Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

13.03.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27238,88 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 29.08.2007 року був укладений кредитний договір № NKXRRХ1000604 відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 1214,4 грн. на строк до 29.08.2008 року (включно), а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 137,74 грн., який складаються з заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитними коштами - 1% на місяць, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісія) у сумі 29,75 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 202,4 грн., а також інших витрат згідно умов договору. Взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON], незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, комісію, внаслідок чого станом на 26.02.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 27238,88 грн., яка складається з : - заборгованості за кредитом у сумі 799,12 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 9545,13 грн.; - пені у сумі 15121,35 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1273,28 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог, згоден на вирішення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій письмовій заяві позов визнав частково, просить зменшити розмір пені, справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 29.08.2007 року був укладений кредитний договір № NKXRRХ1000604, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умов). При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви позичальника [PERSON] ознайомилась та згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані їй у письмовій формі і своїм підписом підтвердив повну інформацію про умови кредитування ПриватБанку. Відповідно до договору Банк зобов'язався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в сумі 1214,4 грн. на строк до 29.08.2008 року (включно). Зі своєї сторони позичальник зобов'язався щомісячно (в період з 20 по 25 число кожного місяця) частинами повертати 137,74 грн. (щомісячний платіж), що включає отриманий кредит, проценти за користування ним в розмірі 1,0 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в сумі 29,75 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 202,4 грн. Згідно договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання зобов'язань позичальником є сплата ним Банку пені, штрафів відповідно до Умов (п.п. 5.1, 5.3). Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, а також винагороду в порядку та строки відповідно до заяви останнього (п.п. 4.1 - 4.8 Умов), проте свої зобов'язання не виконав. Згідно п. 4.7 Умов при порушенні позичальником визначеного в заяві строку погашення заборгованості, така заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. З цього моменту здійснюється нарахування відсотків, відповідно до п. 4.2 вищевказаних Умов. Так, п. 5.1 Умов передбачено право Банку нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 01 грн. 00 коп. за кожен день прострочення платежу. Нарахування вказаної неустойки на прострочену суму здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано (п.5.4 Умов). Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з цим станом на 26.02.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 27238,88 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 799,12 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 9545,13 грн.; - пені у сумі 15121,35 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1273,28 грн. (процентна складова). Що стосується вимог про стягнення суми пені, то суд виходить з того, що ч.3 ст. 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за Конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№ 7-рп/2013) рекомендовано Верховній Раді України законодавчо врегулювати питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобов'язань у відносинах споживчого кредитування. З розрахунку, наданого Банком, видно, що розмір заявленої до стягнення пені (15121,35 грн.) значно перевищує заборгованість відповідача за тілом кредиту. Разом з тим, відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України одним із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільних прав та інтересів. За такого, враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10000 грн. 00 коп. Крім того, п.5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. + 5 % від суми заборгованості - 1017,21 грн. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення в сумі 243,6 грн.

Outcome: partial