Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

03 червня 2016 року ПП [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та стягнення плати за користування чужою річчю в якому вказував, що 30.08.2014 року між ним та відповідачем в письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу товару з розстроченням платежу, відповідно до якого позивач, як продавець передав [PERSON], як покупцю телевізор ERGO LE39 D 4 вартістю 5500 грн., а останній сплатив частину вартості майна в розмірі 1000 грн. та зобовязався сплатити залишок вартості товару в розмірі 4500 грн. протягом наступних 30 днів, однак взяті на себе зобовязання не виконав. Позивач просив застосувати передбачені договором та законом наслідки, а саме зобовязати покупця сплатити пеню 33495 грн., та несплачену вартість товару. Також позивач просив стягнути з відповідача плату за час користування ним товаром за період з 30 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року в розмірі 27500 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з»явився надіслав заяву про розгляд справи без його участі свої вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, судом повідомлявся за місцем проживання та реєстрації, тобто належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив наступне. 30.08.2014 року Приватний підприємець [PERSON] уклав у письмовій формі з [PERSON] договір купівлі-продажу товару в розстрочку в якому сторони узгодили всі його умови. З матеріалів справи, сторони в одному документі фактично поєднали два договори, а сааме: договір купівлі-продажу з розстроченням платежу та договір найму. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до положень ст 705 ЦК України одним з таких змішаних договорів, передбачених законом є договір найму-продажу. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що позивач, як продавець передав [PERSON], як покупцю, телевізор ERGO LE39D4, а останній сплатив частину вартості майна в розмірі 1000 грн. та зобовязався сплатити залишок вартості товару в розмірі 4500 грн. рівними частинами протягом наступних 30 днів. Однак [PERSON]. свої зобовязання щодо внесення залишку плати за товар не виконав, внаслідок чого заборгував позивачу 4500 грн. Факт невиконання договору та розмір боргу повністю підтверджується копією заяви в порядку досудового врегулювання від 30.12.2014 року( а.с. 6-7). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.ст. 692-695, 706 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено продаж товару в кредит з розстроченням платежу. У разі прострочення оплати товару, в тому числі внесення чергової частини платежу продавець має право вимагати оплати товару в повному обсязі та сплати пені за користування чужими грошовими коштами. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг офіційно розтлумачено, що положення п. 23 ст. 1, абзацу 2 ч. 4, п. 2 ч. 7 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року\~\~\~(з наступними змінами) (далі - Закон) у їх\~\~взаємозв'язку з положеннями ч. 4\~ст 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У цьому рішенні Конституційний Суд зазначив, що згідно з частинами 1, 3 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року (далі - Закон про фінансові послуги). Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 Закону\~споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону до договорів про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону щодо несправедливих умов в договорах. Зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. До договорів із споживачем не повинні включатися умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З урахуванням викладеного, та тієї обставини, що п. 5 договору, укладеного між сторонами передбачено розмір пені 1% від загальної вартості придбаної речі за кожен день простроченого платежу, а відповідачем одразу сплачено частину вартості товару, суд вважає, що виходячи з засад добросовісності, розумності та справедливості, розміру несплаченої вартості товару, зазначене відшкодування пеня має бути зменшена до 5000 грн. Що стосується вимог про стягнення плати за користування товаром, то суд виходить з умов договору, яким передбачено, що право власності на придбане майно переходить до покупця після повної сплати ним вартості товару. До повного розрахунку останній повинен вносити продавцю за користування товаром плату в розмірі 25 % його вартості за кожен місяць користування. Вказані умови узгоджуються з вимогами ст. 705 ЦК України, згідно якої за договором найму-продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, також можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Договір найму укладається на строк, встановлений договором, але якщо строк найму не встановлений, він вважається укладеним на невизначений строк (ч.ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України). З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що позивач має право на отримання від відповідача плати за весь час користування придбаним останнім товаром до повного розрахунку за договором купівлі-продажу, починаючи з моменту порушення покупцем своїх зобовязань. Розмір плати в межах вимог за 20 місяців (з 30.09.2014 року по 31 травня 2016 року) складає 27500 грн., що вказує на обґрунтованість вимог позивача. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1378 грн.

Outcome: partial