Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.11.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис за №107; - державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, стягнути з відповідача; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2011 року вони уклали шлюб від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюб просить розірвати з тієї причини, що вона з відповідачем не зійшлися характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Протягом декількох років сімейного проживання неодноразово шлюбні відносини припинялись. З її боку постійні спроби зберегти сім'ю, її компромісна пропозиція в принципових питаннях в кінцевому результаті призвело до фактичного приниження її як матері та жінки. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, забув про чоловічі обов'язки. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім'ї. Вона з відповідачем з початку 2014 року живуть кожен своїм життям і не намагалися та не намагаються перейматися проблемами іншого. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спірних питань щодо місця проживання дітей між ними немає. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Заявлений нею позов підтримує повністю та просить вирішити справу з урахуванням поданої нею заяви про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. та витрат за розміщення оголошення про виклик відповідача до суду в газеті "Урядовий кур'єр" в розмірі 420 грн. та в газеті "Вісті Рівненщини" в розмірі 66 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про свідчать оголошення в засобах масової інформації: газеті "Урядовий кур'єр" №203 (5577) від 31.10.2015 року та в газеті "Вісті Рівненщини" №43 (1937) від 30.10.2015 року. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2011 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №107, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Подружжя має дітей - дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]., підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5) та свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їхніх дітей враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Крім того, сплачені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн. (квитанція №78 від 26.06.2015 року), витрати за розміщення оголошення про виклик відповідача до суду в газеті "Урядовий кур'єр" в розмірі 420 грн. (рахунок №14257 від 21.10.2015 року, квитанція №151 від 27.10.2015 року) та в газеті "Вісті Рівненщини" в розмірі 66 грн. (рахунок №610 від 22.10.2-15 року, квитанція №123 від22.10.2015року) підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, то слід зазначити наступне. Станом на сьогоднішній день порядок державної реєстрації розірвання шлюбу здійснюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", який набрав чинності 27.07.2010 року, з подальшими змінами та доповненнями. Державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі письмової заяви подружжя або одного з них, рішення суду та квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита проводилася до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", як це зазначено в п.6 Р.3 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (надалі - Правила). Тими ж Правилами передбачено, що рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом після набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", надсилається судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вказана норма продубльована і в ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Зважаючи на те, що на день ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу діє Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", тому при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану підлягають застосуванню норми вказаного Закону, які не передбачають сплату державного мита. Тому, враховуючи вищевикладене, дана позовна вимога не підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved