Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, зазначивши, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у них 12.08.1999 року народилася донька [PERSON], 15.04.2002 року народилася донька [PERSON]. В даний час діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.12.2009 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі 210 гривень на кожну дитину. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. [PERSON] добровільно допомоги на утримання дітей не надає, аліменти сплачує частково, не бере участі у додаткових витратах. Донька [PERSON] закінчила 9 класів ЗОШ № 2 м. Ладижина та виявила бажання отримати середньоспеціальну освіту. Тому нею були витрачені кошти на поїздки в навчальні заклади на суму 820,07 гривень. Відповідач має нерегулярні доходи, розмір яких приховує. Відповідач ніяких утриманців не має, аліменти нікому не платить, і в нього є можливість надавати їй матеріальну допомогу. Матеріальний стан відповідача змінився в кращу сторону, він робить ремонти квартир під заказ, займається торгівельною діяльністю по продажу саджанців дерев та кущів. Натомість матеріальний стан її та дітей значно погіршився, а саме: донька [PERSON] навчається в музичному училищі, в якому відсутній гуртожиток, тому вона змушена винаймати квартиру вартістю 800 грн. в місяць; в даний час з незалежних від неї причин вона не працює: діти постійно хворіють, потребують лікування та обстеження в Вінницькій обласній дитячій лікарні; для лікування дітей закупила ліки на загальну суму 368,70 грн.; необхідно докупити ліків для продовження лікування на суму 1822,80 грн.; загальна сума витрачених нею коштів за навчання в музичній школі складає 2160 грн.. Згідно зміненої позовної заяви позивач просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь на дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1455 грн. на кожну дитину. Також стягнути з [PERSON] транспортні витрати в сумі 820,07 грн., половину вартості найманого житла в сумі 400 грн. щомісячно, кошти на лікування дітей в розмірі 2191,50 грн., кошти на навчання в музичній школі в розмірі 2160 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнивши, що оскільки вона на даний час не працює, в неї відсутні доходи, то відповідач повинен платити аліменти у визначеному нею розмірі, щоб забезпечити дітям мінімальний прожитковий мінімум. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що аліменти сплачує регулярно у визначеному судом розмірі. Коли бачить дітей постійно їм допомагає, дає кошти скільки має, допомагає дочці, яка навчається, оплачуючи проїзд та проживання. Кошти дочці переказував на її банківську картку, яку позивач забрала. Його матеріальний стан погіршився, через кризу ніхто не робить ремонти. Він офіційно не працює, підробляє, коли є така можливість, живе з землі, з того, що виростив. Щодо стягнення з нього додаткових витрат, то вважає їх необґрунтованими та недоведеними. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СУ України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні, що фактично визнається сторонами. Відповідно до рішення Ладижинського міського суду від 02.12.2009 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 210 грн. на кожну дитину. Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв'язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітніх дітей у їх віці потребує від позивача додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2009 році розмір аліментів в сумі 210 грн. на кожну дитину, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дітей, не може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, навчання та розвиток дитини. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд враховує таке. Станом на дату винесення Ладижинським міським судом рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, тобто станом на 02.12.2009 року, прожитковий мінімум для дітей у віці від 6 до 18 років становив 776 грн. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік», починаючи з 1 вересня 2015 року встановлений в розмірі 1455 грн. Тобто, з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі близько 27 % від розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років ((210/776)*100=27%). На даний час 27 % від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить суму біля 393 грн. На час винесення рішення про стягнення аліментів 02.12.2009 року позивач [PERSON] працювала, а на даний час вона перебуває на обліку як безробітна, що підтверджується довідкою Ладижинського МЦЗ від 10.11.2015 року та копіями трудової книжки позивача. Матеріальне становище відповідача з 2009 року не змінилось, він офіційно не працював, і на даний час не працює, фізично здоровий, має можливість працювати й зі слів позивача працює неофіційно, робить ремонти. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що аліменти мають стягуватись у твердій грошовій сумі. Згідно рішення суду від 02.12.2009 року з [PERSON] стягувались аліменти в розмірі 210 грн. на кожну дитину на трьох дітей. На даний час, сторони мають на утриманні двох неповнолітніх дітей. Неповнолітня [PERSON] навчається в Уманському обласному музичному училищі ім. П.Д. Демуцького на денній державній формі навчання, в гуртожитку не проживає, що підтверджується відповідною довідкою училища. Очевидно, що з навчанням повязані і додаткові витрати на утримання, на проїзд, на проживання, забезпечення підручниками, тощо. Неповнолітня [PERSON] хворіє, 02.10.2015 року їй було назначено курс лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого, направленнями на консультацію. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що на даний час з відповідача слід стягувати аліменти на двох дітей в розмірі 450 грн. на кожну дитину, що становитиме 31 % від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років ((450/1455)*100). При цьому збільшення частки від прожиткового мінімуму із 27 до 31 % обґрунтовано саме зміною матеріального та сімейного стану сторін, а також погіршенням здоровям [PERSON] і навчанням [PERSON]. Відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей у вказаному розмірі, який суд вважає обґрунтованим та таким, який визначений згідно принципів справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище сторін, дітей та обставини справи і інтереси дітей. При цьому суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що він має нову сімю, його дружина не працює, оскільки він же пояснив, що вона є працездатною, може працювати. Тому суд вважає, що він не зобовязаний утримувати її, а також її дитину. Посилання відповідача на те, що він справно платить аліменти, а також додатково надає кошти дітям, на підтвердження чого він надав суду відповідні квитанції, суд вважає, таким, що не суперечить висновкам суду про необхідність стягувати аліменти у більшому розмірі. Разом з тим, суд вважає, що твердження позивача про те, що оскільки вона не працює, то відповідач повинен сам забезпечити утримання дітям в розмірі прожиткового мінімуму, є необґрунтованим. Оскільки згідно положень ст. 180 СК України вбачається, що утримання дитини є обовязком обох батьків. І хоча позивач офіційно не працює, вона також зобовязана утримувати своїх дітей, оскільки є працездатною, може працювати. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Встановлено, що згідно виписки із медичної карти амбулаторно хворого обласної дитячої клінічної лікарні від 02.10.2015 року дитині [PERSON]. було призначено лікування, прописано ліки. Позивачем було придбано частину ліків на загальну суму 346,65 грн. Так, згідно накладної № 1 аптеки по вул. Процишина від 15.11.2015 року, видно, що було придбано «цефавора» на суму 204,95 грн., «метамакс» на суму 19,70 грн. При цьому позивачем не було доведено необхідність придбання «питних дріжджів» на суму 14,25 грн., серед прописаних ліків такого препарата немає. Згідно товарного чеку № 48 від 08.11.2015 року аптеки «Біолік» придбано «бетадин» на суму 82,70 грн., «метамакс» на суму 21,10 грн., «ритмокор» на суму 18,20 грн. При цьому позивачем не було доведено необхідність придбання «дротоверин» на суму 7,80 грн., серед прописаних ліків такого препарата немає. Таким чином, суд вважає доведеним те, що позивачем на лікування доньки [PERSON] було витрачено 346,65 грн. (204,95+19,70+82,70+21,10+18,20) на придбання ліків, які були прописані для лікування лікарем. Враховуючи, що згідно вищевказаних квитанцій вбачається, що позивачем було придбано лише частину ліків, які прописані лікарем, для проходження дитиною повного курсу лікування, позивач вказує, що не має коштів щоб придбати всі необхідні ліки, разом з тим, позивачем не надано суду доказів вартості всіх необхідних ліків на час розгляду справи, позивач зазначає, що витрачала кошти на поїздку в м. Вінниця в лікарню з дитиною, однак не довела розміру таких витрат, суд вважає, що виходячи із засад справедливості та розумності, з відповідача слід стягнути повну вартість придбаних ліків. При цьому суд враховує, що висновки суду відповідають положенням ст. 185 СК України про те, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед. Те, що позивач понесла інші витрати на лікування, нею не доведено. Те, що вона витрачала кошти на поїздку в лікарню, позивачем не доведено, позивачем не надано доказів затрат, понесених на поїздку до м. Вінниця в лікарню 02.10.2015 року. Позивачем не надано доказів того, що вона витратила кошти на навчання дочок в музичній школі. А надана довідка відділу культури і туризму Ладижинської міської ради № 181 від 10.11.2015 року свідчить про перерахунок благодійної допомоги на утримання музичної школи. Те, що за навчання в музичній школі необхідно було платити обовязкову плату, позивачем не доведено. Щодо посилання позивача, на те, що нею витрачаються кошти на оплату квартири в розмірі 800 грн., то суд вважає вказану обставину недоведеною, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цих витрат. При цьому суд враховує й те, що відповідач не визнав дану обставину і заперечує проти розміру витрат на оплату квартири, який зазначений позивачем. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача транспортних витрат, повязаних із поданням документів та вступом до навчального закладу, а також поїздками на навчання [PERSON] то суд вважає, що позивачем належним чином не доведено такі витрати. Два чеки на рейс «Умань Ладижин» від 28.07.2015 року, та два чеки від 25.07.2015 року, два чеки на рейс «Гайсин-Ладижин» від 15.07.2015 року, два чеки на рейс «Ладижин-Умань» від 24.07.2015 року, чеки на рейс «Умань-Ладижин» від 01.08.2015 року, чек на рейс «Умань-Гайсин» від 24.07.2015 року та два квитки на міський автобус, самі по собі окремо не є беззаперечним доказом того, що саме в ці дні позивач із дочкою їздили поступати в навчальні заклади. Відповідач ставить під сумнів належність цих доказів. Інших доказів того, що саме в ці дні позивач із дочкою їздила щоб подати документи нею не надано. Наданий позивачем чек на квиток в автобусі рейсом «УманьЛадижин» від 19.09.2015 року, та чеки від 01.09.2015 року самі по собі не підтверджують те, що кошти на купівлю квитків були викликані особливими обставинами (зокрема й розвитком здібностей дитини). При цьому відповідач сплачував на дитину аліменти у визначеному судом розмірі, які, в тому числі, й повинні спрямовуватись на оплату витрат, повязаних із переїздом, проживанням. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, повязаних із лікуванням підлягає частковому задоволенню, а вимоги про стягнення коштів за навчання в музичній школі, коштів за найм житла, транспортні витрати задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір як за вимогами про збільшення розміру аліментів (243,60 грн.), так і за вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину (243,60 грн.), при цьому судом вирішено збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, а позов про стягнення додаткових витрат задоволено на суму 346,65 грн., що становить 6,2% від предявленої вимоги в 5571,57 грн., тому згідно положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,6 грн. за вимогами про збільшення стягнення аліментів та 15,15 грн. (243,6*0,062=15,15) за вимогами про стягнення додаткових витрат, тобто всього на суму 258,75 грн. (243,60+15,15). На підставі викладеного та

Outcome: partial