Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] 23.03.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми грошової заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 07.09.2017 року між нею та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав від неї грошові кошти в розмірі 6000 доларів США, та зобов'язався їх повернути до 07 грудня 2017 року. Вказала, що на даний час кошти відповідач їй не повернув. Зазначила, що неповернення коштів відповідачем позбавило її душевного спокою, вона постійно знаходиться в нервовому стані. Вона змушена була понести додаткові витрати, а саме звернулася до адвоката за правовою допомогою. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 6000 тис. доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 157685,84 грн.; проценти в розмірі 485,44 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 12757,84 грн.; 3 % річних в розмірі 56,22 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1477,52 грн.; судовий збір в сумі 1719,21 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, із заявами до суду не звертався. Заслухавши позивача, адвоката позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду для огляду оригінал письмової розписки позичальника від 07 вересня 2017 року, у змісті якої зазначено наступне: «Я, [PERSON], беру взаими 6000 $ (шість тисяч доларів США) у [PERSON], проживающей по адресу с. Дашуківка, в присутності [PERSON] до 07.12.2017 р. В разі неповернення грошових коштів зобов'язуюсь віддати ? частину будинку житловою площею 42,8 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Дата написання розписки 07.09.2017 року. Підпис ». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була присутньою при написання [PERSON] розписки та отриманням коштів в борг в сумі 6000 тисяч доларів США від [PERSON] для ремонту будинку. Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов'язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Частина 2 ст.625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого 3 % річних за період з 08.12.2017 року по 31.03.2018 року становить - (3% х6000х114 )/365 = 56,22 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1477,52 грн. грн., де 6000 тисяч доларів США - сума боргу, 114 - кількість днів за період прострочення, 365 - кількість днів у році. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Суд погоджується з розрахунком процентів наданих позивачем, відповідно до якого, розмір процентів за користування позикою за період з 08.09.2017 р. по 26.10.2017 р. (49 днів) становить: 6 000 дол. США *12,5% /365*49 днів = 100,69 дол. США; з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. (49 днів) становить: 6 000 дол. США *13,5% /365*49 днів = 108,74 дол. США; з 15.12.2017 р. по 25.01.2018 р. (42 дні) становить: 6 000 дол. США *14,5% /365*42 днів = 100,11 дол. США; з 26.01.2018 р. по 01.03.2018 р. (35 днів) становить: 6 000 дол. США *16,0% /365*35 днів = 92,06 дол. США; з 02.03.2018 р. по 31.03.2018 р. (30 днів) становить: 6 000 дол. США *17,0% /365*30 днів = 83,84 дол. США. Таким чином, проценти за договором складають: 100,69 + 108,74 + 100,11 + 92,06 + 83,84 = 485,44 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу за договором позики від 07.09.2017 року в розмірі 6000 дол. США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1-н долар складає 157685,84 грн.; проценти за користування позикою в розмірі 485,44 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 12757,84 грн.; три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 56,22 долари США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1477,52 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного: Так, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 137 ЦПК України регулює витрати на професійну правничу допомогу, а саме: витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: угоду про надання правової допомоги від 20.03.2018 року, акт виконаних робіт по Угоді від 20.06.2018 року, квитанцію № 2 від 21.03.2018 року на суму 5000 грн. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики від 07.09.2017 року, відповідач взяті на себе за договором позики зобов'язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв'язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 6000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 157 685, 84 гривень, проценти за користування позикою в розмірі 485,44 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 12 757,84 гривень, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 56,22 долари США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1477,52 гривень. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1719,21 грн., оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст.224 ЦПК України.

Outcome: partial