Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати недійсною з моменту вчинення довіреність, видану [PERSON] та [PERSON] і посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лештаковою І.Є. 06 березня 2015 року та зареєстровану в реєстрі за №256; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ «Forza» сірого кольору, кузов [NUMBER], укладений між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON], та [PERSON], засвідчений довідкою-рахунком ПП «ВІНКАР-МС» №572698 від 13 березня 2015 року; скасувати державну реєстрацію за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ «Forza» сірого кольору, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], шляхом скасування свідоцтва [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ЗАЗ «Forza» сірого кольору, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], дата реєстрації 14 березня 2015 року, виданого на ім'я [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль ЗАЗ «Forza» сірого кольору, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. (т. 1 а.с. 42-44) В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин та просив його задовольнити. Пояснив, що 04 серпня 2014 року він придбав автомобіль ЗАЗ «Forza», встановив на нього певне обладнання і з часом вирішив здати його в оренду, оскільки автомобіль багато часу простоював, а сам він користувався громадським транспортом. За декілька днів до 18 лютого 2015 року йому зателефонувала особа та повідомила, що бажає взяти в оренду його автомобіль. Вони домовились про зустріч, обумовили ціну і період. А 18 лютого 2015 року з цією особою, його звали [PERSON], уклали договір прокату автомобіля, відповідно до якого вартість прокату становила 283 грн. за добу, а за весь період дії договору сума становили 347 доларів США, строк дії договору 30 діб. [PERSON] надав йому копію та оригінал свого паспорту, а той в свою чергу передав йому ключі від автомобіля та технічний паспорт. Також від [PERSON] 18 лютого 2015 року він отримав 5000 грн. заставних, які могли піти як компенсація в разі поломки чи пошкодження автомобіля та отримав кошти за 1 тиждень, в якій сумі - він не пам'ятає. Після цього вони розійшлися. На автомобілі був встановлений маячок, і він міг постійно бачити, де в даний час знаходиться його автомобіль і нічого підозрілого він не бачив. В березні місяці він планував поїздку в Карпати. Напередодні поїздки в Карпати [PERSON] йому зателефонував та повідомив, що йому потрібно поїхати на декілька днів до м. Вінниці, за що він йому подякував, а сам поїхав в Карпати. Нічого підозрілого в тому, що [PERSON] мав їхати в м. Вінницю, він не побачив, а до цього [PERSON] їздив на 1 день в Черкаси та також його попереджав і все пройшло нормально. В Карпатах він час від часу дивився за маячком і бачив автомобіль в м. Вінниці, і у нього не було ніяких підозр, оскільки його попередили про те, що автомобіль буде в Вінниці. Повертаючись з Карпат, він почав телефонувати [PERSON], щоб зустрітися, оскільки вони домовлялися час від часу зустрічатися, щоб оглядати автомобіль. Телефон [PERSON] був відключений, і у нього вже була невелика паніка. Відразу по приїзду в м. Київ він поїхав за місцем прописки [PERSON], це була Київська область. За цією адресою відкрив батько та повідомив, що [PERSON] його син, який вже декілька років за цією адресою не проживає. Коли Макаров показав батьку копію паспорта [PERSON], той сказав, що на фото не його син. В цей же день він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. І приблизно біля 18 год. він побачив, що автомобіль перебуває в м. Львові. В той же день він побачив, що його автомобіль внесено в реєстр як викрадений. Далі йшло розслідування і він бачив, де знаходиться автомобіль. Коли автомобіль почав рухатись, він це побачив, та повідомив слідчому, завдяки цьому автомобіль було зупинено. Потім цей автомобіль він із працівниками міліції забрали, а далі проводились слідчі дії. Оскільки працівниками міліції було здійснено відібрання автомобіля не в належному порядку, то його повернули назад Раманчишин. Після цього він звернувся до суду із даним позовом. [PERSON] він познайомився в Шевченківському РВ, де той повідомив йому, що побачив оголошення про продаж автомобіля, здзвонився із продавцем, домовились про зустріч, зустрілися, оглянути автомобіль та поїхали до нотаріуса, де ніби із [PERSON] оформили довіреність, розплатилися, і [PERSON] із товаришем поїхали у м.Вінницю. Свій паспорт та ідентифікаційний номер він нікому не показував та не передавав. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, зазначивши, що визнання недійсною довіреності ґрунтується на тому, що підпис [PERSON] є підроблений, оскільки довіреність є недійсною, то та людина, яка відчужила автомобіль, не мала правових підстав для вчинення даних дій. У зв'язку з чим правочин по купівлі-продажу автомобіля підлягає визнанню недійсним. І як наслідок визнання правочину недійсним має бути застосована реституція, а саме повернення даного автомобіля власнику - [PERSON] А також наявність реєстрації автомобіля за [PERSON] створює перешкоди у користуванні цим автомобілем його довірителю, а тому просить скасувати реєстрацію даного автомобіля за відповідачкою. Просить позов задовільнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. Пояснила, що приблизно 08 березня 2015 року вона побачила в інтернеті оголошення про продаж даного автомобіля, зателефонувала продавцеві та домовилась про зустріч. 14 березня 2015 року вона приїхала в м. Вінницю, зустрілася із продавцем, оглянула автомобіль, він їй сподобався та поїхали на СТО, де отримали довідку про те, що автомобіль в належному стані. Потім вони поїхали до Вінницької МРЕО та отримали довідку про те, що автомобіль не перебуває в угоні, у нотаріуса вони оформили довідку-рахунок, передали продавцеві гроші і на цьому автомобілі поїхали до м. Львова. На наступний день у Львові зареєструвала автомобіль. А приблизно через тиждень її зупинили працівники міліції та повідомили, що даний автомобіль перебуває в угоні. Через день приїхав Макаров і повідомив її про те, що цей автомобіль його, він у нього був викрадений та проданий їй. Далі їй повернули технічний паспорт і її посвідчення водія, а автомобіль був направлений до штраф майданчика, де пробув до вересня 2015 року. Позов [PERSON] не визнає із тих підстав, що зі своєї сторони нею було зроблено все, щоб з'ясувати, чи не перебуває даний автомобіль в угоні, під заставою. Окрім того, даний автомобіль було знято з реєстрації та поставлено на облік у Львові без ніяких проблем. А тому вважає себе добросовісним набувачем даного автомобіля. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача також вважає свою довірительку добросовісним покупцем, з цих підстав просить повністю відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Регіональний центр МВС у Львівській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмові пояснення (т. 1а.с. 142-145), відповідно до яких державна реєстрація права власності за [PERSON] на автомобіль ЗАЗ «Forza», кузов [NUMBER] д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу [NUMBER] від 14 березня 2015 року, відбулася відповідно до вимог чинного законодавства, а саме Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. На момент реєстрації транспортного засобу було проведено перевірку відповідно до електронних аз даних РСЦ МВС України у Львівській області, в ході якої не було встановлено жодних обмежень чи застережень для здійснення перереєстрації даного транспортного засобу. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду, розгляд справи просить проводити у відсутність представника третьої особи. Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленим за допомогою судових повісток та телефонограм про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не надав. Судом з врахуванням думки присутніх учасників ухвалено здійснювати розгляд цивільної справи у відсутність відповідача [PERSON], підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно з договором №2141116-Y01724 купівлі-продажу автомобіля від 28 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 45-46,47) [PERSON] придбав автомобіль ЗАЗ «Forza». Відповідно до акту №214116-Y01724 передачі-прийому автомобіля від 04 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 48, т. 2 а.с. 53) продавець Автомобільний центр «Голосіївський» на підставі договору купівлі-продажу №2141116-Y01724 від 28 липня 2014 року передав покупцю [PERSON] автомобіль ЗАЗ «Forza», кузов [NUMBER]. Позивач [PERSON] як власник 12 серпня 2014 року зареєстрував за собою в органах ДАІ автомобіль ЗАЗ «Forza», сірого кольору, кузов [NUMBER], та отримав реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.1 а.с. 49) 18 лютого 2015 року позивач [PERSON] та громадянин [PERSON] уклали договір прокату автомобіля №1.18/02.15 (т. 1 а.с. 59-72), за умовами якого наймодавець ([PERSON].) передав наймачу ([PERSON].) автомобіль ЗАЗ «Forza», сірого кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2014 року випуску, строком з 18 лютого 2015 року по 20 березня 2015 року (30 діб) вартістю за 1 добу 283,40 грн., а за весь термін дії договору - 8502,00 грн. та 5000,00 грн. заставних. Відповідно до оригіналу довіреності від 06 березня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лештаковою І.Є. (т. 2 а.с. 7) [PERSON] уповноважив [PERSON] та/або [PERSON], кожен з яких може діяти самостійно, окремо один від одного, з якими він попередньо в усній формі уклав договір доручення на виконання повноважень зазначених нижче, а саме: розпоряджатися від його імені (продати, при умові сплати усіх обов'язкових зборів і платежів, обміняти, здати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Центр ДАІ 8011 в м. Києві, 12 серпня 2014 року, автомобілем марки ЗАЗ FORZA, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], транзитний [NUMBER], виданий ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві, 06 березня 2015 року. Довіреність видана терміном на два місяці і дійсна до 06 травня 2015 року, з правом передоручення повноважень третім особам. Довіреність зареєстрована в реєстрі за №256. В довіреності міститься підпис особи, яка видала довіреність. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №28498507 від 06 березня 2015 року (т. 1 а.с. 51) довіреність видана [PERSON] на право розпорядження автомобілем ЗАЗ FORZA, серійний номер [NUMBER], транзитний [NUMBER], зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей. Відповідачка [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 13 березня 2015 року, виданої ПП «ВІНКАР-МС» придбала автомобіль ЗАЗ FORZA, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] та зареєструвала своє право власності на даний транспортний засіб у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району і отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14 березня 2015 року. (т.1 а.с.68, 146-155) Відповідно до висновків спеціалістів Львівського НДЕКЦ від 14 березня 2015 року (т. 1 а.с 153) та Вінницького НДЕКЦ від 13 березня 2015 року (т.1 а.с. 225) номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], транспортного засобу ЗАЗ FORZA, номерний знак [NUMBER] на момент огляду не змінювалися. Згідно з інформацією УДАІ у Вінницькій області від 13 березня 2015 року (т. 1 а.с. 227) та УДАІ у Львівській області (т.1 а.с. 152) транспортний засіб «ЗАЗ FORZA», 2014 року випуску, ДНЗ [NUMBER], номер кузова [NUMBER] в розшуку та під забороною не перебуває. За зверненням [PERSON] в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12015100100002938 від 14 березня 2015 року внесено відомості про те, що невідома особа незаконно заволоділа належним йому автомобілем «ЗАЗ ФОРЗА», д.н.з. [NUMBER], з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 289 КК України (т. 1 а.с. 242). Досудове розслідування триває. Також за зверненням [PERSON] в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12015100100004079 від 07 квітня 2015 року внесено відомості про те, що невідома особа під приводом продажу автомобіля «ЗАЗ ФОРЗА», 2014 року випуску, шасі № [NUMBER] шахрайським шляхом заволоділа її грошовими коштами, з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 243). Досудове розслідування триває. Відповідно до висновку експертів №2803/2804/16-21 від 10 січня 2017 року за результатами судово-технічної та почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 94-98) підпис у графі «підпис» довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є. 06 березня 2015 року та зареєстрованого у реєстрі за №256 - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів; підпис у графі «підпис» довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є. 06 березня 2015 року та зареєстрованого у реєстрі за №256 - виконаний не самим [PERSON], а іншою особою; рукописний запис «[PERSON].» у графі «підпис» довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є. 06 березня 2015 року та зареєстрованого у реєстрі за №256 - виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9, судам відповідно до ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст.223, ч.1 ст. 225 ЦК України тощо). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 2. ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статті 237, 244 ЦК України визначають, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч.1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Таким чином, довіреність, на підставі якої [PERSON] уклав договір від імені позивача, мала бути підписана безпосередньо позивачем [PERSON] Судом встановлено, що 13 березня 2015 року [PERSON] на підставі довіреності на його ім'я, виданої від імені [PERSON], але не за його волею, про що свідчить висновок судово-технічної та почеркознавчої експертизи №2803/2804/16-21 від 10 січня 2017 року, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля марки "ЗАЗ FORZA", 2014 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER], засвідчений довідкою-рахунком ПП "ВІНКАР-МС" № 572698 від 13 березня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений 13 березня 2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля є недійсним, оскільки спірний автомобіль було продано [PERSON] за відсутності у нього належних на це повноважень, так як [PERSON] не видавав йому довіреності на вчинення дій, пов'язаних з реалізацією належного йому транспортного засобу. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Враховуючи, що позивач не мав наміру продавати належний йому автомобіль, повноваженнями щодо його відчуження представника не наділяв, а оскаржуваний договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ «FORZA», засвідчений довідкою-рахунком ПП "ВІНКАР-МС" № 572698 від 13 березня 2015 року, укладено без волевиявлення його власника - [PERSON], тому підлягає застосуванню такий спосіб захисту цивільного права як реституція (ст.216 ЦК України). Отже, оскільки спірний автомобіль вибув із власності [PERSON] поза його волею і спірний договір купівлі-продажу є недійсним, тому суд вважає, що підлягає застосуванню реституція та зобов'язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Однак, враховуючи те, що спірний правочин від імені [PERSON] був укладений представником за недійсною довіреністю, тобто не уповноваженою особою, і на його виконання за цим договором лише [PERSON] було передано автомобіль [PERSON], на нього не може бути покладено обов'язок по поверненню грошових коштів, отриманих за продаж автомобіля, оскільки останній коштів за угодою не одержав. Тому й при застосуванні реституції підлягає поверненню лише спірний автомобіль його власнику. При цьому суд не приймає до уваги позицію відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], в якій вони вважають відповідачку добросовісним покупцем, оскільки як встановлено судом спірний договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним, так як він був укладений без волевиявлення власника майна. За недійсним правочином кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. Аналізуючи положення ст. 330 ЦК України слід дійти висновку, що встановлення добросовісності набуття майна покладається на набувача, який має довести, що він набув майно оплатно і що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. А враховуючи те, що сторонами договору купівлі-продажу автомобіля є відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], спірний автомобіль було придбано не в особи, яка не мала права на відчуження цього майна, а безпосередньо у самого власника цього майна, який не мав волевиявлення на його відчуження. Таким чином, позиція відповідачки, що вона є добросовісним набувачем майна є хибною та не може бути взята судом до уваги. Таким чином суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст. 203, 207, 215, 216, 237, 244, 245 ЦК України,

Outcome: approved