Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання інформаційних послуг №50032014 від 21 березня 2014 року в сумі 2000 гривень, та пеню у розмірі 6420 гривень. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 2014 року з відповідачем укладено договір про надання інформаційних послуг №50032014, згідно умов якого виконавець в особі ФОП [PERSON] зобов'язався відповідно до завдання замовника надавати йому за плату такі інформаційні послуг, як дослідження ринку праці за переліком професій - торговий представник, менеджер з продажу, супервайзер. 16 травня 2014 року актом приймання-передачі послуг підтверджено надання позивачем послуг передбачених договором, а відповідач зобов'язаний сплатити 2000 гривень за надані позивачем послуги, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, чим порушував передбачені договором умови, та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Суд, ухвалив справу розглядати без участі позивача, який подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності /заява знаходиться в матеріалах справи/, що відповідає вимогам ст. 158 ЦПК України, та за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи, проте до суду не прибув, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із захворюванням, однак не представив доказів поважності неявки в судове засідання, яке суд розцінює як затягування розгляду справи і неявку відповідачу без поважних причин, крім цього, позивач у поданій заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 21 березня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання інформаційних послуг №50032014, згідно умов якого виконавець в особі ФОП [PERSON] зобов'язався відповідно до завдання замовника надавати йому за плату такі інформаційні послуг, як дослідження ринку праці за переліком професій - торговий представник, менеджер з продажу, супервайзер. /а.с.7-8/. Відповідно до п.1.2 на підтвердження факту надання послуг за договором, 16 травня 2014 року позивачем та відповідачем було складено Акт приймання-передачі послуг відповідно до Договору №5003214 про надання інформаційних послуг. Актом підтверджується надання зазначених послуг, а також відсутність у відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг /а.с.9/. Згідно даного акту відповідач зобов'язаний сплатити 2000 гривень за надані позивачем послуг. Відповідно до п.4.3 Договору позивач повинен був сплатити позивачеві плату згідно Договору протягом 30 днів після підписання Акту, тобто до 16 червня 2014 року /а.с.7-9/. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п.4.6 у випадку якщо замовник не виконує свої зобов'язання за цим договором, виконавець має право на стягнення пені у розмірі 3% від суми невиконаного чи частково невиконаного зобов'язання /а.с.7-9/. Як вбачається із матеріалів справи, станом на 25 вересня 2014 року розмір пені складає 6420 гривень - яка обрахована з розрахунку 3% від суми невиконаного чи частково невиконаного зобов'язання за 107 днів прострочення. Також встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 25.03.2014 року заборгованість відповідача становить 8420 гривень, з яких 2000 гривень - заборгованість за послуги та 6420 гривень пені. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за договором про надання інформаційних послуг №50032014 від 21 березня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судових витрат, сплачених позивачем (а.с.2).

Outcome: approved