Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

11.05.2019 позивач [PERSON] від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» /далі ТОВ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 187 785 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-7). В обґрунтування вказує, що в період роботи з 02.08.2011 року по 29.11.2012 року механіком дільниці ремонтного управління №1 у ТОВ підпадав під вплив шкідливих факторів, які в 2,1 рази перевищували гранично допустимі концентрації, в наслідок чого ним отримані хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої, другої стадії (пиловий бронхіт першої, другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В., легенева недостатність другого ступеня, відповідно до акту розслідування від 27.02.2017, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 23.05.2018 вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20%. При повторному огляд 04.04.2019 року встановлена стійка втрати працездатності в розмірі 45% безстроково, та третя група інвалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він терпить постійну задишку, кашель, постійна слабкість, обмежений у зв`язку з погіршенням зору у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.05.2019 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ТОВ повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 05.06.2019, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.71). Представник ТОВ за довіреністю Богословський А.С. 19.06.2019 надав відзив разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, яким позов заперечує, вказуючи, що позивач працював на підприємстві 1 рік 3 місці механіком на поверхні та під вплив шкідливих факторів не підпадав, хронічне захворювання виникли внаслідок роботи в шкідливих умовах понад 30 років на інших підприємствах (71-78). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з липня 1989 року до вересня 2014 року працював підземним гірничим майстром шахти «Першотравнева», «Гвардійська», механіком дільниці збагачувальна фабрики ПАТ «Північний ГЗК, майстром ПП «Світекс», ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА». У ТОВ працював з 02.08.2011 до 29.11.2011 механіком дільниці РУ №1 Загальний стаж роботи на вказаних підприємствах складає більше 33 років - а.с.36-43. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.04.2017 року (а.с.12-15), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої, другої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої, другої стадії), легенева недостатність другого ступеня. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20%, згідно висновку МСЕК від 01.05.2018 року. 04.04.2019 року позивачу встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності, та встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванням (а.с.9- 11). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08.04.2014 року (а.с.12-18), встановлені хронічні професійні захворювання. Зазначений акт складений на ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» за останнім місцем роботи позивача і виробничі факторами, що спричинили захворювання є перевищення нормативного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища трудового процесу саме на цьому підприємстві впродовж 1 року 7 місяців, тоді як відповідач працював у шкідливих умовах праці також на вище вказаних підприємствах. Крім того, відповідно до медичного висновку лікарсько - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 11.01.2017 №19 підставою для встановлення професійного характеру захворювання, також слугував професійний маршрут відповідно до якого позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів у ТОВ на протязі 1 року 1 місяця (а.с.16-17). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та заборону фізичного навантаження, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК, виписними епікризами (а.с.9-11, 20-35), терміном роботи у відповідача 1 рік 1 місяць, позов слід задовольнити частково та стягнути з ТОВ на користь позивача 5000 грн., на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при задоволенні позову, слід стягнути з ТОВ на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial