Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

23 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24074, 72 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1917,82 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працює у ПрАТ «Рівнеазот» на посаді провідним інженером-технологом ремонтно-будівельного цеху. В період лютий - червень 2017 року відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно виплачував їй заробітну плату. Так, на теперішній час відповідач не виплатив їй за цей період та заборгував 24074,72 грн. заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 4928,09 грн., березень 2017 року 4122,75 грн., квітень 2017 року 5221,73 грн., травень 2017 року 3974,66 грн., червень 2017 року 5827,49 грн. Посилаючись на вимоги статті 115 КЗпП України та положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ), просить суд стягнути з відповідача 24074, 72 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1917,82 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. подала суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву [PERSON] вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому вказує, що не погоджується з сумою нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 24074,72 грн. , надавши свій розрахунок заборгованості, відповідно до довідки суми, які належать до виплати № 222 від 07.02.2018 року, а саме: заборгованість перед позивачем становить станом на 07.02.2018 року 17233,93, що складається з заробітної плати за: лютий 2017 року - 3430,81 грн., березень 2017 року - 2158,37 грн., квітень 2017 року - 4055,90 грн., травень 2017 року - 5688,31 грн., червень 2017 року - 1900, 54 грн. В частині вимог про стягнення компенсації втрати доходів не визнає та вважає ці вимоги безпідставними. На заперечення вказаних вимог посилається на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Представник позивача - [PERSON] подала суду відповідь на відзив, тим самим заперечивши твердження відповідача з підстав викладених у запереченнях та просить позов задоволити. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у ПрАТ «Рівнеазот» на посаді провідного інженера-технолога ремонтно-будівельного цеху. З оглянутої довідки суми, які належать до виплати № 222 від 07.02.2018 року, видана сектором розрахунків з оплати праці бухгалтерії [PERSON] вбачається, що заборгованість перед позивачем становить станом на 07.02.2018 року 17233,93, що складається з заробітної плати за: лютий 2017 року - 3430,81 грн., березень 2017 року - 2158,37 грн., квітень 2017 року - 4055,90 грн., травень 2017 року - 5688,31 грн., червень 2017 року - 1900, 54 грн. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, на підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 17233, 93 грн. В частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині, з огляду на таке. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Стаття 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Таким чином, позивачем не додано доказів на підтвердження виплати заборгованості, та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов позивача задовольнити частково. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial