Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

17.06.2020р. заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - розірвати достроково договір оренди землі із змінами та доповненнями, укладений 05.12.2014р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 45 га, що складається із земель з кадастровим номером 4822383600:02:000:0519, площею 30,0 га, вартістю 1 611 932 грн. 00 коп., та з кадастровим номером 4822383600:02:000:0516, площею 15,0 га, вартістю 817 267 грн. 00 коп., розташовані в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Позов обґрунтований тим, що наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 797-СГ від 16.07.2014р. затверджено проект землеустрою про відведення відповідачу [PERSON] в оренду для сінокосіння та випасання худоби земельної ділянки загальною площею 45,0 га із земель сільськогосподарського призначення в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району та надано на умовах оренди таку земельну ділянку. На виконання даного наказу 05.12.2014р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди землі), за п.п. 1, 2, 7 якого останньому передано в оренду на 10 років для сінокосіння та випасання худоби земельну з кадастровими номерами: 4822383600:02:000:0519 площею 30,0 га, та 4822383600:02:000:0516 площею 15,0 га, розташованих в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району миколаївської області. Право оренди 25.12.2014р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №8246696 та № 8237812 відповідно. Згідно з пояснювальною запискою до проекту землеустрою [PERSON] зобов`язаний використовувати ділянку за цільовим призначенням. Однак згідно актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства та актів обстеження земельних ділянок від 27.05.2019р. складених фахівцем Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відповідач [PERSON] використовує надані в оренду земельні ділянки не за цільовим призначенням. Відповідачем на земельних ділянках вирощувалась сільськогосподарська культура - соняшника, що є порушенням правил використання земель. Відповідні акти, а також складені того ж дня приписи про усунення порушень земельного законодавства і розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, в розмірі 12 259 грн. 91 коп. та 6 129 грн. 95 еоп. в день їх складення особисто вручено відповідачу під підпис. Відповідача за порушення вимог земельного законодавства було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 53 КУпАП України. Результати перевірки та розрахунок розміру шкоди відповідачем не оскаржені. Штраф та нарахована шкода на даний час сплачено в повному обсязі. У той же час, проведеною органом контролю повторною перевіркою земельних ділянок, що перебувають в оренді відповідача, встановлено факт невиконання [PERSON] приписів державного інспектора про усунення порушень вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим орендаря притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188 КУпАП. За інформацією Миколаївського національного аграрного університету від 19.02.2019р. соняшник відповідно до класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його вирощують із застосуванням різних способів основного обробітку ґрунту, що пов`язано з розпушенням не тільки посівного шару, але й орного. Технічна культура соняшнику не може використовуватись для випасання худоби. Таким чином, на думку прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використанням орендованих земельних ділянок не за цільовим призначенням, договорі оренди землі, підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка - поверненню у розпорядження держави. Також прокурор зазначає, що оціночна (ринкова) вартість земельних ділянок згідно висновку про вартість об`єкта оцінки становить 2 429 199 грн. 00 коп. Відповідно до договору оренди землі відповідачем сплачується орендна плата за використання земельних ділянок в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки, яка для пасовищ, та складає 12 967 грн. 00 коп. та 7 510 грн. 52 коп. на рік відповідно. Разом з тим, у разі використання таких земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва їх нормативна грошова оцінка становила б 405 570 грн. 00 грн. та 811 140 грн. 00 коп., оскільки нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Миколаївській області з врахуванням коефіцієнта індексації складає 27 038 грн., а отже відповідач мав би сплачувати орендну плату за використання цих земельних ділянок в розмірі 32 445 грн. 60 коп. та 64 891 грн. 20 коп. на рік відповідно. Таким чином, як зазначає прокурор, внаслідок використання цих земель не за цільовим призначенням не забезпечується надходження до місцевих бюджетів відповідних орендних платежів. 17.09.2020р. від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі. 01.10.2020р. представник відповідача - адвокат Шалару О.І. подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до довідки Нововасилівської сільської ради № 308 від 14.09.2020р. вищезазначеними земельними ділянками з 2018-2020 рік користується невідома особа. Таким чином [PERSON] не використовує вищезазначені земельні ділянки не за цільовим призначенням, оскільки даними земельними ділянками користуються інші особи. Відтак 08.06.2020р. [PERSON] звернувся до Врадіївського відділу поліції з відповідною заявою щодо за сіяння невідомими особами вищезазначених земельних ділянок. Проте 18.08.2020р. Врадіївським відділом поліції було винесено постанову про закриття кримінального провадження. 15.10.2020р. заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури О.Сілецька, звернулася до суду з відповіддю на відзив представника відповідача, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки довідки представника відповідача є необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що представником відповідача інформації органу місцевого самоврядування не вбачається обставин, які могли б вказувати на джерела обізнаності сільської ради про використання спірних земель у 2018 і 2019 роках відмінними від орендаря особами. Разом з тим, за інформацією Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області від 12.10.2020р. сільська рада та [PERSON] упродовж 2018-2-19 років із заявами про наявність порушень земельного законодавства при використанні земель з кадастровими номерами 4822383600:02:000:0519 і 4822383600:02:000:0516 не звертались. Вказане у поєднанні із датою надання сільською радою інформації (після відкриття провадження у справі за позовом прокурора) ставить під обґрунтований сумнів достовірність викладених у ній даних. Звернення [PERSON] 08.06.2020р. до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про самовільний обробіток земельних ділянок, наданих йому в оренду, також жодним чином не підтверджує обставини порушення ним умов спірного договору. Більш того, із доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву постанови про закриття кримінального провадження від 18.08.2020р. вбачається, що ним спірні землі (земельна ділянка площею 30 га) у 2019-2020 роках використовувалась для вирощування сільськогосподарської культури - озимої пшениці, яку як стверджує сам відповідач, незаконно переорали невстановлені особи. За інформацією Миколаївського аграрного університету від 19.02.2019р. пшениця відповідно до класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Здійснення товарного сільськогосподарського виробництва у вигляді засівання та вирощування зернових культур на спірній земельній ділянці прямо вказує на наявність порушення вимог земельного законодавства та умов Договору з боку відповідача у вигляді нецільового використання наданої в оренду земельної ділянки. У 2019р. під час встановлення органом державного контролю факту нецільового використання орендарем земельної ділянки, притягнення відповідача до адміністративного відповідальності, сплати ним штрафу та нарахованої шкоди, відповідач продовжував використовувати її не за цільовим призначенням. Тому на думку прокурора, відповідач умисно протягом часу існування договору оренди землі ухиляється від виконання його умов в частині використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення, з якими обізнаний внаслідок узгодження і укладення спірного договору, та фактично використовує її для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому вищезазначене є підставою для розірвання спірного договору. Ухвалою суду від 25.11.2020р. закінчено підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 10.12.2020р., яке не відбулося через тимчасову працездатність головуючого (перебування на лікарняному з 09.12.2020р. по 22.12.2020р.). 07.12.2020р. представник відповідача - адвокат Шалару О.І. звернувся до суду із заявою про виклик в судове засідання свідків, а саме: державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Миколаївській області - головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Врадіївському, Кривоозерському, Первомайському районах та міста Первомайська управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Коломійчук І.О. та депутатів Врадіївської селищної ради [PERSON] та [PERSON] . Судом залишено без розгляду клопотання про виклик свідків, з огляду на те, що вказане клопотання подане представником відповідача - адвокатом Шалару О.І. після закінчення підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті, хоча згідно ст.ст. 91 та 197 ЦПК України таке клопотання могло бути подане до або під час підготовчого судового засідання. При чому ні відповідачем ні його представником не поставлено на розгляд суду питання щодо поважності причин не заявлення вказаного клопотання до або під час підготовчого судового засідання. У судовому засіданні прокурор Яворська І.В. підтримала позов та просила суд його задовольнити. Представник позивача в судові засідання, призначені на 01.02.2021р. та 15.02.2020р., не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Водночас 17.09.2020р. звернувся до суду із заявою, в якій просить суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник - адвокат Шалару О.І. в судові засідання, призначені на 01.02.2021р. та 15.02.2020р., не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про дату, час та місце проведення судових засідань, про причини неявки суд не повідомили. А також не звернулися до суду із заявами про відкладення розгляду справи чи проведення судового засідання без їх участі. У ракурсі вищевикладеного слід зазначити, що у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на приписи ст.ст. 12, 13 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі відповідача та його представника за наявними у справі доказами. Заслухавши доводи прокурора Яворської І.В. та дослідивши докази, суд вважає встановленим таке. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженнями Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області № 403-р від 20.10.2011р. та № 458-р від 16.11.2012р. відповідачу [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 35,0 та 10,0 га пасовищ в оренду терміном на 40 років для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (довідки Відділу Держземагенства у Врадіївському районі Миколаївської області № 283/01-06 від 22.02.2013р.). 19.03.2013р. Відділом Держземагенства у Врадіївської районні Головного управлінням Держземагенства у Миколаївській області висновком за № 417/01-06 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. України [PERSON] площею 45,00 га для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 797-СГ від 16.07.2014р. затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] на умовах оренди земельні ділянки площею 45,0 га пасовищ (з кадастровим номером 4822383600:0:000:0519 на площу 30,0 га та з кадастровим номером 4822383600:2:000:0516 на площу 15,00 га) для сінокосіння та випасання худоби із земель сільськогосподарського призначення державної власності, в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 05.12.2014р. на підставі зазначеного вище наказу між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] укладено договір оренди землі загальною площею 45,0 га., у тому числі 30.0 га пасовищ (кадастровий номером земельної ділянки: 4822383600:0:000:0519) та 15,0 га пасовищ (кадастровий номером земельної ділянки: 4822383600:2:000:0516), строком на 10 років для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земель - землі сільськогосподарського призначення (п.п. 1, 2, 7, 14). Договір зареєстрований Врадіївським районним управлінням юстиції Миколаївської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи від 25.12.2014р. за № 8246696 та за № 8237812, що підтверджується інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98647684 та № 98647373 від 27.09.2017р. Відповідно до п. 15 договору оренди землі умовами збереження стану об`єкта оренди є використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а п. 26 договору оренди землі закріплено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Пунктом 35 договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимоги однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з підстав, визначених законом. Згідно п. 19 договору оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. 07.07.2016р. між сторонами договору оренди землі було укладено додаткову угоду щодо зміни розміру орендної плати. З наданого висновку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГЗЕМСЕРВІС" вбачається, що станом на 29.05.2020р. ринкова вартість земельної ділянки площею 30,0 га, кадастровий номер: 4822383600:0:000:0519, становить 1 611 932 грн. 00 коп., земельної ділянки площею 15,0 га, кадастровий номер: 4822383600:0:000:0516, становить 817 267 грн. 00 коп. Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України. В той же час, частина 2 ст. 759 ЦК України відсилає до інших законів, якими можуть бути встановлені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Зокрема, ч. 8 ст. 93 ЗК України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998р., далі - Закон) Згідно із положеннями ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 96 ЗК землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Згідно п. "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 Закону України "Про охорону земель" власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ. В силу приписів ч. 1 ст. 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. Згідно із ст. 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст.19 ЗК України). Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.07.2010р. за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до положень ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації. Підстави та умови розірвання договору регулюється такими нормами законодавства. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з п. "ґ" ч. 1 ст. 141, ст. 143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. У відповідності до частин 3, 4 ст. 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 34 Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Судом встановлено, що згідно умов п. 13 договору оренди землі земельна ділянка передана відповідачу в оренду для сінокосіння та випасання худоби. З даних проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] в оренду для сінокосіння та випасання худоби в межах Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області вбачається, що земельні ділянки з кадастровий номером 4822383600:0:000:0519, площею 30,0 га та з кадастровий номером 4822383600:2:000:0516, площею 15,0 га, розташовані в межах території Нововасилівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, належить до земель державної власності та має сільськогосподарське призначення, вид використання - для сінокосіння і випасання худоби. Отже, за приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України, земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору. В той же час, з актів обстеження земельних ділянок № 140-ДК/109/Ао/10/01/-19, № 140-ДК/119/Ао/10/01/-19 та актів перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 140-ДК/302/Ап/09/01/-19, № 140-ДК/327/Ап/09/01/-19 від 27.05.2019р., складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю відповідача, вбачається, що земельні ділянки, площею 30,0 га, з кадастровим номером 4822383600:0:000:0519, та площею 15,0 га, з кадастровий номером 4822383600:2:000:0516, використовуються не за цільовим призначенням, пасовище розоране, зростає культура (соняшник), що є порушенням п "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України. 30.05.2019р. відповідачу винесено приписи № 140-ДК/0124/Пр/03/01/-19 та № 140-ДК/0125/Пр/03/01/-19, згідно якого відповідачу приписано у 30 денний термін усунути порушення, про виконання припису повідомити до 30.06.2019р. По даному факту за порушення вимог земельного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП України з накладенням штрафів у розмірі по 85 грн. 00 коп., що підтверджується протоколами про вчинення адміністративного правопорушення № 140-ДК/0124/П/07/01/-19 та № 140-ДК/0125/П/07/01/-19 від 30.05.2019р., постановами про накладення адміністративного стягнення № 140-ДК/0119/По/08/01/-19 та № 140-ДК/0118/По/08/01/-19 від 30.05.2019р. Відповідно до розрахунків від 30.05.2019р. шкода, заподіяна нецільовим використанням відповідачем земельних ділянок становить 12 259 грн. 91 коп. та 9 129 грн. 95 коп. Вказані штрафи та шкода заподіяна нецільовим використанням земельних ділянок сплачені відповідачем в повному обсязі, що підтверджується квитанціями від 11.06.2019р., які наявні в матеріалах справи. З актів перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 277-ДК/522/Ап/09/01/-19 та № 277-ДК/523/Ап/09/01/-19 від 23.07.2019р., складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю відповідача, вбачається, що на земельних ділянках, площею 30,0 га, з кадастровим номером 4822383600:0:000:0519, та площею 15,0 га, з кадастровий номером 4822383600:2:000:0516, зростає соняшник, що є порушенням раніше винесених приписів. 23.07.2019р. відповідачу винесено приписи № 277-ДК/0220/Пр/03/01/-19 та № 140-ДК/0221/Пр/03/01/-19, згідно якого відповідачу приписано у 30 денний термін усунути порушення, про виконання припису повідомити до 23.08.2019р. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином постанови від 30.05.2019р. про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є обов`язковими для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні. В матеріалах справи відсутні дані щодо оскарження відповідачем постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, а факт сплати відповідачем штрафу та відшкодування нарахованої шкоди підтверджують визнання ним допущених порушень земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки. При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 28.01.2019р. у справі № 473/4413/17 вказав, що при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов. В свою чергу, з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не бере до уваги постанову про закриття кримінального провадження від 18.08.2020р., на яку у своєму відзиві на позов посилається представник відповідача - адвокат Шалару О.І., як обов`язкову для суду, оскільки обов`язковою для суду є виключно ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в частині правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не будь-яка ухвала суду, постанова прокурора, слідчого чи дізнавача про закриття кримінального провадження. Водночас, слід також зазначити, що звертаючись до поліції із заявою про вчинення кримінального провадження та надаючи відповідні пояснення, відповідач сам вказує на факт засівання ним у 2020 році земельних ділянок озимою пшеницею. Крім того, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 010-14-0.63-8387/2-19 від 06.12.2019р. земельні ділянки, площею 30,0 га, з кадастровим номером 4822383600:0:000:0519, та площею 15,0 га, з кадастровим номером 4822383600:2:000:0516, використовується відповідачем не за цільовим призначенням, а для вирощування сільськогосподарських культур (соняшника). У відповідності до листа Миколаївського національного аграрного університету від 19.02.2019р. соняшник згідно класифікації вирощується в широкорядних посівах та не використовуються для випасання худоби. Вказане свідчить про те, що земельна ділянки використовувалися відповідачем як рілля, шляхом розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами у 2019 році, тобто без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії. Тобто, відповідачем допущено порушення умов п. 13 договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно як сінокосіння та випасання худоби, а також умови п. 29 договору, який кореспондується з приписами ст. 25 Закону та закріплює обов`язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором. Пунктом 35 договору оренди землі сторони узгодили, що підставою припинення договору шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Так, відповідно до приписів ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст. 3 Закону України "Про охорону земель" - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу. Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови укладеного договору оренди, що є підставою для задоволення позовних вимог прокурора про дострокове розірвання вказаного договору оренди землі з поверненням земельної ділянки у розпорядження органу, уповноваженому розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, яким є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.09.2019р. у справі № 623/2421/16-ц (провадження № 61-24009св18), від 28.01.2019р. у справі № 473/4413/17 (провадження 61-40320св18), від 22.01.2020р. у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-36544св18), від 06.04.2020р. у справі № 707/658/17 (провадження № 61-17009св18). Водночас суд не бере до уваги твердження прокурора щодо незабезпечення надходження до місцевих бюджетів відповідних орендних платежів, з огляду на нецільове використання відповідачем орендованої земельної ділянки, оскільки прокурором підставою розірвання договору оренди землі визначено факт нецільового використання відповідачем орендованої землі, а не порушення умов договору оренди землі в частині сплати орендної плати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 38 539грн. 99 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області.

Outcome: approved