачем, яка не заперечує той факт, що спірний автомобіль перебуває у неї особисто, утримання майна відповідачем спрямоване на обмеження прав позивача одноособово вирішити питання про відчуження автомобіля та у такий спосіб позбавити відповідача права на отримання компенсації його вартості. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірним автомобілем є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення, порушенні права позивача, як співвласника майна, підлягають відновлення шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні транспортним засобом - автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», 2006 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. В той же час, такий спосіб захисту відновлення порушених прав співвласника майна, в даному випадку автомобіля, як передача технічний паспорту на автомобіль разом з комплектом ключів із брелоком сигналізації від нього, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони довірителя) певні юридичні дії. Як передбачено у ст. 1006 Цивільного кодексу України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Як з'ясовано судом, 26 квітня 2012 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, зареєстрована в реєстрі за №735, якою уповноважив останню на здіснення представництво інтересів довірителя в установах, підприємства, організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкованості з питань узгодження проектно-кошторисної документації, отримання відповідних доходів та узгоджень, проведення будь-яких робіт по будівництву, складанню, затвердженню, передачі та отримання будь-якої технічної документації, інших документів та довідок, укладати та підписувати від свого імені договори щодо будівництва, прийняття в експлуатацію самовільно побудованих споруд та житлового будинку та оформлення права власності на вказане належне йому майно, що знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з визначеним строком дії довіреності - три роки, тобто до двадцять шостого квітня 2015 року. (а.с.51) 15 травня 2013 року, на підставі заяви [PERSON], довіреність видана 26 квітня 2012 року була припинена, про що довірена особа [PERSON] була повідомлена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] , яка надіслала відповідну заяву на адресу відповідача. Звертаючи з позовом до суду, позивачем [PERSON] заявлено вимоги про витребування у [PERSON] документів, а саме: оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 24 травня 2012 року; оригінал технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 05 листопада 2012 року; оригінал акту на право власності на землю від 18 жовтня 1997 року; оригінал витягу № 3388/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.07.2012 року; оригінал довідки про присвоєння кадастрових номерів; оригінал технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за договором № 3679 від 01.06.2012 року; оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майна від 22.08.2012 року, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 листопада 2012 року; оригінал витягу про державну реєстрацію № 36301975 від 19.11.2012 року; оригінал витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 36303226 від 19.11.2012 року; оригінал подвірної книги домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; оригінал плану газового постачання на два будинки за адресою: [ADDRESS] Як з'ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя наступне нерухоме майно: житловий будинок р.п. 2006, К, загальною площею 97,4 кв.м., житловою площею 55, 6 кв.м., погріб; сарай, 3; навіс, И; гараж, Л; вимощення, II; огорожа, 6-8, 10, 11, що входить до складу домоволодіння та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Поділено спільне з відповідачем майно, а саме визнано за позивачем, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0, 2856 га для ведення ОПГ та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнано за позивачем, [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку р. п. 2006, К, загальною площею 97, 4 кв.м., житловою площею 55, 6 кв.м. та на 1/2 частину господарських будівель: погріб; сарай, 3; навіс, И; гараж, Л; вимощення, II; огорожа, 6-8, 10, 11, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В решті позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - залишено без задоволення. (а.с.53-57) Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, що не володіє майном до не власника, який незаконно володіє цим майном про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Як роз'яснено у п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками у рівних частках об'єктів нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], тобто сторони на відповідній правові підставі набули права власності на нерухоме майно, яке не оспорюється в межах даного спору. Під об'єктом цивільних правовідносин розуміють матеріальні та нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини та процес створення цих благ. Основним критерієм "об'єкта цивільних правовідносин" є його оборотоздатність, тобто можливість вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Однак, позивач звернувся до суду з віндикаційним позовом предметом якого є витребування у відповідача правовстановлюючих, розпорядчих (дозвільних) та технічних документів, які за своєю правовою природою не є об'єктами цивільних відносин, оскільки в залежності від їх виду та компетенції органу, який їх видав, оформлюють безпосередньо самі юридичні факти, на підставі яких у власника виникає (переходить) право власності, та/або слугують підставою для індивідуалізації об'єкту нерухомого майна для його використання в цивільному оброті. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про витребування у відповідача документів, які індивідуалізують об'єкти нерухомого майна, які належать сторонам спору на праві спільної часткової власності, оскільки викладений позивачем у позовній заяві перелік документів, не є майном у розумінні ст.190 Цивільного кодексу України, тому витребування такого виду документів не може бути кваліфіковано як віндикаційний позов і ґрунтуватись на ст.387 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суду приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд зобов'язує [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні транспортним засобом - автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», 2006 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: partial