Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду із вищенаведеним позовом мотивуючи його тим, що 11.11.2014, близько 05.30 год. по вул. Леніна в с. Березна Володимирського району Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON]. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ст. 286 ч. 2 КК України. 27.06.2015 дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Внаслідок даної ДТП, у зв'язку із смертю [PERSON], позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON] була застрахована у відповідача. Згідно страхового полісу страхова сума за шкоду життю та здоров'ю потерпілих становить 100000,00грн. Коли позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, рішенням ПАТ «Київський страховий дім» №812 від 06.04.2017 позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності в діях [PERSON] порушень ПДР України і того, що ДТП не є страховим випадком. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2017 рішення страхової компанії № 812 від 06.04.2017 про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу - визнано незаконним. Вважаючи дії відповідача незаконними, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь: 100000,00грн. - страхового відшкодування; 18400,00грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування; 7302,10грн. - інфляційного збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 2169,86грн. - розміру відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 4800,00грн. - судових витрат на оплату правничої допомоги. Ухвалою суду від 12.01.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 21.02.2018 о 09:00год. 05.02.2018 від представника відповідача - [PERSON] подано відзив на позов у якому він позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що обов'язок щодо здійснення виплат страховиком виникає виключно з підстав передбачених законодавством, внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Однак, цивільно-правова відповідальність не настає за відсутності складу правопорушення, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим. Згідно постанови від 27.06.2015 кримінальне провадження відносно водія застрахованого автомобіля [NUMBER] - [PERSON] - закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме у діях водія невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається. Таким чином, підстави для виникнення для страховика цивільно-правової відповідальності - відсутні, оскільки відсутня протиправна поведінка у діях водія [PERSON], відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою та відсутня вина водія застрахованого транспортного засобу. Саме невідповідність дій пішоходів [PERSON] та [PERSON] чинним ПДР України, стали причиною вказаної ДТП, у результаті якої загинув пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень. Оскільки, до заяви про виплату страхового відшкодування [PERSON] не надала документів та доказів протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку та вини [PERSON], тому, відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування. Також, зазначив, що рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2017, яким визнано рішення ПАТ «Київський страховий дім» № 812 від 06.04.2017 про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] - незаконним, на даний час не набрало законної сили. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, то зазначив, що стороною позивача надано один і той самий договір про надання правової допомоги від 04.11.2016 та розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу, що й за надану правову допомогу при подачі позову про визнання рішення страховика незаконним. Також, не згідний з тим, що із заявою про виплату страхового відшкодування звертався по дорученню представник, а не сама потерпіла, що суперечить законному представництву дітей загиблого, так як законом не передбачено права опікуна передавати третім особам своє право щодо піклування над малолітньою особою. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.02.2018 вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2018 о 09:30 год. Ухвалою суду від 02.03.2018 задоволено заяву представника відповідача - [PERSON] та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON], закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.04.2018 о 14:00год. Задоволено заяви представників сторін про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції на 03.04.2018 о 14:00год. 22.03.2018 від представника позивача - [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому останній спростовує доводи відзиву на позов. Зокрема зазначає, що позиція сторони відповідача щодо відсутності вини водія застрахованого транспортного засобу «Мersedes-Benz 212», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] при настанні ДТП є підставою для невиплати страхового відшкодування, так як не настала цивільно-правова відповідальність відповідача - суперечить вимогам ст. 1187 ч. 5 ЦК України. Згідно вимог вказаної статті Закону, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У даній ДТП непереборною силою може бути виключно надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, яка не залежить від учасників пригоди, ні від водія автомобіля. ні від пішохода. Однак, стороною відповідача не надано доказів наявності непереборної сили, внаслідок якої відбулося дана ДТП. Також, не надано доказів умислу потерпілою особою суспільно-небезпечного діяння при вчиненні відповідних дій. Оскільки, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність, тому вимоги про відшкодування страхової виплати є обґрунтованими, так як автомобіль, що завдав шкоди був застрахований у компанії відповідача. Також, голослівним є доводи відповідача про те, що вимоги ст. 509, ст. 625 ЦК України, не застосовується до спірних правовідносин оскільки, вказані статті не містять жодного відсилання на те, що їх застосування відноситься виключно до договірних правовідносин. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. 03.04.2018 розгляд справи відкладено з підстав виникнення технічних причин, що унеможливлюють участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 17.05.2018 о 10:00год. 17.05.2018 розгляд справи відкладено з підстав виникнення технічних причин, що унеможливлюють участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 22.06.2018 о 10:30год. 22.06.2018 розгляд справи відкладено з підстав виникнення технічних причин, що унеможливлюють участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 01.08.2018 о 14:00год. 01.08.2018 розгляд справи відкладено з підстав виникнення технічних причин, що унеможливлюють участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 10.09.2018 о 13:00год. 10.09.2018 розгляд справи відкладено у зв'язку із зайнятістю судді в іншій кримінальній справі на 18.09.2018 о 09:15год. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак від її представника - [PERSON] подана заява про підтримання позову в повному обсязі, а справу просить розглядати без їхньої участі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 190). Представник відповідача у судове засідання, яке було призначено у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Києва не з'явився, хоча був повідомлений завчасно про час та місце розгляду справи належним чином (а.с. 184, 189). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] також у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений завчасно про час та місце розгляду справи належним чином (а.с. 184, 189). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що 11.11.2014, близько 05.30 год. по вул. Леніна, на відстані 65,9 м від повороту до вул. Нова в с. Березна Володарського району Київської області стався наїзд автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в напрямку смт. Володарка, на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які вийшли із-за задньої частини автомобіля [NUMBER], який стояв на проїзній частині на смузі руху, по напрямку до центра с. Березна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди (а.с. 25). 11.11.2014 вказаний факт внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12014110000000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 27.06.2015 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014110000000360 від 11.11.2014 року закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 19-23). Відповідно до Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням)» Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). За таких обставин, враховуючи, що саме [PERSON] перебував за кермом автомобіля [NUMBER], він несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу «Mercedes-Benz 212D», д.н.з. [NUMBER], застрахована відповідно до полісу №АС/8599253 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у відповідача (а.с. 30). 10.01.2017 позивач, як дружина загиблого [PERSON] (а.с. 26) звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та складено повідомлення про ДТП (а.с. 31, 32). Рішенням № 812 від 06.04.2017 року ПАТ «Київський страховий дім» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування (а.с. 33). Страховим випадком згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відсутність вини та закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє страховика від відповідальності відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Щодо посилань представника відповідача на положення ст. 1187 ч. 5 ЦК України, як на підставу для відмови у позові, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1187 ч. 5 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Під «умислом потерпілого» в даній нормі розуміється умисел потерпілого на завдання шкоди, якщо ж особа навмисно порушила ПДР і свідомо не допускала завдання їй шкоди джерелом підвищеної небезпеки, підстав для звільнення особи відповідальної за шкоду, від обов'язку відшкодувати шкоду немає, оскільки відсутній умисел на завдання шкоди. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.06.2015 встановлено, що саме пішоходи [PERSON] та [PERSON] порушили ряд вимог Правил дорожнього руху, зокрема, п.1.5, 4.4., 4.10, 4.14 ПДР. Саме, невідповідні чинним Правилам дорожнього руху дії пішоходів [PERSON] та [PERSON] стали причиною вказаної ДТП, в результаті якої пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Проте, зі змісту даної постанови про закриття кримінального провадження не вбачається наявність в діях [PERSON] умислу на спричинення дорожньо-транспортної пригоди та свідомого створення умов для завдання йому шкоди транспортним засобом. В порушення вимог ст. 80 ЦПК України, жодних доказів, які б підтверджували завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло би бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, стороною відповідача не надано. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Оскільки шкода у вигляді смерті [PERSON] була завдана джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER], яким правомірно володів [PERSON], цивільно-правова відповідальності якого була застрахована відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2017 - визнано рішення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № 812 від 06.04.2017 про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] - незаконним (а.с. 34-38) Дане рішення постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.02.2018 залишене без змін. Таким чином, в силу положень ст. 82 ч. 4 ЦПК України, незаконність рішення відповідача № 812 від 06.04.2017 про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] - не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 27 ч. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. На час смерті [PERSON] його сім'я складалася із дружини [PERSON] та дочок: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO] (а.с. 27, 28, 29). Отже, термін до досягнення дітьми потерпілого 18-го віку становить: [PERSON], [INFO].- 191 місяць; [PERSON], [INFO]. - 135 місяців; [PERSON], [INFO] - 114 місяців. Станом на час настання страхового випадку, відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014», місячний розмір мінімальної заробітної плати складав 1218,00грн., отже частка, яка припадає на одного утриманця, яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку померлого на кількість утриманців буде складати 1218/5=243,60грн. Таким чином, сума страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника буде складати [PERSON], [INFO]. - 191 місяць*243,60грн. = 46527,60грн; [PERSON], [INFO]. - 135 місяців*243,60грн. = 32886,00грн.; [PERSON], [INFO] -114 місяців*243,60грн. = 27770,40грн., що разом становить 107184,00грн. Оскільки, згідно страхового полісу граничний ліміт відповідальності становить 100000,00грн., тому, вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди у зв'язку із втратою годувальника є підставними і підлягають задоволенню повністю. Згідно приписів пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом встановлено, що відповідачем - ПАТ «Київський страховий дім», 06.04.2017 прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із смертю чоловіка. Таким чином, розрахунок пені наданий стороною позивача за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 100000,00грн. за період з 07.04.2017 по 26.12.2017 відповідно до облікової ставки НБУ на вказаний період становить 18400,00грн. Оскільки, стороною відповідача не спростована вказана сума розрахунку пені, тому суд вважає, що вказану суму пені слід задоволити повністю. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526 ч. 1 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що вказані статті закону регулюють відносини боржника і кредитора лише у договірних кредитних відносинах і їхня дія не поширюється на дані спірні правовідносини, що регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а, тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними. Однак, з таким твердженням суд не погоджується, оскільки здійснення страхових виплат є грошовим зобов'язанням, яке виникає з підстав завдання майнової та моральної шкоди (стаття 11 ЦК України). В силу вимог положень ст. 509 ЦК України, грошовим зобов'язанням слід вважати будь-яке зобов'язання, яке складається з правовідношення, в якому праву кредитора належить вимагати від боржника виконання певних дій, а праву боржника - виконати обов'язок, сплатити грошові кошти на користь кредитора. Така правова позиція підтверджена та висловлена судовою практикою ВСУ, зокрема у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12. Згідно поданого розрахунку суми втрат від інфляції за період з 07.04.2018 по 26.12.2017 складає - 7302,10грн. та 3% річних складає - 2169,86грн. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних є підставними та підлягають задоволенню. Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що законом не передбачено права опікуна на передання третім особам права щодо піклування над малолітньою особою. Як вбачається із заяви про виплату страхового відшкодування від 10.01.2017, вона підписана представником потерпілої [PERSON] - [PERSON] (а.с. 31). Згідно припису ст. 71 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Однак, зі змісту вказаної заяви про виплату страхового відшкодування не вбачається передання прав опікуном - матір'ю малолітніх дітей загиблого, які б полягали у відмові представника від майнових прав підопічних, у даному випадку малолітніх дітей загиблого [PERSON] Також, суд звертає увагу на те, що дана правова підстава, на яку посилається сторона відповідача, як в обґрунтування заперечення позову не є підставою для відмови позивача у виплаті страхового відшкодування, що є основним предметом позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно положень ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи слідує, що стороною позивача надано квитанцію про оплату позивачем послуг адвоката, рахунок-фактуру від 26.01.2018, детальний опис наданих послуг від 08.02.2018, акт виконаних робіт від 08.02.2018 на виконання договору про надання юридичних послуг від 04.11.2016, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автопоміч» (а.с. 113, 114, 115, 116). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 4800,00грн. На підставі ст.ст. 23, 71, 509, 526, 625, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» й

Outcome: approved