Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], ІН: [NUMBER], звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що у 1982 році купила у відповідача за 9000 крб. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Факт купівлі вищевказаного будинку підтверджується розпискою від 10.03.1982 року. Нотаріально угоду купівлі-продажу не укладалась. З того часу вона вселилась і проживає у цьому будинку. Ніхто до неї не заявляє прав на будинок, не вчиняє дій, які б свідчили про його обов'язок повернути річ власнику. Вона утримує будинок, сплачує кошти за комунальні послуги, ремонтує та лагодить. Вважає, що володіє будинком на законних підставах, як добросовісний набувач, але документального підтвердження цьому не має. Тому змушена звернутися з цим позовом до суду. Просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], ІН: [NUMBER], в порядку набувальної давності право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], у складі: житловий будинок літ. «А,а-2» загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 13,5 кв.м, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,Г,Д,З», убиральня літ. «Е», вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ, огорожа №2, ворота №3. В ході розгляду справи у суді представник позивача підтримав позов у повному обсязі. Додатково пояснила, що після продажі будинку відповідач виїха до м.Одеси. Де він зараз мешкає позивачу не відомо. Однак з того часу ніяких претензій з боку відповідача до позивача стосовно його права на спірний будинок не заявлялось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Викликався до суду через публікацію в газеті «Одеські вісті». У зв'язку із його неявкою та за згоди сторони позивача справу розглянуто у відсутність відповідача за наявними у справі письмовими доказами. Вислухавши пояснення сторони позивача та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про таке. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння це володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те. що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій. що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті_344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. - вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами по [ADDRESS]числиться за [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.1982 року, р.№1-498, зареєстрованого в Котовському БТІ 11.10.1982 року. Як вбачається з Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: по [ADDRESS],виготовленого КП «Інвентаризатор» від 09.06.2016 року на ім'я [PERSON] в натурі є - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Одеської області, у складі: житловий будинок літ. «А,а-2» загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 13,5 кв.м, літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,Г,Д,З», убиральня літ. «Е», вимощення І, колодязь питний ІІ, яма вигрібна ІІІ, огорожа №2, ворота №3на Вартість будинку з надвірними будівлями складає - 100008 грн. Обставини того, що позивачка з 1982 року і до цього часу відкрито безперервно володіє та користується цим будинком підтверджується її реєстрацією у цьому будинку з 23.07.1982 року та Актом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 15.06.2016 року. Факт добросовісного зааволодіння цим будинком позивачкою у 1982 році підтверджується розпискою [PERSON] від 10.03.1982 року про отримання від [PERSON] 9000 крб. за проданий ним будинок по [ADDRESS] та зобовязанням переофрмлення будинку на [PERSON] Зважаючи на встановлені судом обставини справи та положення чинного законодавства з цього приводу, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Outcome: approved