Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що протягом тривалого часу відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про дочку, не допомагає матеріально та не виконує своїх батьківських обов'язків. Малолітня дочка проживає з матір»ю [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я. у судовому засіданні позов підтримав, посилається на те, що відповідач не займається вихованням малолітньої дочки, не цікавиться її життям та здоров»ям, не надає матеріальної допомоги, що свідчить про самоусунення останнього від виконання батьківських обов»язків. З часу припинення шлюбних відносин відповідачу не створювались перешкоди для спілкування з дитиною, жодного разу відповідач не звертався до органів опіки та піклування з приводу будь-яких обмежень чи ненадання йому можливості спілкуватись з дитиною. Просить позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування - Монастириської районної державної адміністрації Кварцянна М.М. вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає дочці ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться її життям і здоров'ям. Малолітня дитина повністю знаходиться на утриманні та вихованні своєї матері [PERSON] Прокурор Старух В.І. у судовому засіданні, виходячи з інтересів дитини, не заперечила щодо задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справита ухвалення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Судом встановлено наступні обставини. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2009 року, виданого виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільскої області, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.08.2014 року розірвано шлюб між [PERSON], зареєстрований 17.03.2009 року у Відділі РАГСу Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. Малолітню дочку [PERSON] залишено проживати разом з матір»ю [PERSON] Позивачу відновлено її дошлюбне прізвище «[PERSON]». 13.07.2016 року Монастириським РС УДМС України в Тернопільській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на [PERSON]. Як з»ясовано у судовому засіданні, після розірвання шлюбу малолітня дочка [PERSON] проживає разом зі своєю матір»ю [PERSON] в с. Ковалівка Монастириського району, що підтверджується довідкою про склад сім»ї №395 від 24.05.2016 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №50 від 24.05.2016 року, зі змісту якого вбачається, що дитина проживає разом з мамою, дідусем та бабусею в новому газифікованому житловому будинку, облаштованому в стані, належному для проживання, навчання та відпочинку дитини. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов №52 від 27.05.2016 року відповідач [PERSON] проживав зі своєю сім»єю з 2009 по 2011 рік. Зі змісту характеристик [PERSON], 2009 р.н., виданих Ковалівським дитячим садком «Ромашка», Ковалівською ЗОШ І-ІІІ ступенів Монастириського району Тернопільської області, де навчається малолітня [PERSON], вбачається, що батько дитини не бере участі у вихованні дитини, ніколи не цікавиться дитиною, її вихованням та навчання. У ході бесіди, проведеної 08.07.2016 року з малолітньою [PERSON], [INFO], завідувачем сектору з питань опіки, піклування, усиновлення та розвитку сімейних форм виховання служби у справах дітей райдержадміністрації Кварцянною М.М. у присутності начальника служби у справах дітей райдержадміністрації Соболик Л.І. та матері дитини [PERSON], виявлено, що [PERSON] пам»ятає свого батька, їй було чотири роки, як він залишив їх з матір»ю. Дитина любить свого батька, але він жодного разу протягом двох років не навідувався до неї, не телефонував, не спілкувався по скайпу, не вітав з Днем народження, не передавав подарунків. Згідно з національними та міжнародними правовими нормами до прав дитини належить і право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У судовому засіданні було заслухано малолітню [PERSON], 2009 р.н., яка пояснила, що останній раз вона спілкувалася зі своїм батьком у телефонному режимі на своє день народження, коли їй виповнилося шість років. З того часу з ним більше не спілкувалась, подарунків від нього не отримувала. Згідно висновку органу опіки і піклування №3 від 16.08.2016 року, оскільки [PERSON] не цікавиться життям та здоров»ям своєї малолітньої дочки, самоусунувся від виховання та утримання дитини, орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з подружжя, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (ст.165 СК України). Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини, тривалий час не приймає участі в її утриманні та вихованні, не турбується про неї, не цікавиться її життям і станом здоров'я, не створює умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вищевказане підтверджується також поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме [PERSON], [PERSON], які пояснили, що проживають по сусідству з сім»єю позивача і близько трьох років не бачили, щоб відповідач [PERSON] навідувався до дочки, приймав якусь участь у її вихованні, відомо, що він не надає жодної матеріальної допомоги. Як убачається зі змісту довідки №801, виданої 22.09.2016 року Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області №801 від 22.09.2016 року, [PERSON] в 2013 році перебував на території сільської ради в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері, відповідач [PERSON], не приймає участі у його вихованні та не навідує дочку без поважних на те причин. За час судового розгляду відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до дочки. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України (у редакції від 26.01.2016 року, що діяла на час звернення позивача до суду 02.09.2016 року) особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів, що також передбачено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Судом встановлено, що малолітня дочка [PERSON] знаходиться на утриманні матері, а відповідач [PERSON] не виконує свій обов'язок по утриманню малолітньої дитини та не надає їй матеріальну допомогу з літа 2013 року без поважних на те причин. Домовленості між сторонами щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дитини не було. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суду не представлено доказів про отримання ним регулярного доходу, тому суд вважає, що вимоги щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є підставними та підлягають до часткового задоволення. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, виходить з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей. Законом України «Пpo Державний бюджет на 2016 рік» (у редакції від 31.03.2016 року) встановлено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня 2016 року - 1531 гривень. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні та утриманні дитини відповідач суду не надав. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо дочки, тому позов підлягає до часткового задоволення, слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 02 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, відмовивши в задоволенні решти позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial