Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою, мотивуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12.11.2008 р. державним нотаріусом Жмеринської міської нотаріальної контори Бульбою Л.І., позивач є власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира зареєстрована за позивачем на праві приватної власності в Жмеринському структурному підрозділі КП «ВООБТІ» 08.12.2008 р. Згідно особового рахунку на дану квартиру в ній зареєстровані позивач та відповідачі, які не проживають в спірній квартирі з 2012 р. Будь-яких домовленостей про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання немає. Відповідачі більше одного року в його квартирі без поважних причин не проживають, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляються, чим чинять йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, оскільки він бажає продати квартиру, а зробити це із зареєстрованими в ній відповідачами складно. Відповідачі проживають без реєстрації в [ADDRESS] в будинку матері [PERSON] Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що із [PERSON] він проживав у фактичних шлюбних відносинах з 2009 по 2012 рік та на цій підставі зареєстрував її та її дітей [PERSON] та [PERSON] у належну йому квартиру. Надалі відносини із [PERSON] погіршились та вона покинула його житло разом із своїми дітьми у 2012 році та з того часу без поважних причин не проживає. Жодних домовленостей щодо збереження житлової площі за відповідачами не було, спроб вселитись вони не робили. Реєстрація відповідачів у належній йому квартирі не дає можливості йому оформити субсидію, розпорядитись житлом, а також син відповідачки [PERSON] отримав кредити у банках та до нього додому постійно приходять листи із вимогами щодо погашення заборгованості, державні виконавці із метою опису майна, що створює для позивача незручності,Ю адже на даний час відповідачі є йому чужими людьми, добровільно знятись із реєстрації не бажають. Просив позов задовольнити, судові витрати віднести на його рахунок. Не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи (а.с.22-24), у судове засідання не з»явились , заперечень проти позову не надали, позов не оспорили, поважності причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив позивач, про що заявив суду. Відповідно до ч.3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з нею. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з"явились в судове засідання без поважних причин. Тому слід вважати, що відповідачі належним чином та завчасно повідомлені про час та місце слухання справи, але в судове засідання на 04.06.2014 року не з'явились, не повідомивши суд про причини неявки, позов не оспорили. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.11.2008 р. позивач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (а.с. 6) Даний договір зареєстровано в порядку, що діяв на час його укладення в реєстрі за № 1-2216 (а.с. 8). Також право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем 08.12.2008 р. у Жмеринському структурному підрозділі КП «ВООБТІ» в реєстрову книгу №70 за реєстровим номером 5897 відповідно до реєстраційного посвідчення. (а.с.7) З особового рахунку на квартиру по [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] (квартиронаймач) та відповідачі [PERSON] (дружина у цивільному шлюбі), [PERSON], [PERSON].(діти дружини)(а.с. 10), що також підтверджено позивачем у судовому засіданні. Відповідно до Акту від 07.05.2014 р. відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2012 р. не проживають за адресою [ADDRESS]. Даний факт встановлено шляхом опитування сусідів. (а.с. 11) Судом встановлено, що відповідачі добровільно залишили житло у 2012 році, без поважних причин не проживають в квартирі, не несуть витрат по її утриманню. Фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Будь-яких перешкод для проживання і користування квартирою їм не чинили. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачі з позивачем не укладали. Згідно ч.1,2,7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід визнати таким, що втратили право на користування житлом - квартирою [ADDRESS], що позбавляє останніх права на користування вказаним житловим приміщенням. Право власника даного будинку - позивача [PERSON], порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. Вимоги позивача про зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] до задоволення не підлягають, оскільки є передчасними, а відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу місця реєстрації за новим місцем проживання, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, що набуло законної сили, є достатньою підставою для його виконання сектором громадської міграції та реєстрації фізичних осіб Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує судового врегулювання, крім випадків відмови таких органів у знятті з реєстрації. Крім того, позивачем, що ставить таку вимогу не заявлено про залучення в якості відповідача відповідну установу, до повноважень якого входить зняття з реєстрації фізичних осіб, про що ним заявлено суду, вимоги про зобов'язання даної установи здійснити зняття з реєстрації відповідача не ставиться, а лише вимога про зняття з реєстрації, яку суд не проводить. Тому позовні вимоги позивача в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.ст. 319, 391, 405 ч. 2 ЦК України, ст. 72 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 158, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial