Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач з липня 2016 року не проживає в зазначеному будинку. Ухвалою суду від 03.10.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Квартира належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 08.06.2012 року ВРС № 721062, зареєстрованого в реєстрі за № 1146. Вказаний факт підтверджується також копією витягу з Державного реєстру правочинів № 11426472 від 08.06.2012 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 06.08.2013 року. В квартирі зареєстрований і відповідач по справі, який в ньому не проживає з липня 2016 року, що підтверджується актом від 30.08.2019 року про фактичне постійне не проживання відповідача у квартирі, та довідкою № 14, виданою 19.08.2019 року директором КП «Житлогосп» Долгіх О .Л. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.11.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, на підставі акту від 30.08.2019 року, складеного комісією у складі сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з липня 2016 року. Тому є всі підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позовна вимога щодо примусового зняття з реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі задоволенню не підлягає, оскільки спір щодо зняття відповідача з реєстрації відсутній. Визнання судом особи такою, що втратила користування житловим приміщенням відповідно до статті 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для зняття особи з реєстрації відповідним органом, що уповноважений здійснювати реєстрацію місця проживання громадян. Позивач не зверталася до цього органу і відмову не отримувала. Тому у цій частині позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial