Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У червні 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання. Позивачка [PERSON] у позовній заяві зазначає, що з 21 лютого 2017 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом № 09 від 21 лютого 2017 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . До 06 березня 2020 року, сторони спільно утримували дитину, але з зазначеного часу, відповідач перестав підтримувати дитину матеріально, взагалі не надає кошти на її утримання. Оскільки через народження дитини, позивач через потребу постійного догляду за дитиною, позбавлена можливості працювати, то кожного разу при виникненні потреби купувати продукти харчування, одягу, речей гігієни та догляду для себе, дитини, чоловіка, вона змушена по кілька разів звертатися до відповідача з проханням надати їй кошти. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина сторонами не досягнуто. Враховуючи ту обставину, що відповідач останні два місяці не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитині, у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання сина, тобто сплати аліментів. В теперішній час позивач зазнає матеріальних труднощів. До виповнення дитині трирічного віку позивач не працює, так як здійснює догляд за дитиною до трирічного віку та перебуває у відпустці. Державної допомоги на утримання дитини вона не отримує, тому фактично з дитиною залишилася без засобів до існування. Відповідач по справі [PERSON] офіційно працевлаштований, працює на Підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» підземним прохідником, але всупереч цьому не надає позивачу регулярної матеріальної допомоги на її утримання та на утримання сина. З відповідача вже проводиться стягнення аліментів на утримання дитини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , на користь третьої особи [PERSON] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу). Згідно свідоцтва про народження, відповідач є батьком малолітнього сина - [PERSON] . Дитина проживає разом із позивачем. На даний час дитина не досягла трирічного віку, а позивач здійснює догляд за нею та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка - батька дитини. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований, але не надає позивачe регулярної допомоги на її утримання та на утримання сина. Тому позивач просить стягнути з відповідача по справі [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, зазначила, що наразі вона працевлаштована, тому коштів на своє утримання вона не потребує. Крім того, відповідач у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання їх сина, останній раз сплатив аліменти за вересень 2020 року. Тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягнення розпочати з 01 жовтня 2020 року. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калашник М.П. проти позовних вимог заперечують частково. Відповідач суду пояснив, що між сторонами вже тривалий час досягнута домовленість щодо добровільної щомісячної участі відповідача у матеріальному утриманні малолітнього сина - [PERSON] . Питання щодо утримання сина було добровільно вирішено ще у 2018 році, коли відповідач написав заяву до бухгалтерії підприємства за постійним місцем роботи в ПрАТ «ЗЗРК» 01 листопада 2018 року про утримання з нього щомісячно аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 0,25 частини усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 01 листопада 2018 року. Тому доводи позивача щодо не надання коштів на утримання дитини є не обґрунтованими та безпідставними. Також відповідач сплачує аліменти на утримання свого старшого сина від першого шлюбу у розмірі ј частки заробітку. Тому він не заперечує проти стягнення з нього аліментів з 01 жовтня 2020 року на утримання сина [PERSON] , однак у розмірі 1/6 частки заробітку. Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, вивчивши матеріали та фактичні обставини справи, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що з 21 лютого 2017 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис за №09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 9). Дитина знаходиться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області, за № 539 від 01.06.2020 року (а.с. 10). Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в ПрАТ «ЗЗРК» підземним прохідником та отримує достатню заробітну плату. Позивачка [PERSON] також працює. Відповідач допомогу на утримання сина [PERSON] надавав добровільно, у тому числі надав допомогу позивачці на утримання сина у період з червня по вересень 2020 року включно. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , у графі «батько» записаний відповідач по справі [PERSON] (а.с. 11). Підтвердження про те, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання першого сина суду не надано. Також відповідачем не надано доказів та обґрунтування, що сплата аліментів у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] , є для нього значною та призведе до суттєвого погіршення майнового стану. Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти та відсутність інформації про утримання відповідачем інших осіб, відповідач працездатний, офіційно працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підлягають щомісячному стягненню, повинні складати ј частину від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення почати з 01 жовтня 2020 року. З урахуванням задоволення позовних вимог та положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved