Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з заявою, в якій просив встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року та факт належності до громадянства України в зв'язку з тим, що через відсутність у Миргородському районному відділі Управління державної міграційної служби України в Полтавській області даних про його реєстрацію його місця проживання у 1991 році він не може встановити громадянство України та отримати паспорт громадянина України. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задовольнити, пояснив, що народився [INFO] в м.Миргороді, у 1980 році отримав паспорт громадянина СРСР. У 1982-1984 роках він проходив строкову військову службу у Радянській Армії, а в кінці 1984 року вступив на понадстрокову службу, яку проходив у м.Ашхабаді Туркменської РСР. У 1991 році в зв'язку з початком розпаду СРСР він вирішив повернутись в Україну, але в зв'язку з тим, що процес звільнення з військової служби затягувався, він повернувся в Україну не дочекавшись його завершення і з часу набуття незалежності Україною проживає без реєстрації в квартирі своєї матері за адресою [ADDRESS]. У 90-х роках він загубив свій паспорт, який в той час не відновив, а коли у 2014 році звернувся до Миргородського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області з питання отримання нового паспорту йому було в цьому відмовлено по причині відсутності даних про реєстрацію його місця проживання у 1991 році, в зв'язку з чим він був вимушений звернутись до суду із даною заявою. Представник заінтересованої особи - Управління УДМС України в Полтавській області Литвишко М.К., що діє на підставі довіреності (а.с.16, 73) в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання заявника на території України, а щодо вимоги про встановлення факту належності до громадянства України вважала що вона задоволенню не підлягає, тому що відповідно до Закону України «Про громадянство України» питання встановлення громадянства України належить до повноважень Державної міграційної служби України. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що заявник народився [INFO] в м.Миргороді Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). З 07.06.1972 року по 02.04.1982 року та з 03.08.1984 року по 12.11.1984 року заявник проживав та був прописаний в кв.[ADDRESS], що підтверджується довідкою Миргородського КЖЕУ (а.с.29), а з серпня 1991 року по теперішній час проживає за цією ж адресою, але без реєстрації, що підтверджується довідкою голови будинкового комітету (а.с.8), та поясненнями його сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Повідомлені заявником обставини його звільнення з військової служби та переїзду в Україну підтверджуються також показаннями свідка [PERSON], згідно яких він був безпосереднім начальником заявника під час служби в м.Ашхабаді та після зникнення останнього в серпні 1991 року зі служби, під час відпустки у вересні-жовтні 1991 року зустрічався з ним у м.Миргороді, де той проживав. Можлива належність [PERSON] до громадянства Туркменістану спростована компетентним органом Туркменістану, що підтверджується повідомленням посольства Туркменістану в Україні від 06.02.2015р. (а.с.70). Від встановлення факту постійного проживання на території України на зазначені дати залежить визнання належності заявника до громадянства України та можливість реалізації ним своїх громадянських прав, встановлених Конституцією та законами України, отже він має юридичне значення. Щодо вимоги про встановлення факту належності до громадянства України то згідно ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст.24 Закону України «Про громадянство України» повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, отже суд не має право перебирати на себе функції цього органу і у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: partial