Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У червні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в сумі 150 296,84 грн. за кредитним договором № CL-244641 від 04.12.2019. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.12.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-244641, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 120 000,00 грн. зі сплатою 35% річних та строком повернення до 03.12.2024. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 27.05.2021 утворилася заборгованість у розмірі 150 296,84 грн. що складається із: 114 963,46 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту; 35 333,38 грн. - суми заборгованості за відсотками. Крім того, зазначає, що [PERSON] на момент укладення кредитного договору перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] , а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, є правові підстави визначити її солідарним відповідачем. Також зазначає, що вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020, відповідно до якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 27.08.2021 відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін, судове засідання призначено на 04.10.2021. Розгляд справи 04.10.2021 відкладено на 16.11.2021 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 16.11.2021 сторони не з`явились. 11.11.2021 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просит суд розгляд справи проводити без участі його представника, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не з`явилися, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від них до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Виклик відповідачів у справі до суду був здійснений через оголошення, які було оприлюднено на офіційному сайті Деснянського районного суду м. Києва. Також відповідачам направлялась поштова кореспонденція за адресою їх останнього відомого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, відповідачі вважаються такими, що повідомлені про час та місце судового розгляду. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 04 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-24464, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 120 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 70014445 від 04.12.2019. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п. 2.4 Кредитного договору (п. 3.1 Договору). Відповідно до п. 2.4 Договору позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 120 000,00 грн. Пунктом 2.3 Договору встановлено термін кредитування - 60 місяців терміном до 03 грудня 2024 року. Згідно з п. 4.1 Договору передбачено, що Відповідач сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг Позичальник сплачує Банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Пунктом 6.2 Договору визначено, що Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 Щомісячних платежів по 4299 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми Щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 04.12.2019 до 03.12.2024 погашаються в однаковому порядку. Згідно з п. 6.3 Договору повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 Кредитного договору). Пунктом 6.9 Договору передбачено, що банк, у випадках передбачених п. 3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Шляхом підписання цього Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк»; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також іншою інформацією про споживчий кредит та інше (п.10.4 Договору). Відповідач був ознайомлений, прийняв усі умови договору, зобов`язувався їх виконувати, що також підтверджується доданим до позовної заяви паспортом споживчого кредиту. Позивач направив відповідачу-1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості № 17/2021 від 19.04.2021, що підтверджується описом вкладення у лист та копією чека АТ «Укрпошти». Проте 12.05.2021 досудова вимога повернулася відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим станом на станом на 27.05.2021 утворилася заборгованість у розмірі 150 296,84 грн. що складається із: 114 963,46 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту; 35 333,38 грн. - суми заборгованості за відсотками, що підтверджується поданими позивачем розрахунками заборгованості та довідкою про рух коштів по рахунку в період з 04.12.2019 по 27.05.2021. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL-24464 від 04.12.2019 у солідарному порядку з відповідачки [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, з огляду на таке. Так, згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя (п. 47 - 52 вказаної постанови). Відповідно до частини першої статті 31 Цивільного кодексу України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до Анкети-заяви № CL-24464 від 04.12.2019 відповідач-1 вказав, що ціллю отриманого ним за цим Договором кредиту є купівля автомобіля. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що кошти, отримані в кредит, були використані на купівлю автомобіля. Крім того, шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Судом встановлено, що дружина позичальника [PERSON] згоду на отримання кредиту [PERSON] не надавала. Тому, оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № CL-24464 від 04.12.2019 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог банку до дружини позичальника [PERSON] немає. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 270,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: partial