Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Чорнобаївська селищна рада (орган опіки та піклування) (далі - позивач) в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до Чорнобаївського районного суду Чекраської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вказаного позову зазначалося, що на засіданні комісії Чорнобаївської селищної ради з питань захисту прав дитини від 29 березня 2021 року (протокол № 3) розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] . Відповідач є батьком малолітнього [PERSON] . Мати малолітнього, [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - відповідач вихованням і утриманням, а також лікуванням не займається, чим фактично ігнорує свої батьківські обов`язки. Згідно медичного висновку, малолітня дитина має серйозний діагноз і потребує постійного лікування. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на приписи СК України, просив позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] і стягнути з нього аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач подав до суду заяву, в якій погодився з позовом та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 02 вересня 2020 року серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до змісту акта обстеження житлово-побутових умов місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15), вставновлено, що умови для виховання та розвитку дитини не створені. Вирішено винести питання на комісію служби у справах дітей за неналежне виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, вихованням малолітнього сина не займається, вживає спиртні напої (а.с. 13), за місцем роботи останній характерезується позитивно (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради від 01 квітня 2021 року № 46 розглянуто питання та вирішено за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 4-5). Судом також встановлено, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 вересня 2020 року серії [NUMBER] (а.с 12). Відповідно до ст.ст. 164, 166 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 цієї статті Закону встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач батьківські обов`язки не виконує, не піклуються про розвиток малолітнього сина, не переймаються його станом, зокрема не в змозі забезпечити необхідного медичного догляду, лікування, що може призвести до негативних наслідків. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дитини, а тому позов підлягає до задоволення, оскільки має місце порушення законних права та інтересів дитини. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів аліменти на утримання сина. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги про позбавлення батьківських прав визнав, а тому з останнього на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору, що складає 1135,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved