Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

07 вересня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка». Відповідно до укладеного договору відповідачеві було відкрито картковий рахунок у валюті гривня, випущено міжнародну платіжну картку DMS Gold строком дії два роки та встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії в сумі 20000 гривень. Відповідач у свою чергу зобовязався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі. Проте у порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10 серпня 2015 року має заборгованість: 6171,51 гривень за тілом кредиту, 24494,39 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 100,97 гривень відсотки за кредитом, 5172,73 гривень неустойка. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором на його адресу позивачем була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позову вимога не виконана. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати з оплати судового збору в сумі 359,40 гривень. До позовної заяви додане клопотання, в якому представник позивача за довіреністю [PERSON] просить розглядати справу за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не прибув. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позові, що відповідає положенням ч. 5 ст. 75 ЦПК України, однак конверти були повернуті поштовим відділенням на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що 17 вересня 2013 року на підставі анкети-заяви [PERSON] про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка». Згідно до умов договору Банк відкрив [PERSON] картковий рахунок у валюті гривня, випустив міжнародну платіжну картку DMS Gold строком дії два роки з лімітом відновлювальної кредитної лінії 75000 гривень та встановив ліміт на момент видачі картки та підписання договору в сумі 20000 гривень (п.п. 1, 2, 2.1, 2.1.1 Додатку до договору, ас 15,16). Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 Додатку процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 21% річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Розмір обовязкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погодили, що розмір обовязкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 гривень. Дата сплати обовязкового мінімального платежу до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. При цьому відповідач [PERSON] був ознайомлений із умовами зазначеного договору та погодився із ними, що підтверджується його підписом у договорі (Додаток № 1 до договору, довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», ас 16, 19). Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором, [PERSON] з 15 березня 2014 року припинив сплачувати за кредитом, тим самим порушуючи умови договору, через що станом на 10 серпня 2015 року заборгованість відповідача за даним договором становить: 6171,51 гривень за тілом кредиту, 24494,39 гривень за простроченим тілом кредиту, 100,97 гривень проценти за користування грішми. Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, отже факт порушення відповідачем зобовязань за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» є встановленим, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6171,51 гривень, за простроченим тілом в сумі 24494,39 гривень, процентам в сумі 100,97 гривень, а всього в сумі 30766,87 гривень - такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 5172,73 гривень за невиконання зобовязань за договором, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у доданій до позову заяві просив розглядати справу за його відсутності, на підставі наявних доказів та матеріалів. До позовної заяви в якості доказу додана фотокопія публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 4-14), але як встановлено судом, неякісна, деякі пункти пропозиції не придатні для читання. Також в якості доказу виникнення заборгованості відповідача додано Додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») від 17 вересня 2013 року, підписаний Банком та відповідачем у справі, що за своїм змістом є кредитним договором, Тарифи на обслуговування картки «Максимум-готівка», анкета-заява від [PERSON] про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», довідка про умови кредитування з використанням картки "Максимум-готівка" (а.с. 15-19). Проте жоден із зазначених документів не містить положень, які б чітко регламентували нарахування неустойки (її вид, розмір, порядок нарахування) відповідно до ст. 549 ЦК України. Посилання на пункт договору, відповідно до якого була нарахована неустойка, відсутнє й у позовній заяві. Крім того, у розрахунку заборгованості (ас. 22) неустойка визначена як комісія та штраф, тоді як комісія взагалі не відноситься до виду відповідальності за порушення зобовязання. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 5172,73 гривень суд вважає недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги, що рішення ухвалено на користь позивача частково, за положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 307,67 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial