Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

25 листопада 2020 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким: усунути перешкоди у реалізації права володіння, користування, розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Алькор Кепітал» шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що права на право користування нерухомим майном припинені, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Алькор Кепітал», а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , усунути перешкоди права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Алькор Кепітал» а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Алькор Кепітал» судовий збір у сумі 6 306,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30.04.2020 року між Товариством з обмежною відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Кепітал» та Акціонерноим товариством «Оксі Банк» було укладено договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Кепітал» направило лист-вимогу у зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань відповідачами позивач був змушений задовольнити вимоги кредитора за рахунок заставного майна, при цьому відповідачі не звільнили квартиру, яка належить ТОВ «ФК «Алькор Кепітал», що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 26.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.04.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явився представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Кепітал» - Главацький Юрій Анатолійович, який позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі відділу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 014/0022/74/69535, за умовами якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 100500 доларів США, строком з 26 січня 2007 року по 26 січня 2027 року включно, згідно Графіку надання кредиту (додаток 1 до договору), зі сплатою відсотків у розмірі 13,5 відсотків річних. Пунктом 2 договору передбачено, що кредитні кошти призначені для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання умов вказаного договору, 29 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., зареєстрований в реєстрі за № 200. З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2020 року між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» було укладено договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0022/74/69535 від 26.01.2007 року та договором іпотеки. Того ж дня, 30.04.2020 року між Товариством з обмежною відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Кепітал» та Акціонерноим товариством «Оксі Банк» було укладено договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0022/74/69535 від 26.01.2007 року та договором іпотеки. Відповідно до договорів відступлення прав вимоги Акціонерноим товариством «Оксі Банк» передав, а ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» прийняв належні Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» як первинному кредитору права вимоги за Кредитним договором з фізичною особою 014/0022/74/69535 від 26.01.2007 року (разом з усіма додатками та додатковими угодами до нього). Відповідно до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідченим 29 січня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., за реєстровим номером 200, який укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» є правонаступником АТ «ОКСІ БАНК», який є правонаступником АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у відносинах щодо вказаних договорів. ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» правомірно набуло статусу кредитора та іпотекодержателя за вказаними договорами і має право користуватись усіма передбаченими законом правами кредитора. З вищевказаного вбачається, що відбулася заміна первісного кредитора АТ «ОКСІ БАНК» новим кредитором ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» в кредитних зобов`язаннях та договору іпотеки. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості складеного 30.04.2020 року. вбачається, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 1 705 630, 31 гривень. Також ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» було направлено на адресу відповідачів листи вимоги за вих. № 04/05/2020-2 від 04.05.2020 року та № 10.06.2020-2 від 10.06.2020 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво. Аналізуючи наведені вище дефініції, вбачається, що законодавець, закріпив правонаступництво як самостійну підставу заміни кредитора, лише у випадку універсального правонаступництва. В іншому випадку підстави заміни кредитора внаслідок правонаступництва передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правовим наслідком відступлення права вимоги (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України) є заміна кредитора у зобов`язанні в порядку сингулярного правонаступництва. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідно до договору між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» - має місце матеріальне (сингулярне) правонаступництво, а отже ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» є правонаступником АТ «ОКСІ БАНК», в розумінні цивільного матеріального права, та має право користуватися усіма матеріальними та процесуальними правами правонаступника відповідно до чинного законодавства України. Судом також встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 року було частково задоволено позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, позбавлення осіб права користування житловим приміщенням та виселення. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором 014/0022/74/69535 від 26.01.2007 року, з урахуванням внесених до нього змін на підставі додаткових угод, яка станом на 31 липня 2018 року, становить в загальному розмірі 1 127 659,27 гривень - звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 січня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 200, - квартиру [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу серії ВЕЕ № 000518/ від 29 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 196, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 1886599, згідно витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 29.01.2007 року за № 3500433, реєстраційний № 17054203, шляхом реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому 90 відсотків вартості предмета іпотеки за звичайні ціни на цей вид майна, вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 02 серпня 2018 року становить у розмірі 1 411 360,00 гривень; в решті позовних вимог - відмовлено. Відстрочено виконання рішення суду в цій частині на строк дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2021 року заяву голови правління Акціонерного товариства «ОКСІ БАНК» про заміну сторони у цивільній справі було задоволено. Замінено позивача у справі Акціонерне товариство «ОКСІ БАНУ» - його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛЬКОР КЕПІТАЛ». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прав власності, державного реєстру іпотек від 02.06.2021 року вбачається, що позивач є іпотекодержателем вищевказаної квартири та внесено запис про обтяження 29.01.2007 року. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно; іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, абз.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до абз. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленомустаттею 38 цього Закону. Відповідно до абз.1ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно дост. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на умовах визначених на розсуд іпотекодержателя. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , дійсно була придбана за кредитні кошти (п.2.1 Кредитного договору) та як наслідок є предметом забезпечення виконання зобов`язань на підставі договору іпотеки до кредитного договору № 014/0022/74/69535 від 26.01.2007 року. Право користування та володіння майном (у контексті данної справи: право користування нерухомим майном, яке є житловим приміщенням, для проживання в ньому) власник набув і мав як складову права власності. Члени сім`ї власника набули право проживання (користування) з таких підстав, і їхні права є залежними і похідними від права власності особи, членами сім`ї якого вони є. ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» було направлено на адресу відповідачів листи вимоги за вих. № 04/05/2020-2 від 04.05.2020 року та № 10.06.2020-2 від 10.06.2020 року. Однак, в добровільному порядку Боржником та Відповідачами, які зареєстровані за адресою нерухомого майна та проживають там, яке належить на праві власності ТОВ «ФК «Алькор Кепітал» в добровільному порядку не звільнили житлове приміщення та продовжують проживати в ньому. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертоїстатті 156 ЖК Української РСРдо членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Проте згідно матеріалів справи не вбачається, що в спірній квартирі проживає іпотекодавець, та відсутні відомості що відповідачі є членами його родини. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування,житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до стст.17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки ст.405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Відповідно до п. 43 ПП Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті9, статті 109 Житлового кодексу України,статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З огляду на сутність установлених правовідносин суд приходить до висновкуї про те, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, Право відповідачів на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Тому суд вважає що в даній справі правовідносини сторін не регулюються ст.156 ЖК та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно ст. 29 ЦК України визначається місто проживання фізичної особи, а з цим юридичним фактом пов`язана власно реєстраційна процедура. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком встановлення судом зміни місця проживання, втрати права на користування житлом відповідачем, і тільки після цього можуть бути порушені інші процедурні питання, зокрема щодо зняття з реєстраційного обліку. Спір між сторонами виник у сфері правовідносин, пов`язаних з здійсненням права власності і безпосередньо даний позов заявлений у спорі, що виник в сфері житлових правовідносин, враховуючи вимогу про виселення з житлового приміщення осіб, які в ньому проживають. Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позиція Великої Палати Верховного Суду відповідно до постанови ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17: ВП зазначила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевіряти доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів. Велика Палата зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.589 ЦК, ч.1 ст.33 закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку». У ч.1 ст.40 закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. З іпотечного договору від 29.01.2007 року вбачається що предмет іпотеки квартира [ADDRESS] придбана на підставі договору купівлі-продажу, р. 196 від 29.01.2008 року, тобто за рахунок кредиту, що також підтверджується п.2.1. кредитного договору від 26.01.2007 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду 18 грудня 2018 року у справі №355/689/16-ц виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4 ст.109 ЖК УРСР). Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16. Суд вважає, що вимога про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування та розпорядження шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування нерухомим майном підлягає задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормі закону, так як підстави для користування спірною квартирою у відповідачів відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбаченихЦПК Українивипадках. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути витрати по оплаті судового збору у розмірі 6306,00 гривень, матеріали справи містять платіжне доручення про сплату судового збору, проте суд стягує відповідно до пропорційно задоволених вимог, а саме 4 204,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial