Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Тягинської сільської ради, третя особа: голова Тягинської сільської ради Мацура Тарас Петрович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях. 09 липня 2014 року згідно розпорядження голови Тягинської сільської ради її було звільнено з займаної посади. Вважає звільнення незаконним і в зв'язку з цим просить суд: 1) визнати незаконним її звільнення з посади спеціаліста II категорії по земельних питаннях розпорядженням голови Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області №24-ос від 09.07.2014 року; 2) поновити її на роботі у Тягинській сільській раді Бериславського району Херсонської області на посаді спеціаліста II категорії по земельних питаннях; 3) зобов'язати Тягинську сільську раду Бериславського району Херсонської області внести виправлення у її трудову книжку в частині незаконного звільнення (запис №8 від 09.07.2014 року; 4) стягнути з Тягинської сільської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.07.2014 року по 11.09.2014 року у сумі 2736 гривень 50 копійок; 5) Стягнути з Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області на її користь 10000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з підстав, вказаних у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позивач була звільнена з роботи в зв'язку з набранням законної сили вироку відносно неї. Третя особа та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, третю особу та її представника, дослідивши надані сторонами докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ст.235 КЗпП України, орган, який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено наступні обставини: Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] з 03.09.2012 року на підставі розпорядження №19-ос голови Тягинської сільської ради була прийнята на посаду спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях. Згідно розпорядження №52-ос від 30.12.2013 року голови Тягинської сільської ради [PERSON] продовжено відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], яка потребує домашнього догляду з 31 грудня 2013 року до 16 вересня 2014 року включно. Згідно розпорядження №24-ос від 09.07.2014 року голови Тягинської сільської ради [PERSON] звільнена з займаної посади враховуючи вироку Бериславського районного суду від 02.06.2014 року, на підставі абзацу 2 п.2 ст. 22 розділу ІУ Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п.п.2,5,6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вироком Бериславського районного суду від 02 червня 2014 року, на підставі ст.ст. 85-86 КК України та пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» [PERSON] була звільнена від призначеного судом покарання за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України. За вказаних обставин, враховуючи що відповідно до ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості, а також враховуючи, що на час звільнення позивач була у відпустці (порушено вимоги ч.3 ст. 40 КЗпП), розпорядження про звільнення [PERSON] з займаної посади є незаконним. Таким чином, звільнення позивача суд вважає таким, що не відповідає законодавству, в зв'язку з чим його необхідно визнати незаконним та поновити [PERSON] на роботі у Тягинській сільській раді Бериславського району Херсонської області на посаді спеціаліста II категорії по земельних питаннях. В зв'язку з поновленням позивача на роботі суд вважає за необхідне зобов'язати Тягинську сільську раду Бериславського району Херсонської області внести виправлення у трудову книжку [PERSON], в частині незаконного звільнення (запис №8 від 09.07.2014 року), зробивши відповідний запис згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно довідки Тягинської сільської ради середньомісячна заробітна плата спеціаліста ІІ категорії по земельним питанням становить 1263 гривні. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума невиплаченої відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 09 липня 2014 року по 11.09.2014 року становить 2736 гривень 50 копійок. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує страждання та переживання позивача у зв'язку з звільненням, порушення її нормальних життєвих зв'язків, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості та те, що незаконне звільнення та невиплата заробітку за час вимушеного прогулу з вини відповідача обумовила нестачу коштів на життя, та визначає розмір стягнення у сумі 1000 гривень. Суд вважає за необхідне у відповідності до п.5 ст. 235 КЗпП України та ст. 367 ч.1 п.4 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі. З Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial