Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за таким графіком: побачення кожного місяця щотижня у середу з 17.00 год. до 20.00 год.; кожного місяця через тиждень у п`ятницю з 18.00 год. до 12.00 год. суботи; кожного місяця щотижня у неділю з 15.00 год. до 20.00 год. з обов`язковим супроводом батька з місця проживання дитини та поверненням за місцем проживання; спільний відпочинок на час відпустки батька; побачення у дні народження батька кожного року 02 червня з 12.00 год. до 20.00 год.; побачення у день народження дитини 23 квітня, а також на Новий рік, Різдво та Великдень з14.00 год. до 18.00 год. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з [PERSON] . Порозуміння щодо спільного виховання сина сторони не знайшли, окрім того, позивач стверджує, що відповідач протидіє йому у побаченнях з дитиною та налаштовує його проти нього. Між тим, [PERSON] не виконує висновок органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації №357/1-53 від 18 вересня 2020 року, що підтверджується зверненнями [PERSON] до служби у справах дітей та до поліції, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №536/584/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/584/21, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2021 року задоволено клопотання представника третьої особи служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації про залучення третьої особи. Залучено орган опіки та піклування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району у якості третьої особи до участі у цивільній справі №536/584/21. 21 жовтня 2021 року через електронну пошту суду отримано клопотання від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Таценюк С. П. у якому остання просить розглянути справу без участі представника з урахуванням висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №357/1-53 від 18 вересня 2020 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги та проти заочного рішення у справі не заперечує. Надав пояснення, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не надає можливості бачитись із дитиною. Представник позивача намагався врегулювати спірне питання шляхом зустрічі із батьком відповідача, проте домовитися не змогли. Під час спілкування батька з дитиною у них складаються доброзичливі відносини, коли цьому не перешкоджає відповідач. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду невідомі. Представник Служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністраціїбув належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Представник органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника з врахуванням висновку органи опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №357/1-53 від 18 вересня 2020 року, який міститься у матеріалах справи. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що 21 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №947. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 25 квітня 2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №584. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 26 листопада 2018 року у справі №537/3178/18 розірвано шлюб, зареєстрований 21 жовтня 2016 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом 947, між [PERSON] та [PERSON] . За наданими поясненнями представника позивача у судовому засіданні, сторони у справі після розірвання шлюбу не проживали разом, а син [PERSON] залишився жити із матір`ю. Батько мав можливість бачити сина тільки коли йому дозволить [PERSON] , що відбувалося не часто. Сторони самостійно не дійшли згоди щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі ? Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина 8 статті 7 Сімейного кодексу України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі ? ЄСПЛ) практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до частини 2, 4- 6 статті 19 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації №357/1-53 від 18 вересня 2020 року орган опіки та піклування визначив час і місце зустрічей громадянина [PERSON] , [INFO] , з малолітньою дитиною ? [PERSON] , [INFO] , кожного місяця щотижня в суботу з 11.00 год. до 16.00 год. та кожного місяця щотижня в середу з 17.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання батька та матері, та і в інших місцевостях за попередньою домовленістю з матір`ю дитини а також надавати можливість спілкуватися з дитиною на день народження, новорічні та різдвяні свята. Проте, вказане рішення [PERSON] не виконувала та чинила перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, що підтверджується зверненням останнього 03 листопада 2020 року до служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації, на що тримав відповідь, що відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Окрім того, позивач звертався до відділення поліції, де отримав письмову відповідь, що згідно частини 1 статті Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищого органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а уразі відсутності такого органу безпосередньо до суду. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з сином, суд, ураховуючи чоловічу стать дитини, її вік (на момент розгляду справи дитині 4 роки), особливості розвитку хлопчиків у такому віці, вважає за доцільне встановити порядок та спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] відповідно до висновку, зробленого органом опіки і піклування, який відповідає принципу "найкращих інтересів дитини". Із наданих пояснень представника позивача слідує, що малолітня дитина постійно проживає разом з матір`ю, тобто має сталий емоційний зв`язок із нею. Оскільки матір чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином, тому фактично спілкування сина із батьком не було. Таким чином, суд зауважує, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, ураховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю після розірвання шлюбу між сторонами, не має повноцінного контакту з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. У разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком [PERSON] не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні сина. Так, вимоги позивача щодо участі батька у вихованні дитини кожного місяця через тиждень у п`ятницю з 18.00 год. до 12.00 год. суботи, тобто з ночівлею дитини у батька, суд оцінює критично, оскільки залишення дитини, з ночівлею у визначені дні, з батьком жодним чином не впливає на участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки в нічний час дитина спить, а ураховуючи вік та інтереси дитини, та те, що дитина проживає разом з матір`ю, ночівля за іншою адресою може негативно вплинути на дитину відповідного віку. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, виховання, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги, що належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька із сином, які перешкоджали б нормальному розвитку дитини, не встановлено, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та вважає за доцільне визначити способи участі батька у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення зустрічей та спілкування з ним у присутності матері, за місцем проживання батька та матері, так і в іншій місцевості за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, за наступним графіком: кожного місяця щотижня в суботу з 11.00 год. до 16.00 год.; кожного місяця щотижня в середу з 17.00 год. до 20.00 год. Крім того, надати можливість спілкуватися з дитиною на день народження дитини, новорічні та різдвяні свята. Разом з тим, позовні вимоги в іншій частині позову щодо визначення регламенту зустрічі не підлягають задоволенню, як такі, що не відповідають інтересам дитини та не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 454,00 грн.

Outcome: partial