Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 07 березня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 126. В обґрунтування позову зазначала, що 07 березня 2017 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя. Тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. На даний час їхній шлюб носить суто формальний характер, між подружжям втрачені почуття любові та поваги, відновлення сімейних відносин неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу за домовленістю між сторонами їхня дочка буде проживати разом із матір`ю, а відповідач як батько буде брати участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 126. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, суд дійшов висновку, що укладений 07 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду цього позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2174193226.1 від 24 червня 2021 року. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору в розмірі 454 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved