Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

22.12.2020 [PERSON] звернулась в суд з цим позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» Мацери О. №39-к від 30.10.2020, №40-к від 02.11.2020 «Про оголошення догани [PERSON] » та №42-к від 03.11.20 «Про звільнення [PERSON] ; поновити її на посаді бухгалтера Комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування»; стягнути з відповідача на її корить середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 90 000 грн., завдану внаслідок винесення незаконних наказів про оголошення дисциплінарних стягнень та звільнення з роботи, а також стягнути судові витрати. Стислий виклад позицій позивача. 30.04.2020 позивач була прийнята на посаду бухгалтера Комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування». Наказом директора комунального закладу Мацери О. від 03.10.2020 її було звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку за п.3 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначила, що її звільненню передувало накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення двох доган наказами директора територіального центру О. Мацери за невиконання посадових обов`язків та не забезпечення належної роботи, що призвело до порушень при нарахуванні заробітної плати. Також цього дня складено акт про відмову від підписання наказу. Позивач стверджує, що вона є членом профспілкового комітету, накладення на неї дисциплінарних стягнень відбулося за відсутності попередньої згоди профспілкового комітету, що є порушенням ч.2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст. 252 КЗпП України. Крім того, у оспорюваних наказах не зазначено у чому саме полягало порушення нею трудової дисципліни, не викладені фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, відповідно дані накази винесені без додержання передбачених статтями 147-1-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення. Також, відповідно до наказу № 42 від 03.11.2020 року «Про звільнення [PERSON] » зазначено, що вона систематично не виконує без поважних причин обов`язку, покладені на неї трудовим договором та правил внутрішнього порядку, однак які саме обов`язки нею не виконанні, в наказі не зазначено. До позовної заяви позивачем також було подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь позивача моральну шкоду у зв`язку з тим, що позивач зазнала від відповідача перед її звільненням та після цього неймовірного приниження внаслідок психологічного знущання та не поваги до її людської гідності. У неї погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим вона змушена частіше звертатись за медичною допомогою, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 90 000 грн. В судовому засіданні представник позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Стислий виклад заперечень відповідача. 22.01.2021 до суду надійшов відзив відповідача за підписом директора КЗ «Жмеринський ЦНСП» Мацери О.А., відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі з підстав того, що подана позовна заява не відповідає вимогам закону. Крім того, позивач [PERSON] не входила до складу профспілкового комітету, заяви на вступ до первинної організації профспілки не подавала, в зв`язку з чим процедура притягнення її до дисциплінарної відповідальності не потребувала згоди профспілки закладу. Так, неодноразово працівниками закладу були написані доповідні записки щодо невиконання [PERSON] своїх функціональних обов`язків. Відповідно до п.2.10 посадової інструкції визначено обов`язок бухгалтера вести нарахування та утримання щомісячної заробітної плати працівникам та нести відповідальність за достовірність нарахування оплати. З посадовою інструкцією позивач була ознайомлена, проте надати пояснення щодо невиконання своїх функціональних обов`язків відмовилась, факт порушення функціональних обов`язків позивачем неодноразово було зафіксовано в актах та доповідних записках працівників. Таким чином простежується систематичне порушення трудової дисципліни [PERSON] , невиконання посадової інструкції та халатне відношення до її роботи, що призвело до фінансових порушень, недостовірної інформації при формуваннях довідок про доходи працівників протягом травня - жовтня 2020 року та наявність порушень при нарахуванні заробітної плати за жовтень 2020 року. На підставі вищевикладеного був виданий наказ № 42 від 03.11.2020 про звільнення [PERSON] , який позивач підписати відмовилась. Також відповідач заперечив щодо стягнення з нього моральної шкоди (відзив подано представником Смірновим С.М. ) з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача Смірнов С.М. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 24.12.2020 ухвалою судді позовна заява залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 05.01.2021 недоліки, вказані в ухвалі усуненні, в зв`язку з чим 11.01.2021 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін на 03.03.2021. 22.01.2021 від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву. 03.03.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 08.04.2021. 08.04.2021 надійшла заява про збільшення вимог, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 01.06.2021. В судовому засіданні представник позивача вручив представнику відповідача заяву про збільшення позовних вимог. 27.04.2021 надійшов відзив проти заяви про збільшення позовних вимог представника відповідача. 19.07.2021 від представника відповідача надійшла заява про виконання вимог протокольної ухвали суду. 01.06.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.07.2021. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 04.11.2020 [PERSON] звернулась до начальника Управління Департаменту у Вінницькій області щодо незаконного звільнення, просила допомоги в поновленні її на роботі (а.с.49-51, 74-76). Листом директору Комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» Мацері О.А. Василевська В.В. просила направити на її домашню адресу належним чином завірені копії документів, зазначені у переліку (а.с.52;73;83). У відповідь на лист, копії документів були надані [PERSON] , однак не всі, у отриманні Статуту комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» та колективного договору працівників підприємства відмовлено, оскільки такі у Комунального закладу відсутні (а.с.53, 72, 84). Відповідно до копії листа Управління Держпраці у Вінницькій області від 17.12.2020 № 24 [PERSON] було повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 41 КУпАП відносно директора Мацери О.А. , яки для розгляду було направлено до Жмеринського міськрайонного суду (а.с.54, 77). Згідно копії акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.11.2020 № ВН14128/11/АВ, встановлено порушення щодо звільнення працівника [PERSON] , зокрема, при звільненні не проведено виплату всіх сум, що належать працівнику в день звільнення (а.с.55-57, 78-80). Як вбачається з копії трудової книжки 30.04.2020 [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера Комунального закладу Жмеринської міської ради Вінницької області «Територіальний центр соціального обслуговування», що також підтверджується копією наказу від 30.04.2020 (а.с.61-64;97;118;163-166). В подальшому [PERSON] 03.11.2020 звільнена з посади бухгалтера відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.61-63). Відповідно до копії наказів Комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» від 02.11.2020 № 40-к та 30.10.2020 №39-к бухгалтеру територіального центру [PERSON] за порушення трудової дисципліни, а саме виявлено порушення при нарахуванні заробітної плати працівникам територіального центру за жовтень 2020 року, не виконання рознесення заробітної плати, оголошено догани. Підстава: доповідна записка, акт комісії, посадова інструкція колективний договір (а.с.65, 67, 128, 132). Згідно копії актів № 4 від 02.11.2020 та № 2 від 30.10.2020 [PERSON] відмовилась від підписання наказу про оголошення догани (а.с.66, 68, 129, 133). Наказом комунального закладу Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» №42-к від 03.11.2020, [PERSON] , бухгалтера територіального центру, звільнено 03.11.2020 за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудовго розпорядку, на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Підстави: наказ від 28.10.2020 №37-к, наказ від 28.10.2020 №38-к, наказ №39-к, наказ від 02.11.2020 №40-к, посадова інструкція, колективний договір на 2017-2022 роки (а.с.69, 98, 135-136). Даний наказ [PERSON] підписати відмовилась, що стверджується актом №5 (а.с.70, 99, 137). Як вбачається з довідки, частка середньої заробітної плати [PERSON] , яка у період з 04 травня 2020 року по 03 листопада 2020 року у комунальному закладі Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування» становить 253,43 грн. (а.с.71). Згідно копії витягу з розрахунково-платіжних відомостей щодо нарахування та утримання з заробітної плати [PERSON] за період з травня по листопад 2020 року дані щодо утримання профспілкових внесків з [PERSON] відсутні (а.с.117). Відповідно до копії доповідних записок головного бухгалтера та юрисконсульта директора КЗ Жмеринської міської ради «Територіального центру соціального обслуговування» повідомлено про порушення бухгалтером [PERSON] вимог законодавства (а.с.118-120, 130, 134). Резолюція керівника на доповідних записках від 16.09.2020 та 18.09.2020 відсутня. Посадовою інструкцією бухгалтера передбачено, що бухгалтер: самостійно або під керівництвом головного бухгалтера веде фінансові, матеріальні, виробничі, господарські розрахунки та баланси, в тому числі особові рахунки, використовуючи для цього комп`ютеризовані та обчислювальні засоби та системи; веде інвентарні списки, довіреності, накладні, переліки зобов`язань цінних паперів тощо (п.2.2); складає щомісячні звіти бухгалтерського обліку, квартальні та річні бухгалтерські звіти/за результати інвентаризації (п.2.6) (а.с.121-124). Актом №1, 3 від 28.10.2020 та 30.10.2020 комісії КЗ Жмеринської міської ради «Територіального центру соціального обслуговування» зафіксована відмова [PERSON] від надання письмових пояснень (а.с.125, 131). Відповідно до копії наказу від 28.10.2020 №37-К директора КЗ Жмеринської міської ради «Територіального центру соціального обслуговування» головному бухгалтеру Білостень М.Л. наказано усі доручення і завдання стосовно неухильного дотримання порядку законності, своєчасності і правильності оформлення документів бухгалтером [PERSON] надавати тільки у письмові формі (а.с.126). Як вбачається з копії наказу від 28.10.2020 № 38-К директора КЗ Жмеринської міської ради «Територіального центру соціального обслуговування» у зв`язку з виявленими порушеннями бухгалтеру [PERSON] наказано їх виправити (а.с.127). При звільненні [PERSON] виплачено 4895,78 грн., що також підтверджується платіжними дорученнями, розрахунок виплати та компенсації за не використану відпустку проведено 04.11.2020, у зв`язку з перебуванням [PERSON] 03.11.2020 на робочому місці (а.с.138-144). Як вбачається із повідомлення директора КЗ «Жмеринський ЦНСП» Мацери О.А. від 09.03.2021 №245 Комунальний заклад Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування (код ЄДРПОУ 25503736) перейменований в Комунальний заклад Жмеринської міської ради «Центр соціального обслуговування» (скорочена назва КЗ «Жмеринський ЦНСП») (а.с.154). Як вбачається і з довідки про доходи, виданої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 367,47 грн., яки вирахувана за останні два місяці перед звільненням (а.с.186). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Мотиви суду. Норми права, які застосував суд. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом . Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. У відповідності до вимогст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнаються працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст.40і п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992., за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Отже, систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Суд зазначає, що звільнення є крайнім заходом дисциплінарного покарання. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно положень ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; - з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше (постанова ВС від 19.12.2018 у справі № 700/63/18, постанова ВС від 03.04.2019 у справі № 520/3689/16-ц). Важливим є те, що при звільненні працівника відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України підприємство повинно навести у наказі конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що підставами для винесення наказів про оголошення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни стали формально: доповідні записки; акти; посадова інструкція та колективний договір, який на підприємстві відсутній. Крім того, в даних наказах не зазначено частину статті, яку порушено [PERSON] , не зазначено, які конкретно порушення трудової дисципліни допустила [PERSON] при виконання своїх функціональних обов`язків, не враховано ступінь тяжкості проступку та відсутність фактично шкоди. Також відповідачем порушено строк притягнення [PERSON] до відповідальності у вигляді догани, за умови, що доповідні записки головного бухгалтера та юрисконсульта, які стали підставою для винесення наказу про притягнення до відповідальності датовані 16.09.2020 та 18.09.2020, [PERSON] притягнено до відповідальності в жовтні та листопаді 2020 року. Разом з тим, до позивача [PERSON] в порушення вимог ч.1 ст. 147 КЗпП України було застосовано два заходи стягнення - догана 02.11.2020 та звільнення 03.11.202. Таким чином, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при винесенні наказів про оголошення догани [PERSON] відповідачем не додержано вимог передбачених ст.ст.147, 148,149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень. Суд визнає дії позивача свавільними, а накази незаконними, а тому вони підлягають скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. Рази з тим, членство [PERSON] у профспілковій організації не підтвердилося. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Як вбачається і з довідки про доходи, виданої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 367,47 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи у вересні 22, у жовтні 21 (а.с.186). Даний розрахунок ніким не оспорений. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи 03.11.2020 то середньомісячне число робочих днів становить 21,5 днів (вересень 21 день + жовтень 22 дні=43 день/2). Оскільки звільнення позивача з роботи визнано судом протиправним та його поновлено на роботі, то з відповідача Комунального закладу Жмеринської міської ради «Центр надання соціальних послуг» (раніше Комунальний заклад Жмеринської міської ради «Територіальний центр соціального обслуговування») на користь [PERSON] необхідно стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2020 по 20.07.2021 за 9 місяців, виходячи з її середньоденного розміру 367 грн., середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 71014,50 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивачки на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить із положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути 90000 грн. моральної шкоди. До заяви про збільшення позовних вимог в частині відшкодування шкоди додано: копії свідоцтв про народження дітей, копію трудової книжки, копію угоди про надання освітніх послуг від 23.07.2019 (а.с.163-168). В судовому засіданні позивач пояснила, обґрунтовуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, що у зв`язку з незаконним накладенням на неї дисциплінарних стягнень і як наслідок її звільнення, вона зазнала неймовірного приниження, що є неповагою до її людської гідності та ділової репутації, у зв`язку із звільненням вона та її сім`я опинились в скрутному матеріальному становищі. Оскільки судом встановлено, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача [PERSON] було незаконним, дані події призвели до моральних страждань позивача, яка їх пов`язує не тільки шкодою для її ділової репутації, а й втратою засобів для існування, переживаннями за своє майбутнє та майбутнє неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, а тому суд вважає, що достатньою сатисфакцією моральної шкоди, що пов`язана із додатковими діями з організації свого життя, буде стягнення з підприємства на користь працівника 7890,50 грн. моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника. Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилаються учасники справи, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати в розмірі 5079,00 грн. ( понесені позивачем витрати на правничу допомогу та судовий збір, сплачених за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у процентному співвідношення до суми задоволених вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial