Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до Держави України в особі Кабнету Мінстрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що є власником будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, с. Тоненьке, провулок Яснобродівський,.8. До 16 січня 2015 року в даному будинку вона проживала разом зі своїм сином - [PERSON], [INFO], який є тяжко хворим на хронічне захворювання - туберкулез. Іншого нерухомого майна у її родини не має. В будинку знаходилось усе їх майно. 16-19 січня 2015 року в результаті терористичного акту, під час проведення антитерористичної операції у с. Тоненьком, що є загальновідомим фактом, декілька снарядів влучили в їх житловий будинок та зруйнували як сам будинок, так і присадибні будівлі та споруди. Вони с сином були змушені покинути будинок та переїхати на проживання у м. Покровськ, де орендують житло та мешкають до теперішнього часу. В результаті терористичного акту будинок, присадибні будівлі та споруди мають непридатний для проживання стан, потребують повної відбудови і не можуть в даний час використовуватися для подальшого проживання. За фактом руйнування будинку вони звернулись з заявою про злочин до слідчого відділення Авдіївського відділення поліції Красноармійського відділу поліції МВ ГУМВС України в Донецькій області. Враховуючи, що до теперішнього часу інше житло їй не надано,уточнив позовні вимоги просила відшкодувати завдану шкоду за рахунок коштів державного бюджету у сумі 1 367 157 грн. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 травня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Відшкодовано [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України 826 036, 80 гривень. З рішенням суду не погодились представник Кабінету Міністрів України Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області та Державна казначейська служба України, ними подані апеляційні скарги. Представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області , якій дії в інтересах Кабінету Міністрів України в апеляційній скарзі просить рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник КМУ зазначає, що обґрунтовуючи позов позивач вказує різні його підстави : просить стягнути шкоду заподіяну внаслідок проведення антитерористичної операції та терористичного акту , але кожна з них є підставою для окремого позову, підлягає доказуванню різними фактичними даними та для вирішення позовів за цими підставами застосовуються різні норми матеріального права. Звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання шкоди саме внаслідок терористичного акту, не враховано відповідь Управління Служби безпеки України в Донецькій області від 06.04.17 року №56/13-2129нт про те, що інформація щодо реєстрації кримінального провадження за №12015050140000039 за фактом руйнування житла [PERSON] за адресою: с.Тоненьке, пров. Яснобродівський,8, Ясинуватського району Донецької області не відповідає дійсності, акт №3 обстеження житлового будинку від 11.11.2015 року не містить відомостей , що майно позивача зруйновано саме внаслідок терористичного акту, в звязку з чим не може бути врахований в якості належного доказу, відсутня незалежна оцінка вартості завданих збитків. Посилаючись у позові на ст.ст.1, 11, 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.ст.1, 3, 11, 18, 214, 258, 374 КПК України, ст.1177 ЦК України позивач не надала належних доказів щодо наявності вироку по кримінальній справі, який набрав законної сили, адже лише вироком суду може бути визначена кваліфікація кримінального правопорушення. Вважає, що посилання позивача на ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.ст.22, 1166 ЦК України, позицію Європейського суду з прав людини, як на підставу для відшкодування матеріальної шкоди також є безпідставним, адже в розумінні ст.1166 ЦК України для відшкодування шкоди є необхідною обовязкова наявність усіх елементів: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини, а рішення Європейського суду з прав людини, наведені позивачем, містять інші обставини та предмет спору. Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі також просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що стаття 7 Бюджетного Кодексу України передбачає, що бюджетні кошти використовується тільки на цілі , визначені бюджетними призначеннями, Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік » не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам внаслідок терористичниго акту, оскільки відповідно до вимог закону субєктами боротьби з тероризмом є Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство оборони України, вважають, що незалучення до участі у справі цих установ є порушенням норм процесуального права. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту добровільної передачі пошкодженого/зруйнованого майна місцевій державній адміністрації або органу місцевого самоврядування, субєкту господарювання, що унеможливлює застосування ст.86 Кодексу цивільного захисту України щодо виплати грошової компенсації вартості майна за рахунок держави. Вважає, що відповідно до п.п. 24, 27 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» повноваження щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції, покладається на місцеві адміністрації на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей та військово-цивільні адміністрації, адже саме вони є розпорядниками бюджетних коштів в даному випадку. В засіданні апеляційного суду Представник Кабінету Міністрів України - [PERSON] доводи апеляційної скарги КМУ підтримав повністю , просив її задовольнити, рішення суду скасувати. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] проти доводів апеляційних скарг заперечував, просив їх відхилити, рішення суду залишити без змін. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином та суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору-дарування від 04 лютого 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори та зареєстрованого за № 278 на праві власності належить житловий будинок № 8, розташований за адресою провулок Яснобродівський с. Тоненьке Ясиноватського району Донецької області, загальною площею 81,60 кв.м (а.с. 24-25). Згідно акту № 3 від 11 листопада 2015 року обстеження нерухомого майна, пошкодженого внаслідок проведення антитерористичної операції, комісія органу місцевого самоврядування у складі голови Орлівської сільської ради [PERSON], заступника голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON], депутатів Орлівської сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], працівника відділу архітектури - начальника відділу містобудування та архітектури [PERSON], представника ЖКГ - головного спеціаліста сектору ЖКГ -[PERSON], у присутності власника будинку [PERSON] та двох свідків [PERSON] та [PERSON]Ю.з метою визначення обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки при подальшій експлуатації обєкта (визначення придатності/непридатності обєкта для подальшої експлуатації), а також обсягу та видів будівельно-відновлювальних робіт проведено обстеження будинку № 8 по провулку Яснобродівський с.Тоненьке Ясинуватського району Донецької області що належить [PERSON] га праві приватної власності. Комісією встановлено, що обстежуваний житловий будинок був пошкоджений внаслідок влучання снарядів з артилерійської зброї під час бойових дій, що пов'язані з проведенням на території області антитерористичної операції та зазнав таких пошкоджень: повністю зруйноване шиферне покриття , зламані балки, бруски, розірвана стяжка горища. На горищі знаходилась система газового опалення, яка була повністю знищена. Від вибухової хвилі зірвані вхідні двері з двох боків разом з цеглою. Пошкоджені пластикові та дерев'яні вікна. Від розірваного снаряду в городі був пошкоджений сарай. Вибуховою хвилею зірвало двері і вибило шибки. Осколками від снаряду був пошкоджений паркан і металеві ворота. Фундамент наколовся і просів по периметру всього житлового будинку. У відсотках це виглядає наступним чином : зруйнована покрівля -100%,пошкоджені віконні та дверні прорізи-100%,господарські будівлі 30%,паркан 50%, відсутні вікна та двері 100%. Також судом встановлено, що повністю знищено майно, яке знаходилось у будинку на момент його пошкодження, а саме, шафа для одягу - 2 шт., диван - 1 шт., спальне ліжко - 1 шт., крісло - 1 шт., стільці м'які - 4 шт. , телевізор Panasonik - 2 шт., пральна машинка напівавтомат Digital DW-582W- 1 шт. на місці роботи комісії було проведено фото і відео фіксацію ушкоджень, в тому числі слідів влучення артилерійської зброї. Комісія дійшла висновку, що обєкт для подальшої експлуатації непридатний, загальний відсоток його знищення не визначений, зазначено, що необхідно провести ремонт даху, пошкоджених вікон та дверей. Майновий збиток власник оцінює у 230 000 грн. [PERSON] підписаний членами комісії та скріплений печаткою Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області (а.с. 37-44 том 1). З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин . Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг відповідачів, обґрунтовано виходив з того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про боротьбу з тероризмом», матеріальну шкоду було завдано позивачеві внаслідок терористичного акту під час проведення антитерористичної операції та відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто покладається на державу. Доводи апеляційної скарги відповідача - КМУ в тієї частині, що застосування ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом », як підстави для відшкодування шкоди можливо лише за наявності обвинувального вироку за ст.258 КК України не ґрунтуються на законі. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Проте в порушення статті 41 Конституції України право приватної власності позивача порушено, належний їй на праві власності будинок не з її волі стала непридатна для подальшої експлуатації, що підтверджується актом обстеження нерухомого майна пошкодженого внаслідок проведення антитерористичної операції № 3 від 11 листопада 2015 року(а.с. 37-39 том 1). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалась на те, що така шкода завдана їй внаслідок подій, які відбувалися у с.Тонеькому Ясинуватського району Донецької області в період з 16 -19 січня 2015 року , а саме, внаслідок обстрілу селища в період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно ст. 1 зазначеного Закону терористична діяльність це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об'єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму (у редакції Закону України від 18.05.2010 р. № 2258-VI). Терористичний акт це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України. Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, с.Тоненьке, Ясинуватського району Донецької області, в якому була розташована квартира позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами. Є загальновідомим фактом, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності. Селище Тоненьке Ясинуватського району Донецької області знаходиться у безпосередньої близькості від Донецького аеропорту та за повідомленням прес - центру АТО численні рази піддавалося артилерійським обстрілам. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, яким було передбачено, зокрема: - забезпечення роботи місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької та Луганської областей, на рівні районів і міст обласного значення Донецької та Луганської областей (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, інші заінтересовані центральні органи виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування); - забезпечення визначення обсягу руйнувань, обстеження несучої здатності будівель, що потребують першочергового відновлення, об'єктів інфраструктури, виготовлення відповідної проектної документації (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, місцеві штаби, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування (за згодою). На виконання цього розпорядження Кабінету Міністрів головою Донецької обласної державної адміністрації видано розпорядження від 05.01.2015 року № 1 «Про створення штабу з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області», яким створено штаб з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області та головам райдержадміністрацій, міським головам було доручено створити та забезпечити роботу місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької області на відповідній території; організувати роботу зі складання переліку пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення на відповідній території та розробки проектно-кошторисної документації, отримання експертних висновків для подання на розгляд штабу. Саме на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації від 05.01.2015 року № 1 11 листопада 2015 року був обстежений будинок позивача складено акт № 3 від 11 листопада 2015 року обстеження обєкта, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції, та встановлено, що обстежуваний житловий будинок був пошкоджений внаслідок влучання з артилерійської зброї під час бойових дій, що повязані з проведенням на території області антитерористичної операції, згідно наказу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подалання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Встановлено , що внаслідок цих подій належний позивачу будинок для подальшої експлуатації не придатний (а.с. 37-43 том 1). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту, тобто проведення антитерористичної операції за відсутності терористичного акту є неможливим. Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 зазначеного Закону. Стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те , що відшкодування шкоди має бути покладено на відповідну військо цивільну адміністрацію де розташований пошкоджений будинок через відсутність відповідних видатків на таке відшкодування у державному бюджеті України апеляційний суд також не може прийняти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо. Відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосубєктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави. Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обовязків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобовязані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обовязків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою субєкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обовязки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] в якості відповідача зазначила саме Державу Україна та відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України як представника держави Кабінет Міністрів України (а.с. 1-5). Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» саме Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції здійснюються організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами. Враховуючи повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб'єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами), апеляційний суд вважає, що Кабінет Міністрів України як представник держави позивачем визначений правильно. Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України. Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Проте реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ) (п. 26). Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку , що позивач має право на відшкодування завданій їй шкоди за рахунок держави незалежно від її вини, що і передбачає ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» і Кабінет Міністрів України та Державна казначейська служби України є належними відповідачами у даній справі. Вирішуючи питання про розмір відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, порядок визначення розміру відшкодування грошової компенсації за зруйнований або пошкоджений будинок внаслідок терористичного акту не теперішній час законом не визначний, суд , при визначенні розміру відшкодування застосував аналогію права та визначив розмір відшкодування виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна, згідно вимог ч. 10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України. Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в цієї частині виходячи з наступного. Дійсно стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» не визначає механізм визначення розміру відшкодування. Проте такий визначений Кодексом цивільного захисту України (Закон від 02.10.2012 року № 5403-VI), який введено в дію з 1 липня 2013 року. Відповідно до Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави (саме вона і є відповідачем по справі), спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період (стаття 4). Згідно пункту 24 ст. 2 Кодексу надзвичайна ситуація це обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності. До надзвичайних ситуацій залежно від характеру походження подій, що можуть зумовити виникнення надзвичайних ситуацій на території України, належать, зокрема, соціальні та воєнні (пункт 4 ст. 5 Кодексу). Відповідно до ст. 6 Кодексу цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», субєктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України. Одним з таких субєктів забезпечення цивільного захисту є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, який відповідно до частини 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту, зокрема, забезпечує виконання заходів з мінімізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності під час проведення антитерористичних операцій (п. 24). Саме такі функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, як суб'єкта, який безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом, визначені і в частині 4 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Тобто, Кодексом цивільного захисту України також регулюються правовідносини щодо боротьби з тероризмом, але спеціальним щодо цих правовідносин є Закон України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом». Частиною 1 статті 86 Кодексу передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків. Відповідно до частини 10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна. Частиною 9 ст.86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок державного бюджету здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, субєктам господарювання. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України, затверджену наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 2 жовтня 2015 року № 252 «Про показники опосередкованої вартості житла за регіонами України», відповідно до якого рекомендовано до застосування показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 1 січня 2016 року) зокрема по Донецькій області вартість 1кв.м загальної площі квартири (будинку) затверджена 8947 грн. 25 березня 2017 року уточнив позовні вимоги, просила стягнути шкоду з урахуванням індексації вартости будівельних робіт з розрахунку 12185 грн. за 1 кв.м. (а.с.116 том 1). В судовому засіданні апеляційного суду було задоволено клопотання представника відповідача Кабінету Міністрів України про витребування доказів, а саме інформації з Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області про те чи зверталася [PERSON] з приводу добровільної передачі пошкодженого будинку за адресою Донецька область, Ясинуватський район, с.Тоненьке , провулок Яснобродівський, 8 до районного державної адміністрації. Згідно відповіді Голови Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області , керівника районної військово-цивільної адміністрації від 22.08.2017 року за № 02-1269/14 внаслідок артилерійського обстрілу с.Тоненького в будинок за адресою провулок Яснобродівський ,8 влучили снаряди , будинок зазнав таких пошкоджень: частково зруйноване шиферне покриття,балки, бруси, пошкоджена стяжка горища, внаслідок чого дві несучі стіни почали руйнуватися.Вибухової хвилею були знищені вхідні міжкімнатні двері, віконні рами. На території Орлівської сільської ради працювала Чеська гуманітарна неурядова організація «Людина в біді», яка здійснювала ремонт пошкодженого житла.Так впродовж 2015-2016 років цією організацією була надана допомога у проведенні капитального ремонту криші будинку (лісоматеріали, брус, дошки, шифер), фанера, шпакльовка для вікон, замінено 4 вікна, також надавалася грошова [PERSON] було порізано та видано скло для вікон 46,5 кв.м. Щодо питання надання грошової компенсації за рахунок держави та з приводу добровільної передачі пошкодженого будинку органам місцевого самоврядування [PERSON] не зверталася. В бюджеті сільської ради кошти для будівництва або закупівлі житлового будинку замість зруйнованого на законодавчому рівні не передбачені (а.с86 том 2 ). Таким чином, посилання позивача у позові, що будинок потребує повного нового будівництва не відповідає фактичним обставинам справи. В судовому засіданні представник позивача не заперечував, що дійсно будинок позивача частково відновлений та вона не бажає передавати його органам місцевого самоврядування. За таких обставин, правові підстави для стягнення завданої матеріальної шкоди з розрахунку опосередкованої вартість спорудження житла за регіонами України відсутні. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частин 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Стаття 143 ЦПК України передбачає, що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки , ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб , які беруть участь у справі. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України представнику позивача було розяснено його право заявити клопотання про проведення по справі будівельно-технічної експертизи для встановлення реальної вартості відновлюваного ремонту пошкодженого будинку, але представник позивача від проведення експертизи відмовивися, про що свідчить його письмова заява. Враховучи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що позивач не довела у суді реальну вартість завданої її шкоди, тому підстави для відшкодування матеріальної шкоди відстуні та у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial