Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

17.08.2016 року ТОВ «[PERSON] [PERSON]» подав на пошту позов, який надійшов до суду 22.08.2016 року до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа ТОВ «Металургійне підприємство «ПМК», у процесі слухання справи збільшивши розмір позовних вимог. У позовній заяві зазначалося, що 31 жовтня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «ДАТА [PERSON]» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №1 згідно якого право вимоги заборгованості за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 р. перейшло до ТОВ «ДАТА [PERSON]».Одночасно з метою відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «[PERSON] [PERSON]» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами посвідчений «31» жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], у відповідності до умов якого, до ТОВ «[PERSON] [PERSON]» перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки, який забезпечує виконання кредитних зобов'язань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від «31» жовтня 2014 року, заборгованістю за кредитним договором № 1/10 від 18.02.2010 року. На даний час усі права кредитора за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 р. належать ТОВ «ДАТА [PERSON]» відповідно у ПАТ «НЕОС БАНК», у зв'язку із відступленням права вимоги за кредитними договорами,претензій до ТОВ «МП «ПМК» немає, відповідно стягнення коштів має відбуватись на користь нового кредитораТОВ «ДАТА [PERSON]». 18 лютого 2010 року ВАТ «БАНК КІПРУ» (правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійне підприємство «ПМК», уклали кредитний договір № 1/10. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію у сумі 180 000 гривень, а Боржник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до додаткової угоди №1 від 09 червня 2011 року, до кредитного №1/10 18 лютого 2010 року, сторони узгодились внести до Договору зміни, якими Банк змінив суму кредиту, шляхом відкриття кредитної лінії Позичальнику у сумі 130 000 гривень, строком з 18 лютого 2010 року по 17 лютого 2015 року включно, зі сплатою до 20 червня 2011 року включно 25 % річних, а починаючи з 21 червня 2011 року - 22 % річних по строковій заборгованості. Банк (кредитор) свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Боржнику кредит у сумі 130 000 гривень. В свою чергу, Боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті має прострочену заборгованість. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 18.02.2010 року ВАТ «БАНК КІПРУ» та фізична особа - громадянин України яким є - [PERSON] уклали Іпотечний договір № 02/10 надалі за текстом - Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою площею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою: Запорізька область, [PERSON], [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування квартири, що посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 13 травня 2009 року за реєстровим № 251, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25299514, виданим Орендним підприємством Запорізьким міським бюро техничної інвентаризації 12 лютого 2010 року.Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки 270 780,00 гривень На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору Відповідачу та Боржнику було направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Боржником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Просить суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року, яка станом на 13.03.2017 року становить 218728,76 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 104 865,55 грн., по відсотках - 76 631,90 грн. 90 коп., пеня 37231,31 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою площею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Яценка, буд. 12, яка належить [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 13 травня за реєстровим №251, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № виданим Орендним підприємством Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації 12 лютого 2010 року шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмету іпотеки в сумі\~ 377 811,00 гривень 00 копійок та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «[PERSON] [PERSON]» витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи суду не подав, у минулих судових засіданнях представник позивача позов підтримав у повному обсязі, зазначаючи, що дійсна наявна заборгованість за кредитним договором, а позивач вправі вимагати стягнення заборгованості за цим договором за рахунок предмету іпотеки. Також суду було надано розрахунок заборгованості за даним договором, який було передано при передачі права вимоги від ПАТ «Неос Банк», з якого вбачається, що останній платіж за договором було здійснено ТОВ «МП «ПМК» 23.06.2014 року. В адресу нового кредитора боржником кошти не сплачувалися. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, заявив про застосування строку позовної давності, також зазначив про невірне нарахування процентів, припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України та не співмірність суми заборгованості . У судове засідання третя особа не зявилася, неодноразово повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином, заперечення проти позову не подані. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справ, суд приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3\~ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі наявних матеріалів справи судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18 лютого 2010 року ВАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійне підприємство «ПМК» укладено кредитний договір № 1/10. Відповідно до умов кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію у сумі 180000 грн., а Боржник зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі , строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 09 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1/10 від 18.02.2010 року, згідно до якої сторони узгодили внесення змін до кредитного договору, якими Банк змінив суму кредиту, шляхом відкриття кредитної лінії Позичальнику у сумі 130000 грн., строком з 18.02.2010 року по 17.02.2015 року включно, зі сплатою до 20.06.2011 року включно 25% річних, а починаючи з 21.06.2011 року -22 % річних по строковій заборгованості та 27% річних в разі недотримання термінів погашення кредиту. Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Боржникові кредит. У свою чергу, Боржник неналежно виконує взяті на себе зобовязання, у результаті чого станом на 13.03.2017 року виникла заборгованість 218728,76 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 104 865,55 грн., по відсотках - 76 631,90 грн. 90 коп., пеня 37231,31 грн. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року між ВАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №2/10, відповідно до якого [PERSON] передав Банку в іпотеку квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою пдощею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 13.05.2009 року за реєстровим № 251. Сторони оцінили предмет іпотеки в 270780,00 грн. 09.06.2011 року між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Іпотечного договору №02/10 від 18.02.2010 року р.н. №877, згідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до Іпотечного договору № 02/10, виклавши перший абзац п. 1 Договору у новій редакції. Згідно умов Договору іпотеки відповідач виступає майновим поручителем ТОВ «МП «ПМК» Відповідно до умов п. 11 Іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання за Кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п. 15, 16 Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Відповідно до п. 15 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, а згідно до п. 16 визначений договором спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 31.10.2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обовязків ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «[PERSON] [PERSON]» було укладено Договір факторингу №1 згідно якого право вимоги заборгованості за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року перейшло до ТОВ «[PERSON] [PERSON]». Одночасно з метою відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «[PERSON] [PERSON]» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 31.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], у відповідності до якого, до ТОВ «[PERSON] [PERSON]» перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 02/10 від 18.02.2010 року укладеного між ВАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 1/10, укладеним між ВАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Металургійне підприємство «ПМК». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих праву якщо інше не встановлено договором або законом. 31.10.2014 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 02/10 від 18.02.2010 року, Іпотекодержатель : ТОВ «[PERSON] [PERSON]» , Іпотекодавець [PERSON], квартира [ADDRESS] в порядку відступлення прав за договором про передачу прав за іпотечними договорами, посвідченим 31.10.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. (а.с.52-53) На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору Відповідачу та Боржнику було направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана (а.с.73-76). Статтею 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ Частиною 2\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1\~ст.1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1\~ст.1048 Цивільного кодексу України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~\~ Частиною 1\~ст.1056-1 Цивільного кодексу України\~передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610,\~612 Цивільного кодексу України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1\~ст.1050 Цивільного кодексу України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4ЦПК). На підставі\~ст.1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека\~вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку». Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про іпотеку»\~предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Частиною 1,3\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1\~ст.35 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобовязанням. У звязку з невиконанням позичальником вимог кредитного договору №1/10 від 18.02.2010 року Позивач як Іпотекодержатель має право на підставі частин другої і третьої\~статті 16 Цивільного кодексу України, статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у визначений сторонами цих договорів спосіб та погасити кредитну заборгованість, в тому числі за рахунок предмета іпотеки, оскільки договором іпотеки від 18.02.2010 року сторонами передбачено, що Іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України. У позасудовому порядку сторони не досягли згоди про продаж позивачем іпотечного майна будь-яким способом. За таких обставин, суд дійшов висновку у відповідності до\~ст.16 Цивільного кодексу України, статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~про задоволення позовних вимог і звернення стягнення на предмет іпотеки в цілому. Під час судового розгляду позивачем також наданий звіт про оцінку майна, складений субєктом оціночної діяльності, згідно якому станом на 02 березня 2017 року величина ринкової вартості предмету іпотеки становить 377811,00 грн.(а.с. 146-175) Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко-держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне визначити початкову ціну продажу іпотечного майна у відповідності з висновком оцінювача за ринковою ціною, визначеною станом на 02 березня 2017 року. Належних і допустимих доказів на підтвердження іншої ринкової вартості предмету іпотеки відповідач не надав, клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи суду не заявляв, а тому передбачених законом підстав для висновку про невідповідність ціни предмету іпотеки дійсній ринковій вартості не має. Доводи відповідача про недоведеність позивачем набуття права вимоги за кредитним і іпотечним договорами являються неспроможними, оскільки спростовуються відповідними фотокопіями витягів із договорів про набуття права вимоги. Доводи про неправильне нарахування процентів, не відповідають фактичним обставинам справи та умовам кредитного договору та додаткової угоди №1 до нього. Заборгованість позичальника за кредитним договором підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, які скріплені підписом посадової особи і печаткою Банку та Позивача (а.с.176, 184-197). Вказані письмові докази відповідають вимогам\~ст.64 ЦПК України і відповідачем в порядку ст.60 ЦПК України не спростовані. Щодо доводів відповідача про припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. Згідно із ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною першою\~статті 554 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (ст.\~ст. 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Аналогічна позиція викладена у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідною з якою, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суд має виходити з того, що відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст.\~1,\~11 Закону України «Про іпотеку»\~майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку\~\~\~\~(ст.\~ст. 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки, а тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. Крім того, слід зазначити, що факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору. У пункті 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Отже, ураховуючи співмірність заборгованості за кредитним договором із вартістю переданого в іпотеку майна при вирішенні вимог про звернення стягнення на нього, у відповідності до ст. ст.\~212,\~213,\~303,\~316 ЦПК України,суд враховує, що позичальник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основну та поточну заборгованість, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором, у зв'язку із чим позивач має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд також враховує, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 13.03.2017 року вона становить 218728,76 грн., а вартість предмета іпотеки згідно з п. 2 договору іпотеки складає 270780,00 грн., а за звітом станом на час розгляду справи становить 377811,00 грн., що не значною мірою перевищує суму боргу. Отже, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованим і доведеними. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування строків давності щодо боргу за кредитом. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5\~ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно із ч.3,4\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із матеріалів справи, останній платіж за кредитним договором здійснено позичальником 23.06.2014 року, строк його виконання встановлено до 17.02.2015 року, а позов пред'явлено до суду 22.08.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Як убачається із змісту\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушені права. Таким чином, строк позовної давності в один рік згідно із\~ст.258 ЦК України\~щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Строк позовної давності за основним зобов'язанням не пропущений, у зв'язку з чим позивач має право на стягнення пені (неустойки) за рік, що передує зверненню до суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення пені за період з 17.08.2015 року по 17.08.2016 року, оскільки до суду позивач звернувся з позовом 24 17.08.2016 року (позов подано на пошту, до суду надійшов 22.08.2016 р) в розмірі 18387,55 грн. Отже, загальна сума заборгованості у погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки визначається судом у розмірі 199885,00 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 104 865,55 грн., по відсотках - 76 631,90 грн. 90 коп., пеня 18387,55 грн. , а тому позов задовольняється судом частково Окрім того, при поданні позову ТОВ «[PERSON] [PERSON]» було сплачено судовий збір у розмірі 2833,25 грн., при збільшенні позовних вимог доплачено 1600,00 грн., загалом за заявленими вимогами на суму 218728,76 грн. сплачено судовий збір у розмірі 4433,25 грн., хоча виходячи із ціни позову він складає 3280,93 грн. Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір"в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду. Як розяснено у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, статтею 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті\~214,\~215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється\~\~у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір;\~\~\~у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті\~(при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із\~Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. З урахуванням тих обставин, що позивач сплатив надлишково суму судового збору у розмірі 1152,32 грн (4433,25-3280,93), слід повернути позивачу надлишково сплачений судовий збір в сумі 1152,33грн. Окрім того, в силу\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог ( задоволено 91,38% вимог) у розмірі 2998,11 грн.

Outcome: partial