Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

07.11.2017 року позивач звернувся з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого структурного підрозділу-Житомирська філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси, співвідповідача [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Позивач в обгрунтування позовних вимог вказав, що слідчим відділом Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні№12017060020004143 від 02.08.2017 року, зареєстрованому за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Бондарчуком М.М. 02.08.2017 р., було вилучено автомобіль марки «Sіtгоеn Вегlіпgо», реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться у його користуванні (доручення від 09 березня 2017 року). У подальшому слідчим у кримінальному провадженні транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадження та залишено на зберіганні на майдан1-: і тимчасового тримання за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 15.08.2017 року у справі № 295/8841/17 слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Бондарчука О.М. зобов'язано повернути позивачу транспортний засіб, оскільки арешт на останній не накладався, що, в свою чергу, позбавляє орган досудового розслідування права утримувати тимчасово вилучене майно. На виконання ухвали слідчого судді, слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП Житомирській області винесено постанову від 26.08.2017 року про закриття кримінального провадження, якою визначено повернути транспортні засоби законним власникам. З метою безоплатного отримання транспортного засобу, позивач звернувся до Житомирської філії державного підприємства «Інформ-ресурси», яка обслуговує майданчик зберігання транспортних засобів, розташований за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир, однак у безоплатному повернення транспортного засобу було відмовлено. Представниками Житомирської філії державного підприємства «Інформ-ресурси було виставлено рахунок за зберігання транспортного засобу, який він повинен сплатити для отримання автомобіля. Грошові кошти в сумі 720 грн. 00 коп. в якості плати за зберігання транспортного засобу ним було сплачено на розрахунковий рахунок Фізичної особи -підприємця [PERSON], що підтверджується квитанцією №008328254541 від 21.08.2017 року (а.с. 1), після чого йому повернули автомобіль. Позивач вважає, що грошові кошти в сумі 720 грн. 00 коп. є майном, одержаним відповідачем без достатньої правової підстави. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 35). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надіслала до суду заперечення, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та вказала, що позивачу рахунки на оплату за зберігання транспортного засобу не надавались, а чек на суму 720,00 грн. (а.с. 14) не має ніякого відношення до діяльності Житомирської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Співвідповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Бондарчуком М.М. 02.08.2017 р., було вилучено автомобіль марки «Sіtгоеn Вегlіпgо», реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться у його користуванні (доручення від 09 березня 2017 року). Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 15.08.2017 року у справі № 295/8841/17 слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області. Бондарчука О.М. зобов'язано повернути позивачу транспортний засіб, оскільки арешт на останній не накладався, що, в свою чергу, позбавляє орган досудового розслідування права утримувати тимчасово вилучене майно. Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Вилучення транспортного засобу проведено в межах кримінального провадження К 12017060020004143 від 02.08.2017, за ознаками злочину, передбаченого ст. 198 КК України Зважаючи на викладене, для надання оцінки діям ДП «Інформ-ресурси» в особі відокремленого структурного підрозділу - Житомирської філії, необхідно застосувати положення нормативно-правових актів, які регулюють суспільні відносини, що виникають у сфері кримінального судочинства. У відповідності до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного, або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше таке майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Наведена норма закону є імперативною та безальтернативною для органу до судового розслідування, установлює обов'язок негайного повернення тимчасово вилученого майна без вказівки на необхідність сплати будь-яких грошових коштів за його зберігання. Арешт на транспортний засіб, у порядку, визначеному КПК України, не накладався, шо підтверджується ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 15.08.2017. Оскільки транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, питання, пов'язані з його зберіганням, як вбачається з ч. 2 ст. 100 КПК України, регулюються у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», зі змінами та доповненнями, затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. У відповідності до п. 20 Порядку № 1 зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Згідно п. 27 Порядку № 1 схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв'язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати, пов'язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, є різновидом процесуальних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 123 КПК України витрати, пов'язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Згідно п. 32 Порядку № 1 фінансування витрат, пов'язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Таким чином, кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено плати за зберігання органом досудового розслідування речових доказів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем [PERSON] надано суду достатньо належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-78 ЦПК України. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди в зв'язку з завданої позивачу немайнової (моральної) шкоди; перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання, їх тривалість. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з співвідповідача на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, підлягає 15000 грн., що буде відповідати тим переживанням, які він пережив. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з співвідповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1280,00 грн.

Outcome: partial