Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

03 листопада 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить [PERSON] та [PERSON]. Позивачу [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-710. Відповідачу [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 липня 2012 року, виданого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-1445. Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат площею 19,4 кв.м. та 13,2 кв.м., загальною житловою площею 32,6 кв.м., кімнати ізольовані. Користування здійснюється через невеликий коридор площею 6,2 кв.м. Позивач [PERSON] не зареєстрована та не проживає в спірній квартирі. З моменту отримання частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру відповідач постійно чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, не пускає до квартири, пускає незнайомих людей, намагається здавати квартиру в найм без згоди співвласниці. Також, змінив замки на вхідні двері. На підставі вищевикладеного просить вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування квартирою № [ADDRESS], виділивши [PERSON] житлову кімнату площею 19,4 кв.м., [PERSON] житлову кімнату площею 13,2 кв.м., залишити у спільному користуванні: коридор площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 3,5 кв.м., туалет площею 1,7 кв.м., кухню площею 8,8 кв.м. та кладову площею 0,6 кв.м. та зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою № [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги, згідно останніх уточнень, підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-710. /а.с. 8/ Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с. 9/ [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 липня 2012 року, виданого Другою дніпропетровською державною конторою за реєстровим № 3-1445. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційного підприємства № 34» № 44758 від 17 жовтня 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1992 року народження, [PERSON], 1961 року народження. /а.с. 10/ Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася до Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявами про неправомірні дії у відношенні до неї з боку відповідача [PERSON]. З висновку ДІМ Ленінського РВ ДМУ УМВС України від 02 квітня 2014 року вбачається, що в ході розгляду матеріалу за заявою [PERSON] від 28 березня 2014 року було встановлено, що гр. [PERSON], мешкає за адресою: [ADDRESS]. /а.с. 30/ В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно двічі чинив перешкоди у користуванні власністю співвласниці [PERSON], що знайшло своє підтвердження в поясненнях відповідача. Фактично в квартирі [ADDRESS] на протязі тривалого часу проживали сторонні особи, в той час як позивач [PERSON] бажає вселитись до квартири та має намір проживати в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в спірній квартирі проживали його знайомі, а з весни 2017 року проживають в спірній квартирі [PERSON] з родиною, а саме з: цивільною дружиною [PERSON], донькою цивільної дружини [PERSON], зятем [PERSON], онукою [PERSON] Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат та в ній проживає син цивільної дружини [PERSON] Однак вказані обставини не підтверджені в судовому засіданні належними доказами. Також, відповідач [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що замінив вхідні замки в спірній квартирі весною 2017 року та після заміни замків не надав співвласниці [PERSON] ключі від квартири. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи, що [PERSON] відмовляється надати [PERSON] ключі від вхідних дверей належної їй частини квартири, суд доходить висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні житловим приміщенням, оскільки власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб. З огляду на викладене, суд, вважає встановленим факт здійснення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, тому її права як власника підлягають захисту шляхом її вселення у належну їй частину квартири [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року ( з послідуючими змінами), роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України. Згідно технічної характеристики квартири [ADDRESS], квартира складається з: 2, 7 - житлові кімнати площею 13,2 кв.м. та 19,4 кв.м., 1 - коридор, 3 - кладова, 4- кухня, 5 - туалет, 6 - ванна, загальна площа 53,4 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м. /а.с. 26/. Згідно ст. 47 ЖК України норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Враховуючи, що частки співвласників квартири рівні, тобто кожному із співвласників належить по ? частини квартири [ADDRESS], а площі житлових кімнат складають 13,2 кв.м. та 19,4 кв.м., суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування житловим приміщенням, згідно вимог позивача, виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 19,4 кв.м., оскільки вказана площа кімнати не відповідає її частці по відношенню до житлової площі квартири в спільній сумісній власності та встановлення зазначеного порядку користування порушить законні права відповідача [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню. Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1 102,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial