Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У червні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON] , з вимогою встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , померлим [INFO] та [PERSON] , як між онукою та дідусем та тлумачити заповіт [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 115. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, у вигляді: земельної ділянки площею 8,0389 га, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку; Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.09.1996. За свого життя [PERSON] залишив заповіт, за яким заповів внучці належну йому на правах особистої власності земельну ділянку розміром 8,0389 га та частину приватизованої квартири [ADDRESS] . Але, при складенні заповіту допущено помилку, а саме, у серії державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, існує спір щодо об`єкту нерухомості, а саме земельної ділянки, яка була заповідана спадкодавцем позивачу. Також, перевіряючи правовстановлюючі документи, позивач виявила, що в свідоцтві про народження матері [PERSON] , доньки [PERSON] , померлого [INFO] , в графі «батько» стоїть прочерк. Отже, сімейні відносини між ними як батьком та донькою нічим не підтверджено. Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області щодо оформлення спадщини за заповітом після смерті дідуся [PERSON] , отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що заповіт не відповідає чинному законодавству. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Представник Шевченківської селищної ради у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи, проти задоволення позову не заперечують. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04.11.2001 Шевченківським РВ УМВС України в Харківській області, [PERSON] народилася [INFO] в м. Харкові /а.с. 7/. [INFO] помер [PERSON] /а. с. 9/. Згідно заповіту від 02.10.2007 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області Приходько О.В., [PERSON] заповів внучці [PERSON] належні йому на правах особистої власності: земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Борівської сільської ради розміром 8,0389 га згідно державному акту на земельну ділянку серії ХР №031138, виданому на підставі розпорядження Шевченківської РДА №280 27 серпня 2004 року та зареєстрованому Шевченківським районним відділом земельних ресурсів 30 серпня 2004 року та частину приватизованої квартири [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] видане Шевченківським фондом комунального майна та державного житла 20.09.1996 року). Проте, як вбачається із заповіту допущено помилку у серії державниого акту на право власності на земельну ділянку, а саме, зазначено серії ХР № 031138, замість серії ХР № 031038/а. с. 10/. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 031038, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 30.08.2004 за № 187, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 8,0389 га з кадастровим номером 6325782500020010080 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області /а. с. 11/. Листом Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 603/02-17 від 31.07.2020 позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що заповіт не відповідає чинному законодавству /а. с. 12/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] в графі батько проставлено прочерк, в графі мати зазначено [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] видане 28.02.1964 р.) (зазначено російською мовою) /а. с. 13/. Згідно свідоцтву про шлюб [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] видане 21.12.1991 р.) (зазначено російською мовою) /а. с. 14/. Відповідно до свідоцтва про народження позивача в графі батько значиться [PERSON] в графі мати зазначено [PERSON] (зазначено російською мовою) (свідоцтво серії [NUMBER] видане 26.05.1983 р.) (зазначено російською мовою) /а. с. 15/. Згідно запису в по господарській книзі № 12 за 1974-1976 роки, особовий рахунок № [NUMBER] та № [NUMBER] за 1980-1982 роки особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] [INFO] з 1974 по 1982 рік проживав в с. Борівське, в складі сім`ї зазначені: [PERSON] та [PERSON] /а. с. 16-18/. Як вбачається з інформаційної довідки в.о. завідуючої Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області після смерті [PERSON] заведені спадкові справи № 66252927 від 03.09.2021 та № 66252930 від 03.09.2021. В термін передбачений ст. 1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору звернулася [PERSON] /а. с. 64-67/. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.09.1996 за адресою: [ADDRESS] квартира належить [PERSON] та [PERSON] , про що видане свідоцтво, зареєстроване у реєстровій книзі № 2/31 Шевченківського МПТІ. За Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища 30 серпня 2010 року 12:29:08 за № 00019962303 реєстратором відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, номер актового запису 14, дата складання 21 серпня 1982 року, Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області зареєстровано шлюб, відомості про дружину: [PERSON] , відомості про чоловіка: [PERSON] . Згідно свідоцтву про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.11.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між онукою та дідусем. Встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту позивачу необхідне для оформлення спадщини за заповітом після смерті дідуся. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 Цивільного Кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити відповідний факт родинних відносин. Окрім цього, згідно зі статтями 1216 та 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частині першій статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77,78,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач не може оформити спадщину за заповітом після смерті діда, [PERSON] , оскільки в тексті заповіту допущено помилку, а саме, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 031038, в заповіті вказаний як державний акт на земельну ділянку серії ХР № 031138. Отже, суд, з метою захисту прав позивача на оформлення спадщини, та враховуючи, що інша земельна ділянка на підставі державного акту не належала померлому, вважає за необхідне розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] на користь онуки [PERSON] . При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved