Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 5000грн. щомісячно, стягнення аліментів за минулий час у сумі 50 000грн. за період з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2017 року, а також додаткових витрат на розвиток сина у розмірі 5109грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що у період з 12 вересня 1988 року по 01 вересня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 вересня 2016 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], 30 липня 2004 року, який проживає разом зі нею. Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина. [PERSON] є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу дитині, однак добровільно цього не робить. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача аліменти на сина щомісячно у розмірі 5000грн. Крім того, вказує, що після розлучення та в період поділу спільного майна подружжя між ними було досягнуто домовленості, що відповідач замість аліментів за весь період починаючи з дати розлучення, забезпечить майнові інтереси сина шляхом дарування частини нерухомого майна. В підтвердження даних намірів, 17 лютого 2017 року між ними було укладено договір, за умовами якого відповідач з метою забезпечення майнових інтересів сина [PERSON], взяв на себе зобов'язання в двомісячний термін після рішення суду про поділ майна подружжя подарувати [PERSON] ? частину приміщення школи перукарського мистецтва з перукарським салоном, заг. пл. 133,9 кв.м. по [ADDRESS] Рішенням Тернопільського міськрайонного вд 13 липня 2017 року здійснено поділ майна подружжя. Однак, відповідач своїх зобов'язань щодо передачі нерухомого майна не виконав. Також зазначає, що після розлучення понесла додаткові витрати на розвиток сина, половину яких у розмірі 5109 грн. просить стягнути із відповідача. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів повернуто заявнику. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2018 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про відкритті в ПАТ КБ «ПриватБанк» поточні та карткові рахунки на ім'я [PERSON], про щомісячні поступлення та використання коштів за даними рахунками за період з 01 вересня 2016 року по 17 липня 2018 року Відповідач подав письмові пояснення. Вказав, що приймає та не відмовляється щодо участі в утриманні сина. Погоджується на стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на дитину, який відповідно із рівним обов'язком матері, буде забезпечувати потреби сина. Зазначає, що позивачем необґрунтовано та не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5000грн. щомісячно. На даний час він не працює та доходу не отримує. Крім того, на його утриманні перебуває малолітня донька [PERSON] від другого шлюбу. Заперечує щодо стягнення аліментів за минулий час, оскільки будь-якої домовленості щодо передачі майна у власність сину в рахунок сплати аліментів між ними не було. Справа про поділ майна завершена винесенням судового рішення по суті спору, а не мировою угодою. Крім того, він постійно приймає участь в утриманні сина, придбаває йому одяг та надає кошти на щоденні потреби, оплачує музичну школу та комп'ютерні курси, здійснив оплату відпочинку у Греції, про що надав підтверджуючі документи. Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат просив відмовити, так як витрати заявлені позивачем як додаткові не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, тощо), а тому такі витрати охоплюються сплатою аліментів. Більше того, він приймає участь у зазначених витратах на сина. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] позов визнали частково в частині сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму, щодо задоволення решти позовних вимог заперечили. Відповідач пояснив, що постійно приймає участь в утриманні сина, оплачує витрати за відвідування музичної шкоди, секції плавання, придбаває йому всі необхідні речі, у тому числі комп'ютер, а також надає кошти на щоденні потреби сина. Судом встановлено, що сторони з 24 вересня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 липня 1989 року, виданим відділом ЗАГСУ міськвиконкому м. Тернополя, про що зроблено актовий запис за №2333 та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 вересня 2004 року, виданим відділом реєстраційної актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №1970. Син [PERSON] після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю по [ADDRESS] що визнається відповідачем . Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина . 16 грудня 2016 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 грудня 2016 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №2176. Від даного шлюбу у відповідача народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 лютого 2017 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис №300. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Виділено [PERSON] у приватну власність: -будинок [ADDRESS] загальною площею 19 кв.м.; -земельну ділянку площею 0,021 га, кадастровий номер [NUMBER] розташовану в [ADDRESS] -однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 37,4 кв.м.; -приміщення школи перукарського мистецтва з перукарським салоном, загальною площею 133,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] -легковий автомобіль «KIA GARNІVAL», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER]. Виділено [PERSON] у приватну власність: -нежитлове приміщення площею 112,9 кв.м., яке розташоване в [ADDRESS] -домоволодіння загальною площею 255 кв.м. по вул. [PERSON], будинок [ADDRESS] -земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] на території Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області; - земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування та будівництва житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] на території Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області; -житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться під [ADDRESS] загальною площею 147,0 кв.м.; -земельну ділянку площею 0,0385 га., що розташована по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]; -земельну ділянку площею 0,025 га., розташовану по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] -легковий автомобіль «SUBARU FORESTER», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER]. Відповідач [PERSON] 29 грудня 2016 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків встановлено, що за період з 01 грудня 2017 року по 30 червня 2017 року відомості про доходи [PERSON] станом на 19 жовтня 2017 року в центральній базі даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відсутні. З довідки Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради від 31 травня 2017 року за №111 встановлено, що [PERSON] навчається в Музичній Школі №1 ім. В. Барвінського. За навчальний 2015-2016 рік з вересня 2015 року по травень 2016 року надійшла батьківська плата від [PERSON] в розмірі 1260 гривень (9 місяців по 140 грн.). За навчальний 2016-2017 рік з вересня 2016 року по травень 2017 року надійшла батьківська плата від [PERSON] в розмірі 1530 грн. (9 місяців по 170 грн.). Як вбачається з довідки від 13 липня 2017 року за №12, виданої ПП навчальний заклад «Гранд», [PERSON] навчається на комп'ютерних курсах з жовтня 2016 року. Навчальна програма становить 24 місяці, щомісячна плата - 300 грн. Оплату з жовтня по червень вносила [PERSON] Відповідно до довідки комунального закладу Тернопільської міської ради «Комплексно дитячо-юнацька спортивна школа №2» від 23 червня 2017 року за №17, [PERSON] займається плаванням. Оплату за навчання в листопаді 2016 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року вносила [PERSON] Як вбачається з дублікатів квитанцій про оплату ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач [PERSON] здійснював оплату за навчання [PERSON] у Музичній школі за листопад- грудень 2017 року, лютий - травень 2018 року, що також визнала позивач в судовому засіданні. Як вбачається з виписок по рахунках [PERSON] за період з 01 вересня 2016 року по 17 липня 2018 року, [PERSON] постійно здійснює операції щодо поповнення та зняття коштів зі своїх особистих карток. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2016 рік, обсяг доходів [PERSON] за звітний 2016 рік становить 932 020 гривень. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2017 рік, обсяг доходів [PERSON] за звітний 2017 рік становить 975 324 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач є працездатним, має у власності нерухоме майно, у тому числі нежитлове приміщення, яке здає в оренду та отримує дохід, постійний рух коштів по рахунках відповідача, що свідчить про отримання ним постійного доходу, задовільний стан його здоров'я, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] слід визначити в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд врахував, наявність у відповідача малолітньої доньки [PERSON], вік та потреби неповнолітнього сина, який навчається в школі, додатково відвідує музичну школу, гурток з плавання та комп'ютерні курси, на що потребує додаткових затрат. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не доведено належними та достатніми доказами те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача щодо стягнення аліментів саме на користь сина [PERSON], оскільки відповідачем не обґрунтовано, що стягнення аліментів на його утримання в користь матері порушить інтереси сина та погіршить становище дитини. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено достатніми доказами можливість відповідача сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 5000 грн. Суд також вважає, що до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час та додаткові витрати, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак не одержала їх у зв'язку з його ухиленням від їх сплати. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернулась до суду із позовом 19 липня 2017 року та до цього часу будь-яких дій щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання сина не вживала. Посилання позивача на договір про наміри від 17 лютого 2017 року є безпідставними та жодним чином не підтверджують вчинення з її сторони заходів щодо одержання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати. Більше того, у договорі про наміри укладеного у простій письмові формі, між сторонами спору, не зазначено про обов'язок відповідача передати нерухоме майно у власність сина [PERSON] в рахунок сплати аліментів. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на розвиток та оздоровлення сина слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Встановлено, що позивач просить стягнути із відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітнього, а саме понесенні витрати на поїздку для оздоровлення на море, оплату за заняття в музичній школі, плавання та комп'ютерні курси. Суд вважає, що такі витрати не є витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі витрати охоплюються стягненими аліментами із відповідача, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial