Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

21.05.2014 ПАТ «КБ «Надра» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки за [PERSON] іпотеки від 11 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 6134, а саме на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташована за адресою: Київська м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, та належить [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], з метою погашення заборгованості [PERSON] (ідентифікаційний номер 274519470) за Кредитним договором №224/П/42/2008-840 від 11 вересня 2008 року в сумі 92764,45 доларів США та 102748,40 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 52369,72 долари США, заборгованості за відсотками 40394,73 долари США, заборгованості за пенею 5559,53 долари США, еквівалент 52681,53 гривні, штраф за порушення умов кредитного договору 5283,60 долари США , еквівалент 50066,87 гривень, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» ( юридична адреса : 04052, м. Київ, вул. Артема, 15, код ЄДРПОУ 20025456), із застосування процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеної на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в ст.38 Закону України «Про іпотеки», з наданням Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» всіх повноважень продавця предмету іпотеки, в тому числі, але не виключно: отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки, які потрібні для продажу вище зазначеного предмета іпотеки в Головному управлінні Держземагенства у Київській області та всіх підпорядкованих структурних підрозділах або інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі і укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підпис від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, тощо; на час реалізації предмету іпотеки передати його в управління позивачу в порядку ст.34 Закону України «Про іпотеку» з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 11 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 224/П/42/2008-840, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 52836 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 14,59 % річних, строком до 12.09.2023 року. Проте у порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Станом на 14.03.2014 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 92764,45 доларів США та 102748,40 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом в сумі 52369,72 долари США, заборгованості за відсотками 40394,73 долари США, заборгованості за пенею 5559,53 долари США, еквівалент 52681,53 гривні, штраф за порушення умов кредитного договору 5283,60 долари США , еквівалент 50066,87 гривень. Позивач також посилається, на те, що в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено Договір Іпотеки від 11 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №6134. На підставі договору іпотеки, банку було надано в іпотеку нерухоме майно земельна ділянка площею 0,1000 га розташована за адресою: Київська м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. В судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву та письмові пояснення від 15.02.2016, відповідно до яких просив справу розглянути за відсутності представника ПАТ «КБ «НАДРА», позовні вимоги повністю підтримує, додатково пояснює наступне. Він звертає увагу, що відповідно до умов ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» та п.1.2 [PERSON] іпотеки іпотекодержатель та іпотекодавець дійшли згоди що вартість предмету іпотеки в грошовому вираженні складає 333700,00грн., а також, що відповідно до п.7.3 Кредитного договору сторони договору відповідно до вимог ст.259 ЦК України дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності до десяти років. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях від 04.02.2016 (т.2 а.с.48-50), а саме, що у відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку, оскільки не отримував державний акт та не зареєстрував право власності у встановленому ст.125 ЗК України порядку, а отже земельна ділянка не могла бути предметом іпотеки, оскільки у відповідача відсутнє право на її відчуження. Він посилається на вимоги ст.261 , 266, ч.4 ст.267 ЦК України та стверджує, що позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду, оскільки з наданої позивачем суми заборгованості клієнта по кредиту видно, що останній платіж в сумі 144,74 грн. було проведено відповідачем 03.06.2011 року та з цієї дати необхідно обчисляти строк позовної давності. Додатково представник відповідача пояснив, що вважає посилання позивача на умову кредитного договору про збільшення позовної давності нікчемним, оскільки сам договір не може збільшувати строк позовної давності, і така угода мала укладатись в письмовій формі, окремим документом та з моменту, коли позивач дізнався про порушення відповідачем умов договору. Він вважає суттєвою ту обставину, що відсутні докази державної реєстрації права позивача на земельну ділянку, в звязку з чим на його думку існує можливість звернення третьої особи з позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, направив заяву від 17.12.2015 (т.2 а.с.38), відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутністю, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові пояснення представника позивача, матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2008 року між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 224/П/42/2008-840 (т.1 а. с.6-8). Згідно п. 1.1. кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності та цільового використання грошові кошти у сумі 52836 доларів США, в порядку і на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, цільове використання кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу 6130 від 11.09.2008, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно земельну ділянку, що розташована : Київська м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094. Відповідно до п. 1.3., 1.3.1. кредитного договору, відсотки за користуванням кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,59 % відсотків річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Пунктом 1.4. кредитного договору, визначено, що банк надав позичальнику кредит строком до 12 вересня 2023 року. Факт отримання відповідачем кредитних коштів за вказаним договором підтверджується валютними меморіальними ордерами №384 та №390 від 11 вересня 2008 року про перерахування коштів на транзитний рахунок банку для поповнення карткового рахунку (т.1 а.с. 13), та відповідачем, а також його представником в суді не оспорюється. Наявність у ПАТ «КБ «НАДРА» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи Банківською ліцензією від 23 серпня 2002 року, Дозволом №21-2 Національного банку України від 04 листопада 2005 року та Додатком до Дозволу (т.1 а.с.22-24). З наданого позивачем розрахунку ціни позову встановлено, що станом на 14.03.2014 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за кредитом 103607,58 доларів США, що еквівалентно 981775,06 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом в сумі 52369,72 долари США, заборгованості за відсотками 40394,73 долари США, заборгованості за пенею 5559,53 долари США, що еквівалентно 52681,53 гривні, штраф за порушення умов кредитного договору 5283,60 долари США ,що еквівалентно 50066,87 гривень ( т.1 а.с. 9-10). Правильність розрахунку не викладає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Крім того, згідно п. 2.1. кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташована за адресою: Київська область м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094, в день укладення цього договору. Так, в судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2008 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON]. за реєстровим номер №6134, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1000, що розташована: Київська область м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094 (т.1 а.с. 11-12). Згідно з пунктом 1.1 статті 1 вказаного [PERSON] іпотеки, а також за змістом розділу «Визначення термінів» Іпотекодавець з метою забезпечення своїх зобовязань (зобовязання позичальника по кредитному договору повернути до 12 вересня 2023 року кредит у сумі 52836 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,59% річних, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня) передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, тобто зазначену вище спірну земельну ділянку. Відповідно до підпункту 2.1.2 п.2.1 ст.2 [PERSON] іпотеки, вся інформація надана іпотекодержателем щодо предмету іпотеки є достовірною, предмет іпотеки є його власністю, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, 11.09.2008 року за реєстром №6130 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 11.09.2008 року за реєстраційним №3129721. Відповідно до п. п. 3.3.5. ст.3, п.4.4. ст.4 , п.5.1 ст.5 [PERSON] іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині, у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобовязань за цим договором або якщо гарантії та запевнення, надані іпотекодержателю, не відповідають дійсності. Згідно п. 4.5 ст.4 [PERSON] іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, які визначається на момент реалізації права іпотеки, в томі числі, але не виключно, всі платежі на користь іпотекодержателя, передбачені кредитним договором, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобовязань за кредитним договором, договором на відкриття карткового рахунку (пеня, штраф), витрати іпотекодержателя на адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати, понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати, понесені іпотекодержателем у звязку з цим договором. Відповідно до п.1.2 ст.1 [PERSON] іпотеки визначена сторонами вартість предмету іпотеки складає 333700 гривень, що в еквіваленті при перерахунку на долари США по офіційному курсу НБУ на день укладання цього договору складає 68780 доларів США 02 центи. Одночасно приватним нотаріусом [PERSON], було накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки за №29 кадастровий № 3210500000:02:001:0094 по вул.Княжицькій в м.Борисполі Київської області, яка належить іпотекодавцю до припинення [PERSON] іпотеки, реєстровий №6135 (т.1 а.с.12). Згідно із частиною першою\~статті 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені\~Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходячи з положень якого державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. З дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу земельної ділянки встановлено, що 11 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована : Київська люласть м.Бориспіль, вул.Княжицька, 29, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3210500000:02:001:0094. Вказаний договір 11 вересня 2008 року посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, реєстровий №6130 (т.1 а.с. 69-70). Відповідно п.2 [PERSON] купівлі-продажу земельної ділянки вказана земельна ділянка належить продавцю ([PERSON]В.) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №401644, виданого 04.06.2008 року Бориспільським міським управлінням (відділом) земельних ресурсів Київської області, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010833700611. Згідно з п.3 [PERSON] купівлі-продажу земельної ділянки її експертна вартість становить 333700 гривень відповідно до Висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 11.08.2008 року. За змістом п.8 [PERSON] купівлі-продажу земельної ділянки, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (Державного акту на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акту на право приватної власності на землю. На час розгляду справи в суді будь-які належні та допустимі докази щодо визнання зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, відсутні. Також відсутні докази щодо визнання недійсним укладеного сторонами [PERSON] іпотеки від 11 вересня 2008 року. В звязку з чим суд виходить з положень\~статті 204 ЦК України\~ щодо презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована. За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник, або третя особа (майновий поручитель). Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1, 2 та 4 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, відповідно до статті 35 вказаного Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. А також судом враховано, що за змістом ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки від 11.09.2008 року, предметом іпотеки може бути, в тому числі, нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Наведене спростовує доводи представника позивача, що спірна земельна ділянка, яка не була зареєстрована на праві власності за відповідачем на момент укладення [PERSON] іпотеки, не могла бути та не є предметом іпотеки. Так, в судовому засіданні було встановлено, що сторонами при укладенні договору іпотеки було дотримано вищенаведених вимог закону щодо предмета іпотеки та державної реєстрації іпотеки. При цьому, суд вважає за необхідне прийняти до уваги, що до 02.05.2009 року єдиним документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку був державний акт. Обовязок одержати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, відповідно до ст.125 ЗК України та вищенаведених умов договору купівлі-продажу земельної ділянки (п.8) лежить на покупці- відповідачі [PERSON], який відповідно до умов укладеного між ним та позивачем [PERSON] іпотеки, а також за змістом ст.5 Закону України «Про іпотеку» є іпотекодателем. А, отже на момент укладення вищевказаного договору іпотеки від 11 вересня 2008 року державна реєстрація права власності на земельні ділянки здійснювалась виключно шляхом внесення відповідної інформації до електронного реєстру та Державного земельного кадастру. Згідно з листом Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області №9-1006-0.3-160/2-15 від 28.01.2015 (т.1 а.с.113) вбачається, що згідно національної кадастрової системи 29.11.2013 року було зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер якої 3210500000:02:001:0094 та сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку гр.[PERSON] та з набранням чинності законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в звязку з чим Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на імя гр.[PERSON] в Управління Держземагенства не реєструвався та видавався. Та обставина, що відповідач ухиляється від свого обовязку щодо реєстрації права власності на придбану ним земельну ділянку, передану в іпотеку позивачу, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.64-67) не позбавляє права позивача на судовий захист внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд також враховує, що відповідно до п.1.2 [PERSON] іпотеки визначена сторонами вартість спірної земельної ділянки складає 333700 гривень, що не перевищує розміру заборгованості за кредитом, та на час розгляду справи в суді сторонами не оспорюється. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку », у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Проте, зі змісту укладеного сторонами іпотечного договору вбачається, що умови передачі предмета іпотеки в управління та порядку його здійснення сторонами визначені не були. Будь-яких умов, відповідно до яких позивач вважає за потрібне здійснювати управління спірними земельними ділянками, а також обставини, що свідчать про необхідність здійснення такого управління, позивачем також не наведено. В звязку з цим позовні вимоги в частині передачі предмету іпотеки в управління позивачу задоволенню не підлягають. Вирішуючи дану справ, суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнана них або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, на момент розгляду справи в суді позивачем не доведено належними і допустимими доказами існування такого спору щодо здійснення його прав продавця предмета іпотеки в частині права отримувати необхідні документи, їх дублікати в зазначених позивачем установах, органах, службах та підприємствах, здійснення необхідних платежів та інших дій у звязку з виконанням рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені вимоги суд вважає безпідставними та передчасними. В звязку з вище викладеним, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу підлягають задоволенню, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Суд також зазначає, що доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги за основним зобовязанням за кредитним договором, є необґрунтованими, не відповідають чинному законодавству та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, відповідно до умов п.7.3 укладеного сторонами Кредитного договору №224/П/42/2008-840 від 11 вересня 2008року (т.1 а.с.8) сторони,

Outcome: partial