Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

03.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Прокуратури Приморського району м. Одеси, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб Прокуратури Одеської області та Прокуратури Приморського району м. Одеси, які в порушення ст.214 КК України не розглянули її заяву 25.09.2013 року про скоєння злочину, не зареєстрували її в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, у зв'язку з чим завдали їй моральних і психічних страждань і переживань. Вона вимушена була звертатися до суду з заявами за захистом своїх прав, витрачати свій час та кошти, щоб прокуратура виконала свої обов'язки та прийняла і розглянула її заяву, зареєструвавши в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Матеріальна шкода, яка їй завдана, складається з грошових витрат у розмірі 124 грн., які вона понесла у зв'язку з явкою до суду, для розгляду її заяви на неправомірну бездіяльність Прокуратури Одеської області та Прокуратури Приморського району м. Одеси. Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн. Крім того, [PERSON] просила стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, понесені нею під час розгляду цієї справи. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Прокуратури Приморського району м. Одеси та Прокуратури Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у запереченнях на позов. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи та пояснення позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 року скарга [PERSON] задоволена, визнано бездіяльність Прокуратури Приморського району м. Одеси, Прокуратури Одеської області такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та зобов'язано прокуратора Приморського району м. Одеси розглянути заяву [PERSON] від 25.09.2013 року та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по її заяві щодо скоєння кримінальних правопорушень посадовими особами Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 356, 367, 382 КК України. Викладені обставини встановлені у судовому рішенні, що набрало законної сили, тому за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення. Однак, як убачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбачених зазначеним Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Враховуючи ту обставину, що ухвалою суду, що набрала законної чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб Прокуратури Приморського району м. Одеси та Прокуратури Одеської області, то суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів Прокуратури Одеської області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500 (п'ятсот) гривень та стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів Прокуратури Приморського району м. Одеси, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500 (п'ятсот) гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку, що в її задоволенні необхідно відмовити, оскільки згідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 124 грн. у вигляді транспортних витрат позивача для приїзду до суду при розгляді скарги на бездіяльність Прокуратури Приморського району м. Одеси та Прокуратури Одеської області, за наслідком розгляду якої була винесена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 р. по справі № 522/27047/13-к, якою підтверджена незаконність бездіяльності Прокуратури Приморського району м. Одеси та Прокуратури Одеської області щодо розгляду заяви [PERSON] на скоєний злочин, оскільки ці витрати є не майновою шкодою, а є витратами, пов'язаними з явкою до суду. Транспортні витрати позивачки на проїзд до суду з іншого населеного пункту не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Отже, ЦПК України передбачено компенсацію стороні, на користь якої ухвалено рішення лише добових та втраченого заробітку, проте не передбачено компенсацію витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту. Враховуючи викладене,

Outcome: partial