Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачів [PERSON] підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради, [PERSON] підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просять суд: 1)розірвати договір № 391 від 06 липня 2000 року на відпуск теплової енергії для потреб опалення до квартири [ADDRESS], який був укладений між ними, позивачами, та відповідачем [PERSON] підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради, у звязку з невиконанням відповідачем умов цього договору, а також розірвати з тих самих підстав додаткову угоду до договору № 010648 від 25 лютого 2009 року, та додаткову угоду до договору № 101648 від 2016 року, припинивши теплопостачання та нарахування оплати за теплопостачання до квартири № 62 та № 63 в будинку № 95 по пр. Слобожанському у місті Дніпрі; 2)визнати за ними, позивачами, право на отримання технічних умов, замовлення та виготовлення проекту на виконання будівельно-технічних робіт та виконанню таких робіт по відключення квартири № 62 та квартири [ADDRESS], від мереж теплопостачання, з залученням проектних та підрядних організацій, що мають відповідні дозволи на виконання таких робіт, без узгодження всіх вищевказаних заходів з відповідачами. В обґрунтування вищевказаних позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони починаючи з 2000 року по квітень 2016 року включно користувалися тепловою енергією по опаленню належних їм на праві спільної власності двох квартир - № 62 та № 63 в будинку № 95 по пр. Слобожанському у місті Дніпрі. З часу придбання квартири [ADDRESS] з них не був зареєстрований у даній квартирі, ніким із них ніколи не укладався договір щодо теплопостачання, а постачання газу до квартири № 63 було одразу ж припинено за узгодженістю з відповідною установою і до цього часу в квартирі газопостачання відсутнє. У квартирі [ADDRESS] споживачем тепла досі рахується її колишній власник [PERSON], який колись, ймовірно, укладав договір з теплопостачальною організацією. До квітня 2016 року вони сплачували послуги які згідно платіжних повідомлень, які приходили на ім'я колишнього власника [PERSON] по особовому рахунку № 600-60463. По даній квартирі вони не мають будь-якої заборгованості. 06 липня 2000 року між ними та Дніпропетровськом міським державним комунальним підприємством теплових мереж «Дніпротепломережа» було укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення до квартири [ADDRESS]. До даного договору було надано особовий рахунок № 6732/12. Газопостачання до вказаної квартири № 62 відсутнє взагалі. В подальшому, 13.02.2002 року, у звязку із зміною співвласника двох зазначених вище приміщень, а саме з гр. [PERSON] на [PERSON], останній став новим співвласником вищевказаного приміщення. 25 лютого 2009 р. між ними та відповідачем-1 було укладено додаткову угоду до договору № 010648 на постачання теплової енергії, по особистому рахунку № 010648. Після смерті 14.07.2012р. одного із співвласників - [PERSON], на його частину обох квартир відкрилась спадщина, спадкоємцем майна якого стала донька останнього - позивач [PERSON], яка прийняла спадщину, згідно з вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України. На початку 2016р. між ними та відповідачем-1 була укладена інша додаткова угода до договору № 010648 про постачання теплової енергії, по особистому рахунку № 010648. За весь час теплопостачання вони сплачували вказані відповідачем грошові суми на зазначені особові рахунки, і на сьогоднішній день не мають будь-якої заборгованості по сплаті за отриману теплоенергію. Отже, вони, як споживачі наданих їм послуг по теплу, належним чином виконували умови договору між ними та відповідачем щодо кв. № 62 в цьому будинку, та навіть без будь-якого договору сплачували за спожите тепло також і по кв. № 63 в цьому ж будинку. Вони, споживачі теплової енергії - чотири співвласники обох вказаних приміщень, наразі прийшли до висновку про необхідність припинення теплопостачання в їхню квартиру № 63 цього будинку, яка є житловим приміщенням, та в квартиру № 62 цього ж будинку, яка ще з 2000 р. була виведена з складу жилого приміщення, і є нежитловим приміщенням, оскільки вони не бажають надалі отримувати від відповідачів теплову енергію, та не потребують її. 03 серпня 2016 року вони письмово звернулись до директора КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» з двома заявами, з проханням розірвати укладений в 2000р. договір про теплопостачання в кв. № 62, будинку № 95, по пр. Слобожанському, у м. Дніпрі, та припинити теплопостачання до цього нежитлового приміщення, а також з проханням припинити теплопостачання до квартири № 63 в цьому ж будинку № 95, по пр. Слобожанському, у м. Дніпрі, по якій вони взагалі не укладали ніяких договорів і не зареєстровані в ній, та зазначали, що для цього є всі технічні можливості щодо відключення квартир від мережі теплопостачання без ускладнень. 31 серпня 2016 року вони отримали відповідь з КП «ДМТМ», яка фактично являється відмовою у задоволенні їхнього прохання. Відповідач -1 рекомендував їм звернутися з цим питанням до Дніпровської міської Ради, хоча для органів місцевого самоврядування розірвання договорів не є їх компетенцією. Ці питання регулюються цивільним законодавством України. Вважають таку відмову відповідача лише відпискою, оскільки останнє унеможливлює споживача самовільно вирішувати питання про отримання теплопостачання, та є навязуванням їм непотрібних послуг з теплопостачання. У будь-якому разі, вони переконані, що сторона договору - постачальник - не має права і не може навязувати їм отримання тих послуги, в яких у них немає потреби. Це ж стосується також і відповідача-2 КП «Теплоенерго», який також не може надавати послуги без їхньої згоди та домовленості. З останнім вони взагалі не підписували угод. Отже, оскільки вони, споживачі, завчасно попередили постачальника про розірвання договору до його закінчення, не мають заборгованості по оплаті за їхні обидві квартири, тому є всі законні підстави для розірвання укладеного договору на випадок відмови постачальника розірвати договір та припинити теплопостачання. Отже, через їхнє завчасне попередження про розірвання договору не йде взагалі мова про пролонгацію договору. Законною підставою для розірвання договору про теплопостачання до [ADDRESS] є той самий випадок про їхнє завчасне попередження, що встановлено /обумовлено/ п.7.1 цього договору, про що конкретно зазначено в ч.2 ст.651 ЦК України. Що стосується теплопостачання до квартири [ADDRESS], то, як вони зазначали, ніякого договору взагалі між ними і постачальником не було, але в будь-якому разі вони також попередили відповідача про необхідність припинення дії по постачанню їм тепла, в якому у них немає потреби, а отже, в такому разі вони ніяким чином не зобовязані сплачувати за ті послуги, які їм непотрібні, і відповідач не має права навязувати їм свої послуги. Після того, як вони дізналися 07.11.2016 року про зміну постачальника теплової енергії, тобто, про наявність постачальника - КП «Теплоенерго», вони зверталися і до нього з аналогічним проханням щодо припинення постачання їм теплоенергії, однак їм було в цьому відмовлено. Вважають таку відмову лише відпискою, а усну відмову відповідач, небажанням змінювати налагоджений спосіб теплопостачання та втрачати споживачів оскільки ці відмови направлені на унеможливлення споживача самовільно вирішити питання про отримання теплопостачання, та на навязування їм непотрібних послуг з теплопостачання. Оскільки угоду про теплопостачання вони укладали саме з відповідачем-1, а тепло продовжує надходити від відповідача-2, то вони вважають за необхідне залучити в якості співвідповідача нинішнього постачальника - КП «Теплоенерго». Оскільки ніякими іншими шляхами владнати це непорозуміння з відповідачами не вдається, то ми і змушені звертатися до суду з даним позовом про захист своїх прач інтересів як споживачів послуг, які їм надають відповідачі. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали предявлений позов та просили його задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позиції посилалися на викладені у позовній заяві обставини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але завчасно сповістила суд про можливість розгляду справи за її відсутності. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували і у позовних вимогах просили відмовити у повному обсязі. Представник [PERSON] підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради посилався на викладені у письмових запереченнях обставини. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах є власниками квартир № 62 та № 63, у буд. № 95, по пр. Слобожанському, у місті Дніпрі. [PERSON] його 1/4 частка у квартирі № 62 та 1/4 частка у квартирі [ADDRESS], були відчужені шляхом укладання договорів дарування на користь [PERSON], за яким право власності на вказані частки було зареєстроване: на 1/4 частку кв. № 62 - 21.04.2005 року, а на 1/4 частку у кв. № 63 30.09.2004 року. Після смерті [PERSON] зазначені частки були успадковані його донькою [PERSON] Послуги з теплопостачання за зазначеними адресами, станом на початок 2017 року, надаються [PERSON] підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради. Судом встановлено, що 06 липня 2000 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Дніпропетровським міським державним комунальним підприємством теплових мереж «Дніпротепломережа» було укладено договір № 391 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції і гарячого водопостачання. За умовами договору (п. 1.1) постачальник зобовязався постачати теплову енергію за адресою: [ADDRESS], через котельню № 99. У пункті 7.1 договору сторони погодили, що вказаний договір укладений з 09.06.2000 року і діє впродовж року. У випадку ненадходження ні від жодної із сторін заяв про розірвання договору не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається пролонгованим на ступний рік. При заяві від одної із сторін про розірвання договору за місяць і відсутності заборгованості споживача договір може бути розірвано. При наявності заборгованості за споживачем подача теплової енергії припиняється, а договір не розривається до повного погашення заборгованості. На позивачів по зазначеному договору на кв. № 62, у буд. № 95, по пр. Слобожанському, у місті Дніпрі було відкрито особовий рахунок № 010648. По квартирі [ADDRESS] на позивачів постачальником було відкрито особовий рахунок № 600-90463 та теплопостачання здійснювалося по зазначеному особовому рахунку, приймалося позивачами та оплачувалося згідно із встановленими тарифами. У подальшому, 25 лютого 2009 року між позивачами та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору № 010648 на постачання теплової енергії, по особистому рахунку № 010648, згідно із якими у договір було внесено фактичні зміни щодо енергопостачальної організації, функції і повноваження якої за договором почало виконувати Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі», яке у подальшому змінило свою назву на Комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі». 03 серпня 2016 року позивачі з письмовою заявою звернулися до [PERSON] підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі», у якій завчасно та у строки, що відповідають п. 7.1 договору, повідомили постачальника теплової енергії про необхідність відключення приміщень квартир № 62 та № 63 від теплопостачання та зазначили про наміри щодо розірвання укладеного договору. Надали акти звірки взаємних розрахунків на підтвердження відсутності заборгованості з теплопостачання за зазначеними адресами. 19 серпня 2016 року Комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» повідомило позивачів про відмову у задоволенні їхнього звернення та посилаючись на Постанову КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», запропонувало виконати дії, у встановленому законом порядку, щодо отримання дозволу комісії міської ради на відключення від системи централізованого теплопостачання та провести необхідні заходи з оформлення належної документації. З таким рішенням і діями відповідача постачальника теплової енергії позивачі не погодилися та вимушені звернутися до суду. Судом також було встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 року № 28/12 надано дозвіл на передачу з балансу [PERSON] підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс [PERSON] підприємства «Теплоенерго» обєкти і мережі теплопостачання. Відповідно до акту приймання-передачі від 13.09.2016 року [PERSON] підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» здійснено передачу та [PERSON] підприємством «Теплоенерго» прийнято котельню за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 99, з тепловими мережами. Згідно із укладеними договором, про розірвання якого просять позивачі у позовні, саме через зазначену котельню здійснюється теплопостачання до квартир у буд. № 95, по пр. Слобожанському у місті Дніпрі, власниками яких у рівних частках є позивачі. Дана обставина також підтверджується інформаційною довідкою наданою представником КП «Теплоенерго» у судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В ч. 3 цієї ж статті передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Статтею 714 ЦК України передбачено, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що сторони у пункті 7.1 договору (що був укладений лише щодо [ADDRESS]) погодили, що при заяві від одної із сторін про розірвання договору за місяць і відсутності заборгованості споживача договір може бути розірвано. Вимоги зазначеного пункту договору були виконані позивачами, та не маючи заборгованості за послуги з теплопостачання за вказаною адресою, заздалегідь, а саме 03 серпня 2016 року позивачі повідомили постачальника теплової енергії про розірвання договору і припинення теплопостачання за вказаною адресою, а тому, у відповідності до вимог ст. 651, ст. 653, ст. 714 ЦК України, п. 24 Правил «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживачі не позбавлені права відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому їхні позовні вимоги про розірвання договору № 391 від 06 липня 2000 року на відпуск теплової енергії для потреб опалення до квартири [ADDRESS] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору та припинення постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS], суд вважає необхідним відмовити, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами в судовому засіданні позивачами не доведено існування відкритого на них особового рахунку № 600-60463 про який вони зазначають у своїй заяві, вказуючи, що саме по цьому рахунку у кв. № 63, буд. 95, по пр. Слобожанському, у місті Дніпрі, надаються послуги з теплопостачання, також як і не надано суду самого укладеного договору у формі і за змістом згідно чинного законодавства щодо надання послуг з теплопостачання за зазначеною адресою, а тому суд не має можливості дійти до обґрунтованого висновку про існування навіть й фактичних договірних відносин між сторонами щодо надання зазначеного виду комунальних послуг, та про їхнє постачання за вказаною адресою взагалі. До справи не додано навіть акту звірки взаємних розрахунків, з якого б вбачалося, що за вказаною адресою відсутня заборгованість станом на день звернення позивачів із вимогою про розірвання договору про постачання теплової енергії і припинення її постачання за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 95/63. Окрім того, суд вважає необхідним також відмовити і у задоволенні позовних вимог у частині визнання за позивачами права на отримання технічних умов, замовлення та виготовлення проекту на виконання будівельно-технічних робіт та виконання таких робіт по відключенню квартири № 62 та квартири [ADDRESS], від мереж теплопостачання, з залученням проектних та підрядних організацій, що мають відповідні дозволи на виконання таких робіт, без узгодження всіх вищевказаних заходів з відповідачами, оскільки такі позовні вимоги не узгоджуються із п. 25, п. 26 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які були затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, та якими передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до\~Закону України\~"Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Outcome: partial