Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

28 грудня 2019 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що [PERSON] та [PERSON] , є власниками собаки, самця породи «американська акіта», ім`я за документами « Алазар », яку позивачі називають « Харді ». Відповідач [PERSON] є власником собак самки та самця, породи «самоїдська лайка» за ім`ям «Асканіо» та « Аніта ». 14 червня 2018 року приблизно о 22-00 годині [PERSON] , син [PERSON] , вигулював собаку у парку «Машинобудівників» в м. Харкові. Під час прогулянки на їх собаку напав собака «Асканіо», що належить відповідачу, а через декілька секунд до нього приєдналася і собака на ім`я « Аніта ». Відповідач не вчинила жодних дій для припинення нападу її собак, внаслідок чого [PERSON] отримав ушкодження кистей обох рук у вигляді укусів, а їх собака «Харді» отримав ушкодження у вигляді рваної рани вуха, рани у ротовій порожнині, укусу грудної клітини, прокуси щоки. [PERSON] було надано необхідну медичну допомогу у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17". Собаку лікували у ветеринарній клініці «Довіра». 29 липня 2019 року приблизно о 21-00 годині [PERSON] та [PERSON] вигулювали свою собаку «Харді» в парку «Машинобудівників» в м. Харкові в цей час раптово вибігла собака відповідача « Асканіо », яка знову не була прив`язана. В результаті цього нападу собака позивачів отримав поранення ротової порожнини та лапи, а також стрес. Психологічну реабілітацію собаки проводили під наглядом тренера-інструктора. Крім того, 20 жовтня 2019 року стався третій напад собаки відповідача «Асканіо» на [PERSON] та собаку «Харді», намагаючись відігнати самоїдську лайку «Асканіо» і одночасно стримуючи свого собаку [PERSON] отримав садна та забій рук. Собака позивачів отримала травми губи та щоки з правої сторони морди, після цього [PERSON] звернувся до поліції. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження» позивачі, просили суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4224,49 на відшкодування матеріальної шкоди, а також 15000 грн - моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування завданої моральної шкоди по 10 000 грн кожному. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечувала, посилаючись на відсутність її вини у завданні шкоди позивачам. Зазначала, що дійсно є власником собак породи самоїд «Асканіо» та « Аніта », з якими проживає і дотримується усіх правил, передбачених законодавством України, що регулюють співіснування, утримання домашніх тварин і забезпечення безпеки оточуючих людей і тварин. Собаки відповідача є врівноваженими і дружелюбними з абсолютною відсутністю агресивності до людей, що характерно до породи собак самоїд, вони неодноразово приймали участь у міжнародних виставках собак, у різних країнах світу. На відміну від собак відповідача, собака, що належить позивачам, самець породи «американська акіта» відносить до породи собак з підвищеною агресивністю, виводити таку собаку в місцях загального користування необхідно лише на короткому поводку і в наморднику подалі від інших собак та людей. Крім того, пояснила, що позивачі самі спровокували інстинктивну реакцію її собаки, оскільки підходили без попередження. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що основним доказом для відшкодування шкоди завданої нападом собаки з хазяїна тварини є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. [PERSON] до адміністративної або до будь-якої іншої відповідальності не притягалася, а тому відсутні належні та допустимі докази наявності її вини у завданні шкоди позивачам. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином. В письмових поясненнях на позов КП «Центр поводження з тваринами» повідомив, що за зверненням [PERSON] . Центром було відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП, який постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року повернутий судом для належного оформлення. Свідок [PERSON] - пояснила, що є дресирувальником, кінологом, займається собаками близько 12 років. Позивачі звернулися до неї як до спеціаліста, для тренування їх собаки «американська акіта». Агресії до людей у таких собак не спостерігається, вони можуть відповісти агресією на агресію інших собак. Свідок [PERSON] - пояснила, що вона є тренером-фізіотерапевтом працює з собаками, займається з собакою позивачів з 2018 року фізичним вихованням. Після нападів, що сталися, у собаки по кличці «Харді» був стрес, апатія, він не реагував на вправи, погано йшов на контакт. На даний час стан собаки повністю відновився. Свідок [PERSON] - пояснила, що [PERSON] вигулює своїх собак в один і той же час, спускає їх з повідка, коли поряд нікого не має. Собаки, що належать [PERSON] та [PERSON] агресивно налаштовані один до одного. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками собаки, самця породи «американська акіта», ім`я за документами « Алазар ». [PERSON] є власником собак самки та самця, породи «самоїдська лайка» за ім`ям «Асканіо» та « Аніта ». Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом. Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт. Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов`язують виникнення цивільно-правової відповідальності. Поведінка особи визнається протиправною, якщо вона не відповідає вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства або договорі. Недоговірна відповідальність виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника (частина 1 статті 1166 ЦК). У разі ж завдання шкоди правомірними діями, цивільна відповідальність не настає. Таким чином, протиправний характер діяння є універсальною типовою умовою цивільно-правової відповідальності. Якщо порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь-яких юридичних фактів, крім договору (відповідно при недоговірній відповідальності), протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права. Встановлено та не заперечується сторонами, що 14 червня 2018 року приблизно о 22-00 годині позивач [PERSON] вигулював собаку у парку «Машинобудівників» в м. Харкові. Під час прогулянки на собаку позивачів, який в цей час був на короткому поводку, напав собака «Асканіо», що належить [PERSON] . Внаслідок чого собака « Харді » отримав ушкодження у вигляді рваної рани вуха, рани ротової порожнини, укусів грудної клітини, щоки. [PERSON] , який намагався припинити бійку собак, отримав ушкодження кистей обох рук у вигляді укусів. [PERSON] було надано необхідну медичну допомогу у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17". Собаку лікували у ветеринарній клініці «Довіра». 29 липня 2019 року та 20 жовтня 2019 року сталися ще два напади собаки відповідача «Асканіо» на собаку « Харді ». З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2020 року КП «Центр поводження з тваринами» складений адміністративний протокол № 62 про вчинення адміністративного правопорушення відповідачем [PERSON] за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Зі змісту протоколу вбачається, що [PERSON] здійснювала вигул своєї собаки без поводку, внаслідок чого між її собакою та собакою позивачів сталася бійка. Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року повернуто для належного оформлення справу про адміністративне правопорушення [PERSON] за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Після належного оформлення адміністративний протокол до суду не надходив. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала той факт, що дійсно у вищезазначені дати вигулювала свою собаку без повідка та намордника, всупереч встановленим правилам та не заперечувала частково відшкодувати витрати на лікування собаки позивачів. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що факт спричинення шкоди здоров`ю позивачу [PERSON] , а також собаці позивачів відбувся через відсутність належного контролю з боку відповідача, як особи, яка зобов`язана здійснювати такий контроль за собакою. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. З врахуванням вищезазначеного, відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди, оскільки позивачами належними та допустимими доказами не доведено, що такі медикаменти та інші витрати були придбані у зв`язку з вищезазначеними нападами та лікуванням, а також за відповідним призначенням лікаря. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно роз`яснень, викладених в постанові Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди, суд також враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань позивачів, та виходячи з вимог розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів на відшкодування завданої їм моральної шкоди 1000 грн кожному. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial