Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 10.07.2017 р. контролер Літинського управління газового господарства самовільно відключила газ в його господарстві скориставшись тим, що власників господарства не було вдома, залишивши при цьому акт про підключення газу, де була вказана сума заборгованості 1350 грн. Зазначає, що відключення було зроблено без офіційного попереднього повідомлення. Залишившись без газу позивач зазначає, що був змушений сплатити фіктивний борг і за повторне підключення газу 233 грн. Вважає, що згідно газової розрахункової книжки у нього боргів немає, все проплачено. На його вимогу газова контора не надала офіційного акту про несплату ним газу. Просить Літинський районний суду Вінницької області перевірити його газову книжку, та повернути незаконно взяті 1584, 16 грн. і внести відповідну ухвалу про самоуправство працівників газової контори. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову. Та просив додатково суд розібратись "де ділись його гроші на субсидію" в сумі 6280,35 грн., які "Літинський совбез" перечислив йому за газ. Дані кошти, з його слів, державі не повернуто. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову оскільки твердження щодо припинення газопостачання відповідачу без офіційного попереднього письмового попередження за фіктивний борг за спожитий природній газ в сумі 1350,00 грн. є необґрунтованим та безпідставним та таким що суперчить дійсності. Вважають, що позивачем не аргументовані обставини та факти порушення його прав з боку відповідача та не надано відповідних доказів на підтвердження порушення своїх прав, а тому підстави для задоволення позову відсутні про що надали свої письмові заперечення (а.с. 30). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Так, заборгованість за спожитий природній газ станом на січень 2017 р. у [PERSON] склала 3472,50 грн., що підтверджується попередженням про відключення від мереж газопостачання (а.с. 33). З дослідженої у судовому засіданні заяви від 20.02.2017 р. вбачається, що [PERSON] визнав наявний у нього борг та звернувся до відповідача з метою реструктуризації боргу щодо спожитого природного газу до 01.05.2017 р. зазначаючи при цьому, що в разі неоплати за спожитий природній газ претензій до відключення природного газу не буде мати (а.с. 34-34а). Оскільки [PERSON] не виконував свої зобов'язання, відповідно до акту від 10.07.2017 р. [PERSON], жителю [INFO] припинено газопостачання. Заборгованість за використаний природній газ на момент підключення газових приладів становила 1350,49 грн. (а.с. 62), Відповідно до п. 13 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил постачання природного газу», Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором. 11 липня 2017 року [PERSON] було перераховано на рахунки відповідача кошти в сумі 1350 грн. та 14.07.2017 р. кошти у сумі 233,76 грн. задля відновлення газопостачання (а.с. 37). Відтак актом від 20.07.2017 р. , де міститься підпис [PERSON] підтверджується та обставина, що [PERSON] відновлено газопостачання (а.с. 35), що прямо суперечить його твердженням викладеним у позовній заяві від 18.08.2017 р. про відсутність газопостачання станом на день звернення до суду зі своїм позовом (а.с. 1). Таким чином кошти в сумі 1584,16 грн., які позивач вважає «незаконно взятими» представляє собою - суму 1350 грн. (заборгованість за спожитий природній газ) та 14.07.2017 р. кошти в сумі 233,76 грн. (відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання. Твердження позивача про «фіктивний борг» не відповідає дійсності з тих підстав, що матеріалами до письмових заперечень наданими відповідачем вбачається ознайомленість [PERSON] про наявність у нього заборгованості. Частиною 1ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на такий захист передбачено ст. 20 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.64, 68 ЖК України споживач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п.10, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу. Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", № 3477-IV від 23.02.2006 р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При прийнятті рішення судом враховано правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), "не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних". Оскільки у судовому засіданні встановлено порядок та причини сплати коштів [PERSON] суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки будь-які належні докази та обґрунтування на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Outcome: dismissed