Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

15 січня 2021 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК»звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 23.08.2007 № б/н у розмірі 27 624,26 грн станом на 09.11.2020. Позовна заява обґрунтована тим, що 23.08.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК»та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27\~500,00\~грн, що, на думку позивача, підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач зобов`язався повернути\~витрачену частину\~кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 09.11.2020 утворилась заборгованість у розмірі 27 624,26 грн (заборгованість за тілом кредиту). Ураховуючи викладене АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 25.02.2021. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Протокольною ухвалою суду від 25.02.2021 відкладено судовий розгляд справи для повторного виклику сторін. У судове засідання 18.03.2021 сторони не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У поданому до суду клопотанні позивач просив розглянути справу без участі представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки суду не повідомив та відзив на позов не надав, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 23.08.2007 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 23). Відповідно до цієї Заяви відповідач просила відкрити кредитну картку у валюті: гривня; строком дії: до 08/09; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 2500,00; базова процентна ставка: 22,8 % з розрахунку 360 днів у році; розмір комісії з кредитного обслуговування: 1 % від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту клієнтом та/або списання банком коштів з дебетної картки [NUMBER] . До позовної заяви позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не містить підпису відповідача (а.с. 24-29). Згідно довідки про видані відповідачу картки [PERSON] було видано такі картки: 1) [NUMBER] дата відкриття 23.08.2007 терміном дії до 08/15, 2) 5168742320954641 дата відкриття 10.09.2015 терміном дії до 08/17, 3) 4149629391866167 - дата відкриття 08.09.2017 терміном дії до 03/21 (а.с. 22). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 21), оформленої на [PERSON] (договір б/н), кредитний ліміт, встановлений 23.08.2007 (21 600,00 грн) декілька разів змінювався, зокрема: 02.10.2018 кредитний ліміт збільшено до 27 500,00 грн; 23.06.2020 кредитний ліміт зменшено до 27\~458,01 грн; 01.07.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Отже найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача за весь період кредитування, складав 27 500,00 грн, та який остаточно було зменшено до 0,00 грн 01.07.2020. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 09.11.2020 утворилась заборгованість у розмірі 27 624,26 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту). Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 11.11.2020 (а.с. 41-54) за період з 23.08.2007 по 07.11.2020. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження збільшення (встановлення) кредитного ліміту за картковим рахунком відповідача до 27\~624,26 грн. Отже пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість за тілом кредиту (27\~624,26 грн) перевищує кредитний ліміт, який був встановлений на картковий рахунок відповідача (27 500,00 грн), та в межах якого відповідач мав право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування позивач до суду не надав. Доказів збільшення розміру кредитного ліміту до 27 624,26 грн позивач також не надав. Разом з тим суд вважає, що доводи позивача про збільшення ліміту до 27 500,00 грн є обґрунтованими та підтвердженими наданою ним довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яку суд бере до уваги. Крім того, з розрахунку позивача, наданого на обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості, вбачається, що позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах. Так, розрахунок заборгованості за договором (а.с. 14-17 ) містить графу "відсотки погашені за рахунок кредиту", що свідчить про те, що заборгованість за тілом кредиту, яку позивач пред`явив до стягнення, складається не тільки з коштів, які безпосередньо відповідач отримав у кредит шляхом витрачання коштів у межах встановленого йому кредитного ліміту, а й за рахунок самостійного збільшення позивачем заборгованості за кредитом за рахунок погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредитних коштів. Цим позивач самостійно на власний розсуд допустив штучне збільшення заборгованості за кредитом відповідача поза межами кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок позичальника. З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. У той же час, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок викладено в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування. Позивачем же, на думку суду, не доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з перевищенням встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню у межах встановленого позивачем кредитного ліміту - 27 500,00 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 124,26 грн (27\~624,26 27 500,00 = 124,26) є необґрунтованою позивачем, не підтвердженою належними доказами, оскільки утворилася не за рахунок прямого кредитування позичальника (відповідача), а за рахунок збільшення заборгованості за кредитом за рахунок нарахованих та списаних позивачем процентів за користування кредитом, тому суд у цій частині вимог позивачеві відмовляє за безпідставністю. Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі №\~342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17 (постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 27 500,00 грн, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 27\~500,00 грн, тобто 99,55 % від ціни позову, то з відповідача у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1257,42 грн (2102,00 х 99,55 % = 2 092,54). На підставі викладеного та

Outcome: partial