Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

20 лютого 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з [PERSON], 16.09.1976р.н., і/н [NUMBER] на користь сина [PERSON] (01.01.1999р.н.) на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму з дати подання позову до досягнення сином 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 17.07.1998 р., від якого у них народився син - [PERSON], 11.01.1999р.н. Після розірвання шлюбу у 2006 році син залишився проживати з позивачем. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2006р. було вирішено щомісячно стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], 11.01.1999р.н., у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, на користь матері [PERSON], починаючи стягнення з 29.09.2006р. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчання у середній загальноосвітній школі №46 м.Дніпра, згідно довідки №653 від 16.02.2017р. Крім цього, після закінчення школи, син планує продовжити навчання у вищому навчальному закладі та отримати професію. Дитина з 2004 року стоїть на обліку у лікарів, позивач працює у бюджетній сфері, а батько ніякої матеріальної допомоги синові не надає. Відповідач є приватним підприємцем та власником магазину, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу. У звязку із вищевикладеним позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні просив суд прийняти рішення згідно з чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 17 липня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №242, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КИ №048682 (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], 11.01.1999р.н., серії І-КИ №017749, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська від 23.03.1999р., у графі відомостей про батька зазначено відповідача (а.с.2). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КИ №051368, що видане 12.12.2006р. Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.3). Відповідно до виконавчого листа Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №2-4562/06 від 20 жовтня 2006 року з відповідача на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання [PERSON], 11.01.1999р.н., до його повноліття (а.с.7). Довідкою № 653 від 16.02.2017р., яка видана директором СШ №46 [PERSON], підтверджується, що [PERSON] дійсно навчається у КЗ освіти "Середня загальноосвітня школа №46" (а.с.4). Відповідно до ч.10 ст.7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції ООН про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно із ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст.199 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина з 20 лютого 2017 року. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є батьком [PERSON], який проживає разом із позивачем, є повнолітнім та навчається, зважаючи на те, що позивач працює, але має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, іншу державну грошову допомогу не отримує, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання допомоги, отже, цивільний позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, так як вимоги в частині стягнення аліментів до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання передчасно заявлені, оскільки продовження навчання в іншому учбовому закладі після закінчення школи, не позбавляє права позивача на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на час навчання, а суд не може задовольняти позовні вимоги, що заявлені на майбутнє. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial