Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

31 серпня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2007 року. Однак спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на суть сімейного життя, виниклу відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та суперечки. Почуттів любові та взаємоповаги між сторонами не зберіглося. На теперішній час спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки припинені, спір про розподіл майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час між сторонами відсутній. Просив позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. 22 вересня 2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком дітей, однак з листопада 2014 року ухиляється від покладених на нього сімейним кодексом обов'язків та добровільно не здійснює матеріальну підтримку на утримання неповнолітніх дітей. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову і до досягнення кожною дитиною свого повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не з"явився, про час та дату судового розгляду належним чином був повідомлений, надав до суду заяву згідно якої просив розглядати справу у його відсутності надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача, адвокат Мурадов А.Л., який діє на підставі договору про надання правової допомоги в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та навів доводи аналогічні викладеним у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги відповідачки визнав частково та не заперечував проти стягнення з позивача за первісним позовом аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від доходів позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем мотивуючи це тим, що на її думку позовна заява написана не позивачем, оскільки в ній присутні певні суперечності стосовно їх спільних дітей. Свої зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, навівши доводи аналогічні викладеним у позові, просила суд їх задовольнити. Суд вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази встановив наступне. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2007 року, що підтверджується актовим записом про шлюб № 6 від 18.09.2007 року виданим виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, виникло відсутність взаєморозуміння, зникло бажання збереження родини, почуттів любові та взаємоповаги між сторонами не зберіглося. Спільного господарства сторонами не ведеться, на теперішній проживають окремо, спір про поділ майна та визначення місця проживання дітей - відсутній. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, оскільки їх зміст не має відношення до предмету спору в частині розірвання шлюбу, крім того [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала фактичних обставин справи та викладених в позові мотивів розлучення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, той факт, що наданий судом строк для примирення не приніс позитивного результату, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідач в судовому засіданні не спростувала фактичних обставин справи. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до наступного. Непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Більш того, навіть факт позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку сплачувати аліменти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки про склад родини від 22.09.2016 року виданої виконавчим комітетом Слов'янської міської ради неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що у Слов"янському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі ? частини від його доходів. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] погоджується з обов'язком по стягненню аліментів на утримання неповнолітніх дочок в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. Таким чином, враховуючи передбачений законодавством обов'язок позивача по утриманню своїх неповнолітніх дітей, його майновий стан, який на думку суду дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а також наявність в нього іншого зобов'язального стягнення та з урахуванням власних матеріально побутових і соціальних потреб позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] та про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial