Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

29.12.2014 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що донька є студентом ІІ курсу денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України, відповідач має дохід та має можливість надати матеріальну допомогу, просить суд стягнути аліменти починаючи з 01.01.2015 року і до закінчення нею навчання у розмірі ? частки від доходів відповідача. Позивач не прибула в судове засідання, попередньо надавши заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягаючи на розгляді справи на підставі заявленого нею позову та наданих письмових доказів /а.с.50/. Відповідач частково не визнав позовні вимоги, підтвердив наявність в нього обов'язку в надані матеріальної допомоги повнолітній дитині у розмірі 1/8 частини від його доходів, яка продовжує навчання, ствердив про наявність на його утриманні малолітньої дитини і дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та батьків пенсіонерів /а.с.52-56/. Третя особа не прибула в судове засідання, попередньо надавши заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала/а.с.47/. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що відповідач - [PERSON] батьком народженої у шлюбі доньки - [PERSON], [INFO] /а.с.2,8/. Згідно довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України №1324 від 26.11.2014 року, [PERSON], [INFO], є студентом ІІ курсу денної форми навчання факультету ветеринарної медицини, терміном навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року /а.с.9/. Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем ані під час пред'явлення цивільного позову, ані під час розгляду справи, не було надано на розгляд суду належних та допустимих доказів в обґрунтування саме визначення часу, з якого аліменти підлягають стягненню з відповідача, що в свою чергу підтверджується матеріалами цивільної справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За цих, безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23 - х років, продовжує навчання в учбовому закладі на денній формі та у зв'язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги, за відсутності доказів про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, відповідно до вимог ст.182 СК України, присудити стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту пред'явлення позову і до закінчення дитиною навчання. Відповідачем під час розгляду справи не було надано на розгляд суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування неспроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), починаючи з моменту звернення позивача до суду і до закінчення навчання. Факт наявності іншої дитини і дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною не може бути визнано судом, як підставу для звільнення від обов'язку щодо утримання дитини, яка продовжує навчання. Суд критично відноситься і до тверджень відповідача щодо наявності на його утриманні батьків, які є пенсіонерами та отримують пенсійне забезпечення від держави. Разом з тим, слід зазначити, що визначення судом дати стягнення аліментів з дня пред'явлення позову не є порушенням положення ст.11 ЦПК України, а виконанням приписів ст.191 СК України і обов'язком суду щодо захисту прав та інтересів третьої особи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі.

Outcome: partial