Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Як зазначає позивач 23 вересня 2009 року прокурором Варвинського району було порушено кримінальну справу за фактом ознаку злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, а вже 29 вересня 2009 року Прилуцьким міськрайонним прокурором було порушено кримінальну справу за тим же фактом ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, але вже безпосередньо відносно нього, позивача, особисто, тобто саме з цього часу почалося його кримінальне переслідування, яке продовжувалося до 26 червня 2011 року, коли начальником СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області було винесено постанову про закриття кримінального переслідування відносно нього, позивача, за відсутністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та скасовано міру запобіжного заходу відносно нього. Мотивуючи тим, що за час перебування під слідством він поніс значних матеріальних витрат, повязаних з неодноразовим прибуттям до органів досудового слідства як Варвинського району так і м. Прилук, прибуттям до судових інстанцій різного рівня, оплатою юридичних послуг адвокатів та інших витрат, позивач і просить суд стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки в сумі 20\~000 гривень. Крім того незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому завдано значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього змінився життєвий устрій, він втратив нормальні соціальні звязки з друзями, знайомими та рідними, а також з колегами по роботі, що призвело до погіршення стану здоровя та психологічного стану, що завдало йому значних моральних страждань, а тому він просить стягнути з відповідача 150\~000 грн. в відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову. Представник Чернігівської обласної прокуратури заявлених вимог не визнала в повному обсязі, а представник Прилуцького міського відділу управління внутрішніх справ в Чернігівській області в вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали кримінальної справи та журналу вихідної кореспонденції Прилуцького МВ УМВС за червень 2011 року суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав: Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій процесуальних документів кримінальних справ № 54/457 Варвинської прокуратури та № 66/00935 Прилуцької прокуратури, 23 вересня 2009 року прокурором Варвинського району було порушено кримінальну справу за фактом ознаку злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України ( а.с. 69 ), а 29 вересня 2009 року Прилуцьким міськрайонним прокурором було порушено кримінальну справу за тим же фактом ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, але вже безпосередньо особисто відносно самого позивача ( а.с. 73 ). Постановою слідчого Прилуцької міжрайонної прокуратури від 21 жовтня 2009 року позивача було притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, винесено постанову про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, та відібрано саму підписку ( а.с. 74-76 ), тобто саме з даної дати фактично почалося кримінальне переслідування позивача і було обмежено його права. Постановою в.о Прилуцького міжрайонного прокурора від 19 травня 2011 року кримінальні справи № 54/457 Варвинської прокуратури та № 66/00935 Прилуцької прокуратури було обєднані в одне провадження ( а.с. 77 ), а постановою від 20 травня 2011 року інкримінований позивачу злочин було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України і справу за підслідністю направлено начальнику СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області ( а.с. 78 ). 26 червня 2011 року начальником СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області було винесено дві постанови: 1. про зупинення досудового слідства до встановлення особи, яка вчинила злочин ( а.с. 79 ), та 2. про закриття кримінального переслідування позивача за відсутністю в його діях складу злочину ( а.с. 6 ). Таким чином безпосередньо незаконні слідчі дії відносно позивача, які фактично обмежували його права, продовжувалися з 21 жовтня 2009 року до 26 червня 2011 року, тобто 1 рік 8 місяців і 5 днів, а тому суд вважає дії слідчих органів, прокуратури та суду щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину за ст. 190 ч. 1 КК України такими, що принижували його, оскільки він був змушений реалізовувати всі можливі способи захисту від незаконного переслідування, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок порушення сімейних, виробничих та відносин у суспільстві і що підтверджується особистими поясненнями позивача в судовому засіданні, що за час перебування під слідством він зазнав значних моральних страждань, які повязані з тим, що кардинально змінився його спосіб життя, оскільки він неодноразово був змушений зявлятися до органів досудового слідства для проведення слідчих дій та судових інстанцій різного рівня, які неодноразово розглядали його справу, він втратив багато соціальних звязків з рідними, друзями та знайомими, порушилися стосунки з колегами по роботі, і він був змушений перейти з посади начальника відділу на нижче оплачувану роботу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч. 1, 2, 7\~ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також Положенням про застосування даного Закону, затвердженого спільним\~наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. \~\~\~\~\~\~\~\~Пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону та п. 7 Положення про застосування Закону передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п. 3, 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч. 5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз. 1, 2 п. 17 Положення про застосування Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Абзацами 5-7 п. 17 даного Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Абзацом 2 п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 14\~зазначеної Постанови\~роз'яснено, що відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини\~посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, проаналізувавши вищенаведене в сукупності, вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного застосування до нього міри запобіжного заходу, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, при цьому, моральна шкода відшкодовується в повному обсязі державою незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки,\~ постановою начальника СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області від 26 червня 2011 року кримінальне переслідування відносно [PERSON] було ЗАКРИТЕ за відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача [PERSON], а саме з 21 жовтня 2009 року (застосування запобіжного заходу) по 26 червня 2011 року (закриття справи відносно нього), що складає 1 рік 8 місяців і 5 днів, та з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»\~на час розгляду справи в суді складає 1378 гривень.\~\~Виходячи з мінімальної заробітної плати 1378 х 12 міс. : 365 днів х 5 днів = 226 грн. 50 коп.;\~\~ 1378 х 20 міс. = 27 560 грн. +\~\~226 грн. 50 коп. = 27 786 грн. 50 коп., яка і підлягає стягненню на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання зазначеної суми з єдиного казначейського рахунку. Суд також вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення понесених ним витрат на надання юридичної допомоги, оскільки такі вимоги повністю підтверджуються актами здачі-прийняття робіт ( а.с. 25-29 ) та квитанціями на внесення коштів в касу адвокатської контори ( а.с. 30-34 ). Що стосується інших вимог позивача, то виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також із врахуванням фінансового становища держави, суд вважає можливим відмовити позивачу в задоволенні інших вимог. Суд також не може прийняти до уваги заперечення прокуратури Чернігівської області та управління МВС України в Чернігівській області, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому в позові має бути відмовлено, оскільки строки позовної давності у цій категорії справ не застосовуються (до того-ж 3-річний термін не минув з часу отримання адвокатом копії постанови про закриття кримінальної справи). Так в судовому засіданні встановлено, що постанова про закриття кримінальної справи була винесена 26 червня 2011 року, в неділю. Також в матеріалах справи є копія супровідної № 10734 від 26 червня про направлення копії постанови про закриття кримінальної справи позивачу ( а.с. 80 ). Але при огляді судом журналу вихідної кореспонденції було встановлено, що за зазначеним номером ще 1 червня 2011 року направлявся якийсь запит ( а.с. 81 ), а вихідної кореспонденції за 26 червня 2011 року взагалі не було, оскільки це вихідний день, при цьому вихідна кореспонденція за 25 червня 2011 року має нумерацію починаючи з № 12338 і закінчується № 12444 ( а.с. 82-83 ), що вказує на те, що копія постанови позивачу взагалі не направлялася, крім того, згідно особистого підпису захисника позивача він отримав копію постанови про закриття кримінальної справи 24 квітня 2014 року.

Outcome: approved