Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

25 січня 2013 року, відповідно до штемпелю на конверті, до Слов`янського міськрайонного суду звернулось ПАТ КБ "Надра" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» № 724247 від 20 грудня 2007 року в сумі 67863,12 грн., також просило стягнути судові витрати по справі: судовий збір у сумі 678, 63 грн.. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що 20 грудня 2007 року позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір «Автопакет» № 724247, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 45130 грн. зі сплатою 19,5 % річних та кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2012 року. Своєчасно зобов`язання відповідачем за кредитним договором не виконані. Станом на 04 жовтня 2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором складається із: -заборгованості за кредитом 34478 грн. 19 коп. -заборгованості за нарахованими відсотками - 22255 грн. 79 коп. -пені за прострочення сплати кредиту 3811 грн. 18 коп. -пені за прострочену сплату нарахованих відсотків 2804 грн. 95 коп. -штрафу у розмірі 10% за порушення п.4.3.2., відповідно до п. 5.2. Кредитного договору в сумі 4513 грн. З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом, яка станом на 04 жовтня 2012 року становить 67863,12 грн.(а.с.1). Представник позивача Калантай М.А., який діє на підставі довіреності № 13-11-13471 від 19 грудня 2018 року, у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутності, позов визнав частково, просить розстрочити рішення суду у зв`язку із скрутним матеріальним станом положенням, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 31 січня 2013 року позовну заяву повернуто для направлення до іншого суду за підсудністю(а.с.2). Ухвалою апеляційного суду від 11 березня 2013 року прийнято апеляційну скаргу на ухвалу суду від 31 січня 2013 року, поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження(а.с.20). Ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2013 року підготовку до апеляційного розгляду закінчено, призначено справу до розгляду(а.с.22). Ухвалою апеляційного суду від 25 березня 2013 року ухвалу суду першої інстанції від 31 січня 2013 року скасовано(а.с.26-27). Ухвалою суду від 09 квітня 2013 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду(а.с.36). Ухвалою суду від 14 травня 2013 року прийнято рішення про заочний розгляд справи(а.с.65). 14 травня 2013 року прийнято по справі заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі(а.с.66). 14 грудня 2018 року ухвалою суду заяву про скасування заочного рішення залишено без руху(а.с.80-81). 29 грудня 2019 року ухвалою суду заяву про скасування заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судового засідання(а.с. 85). Ухвалою суду від 09 січня 2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження(а.с. 89 - 90). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2007 року між позивачем ПАТ «Надра Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір «Автопакет» № 724247, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 45130 грн. зі сплатою 19,5 % річних та кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2012 року(а.с. 48-51). Відповідач [PERSON] в порушення умов п. 2.2.1, 2.2.3 кредитного договору не погашав своєчасно кредитну заборгованість, відсотки, у зв`язку з чим, станом на 04 жовтня 2012 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 34478,19 грн., та по відсоткам в сумі 22255,79 грн.(а.с.52-53). Відповідно до вимог п.5.1. кредитного договору позивачем була нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 3811,18 грн., пеня за прострочену сплату нарахованих відсотків в сумі 2804, 96 грн.(а.с. 52-53). Крім того позивачем відповідачу був нарахований штраф 10% за порушення п. 5.2 кредитного договору 4513,00 грн.(а.с. 52-53) Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, \~належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що боржник [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню. Розв`язуючи спір в частині стягнення пені та штрафів, суд виходить з таких міркувань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України,\~згідно з\~якими пенею\~є грошова\~сума,\~яку боржник\~повинен передати\~кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України)\~з першого\~дня прострочення\~та до\~тих пір,\~поки зобов`язання\~не буде\~виконане.\~Період,\~за який\~нараховується пеня\~за порушення\~зобов`язання,\~не обмежується.\~Її розмір\~збільшується залежно\~від тривалості\~порушення зобов`язання.\~Тобто пеня\~може нараховуватись\~на суму\~невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. За таких\~обставин,\~враховуючи те,\~що відповідачем\~не виконувався\~обов`язок щодо сплати ним кредиту та відповідно процентів за його користування, позивачем правомірно нараховано пеню за прострочення тіла кредиту та відсотків за рік, що передує даті звернення до суду, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позов щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу суд виходить з наступних положень чинного законодавства, правових позицій ВСУ, ВС та встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних їм доказів. Згідно із статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц та підтверджений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 344/15777/14-ц (провадження № 61-2609св18). Відповідно до п.4.2.5 кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо відповідач несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5.1. цього договору передбачено, що в разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів з погашення кредиту (кредитної ліні) позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. Згідно із п.5.2 кредитного договору, у разі порушення відповідачем виконання зобов`язань за підпунктами 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок. Таким чином, у пункті 5.1. вказаного кредитного договору було передбачено відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, а в пункті 5.2. цього договору - за порушення інших умов кредитного договору. В п.4.3.2. кредитного договору зазначається, що позичальник повинен суворо дотримуватися положень цього договору. Слід зазначити, що відповідно до розрахунку та змісту позовної заяви штраф нарахований за порушення п.4.3.2.кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позичальником передбачених підпунктами 4.3.1., 4.3.7., 4.3.9. та 4.3.10. цього кредитного договору, а зміст п.4.3.2 передбачає загальне положення кредитного договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу. Відповідачем подано клопотання про розстрочення судового рішення, посилаючись на скрутне матеріальне становище у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. В обґрунтування клопотання судом досліджено довідку про заробітну плату, де зазначено, що заробітна плата становить 10842 грн. 60 коп. без урахування обов`язкових платежів, довідку про призначення групи інвалідності, за якою відповідач є інвалідом другої групи безстроково та чеки на ліки, за якими відповідач витратив за червень 2019 року кошти на лікування в сумі 2590 грн. 00 коп.. Відповідно до п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК України, в резолютивній частині рішення може бути зазначене розстрочення виконання рішення. Із змісту п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, вбачається, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом при ухваленні самого рішення. Із змісту ст. 435 ЦПК України\~вбачається, що за заявою сторони суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання\~про відстрочення\~чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Із змісту п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року вбачається, що суд, який ухвалив рішення, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити його виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Із змісту п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, вбачається, що визначення порядку виконання рішення суду, надання розстрочки виконання зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Суд приймає до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, а саме, те, що відповідач є інвалідом другої групи, має витрати на лікування, з врахуванням яких, хоч і отримує постійний дохід, однак на думку суду він не є достатнім, оскільки з вирахуванням обов`язкових платежів із заробітної плати, витрат на лікування, та відповідач позбавлений можливості сплатити одноразово суму боргу, внаслідок чого рішення суду виконане не буде, натомість борг буде збільшуватися. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про можливість розстрочення суми боргу за кредитним договором на 12 місяців. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 678 грн. 63 коп. (а. с. 47). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 631,13 грн., оскільки позов судом задоволений частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 93 %, отже 631,13 грн. становить 93 % від суми 678,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial