Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

18.09.2017 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовною заявою, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, в якій зазначає, що 14.11.2012 року вироком Василівського районного суду, він, будучи неповнолітнім, був визнаний винним у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 статті 152 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 13.05.2013 року вироком Василівського районного суду він був виправданий. 23.04.2014 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області залишено вирок Василівського районного суду щодо його виправдання - без змін. 16.09.2014 року ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України залишено вирок Василівського районного суду та рішення Апеляційного суду Запорізької області - без змін, щодо його виправдання. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного засудження судом за особливо тяжкий злочин до 5 років позбавлення волі та обрання запобіжного заходу: - він зазнав моральних страждань у зв'язку з явно несправедливим і упередженим проведенням досудового слідства, судового слідства, з явною і очевидною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи; - він втратив віру у спроможність прокуратури (як наглядового органу) не формально, а реально здійснювати контроль та нагляд за додержанням органом слідства вимог кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінальних справ, адже ті явні порушення, які були встановлені вже в перших засіданнях суду, були настільки очевидними, що не могли залишитися поза увагою прокуратури та суду. Між тим, прокуратура, не погоджуюсь з очевидними обставинами виправдання, направляла апеляційні та касаційні скарги, ще більш загострюючи його страждання, наполягала на звинуваченні його; - він втратив становище в суспільстві, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Про те, що щодо нього порушено кримінальну справу за зґвалтування неповнолітньої дівчини, знало майже все місто, де він постійно мешкає. Йому, його родичам, батькам було дуже соромно та незручно пояснювати : родичам, друзям, знайомим, в колективі, де працювала мати, що він ні в чому не винен і що кримінальну справу щодо нього сфабриковано. Особливі страждання полягали ще в том, що мешканці міста вважали його насильником неповнолітньої. Постійні дзвінки з погрозами з цього приводу, образи, співчуття про можливість «опинитися за ґратами за зґвалтування» наносили його психічному стану підлітка непоправну шкоду. Він знав, що роблять в містах позбавлення волі з такою категорією злочинців і те, що він неповнолітній ( невинна особа) потрапить в ці міста на п'ять років своєї молодості, зводило його з розуму; - його, неповнолітню особу, з хиткою, ранимою та не окріплою психікою, звинувачували та засудили за скоєння особливо тяжкого злочину до 5 років позбавлення волі. Те, що він відчував після суду: душевний стрес і страх, майже привели його до психічної інвалідності: Його мати, яка була присутня в якості представника, після оголошення вироку про його засудження та покарання, втратила свідомість і це відбувалося у нього на очах. В той момент він був на грані божевілля і не бачив сенсу у житті; - в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, судових розглядів, несення правових витрат, обрання запобіжного заходу, значно погіршився стан його здоров'я, він знаходився на лікуванні з сердечними хворобами та часто звертався за медичною допомогою. Перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, він тривалий час зазнавав сильних душевних страждань і, у зв'язку з цим, постійно перебував в хворобливому фізичному та емоційному стані; - внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу, він був позбавлений можливості вільно пересуватися і виїздити з місця проживання, реалізовувати звичні привички та бажання, маючи можливість виїздити за кордон, він не міг цього робити, бо знаходився під слідством. Це завдавало йому невиправданих душевних страждань. Протягом тривалого часу він не міг відвідувати друзів та родичів, адже був вимушений постійно з'являлися за викликами слідчого та суду; - крім того, він був змушений звертатися за правовою допомогою до адвоката, що вимагало від нього не лише значних витрат, а й додаткових зусиль (поїздок, надання пояснень, збирання додаткових доказів, тощо). Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у 1 000 000 грн. Під час досудового слідства у кримінальній справі та в суді, захист його прав та інтересів здійснював адвокат [PERSON], який діяв на підставі укладеної між ними угоди про надання правової допомоги від 10.11.2011 року. За здійснення правової допомоги по кримінальній справі, адвокату 15.09.2017 року було сплачено в повному обсязі - 100 000 гривень. Проте, згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи. Розмір витрат на правову допомогу адвоката складає: - 2011 рік: 23.11.11 року - 3 години 30 хвилин праці захисника (985 грн. м.з.п. х 40% = 394 грн) ; ( 394* 3 години 30 хв., = 1379 грн); 20.12.11 судове засідання -30 хв. (1004 грн. м.з.п. х 40% = 401 грн) ; 30 хв., = 200 грн). Всього - 1579 грн.; - 2012 рік: 05.01.12 судове засідання - 1 година, 50 хв.; 31.01.12 судове засідання - 3 години; 15.02.12 судове засідання - 2 години 30 хв.; 05.03.12 судове засідання - 1 година, 30 хв.; 26.03.12 судове засідання - 6 годин 30 хв.; 29.03.12 судове засідання - 50 хв. (1073 грн. м.з.п. х 40% = 429 грн) ; ( 429* 16 годин, = 6864 грн); 08.06.12 судове засідання - 15 хв.; 27.06.12 судове засідання - 15 хв (1094 грн. м.з.п. х 40% = 437 грн) ; ( 437* 30 хв., = 218 грн.); 17.07.12 судове засідання - 30 хв.; 01.08.12 судове засідання - 30 хв.; 13.08.12 судове засідання - 1 година (1102 грн. м.з.п. х 40% = 440 грн) ; ( 440* 2 години., = 880 грн.); 02.10.12 судове засідання - 15 хв. 05.10.12 судове засідання - 1 година; 19.10.12 судове засідання - слідча дія за дорученням суду 2 години; 22.10.12 судове засідання - 40 хв.; 26.10.12 судове засідання - 2 години, 10 хв.; 31.10.12 судове засідання - 2 години 20 хв.; 07.11.12 судове засідання - 50 хв.; 13.11.12 судове засідання - 10 хв.; (1118 грн. м.з.п. х 40% = 447 грн) ; ( 447* 9 годин., = 4023 грн.; 14.12.12 судове засідання - 30 хв. (1134 грн. м.з.п. х 40% = 453 грн) ; ( 453* 30 хв., = 226 грн. Всього - 12\~211 грн.; - 2013 рік: 30.01.13 судове засідання - 1 година ; 11.02.13 судове засідання - 1 година; 15.03.13 судове засідання - 4 години; 22.03.13 судове засідання - 4 години; 29.03.13 судове засідання - 5 годин; 16.04.13 судове засідання - 5 годин; 26.04.13 судове засідання - 5 годин; 13.05.13 судове засідання - 4 години. 30 хв.; 22.07.13 засідання - 4 години. 30 хв.; 22.07.13 судове засідання - 1 година Апеляція; 31.07.13 судове засідання - 1 година Апеляція ((1147 гри, м.з.п. х 40% = 458 грн) : ( 458* 31 година 30 хв., 14198+229 =14427 грн.). Всього - 14 427 грн.; - 2014 рік: 20.03.14 судове засідання - 5 годин ВССУ м. Київ; 23.04.14 судове засідання - 1 година Апеляція (1218 грн. м.з.п. х 40% = 487 грн) ; ( 487* 6 годин = 2922 грн.); 16.09.14 судове засідання - 6 годин ВССУ м. Київ (1301 грн. м.з.п. х 40% = 520 грн. ; (520* 6 годин = 3120 грн.) Всього - 6042 грн.; Отже, сума компенсації витрат на правову допомогу за 2011-2014 рік становить 34 259 грн. Позивач просить суд: - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь: - моральну шкоду в розмірі - 1 000 000 гривень; - витрати на правову допомогу адвоката в розмірі - 34 259 грн. Ухвалою судді від 20.09.2017 року було відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач та його представник в особі [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та уточненні до нього, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача прокуратури Запорізької області в особі [PERSON] проти задоволення позову заперечує частково, підтримала письмові заперечення проти позову, які містяться в справі. Представник не заперечує того факту, що [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням у кримінальній справі №4051117, в період з 30.06.2011 року по 24.07.2014 року та з 01.09.2011 року по 23.04.2014 року - 31 повний календарний місяць, 48 днів (1 день у червні 2011 року, 24 дня у липні 2011 року, 23 дня у квіті 2014 року). Згідно із п. п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. З урахуванням зазначеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON], який гарантовано державою, становить 52 118,7 грн. (49600 грн. (31 повний місяць * 1600 грн.) + 2518,7 грн. (1 день у червні 2011 року - 53,3 грн.; 24 дня у липні 2011 року - 1238,7 грн.; 23 дня у квітні 2014 року - 1226, 7 грн.). Не заперечує проти стягнення зазначеної суми на користь позивача. Належні докази на підтвердження моральної шкоди в розмірі 1\~000 000 грн., позивач не надав. Проти стягнення коштів на правову допомогу адвоката заперечує, посилаючись на те, що позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 15.09.2017 року, як на підтвердження про сплату послуг за надання правової допомоги у кримінальній справі, однак, розгляд справи завершено 3 роки назад. В дане судове засідання представник Державної казначейської служби України в особі [PERSON] не зявилася, але, відповідно до телефонограми, яка є в справі, просить суд розглянути сеправу у її відсутності, заперечення та відзив проти позову підтримує. В попередніх судових засіданнях представник Державної казначейської служби України в особі [PERSON] проти позову заперечувала у повному обсязі, підтримала письмові заперечення, які містяться в справі. В письмовиз запереченнях та відзиву Казначейство посилається на те, що воно діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України, самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України, юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Оскільки, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Стосовно посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначає, що статтею 1 Закону встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, інших незаконних дій, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. Стаття 2 цього ж Закону визначає приводи, які дають право на відшкодування шкоди, зокрема, закриття кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. При цьому, вказані події знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв'язку. Тобто, у разі закриття справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Позивач не довів належним чином факту завдання йому шкоди у розмірах, зазначених у позовній заяві. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів він втратив роботу, погіршився стан здоров'я, відносини із оточуючими людьми. У даному випадку, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями правоохоронних органів та переліченими у позовній заяві наслідками. Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області не зявився, але надав письмові заперечення проти позову, який вважає безпідставним, посилаючись на неналежність відповідача, визначеного в особі Національної поліції України та на відсутність правовідносин між позивачем та Національною поліцією України, яка жодним чином не могла впливати на права чи обов'язки позивача. Представник відповідача - Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Запорізькій області, не зявився, але надав письмові заперечення проти позову, який вважає безпідставним, посилаючись на те, що позивачем не надано докази на підтвердження його моральних страждань. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вважає можливим розглянути справу та ухвали рішення у відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали кримінального провадження відносно [PERSON], обвинуваченого за ч. 3 статті 152 КК України, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, [PERSON] народився 04.11.1993 року в с.Камянське Василівського району Запорізької області, що підтверджується його паспортом, копія якого є в справі. За заявою [PERSON], 30.06.2011 року слідчим СВ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] було порушено кримінальну справу № 4051117 за фактом зґвалтування неповнолітньої особи, за ч.3 ст. 152 КК України, що підтверджується постановою, копія якої є в справі.. Старшим слідчим СВ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON], 11.07.2011 року винесено постанову, копія якої є в справі, про прийняття кримінальної справи № 4051117 до свого провадження. 13.07.2011 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки, що підтверджується постановою та зобовязанням, копії яких є в справі. Постановою старшого слідчого СВ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] від 24.07.2011 року, копія якої є в справі, кримінальне переслідування відносно [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України, припинено у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Заступником прокурора Василівського району Запорізької області [PERSON] 01.09.2011 року винесено постанову, копія якої є в справі, якою постанову слідчої про припинення кримінального переслідування відносно [PERSON] від 24.07.2011 року скасовано, кримінальну справу повернуто начальнику СВ Василівського РВ ГУМВС для організації проведення додаткового розслідування. 01.09.2011 року старшим слідчим СВ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] - [PERSON] пред'явлено обвинувачення за ч.3 ст. 152 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки, що підтверджується постановами та зобовязанням, копії яких є в справі. 01.09.2011 [PERSON] було допитано в якості обвинуваченого, що підтверджується протоколом, копія якого є в справі. Обвинувальний висновок за обвинуваченням неповнолітнього [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, 26.10.2011 року був затверджений заступником прокурора Василівського району Запорізької області [PERSON]. 27.10.2011 року дана кримінальна справа, у порядку ст. 232 КПК України, надійшла до Василівського районного суду Запорізької області для розгляду по суті. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 14.11.2012 року, копія якого є в справі, [PERSON] визнано винним за ч.3 ст. 152 КК України та з урахуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді особистого зобовязання. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2013 року, копія якої є в справі, вищевказаний Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14.11.2012 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд. 15.02.2013 року кримінальна справа надійшла до Василівського районного суду Запорізької області для розгляду по суті. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 13.05.2013 року, копія якого є в справі, [PERSON] у скоєнні злочинну, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України - виправдано, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.07.2013 року, копія якої є в справі, Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13.05.2013 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2014 року, копія якої є справі, скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31.07.2013 року, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2014 року, копія якої є справі, Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13.05.2013 року залишено без змін. 16.09.2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, копія якої є справі, Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13.05.2013 року та Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2014 року, залишено без змін. Таким чином, [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням у кримінальній справі №4051117 у період з 30.06.2011 року по 24.07.2011 року та з 01.09.2011 року по 23.04.2014 року - 31 повний календарний місяць, 48 днів (1 день у червні 2011 року, 24 дня у липні 2011 року, 23 дня у квітні 2014 року). Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, зазначеними судовими рішеннями, які є обовязковими для суду в даному судовому розгляді, встановлено факт невинуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до\~ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, обмеження прав і свобод громадян допускається лише у разі наявності законних підстав. Під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, було встановлено, що законних підстав для обмеження його конституційних прав, не було. Його виправдання свідчить про незаконність притягнення до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження в конституційних правах. Аналізуючи положення Конституції України в частині відповідальності держави перед людиною, суд приходить до висновку, що законодавством передбачено два види відповідальності це позитивна відповідальність, яка відбита у тих конституційних приписах, в яких зафіксовано, що держава гарантує права і свободи людини, забезпечує їх, створює умови для здійснення прав людей, дбає про їх здійснення, і негативна відповідальність держави, яка полягає в її зобовязаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) державних органів, службових чи посадових осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], конституційні права та свободи якого були порушенні внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання міри запобіжного заходу, проведення інших процесуальних дій, що обмежували його права, вправі порушувати питання про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду. Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що завдана позивачу [PERSON] моральна шкода, повинна бути відшкодована державою. У наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у звязку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода та судові витрати (п.3, 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону). Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 п.10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, до сум, сплачених на надання юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені адвокату за участь у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату)\~за участь адвоката у справі,\~написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Згідно\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат\~на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», редакція якого діяла на час досудового та судового розгляду кримінального провадження відносно позивача (2011-2014 роки), розмір компенсації\~витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати\~40 відсотків\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи. Судом встановлено, що під час досудового слідства у кримінальній справі та в суді, захист прав та інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, копії яких є в справі. В судовому засіданні частково знайшов своє підтвердження розмір витрат на правову допомогу адвоката, а саме: 2011 рік Згідно\~ст.21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» мінімальна заробітна плата у 2011 році у місячному розмірі складала: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні; 1 січня становила - 1147 гривні. -23.11.2011 року - 3 години 35 хвилин праці захисника (985 грн. х 40% = 394 грн. ; 394* 3 години 35 хв.(215 хв.)%60, = 1412 грн.) - 20.12.2011 року судове засідання -45 хв. (1004 грн. х 40% = 402 грн. ; 402*45 хв.%60, = 301 грн. Всього: 1412 грн. + 301 грн. = 1713 грн. Згідно\~ст.13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата у 2011 році у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. 2012 рік - 05.01.2012 року судове засідання - 1 година, 50 хв. - 31.01.2012 року судове засідання - 3 години, 05 хв. - 15.02.2012 року судове засідання - 2 години 30 хв. - 05.03.2012 року судове засідання - 1 година, 30 хв. - 26.03.2012 року судове засідання - 6 годин 30 хв. - 29.03.2012 року судове засідання - 50 хв. (1073 грн. х 40% = 429 грн. ; 429* 19 годин 25 хв. (1165 хв.) %60, = 8330 грн.) - 08.06.2012 судове засідання - 15 хв. - 27.06.2012 року судове засідання - 15 хв. (1094 грн. х 40% = 438 грн. ; 438* 30 хв.%60, = 219 грн.) - 17.07.2012 року судове засідання - 30 хв. - 01.08.2012 року судове засідання - 30 хв. - 13.08.2012 року судове засідання - 1 година (1102 грн. х 40% = 441 грн. ; 441* 2 години (180 хв.)%60 =1323 грн.) - 02.10.2012 року судове засідання - 15 хв. - 05.10.2012 року судове засідання - 1 година - 19.10.2012 року судове засідання - слідча дія - 2 години - 22.10.2012 року судове засідання - 45 хв. - 26.10.2012 року судове засідання - 2 години, 10 хв. - 31.10.2012 року судове засідання 50 хв., - 07.11.2012 року судове засідання 2 год. 20 хв.. - 13.11.2012 року судове засідання - 10 хв. (1118 грн. . х 40% = 447 грн. ; 447* 9 годин.50 хв. (590 хв.) %60, = 4395 грн.) - 14.12.2012 року судове засідання - 40 хв. (1134 грн. х 40% = 454 грн. ; 454* 40 хв.%60, = 303 грн. Всього: 8330 грн. +219 грн.+ 1323 грн.+ 4395 грн.+ 303 грн. = 14\~570 грн. Згідно\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата у 2011 році у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. 2013 рік - 15.03.2013 року судове засідання - 4 години - 22.03.2013 року судове засідання - 4 години 45 хв. - 29.03.2013 року судове засідання - 5 годин 15 хв., - 16.04.2013 року судове засідання - 5 годин - 26.04.2013 року судове засідання - 5 годин. - 13.05.2013 року судове засідання - 4 години 55 хв. (1147 гр. х 40% = 459 грн.; 459* 28 годин 55 хв.(1735 хв.) %60 =13 273 грн.) Всього 13 273 грн. Отже, сума компенсації витрат на правову допомогу за 2011-2013 роки, яка знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню, становить - 29\~556 грн. (1713 грн. +14\~570 грн. +13 273 грн.) Вищевказані витрати підтверджуються протоколами судових засідань, які містяться в дослідженій у судовому засіданні кримінальній справі, прибутковим касовим ордером, квитанцією, які є в справі. Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог в іншій частині витрат на правову допомогу, позивачем суду не надано. Отже, суд вважає можливим : стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката в розмірі\~29\~556 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, відповідно до частин 2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У п. 9 Постанови зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Судом встановлено, що за весь час кримінального переслідування позивач зазнав моральних страждань, його немайнові права були порушені: складанням відносно нього процесуальних документів, проведенням певних слідчих дій за його участю, викликами до правоохоронних органів, до суду, певними обмеженнями, повязаними із застосуванням до нього запобіжного заходу, розглядом кримінальної справи судом першої, апеляційної та касаційної інстанції, що в цілому, призвело до його душевних страждань, порушення нормальних життєвих та соціальних звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обмежувало у вільному пересуванні у звязку з обраним запобіжним заходом, змінився спосіб його життя, оскільки він неодноразово був змушений з'являтися до органів досудового слідства для проведення слідчих дій та за викликами до суду під час розгляду кримінальної справи в суді, необхідністю звернення за правовою допомогою адвоката для здійснення захисту своїх законних прав та охоронювних Законом інтересів в ході досудового розслідування та в суді для підтвердження та доведеності своєї невинуватості. Крім того, суд приймає до уваги й той факт, що на час кримінального переслідування, позивач був, у тому числі, неповнолітнім; обвинувачувався у вчиненні особливо тяжкого злочину, щодо ньго було винесено, у тому числі, обвинувальний вирок. Судом встановлено, що між кримінальним переслідуванням позивача та його моральними стражданнями, існує причинний звязок. При цьому, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди підтверджується, окрім його пояснень, матеріалами даної справи, а також кримінальної справи. Перебування позивача під кримінальним переслідуванням по кримінальному провадженню без законних на те підстав, підтверджено вищевказаним виправдовувальним вироком суду, який набрав законної сили. Суд приймає до уваги, що сам по собі такий факт - є травмуючим для будь-якої людини, у тому числі, й для позивача. Заперечення відповідачів цього факту, суд вважає безпідставними, та обґрунтовується їх намаганням та способом уникнути цивільно-правової відповідальності.. Разом з тим, при визначенні розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд вважає необхідним керуватися вищевказаними вимогами діючого законодавства України. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві, враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру моральної шкоди. Розмір моральної шкоди в мінімальних межах, визначених Законом, з розрахунку одного розміру\~мінімальної заробітної плати\~за кожен місяць перебування під слідством чи судом, станом на час розгляду справи,\~з врахуванням встановленого\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~розміру мінімальної заробітної плати, який становить\~3723,00 грн., складає - 121\~273,72 грн. : 115 413 грн. ( 31 повний місяць * 3723 грн.) + 124,10 грн.. (3723,00 грн. : 30 день * 1 день у червні 2011 року) + 2882,32 грн.. (3723,00 грн. : 31 день * 24 дня у липні 2011 року ) + 2854,30 грн.. (3723,00 грн. : 30 день * 23 дня у квітні 2014 року ). Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги душевні страждання позивача, порушення його нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 200\~000 грн. Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди саме в сумі 1\~000 00,00 гривень, позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено. Доводи відповідачів, викладені у запереченнях, щодо необхідності застосування положень\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII\~при здійснення розрахунків розміру відшкодування моральної шкоди та визначення як розрахункової величини мінімальної заробітної плати у розмірі 1 600 грн., суд вважає неприйнятними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення, згідно із\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», \~становить саме 3723,00 грн., тому, суд приходить до висновку про необхідність здійснення відповідного розрахунку та стягнення на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, виходячи саме з вимог ст.ст.4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», який є спеціальним Законом за даними спірними правовідносинами. Такі висновки також викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 06 грудня 2017 року по справі № 520/1919/15-ц. Щодо порядку відшкодування шкоди, то згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» суд визначає розмір моральної шкоди, яка відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на ці цілі. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України, держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому, в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яку покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Відповідно до положень\~ст.25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Згідно з частиною 2 статті 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому, має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду саме з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку. Відповідно до ч.4\~ст.141 ЦПК України,\~Закону України «Про судовий збір», \~судові витрати у вигляді сплати судового збору за даною категорією справи, суд вважає необхідним віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial