Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

що [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом про продовження строку на прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2010 у с. Голинь, Калуського району Івано-Франківської області помер їхній батько [PERSON], про що видане свідоцтво серії 1-НМ № 119893, актовий запис № 50. Після смерті батька відкрилася спадщина на домоволодіння по вул. Бережницького, 12, с. Голинь, Калуського району Івано-Франківської області, яке належало йому на праві приватної власності на підставі записів у погосподарській книзі виконкому Голинської сільської ради за № 9. Позивачі, як діти спадкодавця, та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, однак відповідачка [PERSON] не претендує на спадщину та відмовляється від належної їй частки. Позивачам, які звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, постановами державного нотаріуса Калуської районної державної нотаріальної контори за № 36/02-31 від 14.06.2016 та за № 494/02-31 від 16.08.2016 було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у звязку із пропуском ними строку подачі заяви про прийняття спадщини. Оскільки, позивачі на час смерті батька перебували за кордоном на сезонних роботах, повернувшись з яких, фактично вступили в управління та володіння спадковим домоволодінням, вважаючи, що прийняли спадщину, звернулися до суду із позовом про продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті їх батька [PERSON], який помер 03.11.2010. Від відповідачки [PERSON] надійшла до суду заява про підтримання позову та незаперечення проти продовження позивачам строку для прийняття спадщини (а.с. 144). У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві мотивів та просить суд продовжити позивачам додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з мотивів того, що позивачі знали про смерть батька та неодноразово приїжджали із-за кордону із заробітків з Італії, чим могли скористатись та належним чином прийняти спадщину. Також, зазначила, що після смерті батька відповідачка [PERSON] у січні 2011 року приїжджала додому і тим самим могла скористатись правом на прийняття спадщини. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні заперечив позовні вимоги позивачів, оскільки останні знали про смерть батька, про що свідчать докази про їхні неодноразові приїзди із-за кордону в Україну з часу смерті батька від 2010 по 2016, у проміжку якого, вони могли скористатися для вчинення необхідних дій для прийняття спадщини. Про приїзд в Україну позивачів свідчать дані із їхніх закордонних паспортів та даних Державної прикордонної служби. Також, зазначає, що перебуваючи за кордоном відповідачі могли звернутись із заявою про прийняття спадщини до консульської установи в республіці Італія, чого ними зроблено не було. Також, доказом того, що позивачі неодноразово були в Україні свідчить їхнє перебування 03.08.2013 в Україні на святкуванні реєстрації шлюбу їхнього племінника - відповідача [PERSON], про що свідчать фотографії із даного святкування. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 03.11.2010 (а.с. 13). Із копій свідоцтв про народження слідує, що позивачі являються дочками спадкодавця (а.с. 14, 15). Зміна прізвищ позивачів відбулося після одруження, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с. 16, 17). 14 червня 2016 нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущений встановлений законом строк на прийняття спадщини (а.с. 18). 16 серпня 2016 нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущений встановлений законом строк на прийняття спадщини (а.с. 19). З матеріалів справи слідує, що позивачі на час смерті батька тривалий час перебували за кордоном на заробітках (а.с. 7-11). Відповідачі заперечують позов мотивом приїзду позивачки [PERSON] у січні 2011 року, тому вона могла скористатися цим та прийняти спадщину, оскільки батько помер 03.11.2010. Проте, суд відхиляє дане заперечення, оскільки, як слідує із матеріалів справи та підтверджується відповідачкою [PERSON], що позивачка [PERSON] прибула в Україну 01 січня 2011 року та в цей день викликала швидку допомогу (а.с. 139) у звязку із поганим станом здоровя, який супроводжувався температурою і у хворому стані перебувала в Україні тільки до 07.01.2011. Також, суд бере до уваги, що у даний проміжок часу були вихідні дні, тому дані обставини не давали їй змоги прийняти спадщину належним чином. Також, судом не беруться до уваги твердження відповідачів про те, що позивачі могли звернутися до консульської установи із заявою про прийняття спадщини, оскільки позивачі перебували в Італії нелегально, тобто без дозволу на проживання. Крім того у них не було документів, які б підтверджували факт відкриття спадщини, що вимагаються при зверненні до консула, зокрема документа про смерть спадкодавця, що передбачено абзацом 2 п. 3.11.11. «Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», затверджене Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 27.12.2004 N 142/5/310. Згідно абзацу 1 п. 3.11.11. зазначеного Положення, консул при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, наявність заповіту (через Міністерство закордонних справ України) за даними Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Таким чином, у позивачів не було можливості вчинити у консульській установі всі необхідні дії для прийняття спадщини Представник відповідачів [PERSON] тавідповідач [PERSON] заперечуючи позов, посилаються на неодноразові приїзди позивачів із-за кордону від часу смерті батька по 2016. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на вимоги вказаної статті, суд не бере до уваги дані доводи, оскільки позивачка [PERSON] із часу відкриття спадщини 03.11.2010 та протягом наступних шести місяців перебувала за кордоном, а [PERSON] перебувала всього кілька днів із 01.01.2011 по 07.01.2011, тому із цих підстав пропустили строк на її прийняття. Свідок [PERSON] вказала, що є дочкою позивачки [PERSON] та пояснила, що її мати у звязку із важким матеріальним становищем виїхала на заробітки в Італію і на час смерті діда перебувала за кордоном. Після смерті діда, її мати вперше приїхала в Україну 01.01.2011 та перебувала лише до 07.01.2011 У цей період часу мати почувалась хворою із підвищеною температурою тіла, внаслідок чого викликала швидку медичну допомогу, тому звернутися у нотаріальну контору не мала можливості, а також ці дні були державними вихідними днями. Також, мати не могла звернутися у консульську установу із заявою про прийняття спадщини, так як за умовами роботи в Італії не має змоги відлучатися із місця свого перебування, оскільки за характером роботи здійснює безперервний цілодобовий догляд за особою похилого віку, яка не здатна самостійно задовольняти свої потреби. Свідок [PERSON] вказав, що є сином позивачки [PERSON] та пояснив, що його мати у звязку із важким матеріальним становищем виїхала на заробітки в Італію і на час смерті діда перебувала за кордоном. На час відкриття спадщини та строку її прийняття мати безперервно перебувала за кордоном і після смерті діда перший раз приїхала в Україну лише у 2013. До консула із заявою про прийняття спадщини мати не могла звернутися, оскільки перебувала в Італії нелегально. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивачі являються спадкоємцями першої черги. У поданій суду заяві, відповідачка [PERSON] підтверджує те, що позивачі на час відкриття спадщини дійсно перебували за кордоном і перебувають на даний час, тому не могли прийняти спадщину і таким чином пропустили строк на її прийняття з поважних причин. Згідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За вимогами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 24 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Відповідно до предмету позовних вимог, позивачі просять продовжити пропущений строк для прийняття спадщини. З огляду на вимоги законодавства суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи, що [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти продовження позивачам строку на прийняття спадщини, дослідивши обставини справи, вважаючи заперечення відповідачів [PERSON] та [PERSON] безпідставними та голослівними, суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] пропустили даний строк з поважної причини, оскільки на час відкриття спадщини перебували за межами України, що також підтверджується їхньою матірю, тому їм слід визначити додатковий строк 3 (три) місяці, який буде достатнім для подання ними заяв про прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 1217, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України та

Outcome: dismissed