Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

12 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила суд: -встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дмитрівка Новомосковського району Дніпропетровської області, померлого [INFO] в с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] ; -внести зміни до актового запису № 12 від 10 вересня 2010 року, зроблений виконкомом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про народження [PERSON] , [INFO] : записати батьком дитини [PERSON] , громадянина України, [INFO] , уродженця с. Дмитрівка Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначає, що з 2000 року вона проживала однією сім`єю і перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , але їхні подружні стосунки були припинені. В подальшому [PERSON] та [PERSON] мали намір зареєструвати шлюб. Вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] 10 вересня 2010 року вони звернулися у виконком Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з метою реєстрації народження дитини. Працівник сільської ради повідомила, що [PERSON] не може зареєструвати своє батьківство стосовно дитини, оскільки він перебуває в іншому шлюбі, який не розірваний. В актовому записі № 12 від 10 вересня 2010 року про народження сина, [PERSON] була зазначена матір`ю, запис про батька проведений за її прізвищем - « [PERSON] », а ім`я та по батькові за її вказівкою - « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] раптово помер. На момент його смерті він не був записаний батьком їхнього спільного сина. Між тим, заявник наполягає на тому, що батьком дитини є [PERSON] , який помер [INFO] . Останній не мав іншої сім`ї, не залишив заповіту, однак завжди проживав разом з сином, визнавав своє батьківство щодо сина, ніколи не відмовлявся від нього, належним чином виховував свої батьківські обов`язки, піклувався про нього. Наразі, встановлення батьківства дитини необхідне заявникові для реалізації прав дитини щодо спадщини та отримання соціальних виплат щодо втрати годувальника. У зв`язку з вищевикладеним, заявник, посилаючись на вимоги ч.3 ст.128, ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 135 СК України, звернулася до суду з зазначеною заявою. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрите провадження у справі. В судове засідання заявник не з`явилася, від представника заявника - [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду подано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 10 вересня 2010 року, у відповідності до якого [PERSON] народився [INFO] в с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області, про що 10 вересня 2010 року виконкомом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складений відповідний актовий запис №12, батьками дитини значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Судом встановлено, що на момент народження [PERSON] його матір не перебувала у шлюбі з будь-яким чоловіком, тому відомості про батька дитини були внесені зі слів матері, відповідно до вимог ст. 135 СК України. Крім того, суду подано акт від 06 листопада 2019 року, затверджений в.о. секретаря Попасненської сільської ради, у відповідності до якого [PERSON] , дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , також разом з ними з 2000 року проживав співмешканець [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7), даних про наявність спадкоємців померлого судом не знайдено. Правовідносини щодо встановлення факту батьківства врегульовані наступними нормами закону. Так, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126,127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Згідно п.7 вказаної постанови у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст.76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Аналіз поданих заявником письмових доказів у сукупності з поясненнями [PERSON] є переконливими для суду та такими, що дають суду підстави для встановлення факту батьківства [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: partial