Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

26.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання їх неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в сумі - 14 600 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дочка на даний час навчається в Ізмаїльському гуманітарному університеті на платній основі за спеціальністю «Економіка та підприємництво». За усною домовленістю з відповідачем вона мала сплатити за І семестр навчання, а останній - за ІІ півріччя. На виконання домовленості вона оплатила два семестри першого курсу, що складає 7 300 гривень. Відповідач, в свою чергу, від витрат на навчання дочки у добровільному порядку ухиляється, тому вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і наполягала на їх задоволені. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною в п.18 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Сторона, що звертається до суду з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та обґрунтування. Так, у судовому засіданні встановлено, що 12.05.2004 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка на даний час навчається на другому курсі Ізмаїльського гуманітарного університету на контрактній основі за спеціальністю «Економіка підприємництва» (а.с.30). Згідно з індивідуальним договором про підготовку бакалавра-контрактника щорічна оплата за навчання [PERSON] становить 7 300 гривень; контрактник вносить плату рівними долями (по 50%) за кожне півріччя: за перше півріччя до 25 серпня; за друге півріччя - до 01 березня (а.с.8, 30). Як вбачається із наданих квитанцій, позивач посеместрово оплатила навчання дочки в загальній сумі 7 300 гривень (а.с.9-11), та наразі має внести плату за перший семестр другого курсу в розмірі 3 650 гривень. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.185 СК України, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача половину понесених позивачем додаткових витрат (7 300/2 = 3 650 гривень) та половину додаткових витрат, які вона має наразі понести (3 650/2 = 1 825 гривень), а саме в сумі 5 475 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України та ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial