overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Як вказано у поданні на виконанні його відділу перебуває виконавче провадження № 21913479 за виконавчим листом Оболонського р/с м. Києва № 2-25-а від 30.08.2010 р. про стягнення аліментів із [PERSON]В на користь [PERSON] у розмір 1/3 частині. 16.09.2010 р. державним виконавцем Козиревою Т.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У подальшому [PERSON] звільнилась та було виявлено, що виконавче провадження втрачено. Відповідно до п. 17.4 розділу XIII ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що дане подання не підлягає задоволенню, так як будь яких належних та допустимих доказів щодо втрати виконавчого провадження, окрім довідки від 15.06.2018 р., яка підписана самим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Д.А. Мироновим до суду не було надано, а тому відмовляє у задоволенні подання, як необґрунтованого та такого, що підтверджує халатне відношення державних виконавців до своїх посадових обов'язків. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Як вказано у поданні, на примусовому виконанні його відділу перебував виконавчий лист Оболонського р/с м. Києва № 2-1306 від 18.04.2007 р. про стягнення з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості заборгованості у розмірі 1162,56 грн. Як вказано у поданні, 28.09.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51033304. Відповідно до п. 17.4 розділу XIII ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Дослідивши матеріали справи, суддя прийшов висновку, що дане подання не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з подання, виконавчий лист Оболонського р/с м. Києва № 2-1306 було видано 18.04.2007 р. про стягнення з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості заборгованості у розмірі 1162,56 грн., а 28.09.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51033304 тобто через 9 р. При цьому державним виконавцем у поданні вказано, що в ході проведення виконавчих дій було втрачено виконавчий документ, однак доказів до суду так і не надав, при цьому пославшись на недіюче з 15.12.2017 р. в Україні законодавство. А так як будь яких належних та допустимих доказів щодо втрати виконавчого провадження до суду не було надано, суд відмовляє у задоволенні подання, як необґрунтованого та такого, що підтверджує халатне відношення державних виконавців до своїх посадових обов'язків. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Як вказано у позові, на початку 2017 р. позивачу стало відомо щодо арешту його майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 1124/19 від 27.10.2004 р. відділом ДВС Оболонського району м. Києва. Представник позивача - адвокат [PERSON] звернувся до відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та 11 Київської державної нотконтори щодо отримання інформації про накладений арешт, але отримав лише відповідь від нотаріальної контори щодо відсутності обставин арешту, так як провадження проводилось відділом ДВС. Тому позивач просить суд звільнити його майно з-під арешту, який було накладено постановою від 27.10.2004 р. У судове засідання з'явився тільки позивач [PERSON], який підтримав свій позов. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне. Як з'ясовано судом, 27.10.2004 р. постановою державного виконавця ВДВС Оболонського району м. Києва було накладено арешт на майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 1124/19. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту з майна тощо). Таким чином, після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт накладений на майно боржника. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги підлягають задоволенню, з підстав небажання державних виконавців Оболонського РВДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві виконувати свої посадові обов'язки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Як вказано у позові, позивач проживає та зареєстрований [ADDRESS]. 11.07.2000 р. постановою б/н районного ВДВС Мінського РУЮ було накладено арешт на все майно позивача із забороню його відчуження, але у зв'язку із чим (зі слів позивача) йому не відомо. Як вказує позивач, 14.11.2018 р. за № 90138 він отримав відповідь від відповідача щодо відсутності інформації по постанові ВДВС від 11.07.2000 р., так як виконавче провадження знищено. Тому просить суд зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить йому, який накладено на підставі постанови ДВС у Мінському районі м. Києва про арешт майна боржника від 11.07.2000 р. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Як вказано у скарзі, 01.02.2016 р. гол державним виконавцем Оболонського РУЮ м. Києва Городньою Г.Ю. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Оболонським р/с м. Києва від 12.10.2010 р. про стягнення боргу. Як вказано у скарзі, документ про примусове виконання (на підставі якого були відкрито провадження) був поданий аж 28.01.2016 р. Тому вважає., що державним виконавцем було порушено виконавчу давність та просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, гол. державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Городньої Г.Ю. по виконавчому провадженню ВП №49983391 від 01.02.2016 р. У судовому засіданні представник скаржника надаючи пояснення підтримав дану скаргу у повному об'ємі. Представник ВДВС у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне. Як з'ясовано судом, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 07.10.2010 р. позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було задоволено. При цьому суд з'ясував, що скаржником та його представником неодноразово було оскаржені дії державних виконавців щодо виконання даного рішення. При цьому ухвалою суду від 29.03.2016 р. суддею Шумейко О.Ю. було задоволено скаргу [PERSON] щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2016 р., тобто тієї самої постанови, яка і оскаржуєтся у даному судовому засіданні. У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо існує спір між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому оцінюючи зібрані по даній справі докази суд вважає, що скарга [PERSON] не підлягає задоволенню, так як по суті вже вирішено той самий спір між тими самими сторонами у відповідності до ухвали суду від 29.03.2016 р. під головуванням судді Шумейко О.Ю., а представник скаржника не зміг у судовому засіданні довести протилежне. Тому на підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Як вказано у скарзі, 24.07.2013 р. ст. державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Кондратьєвим А.С. було відкрито виконавче провадження з № 39064001 на викоання судового наказу від 16.07.2013 р. про стягнення із скаржника [PERSON] на користь КП «Житлосервіс «Оболонь» боргу у сумі 6530,43 грн. Як вказує скаржник, 25.12.2014 р. в рамках виконавчого провадження державним виконавцем Вегерою А.С. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві. Про накладення арешту на своє майно, скаржник з'ясував 27.05.2015 р. коли звернувся до МРЕВ № 4 з питанням про зняття з обліку автомобіля «Ауді-80» д/н [NUMBER]. Тому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.12.2014 р. , У судовому засіданні представник скаржника підтримав дану скаргу. Представник відповідача - відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві у судове засідання так і не з'явився. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що дана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як з'ясовано судом, 17.12.2012 р. Оболонським р/с м. Києва було винесено судовий наказ про стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві заборгованості по житло-комунальним послугам у сумі 6432,13 грн. та судовий збір у сумі 107,30 грн. \\відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Як з'ясовано судом, 25.12.2014 р. державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Вегерою А.С. було винесено постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо винесеного судового наказу від 16.07.2014 р. (як вказано у даній постанові) на користь КП «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві заборгованості по житло-комунальним послугам у сумі 6530,43 грн. У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВГІ № 39064001 від 25.12.2014 р. винесеної відділом ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, так як дана постанова державним виконавцем винесена незаконно та всупереч вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Як вказує [PERSON] в позовній заяві, сторони перебувають у юридично зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Мотивуючи тим, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання проживаючих разом з нею дітей, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання таких у розмірі 1|4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка збільшила свої позовні вимоги та просила стягувати із відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини, а відповідач визнав збільшені позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження таких (а.с.4-5). Сторони із 01 березня 2008 року перебувають у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції шлюбі (а.с.4). Згідно довідки Канівщинської сільської ради [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] та сином [PERSON] в будинку [ADDRESS] (а.с.7). У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 ч.2 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Також, згідно «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991року та «Декларації прав дитини», інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Як вказує [PERSON] в позовній заяві, сторони перебувають у юридично зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Мотивуючи тим, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання проживаючих разом з нею дітей, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання таких у розмірі однієї третьої частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не з′явилися, проте позивачка надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження таких (а.с.4-5). Сторони із 24 червня 2000 року перебувають у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області шлюбі (а.с.3). Згідно довідки Комітету самоорганізації населення № 2 Заудаївського мікрорайону [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та дочкою [PERSON] в будинку [ADDRESS] У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 ч.2 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Також, згідно «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991року та «Декларації прав дитини», інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі однієї третьої частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Як вказує [PERSON] в своїй позовній заяві, вона перебуває в юридично зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 11 вересня 2012 року. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Свої вимоги про розірвання шлюбу позивачка мотивує тим, що збереження сім'ї неможливе через несумісність характерів та різні погляди на життя. У судове засідання позивачка не з'явилася, але подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, а відповідач надіслав на адресу суду лист, в якому позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши інші матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 вересня 2012 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №280 (а.с.4). Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. За таких обставин суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнає, що для прийняття рішення про задоволення позову достатньо законних підстав, що не буде суперечити закону або порушувати законних прав, свобод та інтересів для самих сторін у даній справі чи інших осіб. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. На підставі наведеного, ст.104,105,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Як вказує [PERSON]І у своїй позовній заяві, він перебуває в юридично зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 04 вересня 2010 року. Від подружнього життя сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Свої вимоги про розірвання шлюбу позивач мотивує тим, що збереження сімї неможливе через зловживання відповідачкою алкогольних напоїв. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, у звязку з чим, суд відповідно до вимог ст.224 ЦПК України вважає за можливе постановити по справі заочне рішення.. Заслухавши пояснення, проаналізувавши інші матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 вересня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №315 (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. \~ За таких обставин суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнає, що для прийняття рішення про задоволення позову достатньо законних підстав, що не буде суперечити закону або порушувати законних прав, свобод та інтересів для самих сторін у даній справі чи інших осіб. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя та їх неповнолітній дитині. На підставі наведеного, ст.104,105,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Як вказує [PERSON] у своїй позовній заяві, від перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та навчається в Черкаському національному університеті імені [PERSON] в м. Черкаси на денній формі навчання. Всі витрати на оплату послуг з навчання несе лише позивачка. Мотивуючи тим, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки в період її навчання, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання такої в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання і до закінчення дочкою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а відповідач їх визнав частково, та з урахуванням матеріального стану просив визначити такий у розмірі 1/8 частини . Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше\~ як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог сімейного законодавства України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Факт того, що [PERSON] навчається на денному відділенні в Черкаському національному університеті імені [PERSON] в м. Черкаси підтверджується договором № 367/15 від 28 серпня 2015 року, довідкою № 1238 від 18 березня 2016 року та довідкою № 86 від 12 жовтня 2015 року даного навчального закладу (а.с.5-7). Період її навчання становить із 01.09.20015 року по 01.07.2019 року. Довідка з місця роботи відповідача підтверджує отримання відповідачем належної заробітної плати, яка в середньому становить 6074,96грн., тобто підтверджує можливість відповідача надавати таку допомогу доньці на період її навчання. Суд не може прийняти до уваги як доказ зменшення розміру аліментів до 1/8 частини наявність у позивача кредитних заборгованостей у трьох банках, оскільки такі виникли у звязку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань. В той же час суд враховує ту обставину, що у відповідача мається на утриманні інша неповнолітня дитина, яка потребує додаткового матеріального забезпечення через ряд наявних у неї хвороб. За таких обставин суд визначає, що для прийняття рішення про задоволення позову достатньо законних підстав, що не буде суперечити закону або порушувати законних прав, свобод та інтересів для самих сторін у даній справі чи інших осіб та з урахуванням всих обставин справи вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги , стягнувши аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183, 199-200 СК України,

Outcome: partial