Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Позов мотивований тим, що 09.03.2019 року між сторонами було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) на підставі заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Позивач виконав свої зобов`язання, надавши кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку, однак відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 18.12.2020 року складає - 26812,84 грн., з яких: 19503,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 4852,76 грн. - проценти за користування кредитом, 580,07 грн. - комісія, 580,69 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 347,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 707,52 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 194,26 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 28,15 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 19,37 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 26812,84 грн. за кредитним договором від 09.03.2019 року та судові витрати. Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток. Відзив на позовну заяву не надіслав. Ухвалою від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про причини неявки чи про відкладення, відзиву не подав, тому суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за його відсутності та згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заяви встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 09.03.2019 року, яка підписана [PERSON] : підписанням даної заяви відповідач погоджується на отримання Кредиту в АТ «Державний ощадний банк України»; просить надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на картковий рахунок № [NUMBER] , у розмірі 20000,00 грн. Процентна ставка є фіксованою та становить 38,00 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс - періоду, 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки, проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. Датою укладання кредитного договору є дата підписання цієї заяви уповноваженим представником банку (а.с. 23-24). Згідно з випискою по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період 01.01.2012-21.12.2020 [PERSON] здійснювалися різні банківські операції, в результаті на дату 21.12.2020 року кінцевий баланс - «-25863,54 грн.». (а.с. 27-31). Суд не приймає до уваги як докази надані позивачем договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-22), загальні тарифи на додаткові послуги (а.с. 25-26), оскільки на жодному з них немає підписів сторін договору - зокрема відповідача [PERSON] , а тому вважає такі неналежними доказами з наступних мотивів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банком не підтверджено, що відповідачу були запропоновані саме ці конкретні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відсутні домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, а тому наданий банком договір комплексного банківською обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Вказаний договір відповідачем не підписаний. Тому суд вважає такий Договір неналежним доказом. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Державний ощадний банк України» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Як вбачається з Заяви на встановлення (збільшення) кредитної лінії, між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії. В п.п. 3.2, 3.3 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 09.03.2019 року зазначено, що заявник просить встановити/збільшити кредит шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 20000 грн. та що процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 38% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадків користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Вказана заява підписана відповідачем (а.с. 23-24). Таким чином, суд погоджується з аргументами позивача про те, що сторонами погоджено розмір наданого кредиту, розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами. Зважаючи на виписку по картковому рахунку № [NUMBER] (а.с. 27-31), яка є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, що відповідає висновку викладеному в постанові ВС від 17 грудня 2020 року в справі № 278/2177/15-ц, суд приходить до висновку, що банком надано відповідачу [PERSON] кредит, однак ним зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості позичальника [PERSON] , станом на 18.12.2020 року загальна сума заборгованості складає - 26812,84 грн., з яких: 19503,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 4852,76 грн. - проценти за користування кредитом, 580,07 грн. - комісія, 580,69 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 347,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 707,52 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 194,26 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 28,15 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 19,37 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 33). Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, встановлення процентів за користування кредитом в розмірі 38% річних. Водночас, банком не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами умов договору, які б встановлювали положення про відповідальність відповідача у випадку порушення умов договору у вигляді неустойки (пені) та комісії, умови щодо встановлення строків сплати процентів та погашення суми кредиту,оскільки в умовах кредитного договору, які підписані сторонами (зокрема відповідачем) такі положення відсутні, а тому в задоволенні позову в частині цих вимог слід відмовити. Оскільки в умовах кредитного договору, що підписані сторонами, відсутнє положення про строки повернення суми кредиту та нарахованих процентів, суд вважає, що в даному випадку слід застосовувати вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. А також положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якого у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Моментом пред`явлення вимоги слід вважати момент пред`явлення позову про стягнення заборгованості. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом суд приходить до висновку що такі вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Можливість нарахування та стягнення таких сум передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на наведене, суд вважає вірним задовольнити позов в цій частині. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ч. 1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом, процентів за користування кредитом, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, комісії, слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1983,65грн. (25305,06 х 100% : 26812,84 = 94,37%; 2102,00 : 100% х 94,37% = 1983,65). На підставі викладеного ст.ст. 11, 207, 526, 629, 634, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: partial