Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

27 листопада 2014 року на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла кримінальна справа щодо [PERSON], [PERSON]. для виконання ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2014 року. Згідно даної ухвали вирок Київського районного суду м.Донецька від 03 грудня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року щодо засуджених [PERSON] та [PERSON] стосовно стягнення з них в солідарному порядку на користь [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000 грн. скасовані, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року провадження у справі про стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення моральної шкоди закрито у зв'язку зі смертю [PERSON] [INFO]. Згідно письмової заяви від 10 грудня 2014 року позивач, [PERSON], просить суд стягнути на її користь з відповідачів, [PERSON] та [PERSON], в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень з кожного. Позов мотивовано тим, що позивачу було спричинено тяжку психологічну травму у зв'язку зі смертю єдиного сина, який її утримував, погіршився стан здоров'я та матеріальний стан сім'ї. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала на адресу суду письмову заяву від 10 грудня 2014 року про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Вироком Київського районного суду м.Донецька від 03 грудня 2013 року [PERSON], [INFO], громадянина України, раніше не судимого, засуджено за ч.3 ст.364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант міліції; [PERSON], [INFO], громадянина України, раніше не судимого, засуджено за ч.3 ст.364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. Стягнуто з [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року вирок щодо [PERSON] та [PERSON] змінено, на підставі Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України стосовно імплементації в національне законодавство положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» їхні дії перекваліфіковано з ч.3 ст.364 КК України на ч.2 ст.364 КК України і за цим законом призначено [PERSON] 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант міліції; [PERSON] 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції. В решті вирок залишено без зміни. Вирок стосовно [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2014 року вирок Київського районного суду м.Донецька від 03 грудня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року щодо засуджених [PERSON] та [PERSON] стосовно стягнення з них в солідарному порядку на користь [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000 грн. скасовані, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року щодо засуджених [PERSON] та [PERSON] змінено, призначене їм за ч.2 ст.364 КК України в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року додаткове покарання у виді конфіскації майна виключено. Судові рішення щодо [PERSON] в касаційному порядку не оскаржено. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2014 року з показань засудженої [PERSON], потерпілих [PERSON] та [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та інших судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] і [PERSON], будучи штатними працівниками міліції і представившись такими під час вчинення інкримінованого їм злочину, як на місці дорожньо-транспортної пригоди, вчиненою [PERSON], так і після неї діяли явно в порушення ст. 2, п.п. 2, 29 ст. 10 Закону Україні «Про міліцію» та ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», оскільки зловживаючи своїм службовим становищем, вжили ряд заходів для укриття факту та слідів дорожньо-транспортної пригоди: не повідомили про цю пригоду в органи внутрішніх справ, не викликали на місце пригоди тяжко травмованому [PERSON] швидку медичну допомогу, вивезли його в безлюдне місце, позбавивши можливості отримати необхідну медичну допомогу, переховували транспортний засіб, яким було скоєно наїзд на потерпілого, неодноразово міняли його дислокацію, при зверненні в медичний заклад для надання допомоги потерпілій [PERSON] повідомили неправдиві дані про її особу. Засуджені, як працівники правоохоронного органу, вчинили зловживання владою та своїм службовим становищем шляхом укриття дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої [PERSON], внаслідок якої був тяжко травмований та помер потерпілий [PERSON], у тому числі і внаслідок залишення його в небезпеці. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно роз'яснень, наданих Верховним Судом України в п. 9 постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, суд приймає до уваги, що саме засуджену [PERSON] визнано винною в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] При цьому її також визнано винною в ненаданні допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, що спричинило смерть потерпілого. Згідно вироку настання смерті потерпілого знаходиться в першу чергу в прямому причинному зв'язку зі злочинними діями засудженої [PERSON]. внаслідок порушення нею правил дорожнього руху джерелом підвищеної небезпеки. Враховуючи роль [PERSON] та [PERSON] в настанні смерті потерпілого внаслідок порушення правил дорожнього руху, залишення потерпілого в небезпеці засудженою [PERSON] та зловживання засудженими [PERSON] та [PERSON] владою та своїм службовим становищем з метою приховання злочину, вчиненого [PERSON], а також враховуючи характер заподіяної позивачу шкоди та обсяг перенесених позивачем страждань, суд приходить до висновку, що розумний, співрозмірний, достатній та справедливий розмір моральної шкоди складає 25000 грн., який підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial