Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено Договір на виготовлення та встановлення вікон. Відповідно до предмету цього договору, виконавець зобовязався виконати роботи по виготовленню, поставці та встановленню вікон за кошти замовника в строк до 03 березня 2014 року в квартирі [ADDRESS] (п.3.2 договору). На виконання п.3.1 Договору, в день укладання договору, вона внесла на поточний рахунок відповідача кошти в сумі 3060,00 грн., що підтверджується платіжним чеком №414 від 09 лютого 2014 року, тобто в повному обсязі виконала свої зобовязання за договором. Однак, свої зобовязання за договором відповідач не виконує, на телефонні дзвінки не відповідає та всяким чином уникає зустрічі з нею. Згідно до п.2.1 договору вартість виготовлення і встановлення вікон складає 3060 грн. 00 коп. Згідно з п.3.1, 3.2 Договору, після оплати вартості замовлення виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 21-го робочого дня. До сьогоднішнього дня відповідач не виконав свої зобовязання, передбачені п.3.2 Договору. У звязку з невиконанням своїх зобовязань відповідачем вона зверталась з відповідними заявами до відповідача, до правоохоронних органів, до Відділу торгівлі та захисту прав споживачів Артемівської міської Ради. За своєю юридичною суттю, зазначений договір є нічим іншим ніж Договором підряду. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно з ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Жодного повідомлення від відповідача не надходила, тому вважає, що відповідач повинен сплатити їй неустойку у розмірі трьох відсотків від зазначеної суми за кожен день прострочення виконання зобовязання за договором: 3060 грн. *3% = 91,80 грн. (неустойка за кожен день прострочення), 1095 днів прострочення * 91,80 грн. = 100521,00 грн. загальна неустойка за кожен день прострочення. Просить суд розірвати договір, укладений 09 лютого 2014 року між нею та фізичною особою підприємцем [PERSON], стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти за договором у сумі 3060,00 грн., а також суму неустойки (пені) у розмірі 100521,00 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.16), 24 квітня 2017 року до суду надала Заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с. 31). В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі Довіреності № 0501-0183531-01 від 23 листопада 2016 року, виданої на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №0501-0183531-01 від 23 листопада 2016 року, не зявився. 25 квітня 2017 року до суду надав Заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 32). Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.21). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.27,30). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, зявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так у судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір щодо виготовлення та встановлення вікон ПХВ конструкцій. (а.с. 5). Згідно п. 2.1 Договору, вартість виробів складає 3060 грн. 00 коп. (а.с. 5). Позивачем 09 лютого 2014 року було здійснено оплату в повному обсязі у сумі 3060,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 444 від 09 лютого 2014 року, та про що у Договорі відповідачем [PERSON] зроблено помітку «отлата 100%», та поставлено печатку (а.с. 4,5). У відповідності до п. 3.2 Договору виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 21 робочого дня після оплати замовником вартості заказу. В порушення умов п. 3.2. Договору відповідач не виконав покладені на нього зобовязання та до теперішнього часу не здійснив виготовлення та установку вікон у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що даний договір є договором підряду. У відповідності до п. 3.2 Договору виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 21 робочого дня після оплати замовником вартості заказу (а.с. 5). Позивачем 09 лютого 2014 року було здійснено оплату в повному обсязі у сумі 3060,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 444 від 09 лютого 2014 року, та про що у Договорі, відповідачем [PERSON] зроблено помітку «отлата 100%», та поставлено печатку (а.с. 4,5) Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ст. 638 ЦК України, - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одна із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 530 ЦК України, - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт порушення з боку відповідача вищезазначених норм законодавства, шляхом невиконання зобов'язань встановлених Договором від 09 лютого 2014 року - є перед судом доведеним. Позивач вказує на оплату замовлених послуг з виготовлення та встановлення вікон у квартирі [ADDRESS] у розмірі 3060,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із наданої суду копії Договору від 09 лютого 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] отримав зазначену в договорі суму у розмірі 3060,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 444 від 09 лютого 2014 року, та про що у Договорі відповідачем [PERSON] зроблено помітку «отлата 100%», та поставлено печатку (а.с. 4,5). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума розмірі 3060,00 грн. Вирішуючи питання про розірвання Договору від 09 лютого 2014 року, укладеного між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] суд прийшов до наступного. У відповідність до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. «Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.» ([PERSON] правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 18 вересня 2013 року у справі N 6-75 цс 13, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України)». З приводу невиконання відповідачем своїх обовязків, 25 квітня 2014 року позивачка звернулась до голови Артемівської міської спілки з захисту прав споживачів. Дане звернення було зареєстровано та прийнято до розгляду 25 квітня 2014 року (а.с. 9). Аналізуючи вищенаведене, суд визнає невиконання відповідачем, фізичною особою підприємцем [PERSON], своїх обовязків, істотним порушенням договору, оскільки позивач понесла збитки, сплативши суму виготовлення та монтаж вікон, але відповідач не приступив до виконання робіт, внаслідок чого [PERSON] не отримала того, на що розраховувала при укладанні Договору від 09 лютого 2014 року, тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому Договір від 09 лютого 2014 року, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно\~ст.627 ЦК України, відповідно до\~ст.6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~\~зі\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені у розмірі трьох відсотків від сплаченої суми за кожен день прострочення у сумі 100521,00 грн. станом на 02 березня 2017 року, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З положень ч.1 ст.612 ЦК України вбачається, боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за кожний день прострочення з 02 березня 2014 року по 02 березня 2017 року дорівнює 100521,00 грн. (3060,00 грн. х 3 % х 1095 днів (365 днів *3 роки)). Зобовязання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, відповідно до пункту 3.2 Договору, виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 21 робочого дня. Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Виконувача пункту 3.2 по вині Виконавця, він зобовязаний виплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості дійсного Договору за кожен день прострочення (ч.2 ст.551 ЦК України) (а.с. 5). Враховуючи те, що позивач звернулася до суду 02 березня 2017 року, тому суд вважає належним враховувати при розрахунку пені вимоги п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме стягнути з відповідача неустойку за кожен день прострочення за останній рік за період з 02 березня 2016 року по 02 березня 2017 року. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1 відсотку від вартості дійсного Договору за кожен день прострочення за останній рік у сумі 1116,90 грн. (3060,00 грн. х 0,1 % х 365 днів), як це передбачено п. 4.2 Договору від 09 лютого 2014 року, та за останній рік, як це передбачено ст. 258 ЦК України, а не у сумі 100521,00 грн. за три роки, як просить позивач, посилаючись на ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами виникли договірні відносини та при укладанні Договору сторони дійшли згоди щодо відповідальності за невиконання умов договору, Виконавець зобовязаний виплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості дійсного Договору за кожен день прострочення. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88 ЦПК\~та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга\~ст. 88 ЦПК)». У відповідності із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У відповідності із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України „ Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до вимог пункту 2 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) з позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до частини 3\~ст. 6 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ\~прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складала 1600,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання Договору від 09 лютого 2017 року та стягнення грошових коштів у сумі 3060,00 грн. та пені у сумі 1116,90 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1280,00 грн. ((640,00 грн. за вимоги майнового характеру та 640,00 грн. за вимоги немайнового характеру). У звязку з чим, з відповідача Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі\~ 1280 грн. 00 коп. за вимоги про стягнення грошовий коштів та розірвання договору про надання послуг. На підставі викладеного,

Outcome: partial