Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

06.02.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області із Верховного Суду надійшла кримінальна справа №187/291/17 (кримінальне провадження № 12017040520000023) відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2019 у вказаній справі ухвалено вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року щодо [PERSON] в частинах вирішення цивільного позову та стягнення із засудженого на користь держави судового збору скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2019 прийнято цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, до розгляду, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивачем подано уточнений позов за яким він просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальних збитків 38420,04 грн. та моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. В обґрунтування цивільного позову потерпілим зазначено, що судом Петриківського району Дніпропетровської області розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, а саме: необережне тяжке тілесне ушкодження, за яким він був визнаний винним у скоєнні даного правопорушення. В результаті здійсненого [PERSON] з необережності пострілу з мисливської рушниці [PERSON] відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 29-Е від 11.03.2017 спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого поранення голови з численними вхідними вогнепальними ранами волосистої частини голови та правої половини обличчя, синцем правої параорбітальної області, крововиливом в правий скроневий м`яз, дірчастими переломами правої скроневої кістки, забоєм - роздробленням правої скроневої частки головного мозку, здавленням головного мозку, субдуральною гематомою праворуч, крововиливом в правий бічний шлуночок мозку, набряком головного мозку, контузією правого очного яблука, численними сторонніми тілами металевої щільності правої половини голови та порожнини черепа, вогнепального поранення шиї та правого плечового суглобу з вхідними вогнепальними ранами та сторонніми тілами металевої щільності в м`яких тканинах, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Після отриманих поранень, він проходив лікування в КЗ «Кам`янська МЛШМД «ДОР», потім в ОКЛМ з 15.01.2017 по 31.01.2017 та переніс ряд складних оперативних втручань та операцій. Після проходження лікування йому надано рекомендації щодо продовження лікування під наглядом невролога, запобігати фізичних, психо-емоціональних перенавантажень, продовження прийому ліків. На момент його госпіталізації та проходження лікування [PERSON] допомоги на лікування не надавав. На даний час [PERSON] частково компенсував витрати на лікування в порядку примусового виконання рішення суду. Так, за чеками які збереглися ним на лікування витрачено грошові кошти у сумі 34420 грн.84 копійки, [PERSON] дану суму не відшкодував. Приймаючи до уваги той факт, що на теперішній час він продовжую нести витрати на продовження лікування, а саме ним після подання уточненої позовної заяви до суду додатково було витрачено на лікування 3999 гривень 20 копійок. Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди позивачем зазначено, що в момент отримання тілесних ушкоджень, та проведення лікування він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Його визнано інвалідом 2 групи інвалідності пожиттєво. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, та відмови винної особи в подальшій компенсації спричинених збитків, він відчуваю почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживаю щодо своєї соціальної реабілітації. Наслідки події, що сталася, потягли за собою не раціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, до тепер вимагають компенсаторних можливостей за для їх подолання. У зв`язку із ушкодженням здоров`я йому завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах, а саме панічними атаками , розладом шлунко-кишкового тракту у наслідок вживання ліків. Отже, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим для позивача обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, перешкоджають та будуть перешкоджати можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, він оцінює в 500 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Куценко В.А. підтримали позовні вимоги та просили врахувати, що позивач потребує постійного лікування та потребуватиме його в майбутньому, на що постійно витрачає власні кошти, через що розмір витрат, визначених з даним позовом, не покриває всієї необхідності в грошових коштах пов`язаних з відновленням здоров`я позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на відсутність коштів. Визнає, що в результаті його протиправних дій позивачеві спричинено матеріальні збитки та моральна шкода. Не може визначиться з розміром грошової компенсації спричиненої моральної шкоди позивачеві та не заперечує розмір матеріальних збитків, визначених позивачем як витрати на лікування. Просить врахувати, що з його доходів вже відраховано певну суму на відшкодування матеріальних збитків ним, однак точний розмір відрахувань йому не відомий. Представник відповідача адвокат Логойда О.В. до суду не з`явився та просив розглянути справу без його участі вказавши в клопотанні, що із матеріалів кримінальної справи видно, що відповідач [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості із необережності вперше. Розмір його статків та доходів не здатний покрити розмір заявлених збитків навіть протягом всього його життя. Відповідачем вже було відшкодовано значні для нього суми на лікування позивача, про які зазначено у вироці та довідці відділу ДВС. Крім того незважаючи на скасування вироку, на підставі якого здійснюється утримання коштів з пенсії та заробітної плати відповідача, на сьогоднішній день утримання продовжують здійснюватися, оскільки відповідачем свідомо не було подано заяву про припинення їх утримання до відділу ДВС, що свідчить про визнання відповідачем своєї провини, та намагання відшкодувати як найшвидше спричинену шкоду у можливих для нього розмірах. Доводи позивача про погіршення його стану здоров`я та появи нових проявів, які він нібито пов`язує з вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, не мають документально обґрунтованого причино-наслідкового зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, а тому не мають бути враховані судом. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, а матеріальна шкода на сьогоднішній день відшкодована в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлянгають частковому задоволенню виходячи з наступного. І. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.89 N 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» надано судам роз`яснення, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК). Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Судом встановлено, що вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 [PERSON] визнанои винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України. Вирок, в частині визнання винуватості [PERSON] у вчиненні злочину набрав законної сили. Так, судом встановлено, що 5.01.2017, близько 13 години 05 хвилин [PERSON] (далі [PERSON] ), під час законного полювання в лісопосадці, розташованій на території Іванівської сільської ради, неподалік с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, ніс належну йому мисливську рушницю ТОЗ-34Е, К-12 № 8912324 розчохлену, в зібраному вигляді та в спорядженому стані, тримаючи її на ремені на правому плечі, при цьому діючи з необережності не ввімкнув зброю на запобіжник. Під час руху [PERSON] помітив невиразно видиму ціль і сприйнявши її за тварину, здійснив постріл з даної мисливської рушниці, влучивши у [PERSON] , [INFO] , який слідував попереду. При цьому [PERSON] грубо порушив вимоги Положення "Про правила проведення полювань поводжень із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин", затвердженого наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011, згідно якого: п. 3.5. при заряджанні і розряджанні зброї її ствол повинен бути направлений вгору або в землю, п. 3.6. під час долання перешкод (канав, струмків, огороджень тощо) зброю потрібно розрядити, 3.7. полювання проводиться лише в умовах повної видимості (повністю розвидниться, розсіється туман, припиниться сильний дощ чи снігопад), 3.8. забороняється стріляти на шум, шарудіння, по невиразно видимій цілі, п. 3.9. рушницю з внутрішніми курками заборонено тримати з відкритим запобіжником, 3.10. стрільбу мисливець має вести із особливою обережністю і попередньо переконавшись у тому, що в напрямку пострілу немає людей чи домашніх тварин. В результаті здійсненого [PERSON] з необережності пострілу з мисливської рушниці [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді вогнепального проникаючого поранення голови з численними вхідними вогнепальними ранами волосистої частини голови та правої половини обличчя, синцем правої параорбітальної області, крововиливом в правий скроневий м`яз, дірчастими переломами правої скроневої кістки, забоєм-роздробленням правої скроневої частки головного мозку, здавленням головного мозку, субдуральною гематомою праворуч, крововиливом в правий бічний шлуночок мозку, набряком головного мозку, контузією правого очного яблука, численними сторонніми тілами металевої щільності правої половини голови та порожнини черепа, вогнепального поранення шиї та правого плечового суглобу з вхідними вогнепальними ранами та сторонніми тілами металевої щільності в м`яких тканинах (т. 1 а.с. 210-218). Згідно копії виписок із медичної карти хворого, якими визначено процедуру лікування позивача враховуючи наявні у нього тілесні ушкодження та копій фіскальних чеків, якими підтверджено придбання ліків та приладдя, отримання лікувальних послуг, позивачем [PERSON] витрачено грошові кошти у сумі 53420 грн 04 коп (Т.1 а.с. 21-28, 82-88, 162-168 та Т.3 а.с.234-237). Вказаний розмір понесених позивачем витрат на лікування відповідачем не оскаржується. Зі змісту розписки від 12.14.2017 [PERSON] отримав від [PERSON] часткову компенсацію за відшкодування матеріальних збитків в розмірі 15000 грн (Т. 1 а.с. 51). Згідно довідки Петриківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04.06.2019 згідно АСВП № 55281239 з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодовано 13169,53 грн. (Т. 4 а.с. 34-35), іншого сторонами не повідомлено та в передбаченому порядку не доведено. Отже, оскільки саме винними, протиправними діями відповідача позивачу спричинені тілесні ушкодження на лікування яких [PERSON] понесено всього 53420,04 грн, з урахування часткового добровільного відшкодування відповідачем 15000 грн та в порядку виконання рішення суду 13169,53 грн, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 25 250,51 грн понесених витрат на лікування, що є матеріальними збитками і обраховані наступним чином: 53420,04-15000-13169,53=25250,51 Таким чином твердження представника відповідача, що матеріальна шкода на сьогоднішній день відшкодована в повному обсязі безпідставне. ІІ. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Крім того, в п. 3 та 9 надано судом роз`яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд приходить до переконання, що [PERSON] , безумовно, зазнав моральної шкоди; крім незручностей, він відчував стурбованість через зміну стану здоров`я та звичного способу життя. Зазначена шкода не підлягає точному обрахунку. Вказане відповідає встановленим критеріям оцінки моральної шкоди, визначеним Європейським судом з прав людини (справа Лопес Остра проти Іспанії - 1994). При цьому визначаючи розмір грошового відшкодування спричиненої відповідачу моральної шкоди суд враховує, що за матеріалами кримінального провадження [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, після отриманих тілесних ушкоджень він переніс оперативні втручання про що свідчать записи в виписках з історії хвороби та його визнано інвалідом 2 групи інвалідності пожиттєво, що підтверджується довідкою до акта оглядку МСЕК. [PERSON] потребує продовження лікування під наглядом невролога, запобігати фізичних, психо-емоціональних перенавантажень, продовження прийому ліків, про що свідчить форма індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається МСЕК. При цьому, суд враховує, що [PERSON] спричинено [PERSON] тілесні ушкодження в результаті вчинення необережного злочину, вжито заходів до добровільного часткового відшкодування матеріальних збитків та до періодичного відшкодування збитків шляхом здійснення відрахувань з його доходів. [PERSON] проживає разом з дружиною, донькою, племінницею та малолітніми онуками (т. 3 а.с. 10), працює в Іванівській ЗО І-ІІІ ступеня робітником з комплексного обслуговування та отримав за період з грудня 2018 року по травень 2019 року заробітної плати 27104 та інших нарахувань 5556,35, при цьому виплата за виконавчими та іншими утриманнями за даний період складає 10773,79 (т. 4 а.с. 37); отримує пенсію за віком та за травень 2019 року отримав 1648,23 грн. (т. 2 а.с. 141-142; т. 4 а.с. 38); є учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 2 а.с. 140). Таким чином беручи до уваги об`єм моральних страждань потерпілого пов`язаних зі спричиненням йому тілесних ушкоджень та фізичного болю, в результаті злочинних дій обвинуваченого, обставини спричинення тілесних ушкоджень та об`єм і тривалість заходів необхідних для часткового відновлення фізичного стану позивача; вказані вище обставини щодо дій відповідача після вчиненого правопорушення та його майновий стан, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 500 000 грн частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Отже, з відповідача належить стягнути 100 000 грн в рахунок завданої позивачу моральної шкоди. ІІІ. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року у вигляді накладення арешту з забороною відчуження на будинок [ADDRESS] (т. 3 а.с. 242-244). Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання представника відповідача про повернення [PERSON] стягнутого з нього судового збору в розмірі 5344,20 грн за правилами диспозитивності та змагальності (ст.ст. 12, 13 ЦПК України) не підлягають вирішенню судом як заявлена вимога, оскільки відповідач з такими позовними вимогами в даній справі не звертався і така вимога виходить за предмет даної справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial