Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

05 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він був являвся членом Ананьївського цукрового комбінату, в подальшому реорганізованого в ВАТ «Ананьївське». В період з 04.06.1993 року по 1995 рік працював в даному господарстві. З 1995 року по 1997 рік проходив строкову службу, після чого продовжив працювати в зазначеному підприємстві до 27.05.1998 року, що підтверджується записами в трудовій книжці. Із членів колгоспу [PERSON] не виходив, а тому на момент розпаювання земель ВАТ «Ананьївське» перебував в його членах та відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року мав право на земельну частку (пай), однак під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Ананьївське» його прізвище було помилково пропущено, однак прізвище позивача було включено до уточнюючого списку акціонерів ВАТ «Ананьївське» для розпаювання землі під №20. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, оскільки він пропущений з поважних причин, так як[PERSON] дізнався про його порушене право лише в вересні 2015 році, коли дізнався про включення його прізвища до вищевказаного списку, визнати за ним право на земельну частку (пай) та зобов'язати Краснокутську РДА виділити позивачу земельну частку (пай) розміром 5,84 умовних кадастрових гектарів із земель не витребуваних паїв, розташованої на території Костянтинівської селищної ради, за межами населеного пункту. У відкритому судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги [PERSON] та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що позивач був членом ВАТ «Ананьївське» та період з 04.06.1993 року по 07.12.1995 року, з 21.05.1997 року по 27.05.1998 року працював в даному господарстві, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER]. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель ВАТ «Ананьївське» являвся членом ВАТ, але з невідомих причин не був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по ВАТ «Ананьївське» серії [NUMBER] (відповідь відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 12.10.2015 року №31-20.25.-0.4-249/2-15), хоча був включений до уточнюючого списку акціонерів ВАТ «Ананьївське» для розпаювання земель, що підтверджується списком акціонерів ВАТ «Ананьївське» для розпаювання землі №20, затвердженого Головою Правління ВАТ «Ананьївське». Окрім цього, до вказаного списку акціонерів були включені мати позивача [PERSON] (під №19) та його сестра [PERSON] (під №21), які в позасудовому порядку отримали Державні акти на право приватної власності на землю, копії яких маються в матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом ВАТ «Ананьївське», однак до списку осіб, доданого до державного акту, включений не був. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial