Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

15.03.2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.10.2012 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис №84. Від даного шлюбу у них народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач щомісячно не виплачує аліменти. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, позивачка просить стягнути з нього на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі по 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, але надали заяву, згідно якої просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей просили задовольнити в повному обсязі (а.с.19). Відповідач в судові засідання двічі не з'явився. Відповідно до довідки Арцизької міської ради Одеської області від 28.03.2017 року за №308 гр.[PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином (а.с.20-24). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.3) 06.10.2012 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] у відділі ДРАЦС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис №84. Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.04.2015 року (а.с.4), серії [NUMBER] від 27.03.2014 року (а.с.5) та серії [NUMBER] від 03.01.2013 року (а.с.6) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З довідки, виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області №319 від 13.02.2017 року (а.с.7), вбачається, що [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою ВР України №789-ХІІі від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачкою по справі поставлена вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: «кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, їх потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дітей, відсутність або наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, а також того, що відповідач не має постійного доходу, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум складає для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Виходячи з розміру вимог позивачки [PERSON], відсутності доказів матеріальної спроможності відповідача [PERSON] сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, приймаючи до уваги законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років, рівний обов'язок батьків щодо утримання дітей тощо, обґрунтовано визначити до сплати аліменти на 3 дітей в твердій грошовій сумі рівній 2 100 грн. щомісячно із розрахунку по 700 грн. на кожну дитину. Визначення розміру аліментів із розрахунку по 700 грн. на одну дитину не є меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, такий розмір узгоджується з положеннями ст.182 СК України (1426,00 грн.: 100% х 30 % = 427 грн. 80 коп.). При цьому, слід зазначити, що ст.192 СК України закріплено, право платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, тощо звернення до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Позов до суду пред'явлений 15 березня 2017 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей повинні стягуватися з указаної дати. Відповідно до п. 1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного закону п.3 ч.1 ст.80, ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного Процесуального Кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial