Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

12.04.2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що між нею та відповідачем 20.08.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Шлюбні відносини між ними припинені через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що призводило до постійних сварок. Вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Вважає, що їхня сім`я розпалась остаточно, в зв`язку з чим прсить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ініціювалося. Позивач на судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його, розглянувши справу в її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач на судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлений належним чином; причини своєї неявки суду не повідомив; відзиву на позовну заяву не надав. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду, та дійшов такого висновку. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб 20.08.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 41. Позивач після реєстрації шлюбу змінила прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка - " [PERSON] " (а.с.7). Від шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] (а.с.8), та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9), які проживають з позивачем (а.с.11). Відповідач проживає окремо. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. На підставі викладеного, враховуючи те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, позицію позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України, є підстави для розірвання шлюбу сторін, при цьому позивачу, після розірвання шлюбу, слід залишити прізвище " [PERSON] ".

Outcome: approved