Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позову зазначила, що 04.09.2013 року нею подано заяву №001-04333-040913 до ПАТ «Дельта Банк», за якою банк надав їй у тимчасове платне користування грошові кошти (кредит). З 2015 року ПАТ «Дельта Банк» перебуває в стані припинення, всі відділення банку зачинені, отримати відомості щодо рахунку за яким потрібно здійснювати погашення заборгованості неможливо. Згодом, з невідомих позивачці підстав, право вимоги боргу від ПАТ «Дельта Банк» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №34130 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 18928,28 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на підставі вищевказаного виконавчого напису 28.10.2020 року відкрите виконавче провадження №63432574, а також винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.11.2020 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивачка не отримувала, дізналася про її наявність після проведення стягнень за її місцем роботи. Вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема, заборгованість за кредитом є спірною, подана за межами позовної давності, при цьому кредитні правовідносини виникли не з відповідачем, а з ПАТ «Дельта Банк». При цьому просила стягнути на її користь з ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» 15000 грн. стягнуті приватним виконавцем без достатньої правової підстави, а також витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі ордеру серії СВ №1003587 від 25.05.2021 року у судове засідання не з`явилися, надали суду відповідну заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, представник відповідача не надав. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав завірені належним чином копії документів, на підставі яких здійснювався виконавчий напис №34130 від 08.09.2020 року. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 16.09.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки представник відповідача, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши надані сторонами по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу кредитних зобов`язань. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №34130, за яким у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» (правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», який в свою чергу є правонаступником ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором №001-04333-040913 від 04.09.2013 року у розмірі 18928,28 грн. (прострочена заборгованість за сумою кредиту - 18928,10 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,18 грн.), а також плату за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року. Проте адресою реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] , за адресами вказаними у виконавчому написі вона ніколи не мешкала та не мешкає. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., відкрите виконавче провадження №63432574 від 28.10.2020 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.11.2016 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №256. Після державної реєстрації укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище « [PERSON] ». За довідкою №2130 від 24.06.2021 року, виданою ПрАТ «ММК ім.Ілліча», за період з 01.12.020 року по 31.05.2021 року [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «АЛАНД» в рахунок погашення заборгованості за кредитом 8271,27 грн., станом на 01.06.2021 року залишок заборгованості складає 11157,01 грн. При цьому винагорода у розмірі 1942,73 грн. та втрати у розмірі 1000 грн. на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л. утримані у повному обсязі. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пунктом 3 пп.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). У відповідності до підп.2.1. п.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку (фінансової компанії) та від позивачки первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком (фінансовою компанією), зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку (фінансової компанії) до позивачки. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15. Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на те, що жодних правовідносин з відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» вона не мала, на підставі чого нарахована заборгованість в розмірі 18928,28 грн. їй невідомо, зазначену заборгованість вона не визнає. Тобто, всі вищезазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості в розмірі 18928,28 грн., яка стала підставою для вчинення виконавчого напису. Наведене свідчить про надання фінансовою компанією неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, судом встановлено, що листування з приводу стягнення заборгованості спрямовувалось на адресу - [ADDRESS] , однак, відомостей про отримання вказаних відправлень [PERSON] суду надано не було, що позбавило останню права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх доводів. Також, відповідно до Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату №1 від 18.02.2021 року та на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, за умови що такі порушення встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26.12.2011 року за №8679 на ім`я [PERSON] . Разом з тим, за наявною в матеріалах справи довідкою, у період з грудня 2020 року по травень 2021 року, за місцем роботи [PERSON] - ПрАТ «ММК ім.Ілліча», в межах виконавчого провадження №63432574 від 28.10.2020 року стягнуто 8271,27 грн. в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», які підлягають поверненню позивачці. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимога позивачки про стягнення на її користь з відповідача стягнутих приватним виконавцем сум без достатньої правової підстави, підлягає частковому задоволенню, в межах здійснених стягнень, а саме в розмірі 8271,27 грн. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача, понесених нею судових витрат на сплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналогічна позиція викладена постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц . За положеннями ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони Саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Відтак, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду від 19.07.2021 року по справі № 910/16803/19. В матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 07.04.2021 року, укладений між адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» в особі старшого партнера Переверзєва О.О. та Суворовою О.В., акт прийняття-передачі наданих послуг від 01.05.2021 року, згідно яких остання, як замовник, отримала послуги професійної правничої допомоги (консультацію, складання та направлення запитів, складання позовної заяви, участь у судовому засіданні), остаточна сума, яка підлягає сплаті - 6000 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.05.2021 року про сплату за договором від 07.04.2021 року 6000 грн., які суд вважає такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Outcome: partial