Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

24 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02 вересня 2007 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що впродовж останніх років відповідач не займався утриманням дитини. Наразі дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, однак їй все важче самотужки забезпечувати всі потреби сина. Дитина відвідує навчальні заклади, розвиваючі гуртки, спортивну секцію, мовні гуртки, що зумовлює необхідність придбання відповідного одягу, взуття, навчального приладдя. Крім того, звісно, дитина потребує збалансованого харчування та періодичного лікування. Минулого року вона самостійно забезпечила оздоровлення сина на морі, відповідач жодної участі в цьому не приймав. На її думку, відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки займається підприємницькою діяльністю з роздрібної торгівлі, має у власності нерухомість та автомобіль, регулярно їздить за кордон. Відповідач є здоровим чоловіком працездатного віку, інших утриманців не має. За таких обставин позивач вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно. З огляду на наведене позивач просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в сумі 2500 грн щомісяця, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 лютого 2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про часткове визнання позову, погоджуючись сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1400 гривень щомісячно. Затребуваний позивачем розмір аліментів є для нього непосильним. Вказує, що єдиним джерелом його доходів є підзаробіток, що полягає в поїздках до Республіки Польща для придбання автомобільних запчастин, його середньомісячний дохід становить від 2500 до 5000 гривень. При цьому відповідач зазначає, що він регулярно відвідує сина, привозить йому продукти харчування, дарує дорогі подарунки та дає гроші. Щомісяця він витрачає на утримання дитини приблизно 1400 гривень. Щодо його стану здоров`я, то такий є незадовільним, адже він перебуває на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога та потребує лікування. Підприємницькою діяльністю він наразі не займається, транспортних засобів у власності не має. Також на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, які мають незадовільний стан здоров`я. Його батькові була проведена операція, внаслідок чого батькові рекомендовано уникати фізичних навантажень, призначено післяопераційне лікування та реабілітаційні заходи, а тому зараз він виконує всю фізичну роботу по господарству. Його матір також хворіє, перебуває під спостереженням лікарів через ішемічну хворобу серця та інших хронічних хвороб. Враховуючи вищенаведене, відповідач позов задовольнити частково, стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1400 гривень щомісячно, судові витрати, пов`язані з наданням професійної правової допомоги позивачу - залишити за останньою. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Вінцюк Ю.Б. висловлює позицію позивача щодо аргументів відповідача, наведених у відзиві, заперечуючи скрутний матеріальний стан [PERSON] та звертає увагу на перекручування фактів відповідачем з метою зменшити розмір аліментів, незважаючи на потреби дитини та обов`язок батьків забезпечити достатній рівень життя дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, суду пояснила, що 2500 гривень в якості аліментів на утримання дитини не буде обтяжливим для відповідача, такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення дитини самим необхідним. Представник позивача адвокат Вінцюк Ю.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Нарбут Т.М. в судовому засіданні позов визнала частково, заперечуючи розмір визначених позивачем аліментів, виходячи з матеріальних можливостей відповідача, стану його здоров`я та наявність на його утриманні батьків пенсійного віку, вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1400 гривень. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 квітня 2008 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області (а.с. 6). Також встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює її виховання, догляд та матеріальне утримання. Батько дитини проживає окремо. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач з 01 лютого 2020 року [PERSON] працює продавцем-консультантом в ФОП [PERSON] , отримує заробітну плату в розмір 4 723 гривні. Досліджуючи матеріальне становище відповідача, суд встановив, що [PERSON] офіційно не працевлаштований. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 лютого 2017 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності [PERSON] , як фізичної особи-підприємця. За відомостями територіального сервісного центру 0741 РСЦ МВС у Волинській області за [PERSON] транспортних засобів не зареєстровано. Відповідно до змісту відповіді КНП «Млинівська центральна районна лікарня» на адвокатський запит від 03 лютого 2020 року [PERSON] перебуває на «Д»-обліку в лікаря офтальмолога КНП «Млинівська центральна районна лікарня» з 1987 року з діагнозом: «далекозорість високого ступеню, амбліопія середнього ступеню, непостійна збіжна косоокість правого ока». В зв`язку з таким діагнозом [PERSON] потребує періодичного (2 рази на рік) підтримуючого лікування та корекції зору. Суд також враховує аргументи відповідача про те, що він бере участь в утриманні батьків-пенсіонерів, які мають незадовільний стан здоров`я, але такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина в розмірі, необхідному для його повноцінного та гармонійного розвитку. На підставі наведеного, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітнього сина, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітньої дитини щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надані такі документи: ордер серії АС №1004125 від 18 лютого 2020 року про надання адвокатом Вінцюк Ю.Б. правової допомоги [PERSON] ; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого гонорар адвоката склав 5000 грн; акт здачі-прийому робіт (наданих послуг), за змістом якого загальна вартість робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги становить 5400 грн, з яких: консультація, узгодження правової позиції - 1000 грн; підготовка та подача позовної заяви - 2000 грн; підготовка та подача відповіді на відзив - 1000 грн; участь в судових засіданнях - 1400 грн; Також матеріали справи містять копію квитанції про сплату позивачем адвокату [PERSON] гонорару в розмірі 5400 грн. Наведене дає підстави для висновку, що витрати [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 5400 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи, а також з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 2000 гривень, що становить 80 % від ціни позову, а тому, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 4320 гривень (80:100 х 5400) витрат на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial