Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

19.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Просила: - встановити факт її сумісного проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2007 року по [INFO] року; - визнати наступне майно: скутер, м'який кутовий диван і два кресла, диван-книжку, гумовий човен, вентилятор з пультом управління, пральну машину Самсунг, бензопилу, зварювальний апарат, батареї опалення у кількості 8 штук, цементар, туалетний столик з умивальником, пластикові труби для опалення та води, палас, забор з фінпрофілю біля будинку, автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску, таким, що було набуто внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] під час сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; - визнати за нею право власності на 1/2 частку вищевказаного майна, що перебуває за адресою: [ADDRESS]; - виділити їй у власність автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску, як неподільне майно, а інше майно залишити у власності відповідачів. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що у 2007 році вона познайомилася із [PERSON] і через деякий час вони стали спільно проживати. На той час їх попередні шлюби було розірвано. Вона та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, піклувалися один про одного, набували майно, однак шлюб між собою не зареєстрували. З 2007 року по [INFO] року вони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу в будинку, який належав на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS]. За рахунок спільних коштів вони проводили платежі за газопостачання, електроенергію, сплачували земельний податок та погашали заборгованість по кредиту у ТОВ «Простофінанс». За час сумісного проживання ними було придбано майно: скутер, вартістю 2500 грн.; м'який кутовий диван і два кресла, вартістю 7000 грн., диван-книжку, вартістю 3500 грн.; гумовий човен, вартістю 2000 грн.; вентилятор з пультом управління, вартістю 1000 грн.; пральну машину Самсунг, вартістю 3500 грн.; бензопилу, вартістю 1500 грн.; зварювальний апарат, вартістю 1500 грн.; батареї опалення у кількості 8 штук, вартістю 7000 грн.; цементар, вартістю 1000 грн.; туалетний столик з умивальником, вартістю 1000 грн.; пластикові труби для опалення та води, вартістю 1000 грн.; палас, розміром 3 х 6, вартістю 1500 грн.; забор з фінпрофілю біля будинку, вартістю 3500 грн.; автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску, вартістю 205082,83 грн. [INFO] року [PERSON] помер. Усі витрати на поховання [PERSON] були здійснені нею за власні кошти. Відповідачі не брали участі у цих витратах. Після смерті [PERSON] усе майно, набуте нею та [PERSON] за час сумісного проживання однією сім'єю, залишилося у будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі є синами померлого [PERSON] і не бажають віддати їй вищевказане майно, оскільки вважають, що вона не має на нього права. З приводу порушення її права власності вона зверталася до Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, де після перевірки заяви їй було рекомендовано звернутися до суду. 07.12.2016 року вона подала приватному нотаріусу Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач вважає, що вона набула право власності на 1/2 частку всього набутого нею разом із [PERSON] під час їх сумісного проживання майна, яке є предметом даного позову. Оскільки це майно є неподільним, вона просить виділити їй у власність автомобіль [NUMBER], а інше майно залишити у власності відповідачів. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи позовної заяви. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів у судовому засіданні позов визнали частково, посилаючись на те, що зазначене вище спірне майно частково належало померлому [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при застосуванніст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судовим розглядом встановлено наступне. З акту обстеження від 03.10.2016 року, складеного депутатом Балаклійської міської ради Архіповим В.В. у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], убачається, що з вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). З акту обстеження від 05.10.2016 року, складеного депутатом Балаклійської міської ради [PERSON] у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], вбачається, що з вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 30 вересня 2016 року Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області (а.с. 13). Згідно накладеної № 45 від 29.09.2016 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] позивачу [PERSON], було сплачено витрати на поховання в сумі 11320,00 гривень (а.с. 55). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 13.06.2013 року [PERSON] на праві власності належав автомобіль [NUMBER], синього кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с. 20). Вартість вказаного автомобіля згідно акту № 13-1 від 02.10.2016 року про оцінку колісного транспортного засобу становить 205082 гривні 83 копійки (а.с. 17, 18). 07.12.2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Дворник Я.В. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] (а.с. 36). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 18.07.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.07.1995 року (а.с. 180). На долучених позивачем до матеріалів справи фотознімках зображені [PERSON] разом із [PERSON], що було підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні свідків (а.с. 186-189). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що дійсно [PERSON] з 2007р. по день смерті [PERSON] проживали з останнім однією сім"єю, вели спільне господарство, побут, піклувалися один про одного, набували майно. Встановлення факту сумісного проживання позивача однією сім'єю з [PERSON] з 2007 року по день смерті останнього - [INFO] року, має для позивача юридичне значення, оскільки цей факт породжує юридичні наслідки, а саме визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні. Позовні вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності на скутер, м'який кутовий диван і два кресла, диван-книжку, гумовий човен, вентилятор з пультом управління, пральну машину Самсунг, бензопилу, зварювальний апарат, батареї опалення у кількості 8 штук, цементар, туалетний столик з умивальником, пластикові труби для опалення та води, палас, забор з фінпрофілю біля будинку, а також про визнання права власності на 1/2 частину майна за позивачкою не підлягають задоволенню. Згідно розяснень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4ст.65 СК). Майно, яке перелічено в позовній заяві, крім автомобілю, не можуть бути визнані об"єктами спільної власності, оскільки суду не було надано доказів існування вказаного майна і відповідно зазначене майно поділу не підлягає. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати право спільної сумісної власності на автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1217,91 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача вказані судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial