Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

2 червня 2017 року від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 708,47 грн. за кредитним договором № б/н від 21.10.2013 року, яка складається з : заборгованості за кредитом - 1926,60 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9700,51 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 581,36 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно укладеного договору за № б/н від 21.10.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Він зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківським послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач також стверджує, що відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, а також що п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору, та що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальником шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач має заборгованість в розмірі 12 708,47 гривень, яка складається з наступного : заборгованості за кредитом - 1926,60 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9700,51 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 581,36 грн. Заборгованість відповідач не погашає та продовжує ухилятися від виконання, у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував (а.с. 37). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що не може погодитись із твердженням, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, оскільки Умови та правила надання банківських послуг підписані головою правління банку не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. Крім того, відповідач підтверджує, що не міг знати , що з його платіжної картки знімаються кошти у зв'язку із її викраденням особою, що проживала із відповідачем. Відповідач фактично не отримував дані кошти, але у зв'язку із погіршенням стану здоров'я не міг завчасно попередити банк про втрату картки, щоб в подальшому її заблокувати. Крім цього, представник відповідача просив застосувати позовну давність по стягненню заборгованості, оскільки перша прострочена заборгованість у відповідача виникла ще 26.01.2014 року. У зв'язку з цим, представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши думку представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується укладеною сторонами Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.10.2013 року (а.с. 5). Так, за змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.10.2013 року та Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи позивача (а.с. 5-6). Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.10.2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зі змісту Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», що діяли на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30% річних, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.6). Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 08.10.2013 року №СП-2013-6946244, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.7-30). Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил, власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил, визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та правил, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Також вказаними Умовами та правилами передбачено, що за користування Кредитом і Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.6. З розрахунку заборгованості (а.с. 4) вбачається, що відповідач в період з 15.01.2014 року по 14.11.2014 року здійснював погашення за наданим кредитом та сплачував проценти за користування кредитом, проте після 14.11.2014 року не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, як зазначає позивач в позовній заяві, станом на 30.04.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору від 21.10.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 12 708,47 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом - 1926,60 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9700,51 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 581,36 грн. Проте, ознайомившись з розрахунком заборгованості (а.с. 4) судом встановлено, що зазначена позивачем сума заборгованості за кредитом в розмірі 1926,60 грн. визначена станом на 24.11.2014 року. Після зазначеної дати сума заборгованості за кредитом зменшується та станом на 30.04.2017 року складає 1862,12 грн. У зв'язку з цим, суд вважає, суму заборгованості за кредитом, яка рахується за відповідачем та підлягає стягненню становить 1862,12 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, що долучений до позовної заяви. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Судом встановлено, що в порушення своїх Умов та правил надання банківських послуг банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку, та як зазначено в розрахунку заборгованості в період з 21.10.2013 року по 01.09.2014 року - процентна ставка складала 30,00%, з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року - 34,80%, з 01.04.2015 року по 30.04.2017 року банк почав нараховувати проценти в розмірі 43,20 % (а.с. 4). Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Крім того, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 4), також викликає сумнів правильність нарахування процентів, оскільки в ньому вбачаються розбіжності, а саме сума нарахованих процентів на прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.04.2017 року в розрахунку зазначена 21,14 грн., а позивачем вказана сума - 9600,37 грн., сума нарахованих процентів на поточну заборгованість за кредитом станом на 30.04.2017 року в розрахунку складає 3,34 грн., а позивачем зазначено - 100,14 грн. Позивачем не надано жодних доказів щодо інформування відповідача про зміну розміру відсоткової ставки шляхом надання виписки по картковому рахунку, тому сума нарахованих процентів вважається судом не доведеною. Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний спалити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована складова) у розмірі 500,00 гривень є обґрунтованою, оскільки визначена Умовами та правилами. Однак, у суду викликає сумнів правильність нарахування штрафу (процентна складова), оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, як позивачем був нарахований штраф (процентна складова) в розмірі 581,36 гривень суду не надано, у зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено підстави та розмір нарахування штрафу (процентна складова), тому дана вимога також не підлягає задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. З цього приводу, судом також враховано, що банк звернувся до суду з позовом через значний проміжок часу після моменту виникнення права на звернення до суду, без здійснення попереджень щодо наявності заборгованості та зростання її в прогресивному відношенні. В той же час, у суду відсутні підстави для застосування заяви представника відповідача по строках позовної давності, оскільки в даному випадку, термін позовної давності спливає з урахуванням дії карткового рахунку, який визначений повним виконанням умов договору. Тому у задоволенні заяви відповідача слід відмовити. Крім того, судом враховується скрутне матеріальне положення відповідача, його стан здоров'я, наявність інвалідності, отримання пенсії по інвалідності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, з урахуванням викладених вище норм законодавства України та положень укладеного між сторонами договору. Суд не приймає до уваги звернення відповідача до правоохоронних органів з привод викрадення майна, в тому числі і картки на якій були наявні відповідні, зважаючи на те, що така заява вподальшому була відкликана заявником. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 1862,12 гривень та штраф (фіксована складова) у розмірі 500,00 гривень. У задоволенні іншої частини вимог позивача слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення за № PROM0B186Р від 30.05.2017 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір в розмірі 1600,00 гривень. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, тому з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: partial