Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна в натурі. В обґрунтування позову зазначивши, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2014 року по справі №202/4491/14 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, визнано об`єктами\~ спільної\~\~сумісної\~власності\~ [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0397 га по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] по вул. Дарницькій, 2 у м.Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з [NUMBER] , автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. [NUMBER] ; визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку вказаного майна, окрім автомобілів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації вартості Ѕ частки вартості вищезазначених автомобілів в розмірі 446580,00 грн. На даний час вищевказаним майном позивач, відповідач та їх спільні діти користуються наступним чином: [PERSON] проживає і користується квартирою [ADDRESS] , донька [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , донька [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , [PERSON] використовує гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , будинком та земельною ділянкою [ADDRESS] , на даний момент ніхто не користується. Вартість спільного майна позивача і відповідача складає 3\~397\~155 грн. у кожного. Таким чином, позивач звернувся до суду та просить - припинити за [PERSON] право спільної часткової власності на: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0397 га по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] ; виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0397 га по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] ; виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію грошових коштів в сумі 446\~580 грн. вартості Ѕ часток наступного майна - квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] (а.с.1-8). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.86). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено по суті (а.с.106). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позовну заяву. Зокрема пояснила, що на теперішній час рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року є невиконаним. Під час подання доказів по даній справі, оцінка спільного майна проведена не об`єктивно, оскільки вартість однієї квартири не може бути більшою ніж вартість будинку та земельної ділянки. Крім того, пояснила, що дійсно квартирою [ADDRESS] користується вона, тоді як квартирою [ADDRESS] та квартирою [ADDRESS] користуються доньки сторін по справі. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, окрім позовних вимог в частині квартири [ADDRESS] , виділивши зазначену квартиру їй у натурі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема пояснив, що [PERSON] звернувся до суду передчасно, оскільки до відповідача з цим питанням для мирного урегулювання спору не звертався, на тепер рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року ним не виконано. Відповідач [PERSON] окрім квартири [ADDRESS] , іншим майном не користується. Оскільки відповідач цього не заперечує, то вважав можливим вищезазначену квартиру виділити в натурі [PERSON] . Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року розірвано (а.с.25-26). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року виключено з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року висновок про припинення сімейних відносин з жовтня 2010 року, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.27-28). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, вирішено спір між [PERSON] та [PERSON] про поділ майна та визнано об`єктами\~\~спільної\~\~ сумісної\~власності\~ [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0397 га по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] по вул. Дарницькій, 2 у м. Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з [NUMBER] , автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. [NUMBER] ; визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку наступного майна - квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0397 га по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації Ѕ частки вартості автомобілів Lexus ES 350, д.н.з. [NUMBER] , Mitsubishi Lancer, д.н.з [NUMBER] , Renault Kangoo, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 446580,00 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.18-23, 24). Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої\~статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки.\~Компенсація співвласникові\~може бути\~надана лише\~за його\~згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)\~частка є\~незначною і\~не може\~бути виділена\~в натурі; 2) річ є неподільною; 3)\~спільне володіння\~і користування\~майном є\~неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11, від 02 липня 2014 року №6-68цс14. З аналізу ч.2 ст.365 ЦК України випливає, що згоди особи право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду. Крім того, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18). Під час розгляду даної справи, суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14). Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки поділ в натурі спільного майна сторін по запропонованому позивачем варіанту, на думку суду, не буде враховувати інтереси обох сторін по справі і буде порушувати засади справедливості. З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed