Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Позов обґрунтовує тим, що 25 березня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7127197. Вказаним Полісом забезпечено транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] . 08 грудня 2016 року приблизно о 20 год. 40 хв. в м. Луцьку по пр. Відродження відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано винним [PERSON] та притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. В подальшому власник пошкодженого транспортного засобу Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/7127197. На підставі страхового акту від 05 квітня 2017 року ПрАТ «УПСК» виплатило заявнику страхове відшкодування в розмірі 15 059,42 грн. Таким чином в ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, виникло право регресної вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] 16 березня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) відступає, а ФОП [PERSON] (Новий кредитор) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування. За вказаним договором відступлення прав вимоги ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АЕ/7127197від 25 березня 2016 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак жодних дій, направлених на виконання такої вимоги, відповідач не вчинив. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 15 059,42 грн, а також судові витрати у справі, а саме: сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн та 4000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката. Ухвалою від 14 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Станом на 08 вересня 2020 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому рекомендованої кореспонденції. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4ЦПК України). Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, 25 березня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7127197. Вказаним Полісом забезпечено транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , строк дії договору: з 25 березня 2016 року по 24 березня 2017 року включно (а.с.12). Відповідно до умов Полісу страхування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам, зокрема, за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн, франшиза - 500 грн (а.с. 12). З дослідженої судом копії постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року встановлено, що 08 грудня 2016 року приблизно о 20 год. 40 хв. в м. Луцьку по пр. Відродження відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та автомобіля Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Вищевказаною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП (а.с.15). Також встановлено, що власник пошкодженого транспортного засобу марки Chevrolet, державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 17,18). 05 квітня 2017 року ПрАТ «УПСК» було складено страховий акт № ОЦ/177/004/17/1062 та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 15 059,42 грн (а.с. 25). 05 квітня 2017 року за платіжним дорученням № 33 зазначені кошти були виплачені власнику пошкодженого транспортного засобу [PERSON] . Призначення платежу: страхове відшкодування за полісом АЕ/7127197 (а.с. 26). 16 березня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) відступає, а ФОП [PERSON] (Новий кредитор) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування. За вказаним договором відступлення прав вимоги ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом АЕ/7127197 від 25 березня 2016 року (а.с.5-11). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування». Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно із вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами частини другої статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України). Приписами статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Під час розгляду цивільної справи №465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 16 березня 2020 року № 13/03/2020, укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем [PERSON] як суб`єктом підприємницької діяльності, а також додатку №1 до цього договору до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги, яке в порядку регресу страховик набув до відповідача [PERSON] . Відповідно до підпункту «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом установлено, що відповідача в передбаченому законом порядку визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яку він вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно із вимогами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 15 059,42 гривень підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги у розмірі 4000 гривень, адвокат позивача - Самойленко П.М. надав суду Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, з якого убачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, адвокатом Самойленко П.М. було надано наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу - 5 годин, вартість послуги - 750 гривень); написання позовної заяви (кількість витраченого часу - 9-годин, вартість послуги - 1000 гривень); підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду (кількість потраченого часу - 1 година, вартість послуг - 750 гривень); послуги адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 1500 гривень. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката до матеріалів позову додано відповідні платіжні доручення. Разом з цим, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує: предмет спору, складність спірних правовідносин, а також те, що представник позивача - адвокат Самойленко М.П. не брав участі у жодному судовому засіданні, виходячи із принципів розумності, справедливості та співмірності заявлених вимог, з огляду на ціну позову, суд приходить до переконання, що вимоги представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000 гривень. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved