Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

16 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року. Нещодавно їй стало відомо, що її чоловік уклав договір позики і у неї виникло побоювання того, що існує ризик звернення стягнення на майно, яке являється її спільною власністю. На пропозицію поділити майно у позасудовому порядку відповідач відреагував негативно та не забажав цього робити. Крім того, між ними існують розбіжності як ділити спільне майно, а саме спосіб, порядок поділу майна та визначення часток кожного. Позивач вважає, що відповідач порушує її майнові права, добровільної згоди щодо поділу майна вони дійти не можуть, а тому вона вимушена звертатись до суду за захистом свого майнового права. Так, під час шлюбу вони придбали наступне майно: на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку кадастровий номер 1221455400:02:002:0294, площею 0,079 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , власником якої є відповідач, розмір частки 1/2; нежитлове приміщення, 1/2 частина магазина, загальною площею 331,6 кв. м., яке складається: літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:09:157:0051, площею 0,0515 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, загальною площею 439,84, житлова площа 169,45, літ. А-2, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; домоволодіння Літ-А, загальною площею 223,1 кв.м., житловою площею 96,9 кв.м., житловий будинок літ.Б-2, загальною площею 253,5 кв.м., житловою площею 163,6 кв.м., житловий будинок літ.Ж-2 загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м., гараж літ.В, вбиральня літЗ, №1-9 інші споруди, І-ІІІ домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , власником якого є відповідач, розмір частки 31/100; квартира загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 91,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що вищезазначене майно було придбано сторонами за спільні кошти та внаслідок спільної праці, однак їх власником є відповідач, позивач вважає за необхідне зазначене майно поділити в рівних частках. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Також задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі. Зазначену ухвалу суду постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року залишено без змін. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року залишено без змін. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 22 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] . Ухвалою суду\~від 29\~вересня 2020\~року у задоволенні заяви представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] адвоката Шпакової О.С. про застосування зустрічного забезпечення відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (т.1 а.с.2-6) та додаткових поясненнях (т.3 а.с.120-124). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представником відповідача до канцелярії суду було надано заяву відповідно до якої проти задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ майна вони не заперечують та просять судовий розгляд здійснювати за відсутності її та відповідача (т.3 а.с.104). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] адвокат Савченко Ю.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач [PERSON] уклав з третіми особами договір позики на суму 1988000,00 гривень, а тому розподіл майна подружжя являється намаганням останнього уникнути відповідальності за договірними зобов`язаннями. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду звернення, відповідно до якого просив суд врегулювати ситуацію відповідно до чинного законодавства (т.3 а.с.99-100). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату та місце повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справі, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що 21 квітня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (т.1 а.с.11). Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 19 липня 2006 року [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних часках кожний земельну ділянку площею 0,0238 гектарів, кадастровий номер 1210100000:02:361:0009, за адресою [ADDRESS] (т.3 а.с.143-144). В подальшому\~зазначена земельна\~ділянка була\~розділена на\~дві ділянки,\~а саме\~на земельну\~ділянку загальною\~площею 0,0072\~га - кадастровий номер\~12101000000:02:361:0021,\~яка належить\~на праві\~спільної сумісної\~власності відповідачу\~ [PERSON] \~та третій\~особі [PERSON] ,\~що підтверджується\~державним актом\~на право\~власності серія\~ЯГ №555827,\~та земельну\~ділянку загальною\~площею 0,01666\~га - кадастровий номер 12101000000:02:361:0022, яка також належить на праві спільної сумісної власності відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності серія ЯГ №555826 (т.3 а.с.145-152). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2015 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 31/100 частка домоволодіння за адресою [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) (т.3 а.с.139-140). 25 травня 2015 року [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 91,5 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м., про що свідчить копія свідоцтва про дарування квартири та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.141-142). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] набули в рівних частках (тобто по одній другій частці кожний) право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , розміром 0,079 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:002:0294. Зазначені обставини також підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.3 а.с.125-128). Також з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 439,84 кв.м., житловою площею 169,45 кв.м., літ. А-2, за адресою [ADDRESS] , на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП142143600258 від 26.12.2014 (т.3 а.с.134-138). Відповідно ж до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:09:157:0051 площею 0,0515 га за адресою [ADDRESS] , підстава виникнення права свідоцтво про право власності [NUMBER] від 04.06.2014 (т.3 а.с.131-133). Також відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2, згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2014 належить об`єкт нерухомого майна - магазин, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.129). Відповідно ж договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 липня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 2/3 частки належить земельна ділянка загальною площею 0,0565 га на території [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:09:157:0035 (т.3 а.с.153-155). На дату звернення до суду з позовною заявою позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружися, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Якщо презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружися або судовим рішенням. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зауважено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено та учасниками справи не спростовано, що майно подружжя, а саме: 31/100 частка домоволодіння за адресою [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] , розміром 0,079 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:002:0294, житловий будинок загальною площею 439,84 кв.м., житловою площею 169,45 кв.м., літ. А-2, за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:09:157:0051 площею 0,0515 га за адресою [ADDRESS] , 1/2 частина магазину, за адресою [ADDRESS] , та 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0565 га на території [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:09:157:0035 набуте позивачем та відповідачем під час шлюбу, за спільні кошти, а тому воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між позивачем та відповідачем, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні. Окрім того, згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, належні на праві спільної сумісної власності відповідачу [PERSON] та треті особі [PERSON] земельні ділянки\~загальною площею\~0,0072\~га - кадастровий номер\~12101000000:02:361:0021,\~та загальною\~площею 0,01666\~га - кадастровий номер 12101000000:02:361:0022, також являються об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому кожен з них має право на 1/2 частину належної відповідачу [PERSON] частину зазначених земельних ділянок. Проте, суд не може погодитися з доводами позивача [PERSON] з приводу того, що квартира [ADDRESS] , яка отримана відповідачем в дар від [PERSON] , також являється об`єктом їх спільної сумісної власності з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, з урахуванням зазначеного положення Закону, вимога позивача щодо визнання за нею та [PERSON] права власності по 1/2 частині на подаровану відповідачу квартиру [ADDRESS] - задоволенню не підлягає. Також судом не беруться до уваги доводи представників третьої особи [PERSON] з приводу розподілу майна подружжя та таким чином намагання відповідача [PERSON] уникнути цивільно-правової відповідальності за договором позики грошових коштів від 21 листопада 2018 року на суму 1988000,00 гривень. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Так, судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів від 21 листопада 2018 року, відповідно до якого позикодавці (треті особи) надали у власність, а позичальник (відповідач) прийняв грошові кошти в сумі 1988000,00 гривень, строком до 21 грудня 2018 року включно. Проте, в судовому засіданні встановлено та учасниками справи протилежного не доведено, що зазначений договір положень щодо забезпечення виконання зобов`язань за ним не містить, а між його сторонами будь яких правочинів щодо забезпечення виконання зобов`язання відповідача його нерухомим майном в письмовій формі не вчинялось, а тому заперечення представників третьої особи щодо задоволення позову та розподілу спільного майна між подружжям [PERSON] та [PERSON] судом до уваги не приймаються. Крім того, поділ спільного майна сторін не позбавляє [PERSON] в повному обсязі права власності на спірне майно, а лише визначає конкретну частину в ньому, що в подальшому не стане перепоною для третіх осіб задовольнити свої вимоги, як позикодавців відповідача за договором позики. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за виключенням квартири [ADDRESS] , яка являється особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , оскільки була придбана останнім за договором дарування. Крім того, щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також судом враховуються положення ч. 2 ст. 136 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З огляду на те, що ухвалою суду від 19 серпня 2019 року сума судового збору у розмірі 8105,00 гривень була відстрочена до ухвалення судового рішення у справі, тому суд вважає необхідним зазначену суму судових витрат стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави, а 1500,00 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial