Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

09.09.2019 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів та зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які на підставі ухвали суду від 27.09.2019 р. були роз`єднані в самостійні провадження, а в подальшому на підставі ухвали суду від 12.05.2020 р. об`єднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони з 01.12.2011 р. по 02.04.2014 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення суду. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , а після розірвання шлюбу в них народився ще один син [PERSON] , [INFO] , відомості про батька якого були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Оскільки батьком дитини фактично є відповідач, який добровільно визнати походження дитини від нього, як батька дитини не бажає просить суд визнати батьківство та стягнути на її користь на утримання малолітнього [PERSON] аліменти в розмірі 4000 грн. щомісяця до повноліття дитини з індексацією. Крім того позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи на те, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2013 року з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є моряком дальнього плавання за контрактом, його прибуток має мінливий характер, однак враховуючи що за період часу з 2015-2019 роки він неодноразово отримував послуги з працевлаштування на роботу за кордоном. За період з 31.05.2018 року по 10.03.2019 р. працював матросом 1-го класу з базовою заробітною платою 1078,45 доларів США на місяць. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4000 грн. з індексацією аліментів відповідно до закону. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Крім того в обґрунтування збільшення розміру аліментів на старшу дитину та стягнення аліментів на молодшу дитину батьківства щодо якої відповідач визнав вказав, що [PERSON] за період часу з 2016 р. по 2019 р. останній був працевлаштований на роботу за кордоном на різні судна іноземних компаній, працював на посаді матроса 1 класу та отримував заробітну платню у доларах США, що узгоджується із відомостями, що містяться у виписках по банківських рахунках та Держаної прикордонної служби. За період часу з 2015 р. по 2019 р. відповідач отримав дохід більш ніж 20000 доларів США, а тому має можливість сплачувати аліменти в тому розмірі якому їх просить визначити позивач. Також [PERSON] маючи можливо намір між періодом роботи на іноземних суднах підробляти, а може це пов`язано із поданням позову позивачем був працевлаштований СПД [PERSON] водієм та отримав дохід у четвертому кварталі 2019 р. Також вказав, що [PERSON] з вересня 2017 р. по теперішній час навчається заочно у АМІ НУ «ОМА» за спеціальністю річковий та морський транспорт за свій рахунок тобто має підвищує свою кваліфікацію, що свідчить про його намір продовжувати працювати на флоті. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але звернувся із письмовою заявою в якій позов в частині визнання батьківства визнав, в частині стягнення аліментів визнав частково не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу (том 1 а.с.75). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що дійсно [PERSON] раніше працював на суднах іноземних компаній, але з березня 2019 р. він перебуває на території України і не працевлаштовувався на судна іноземних судновласників, а працевлаштувався у ФОП [PERSON] водієм з окладом 4300,00 грн., а тому має дохід з якого має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його доходу. Про ці обставини позивачу відомо, але вона посилаючись на докази, які не можуть бути враховані судом при визначенні аліментів просить стягнути аліменти в розмірі який вдвічі перевищує заробітну платню відповідача. Крім того відповідач продовжує виконувати попереднє рішення суду та сплачує аліменти на старшу дитину у визначеному розмірі. Також він допомагає утримувати і молодшу дитину. Просив позов задовольнити частково в сумі по 1250 грн. на кожну дитину. Представник 3 особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належними чином в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника (том 1 а.с. 29). Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 01.12.2011 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.04.2014 року (том 1 а.с. 12,11). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 21.04.2015 року, актовий запис № 139. У графі «батько» записаний [PERSON] (том 1 а.с. 14). При цьому інформація про батька була зазначена зі слів матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (том 1 а.с.20). Таким чином сторони на момент народження дитини [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Виходячи зі змісту заяви відповідача (том 1 а.с. 75) він вважає себе фактичним батьком дитини [PERSON] , наголошує на добровільному визнанні свого батьківства. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи, що сторони є колишнім подружжям та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для встановлення батьківства відповідача, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , суд дійшов висновку про таке. Відповідач фактично свій обов`язок по утриманню дитини [PERSON] визнав, але не погодився із розміром аліментів про який просить позивач, вказуючи на те, що його реальні доходи не дозволяють виплачувати аліменти в розмірі 4000 грн. щомісяця на одну дитину. Представник відповідача в судовому засіданні вказав на часткове визнання позову, не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 1250 грн. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Як вбачається зі справи, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , якому на час вирішення спору виповнилося 5 років, позивач посилається на те, що відповідач протягом 2015-2019 років працював на роботі за кордоном на посаді матроса 1 класу, отримував заробітну плату в доларах США, зокрема в період часу з 31.05.2018 року по 10.03.2019 року його базова заробітна плата складала 1078,45 доларів США на місяць, а загалом за всі ці роки заробіток відповідача за період знаходження його у рейсі, як моряка, перебільшує 20 000 доларів США і визначення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. буде максимально забезпечувати гармонійний розвиток дитини. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що дійсно раніше відповідач працював моряком, але з березня 2019 р. відповідач не працює на суднах іноземних судновласників, а був працевлаштований до ФОП [PERSON] і з 28.10.2019 р. отримував заробітну плату в розмірі 4300 грн. Крім того відповідач сплачує аліменти на старшу дитину 1000 грн. щомісяця. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що працевлаштування відповідача на посаді водія тривало всього два місці, станом на день розгляду справи він звільнений і не працює водієм, однак він навчається за власний кошт у морській академії, що свідчить про намір відповідача продовжити працювати моряком. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі справи вбачається, що за даними ЧП «БАРК МАРИН» від 15.08.2019 р. [PERSON] , приватним підприємством «Барк Марін» були надані послуги працевлаштування, на посаді матроса першого класу на судні під іноземним прапором два контракти та фактично відпрацював з 1 листопада 2015 р. по 3 липня 2016 р. та з 27 вересня 2016 р. по 16 травня 2017 року, що підтверджується контрактами (том 1 а.с. 6-9). Згідно даних наданих ПП «Адріатіко Маріуполь» від 21.08.2019 №61 [PERSON] , однократно надавалися послуги з працевлаштування на роботу за кордоном на період з 31.05.2018 року по 10.03.2019 року у якості матроса 1-го класу з базовою заробітною платою 1078,45 доларів США на місяць (том 1 а.с . 5). З відомостей наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] перетинав неодноразово державний кордон України, як на виїзд так і на в`їзд з 01.03.2015 року по 11.03.2019 року в тому числі і в період строку дії вищевказаних контрактів (том 1 а.с. 58). З наданої АТ «ПУМБ» інформації щодо відкритих в Банках рахунків на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2015 р. по 31.10.2019 р. вбачається, що останнім були відкриті 5 рахунків, як у валюті гривня України (UAH) так і доларах США (USD) по яких відбувався рух коштів, здійснювалися надходження у розмірах 6324,71 доларів США, 19865,71 доларів США, 2045 гривень (том 1 а.с. 40-48). Таким чином представлені докази вказують на те, що відповідач знаходився у рейсі в 2015-2019 роках близько 25 місяців, в 2015-2016 році - 8 місяців, в 2016- 2017 році - 7,5 місяців, 2-018-2019 році -9,5 місяців і тому, його середньомісячний дохід за чотири роки становив 562 доларів США (1078,45х25:48.). Крім того судом вставлено, що [PERSON] після в`їзду на територію України 11.03.2019 р. більш за межі України не виїжджав. Згідно довідки від 30.10.2019 р. №1 виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює з 28.10.2019 р. на посаді водія автотранспортного засобу з окладом 4300,00 грн. (том 1 а.с. 78). З довідки наданої ГУ ДПС у Донецькій області вбачається, що станом на 31.03.2020 відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2019 р. [PERSON] отримував такі доходи з 2015 року по 3 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня, у 4 кварталі 2019 р. заробітна плата відповідача під час працевлаштування СПД [PERSON] за період часу з дати прийому на роботу 28.10.19 по дату звільнення 26.12.19 р. склала 9566,59 грн. (том 1 а.с. 73). З довідки Азовського морського інституту НУ «Одеська морська академія» від 10.12.2019 р. №883-19 вбачається, що [PERSON] дійсно навчається на 4 курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Річковий та морський транспорт» спеціалізація «Судноводіння» за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб (том 1 а.с. 82). Позивач будь-яких відомостей по доходи суду не надала. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що дитина на утримання якої позивач просить стягнути аліменти тільки у квітні 2015 року досягла 5 років, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років який у 2020 році станом на день розгляду справи становить 1779 грн., а також те, що відповідач до 2019 року протягом 4 років працював моряком, враховуючи відомості про перетин кордону та довідки по банківських рахунках, по яких відповідач мав суттєві грошові надходження, а також його навчання за спеціальність пов`язаною із професією моряка, враховуючи обставину, що відповідач змінив місце роботи з якої станом на день розгляду справи звільнився, що призвело до зміни його майнового стану порівняно із періодом його роботи на посаді матроса 1 класу, з урахуванням обов`язку матері також утримувати дитину, суд дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку із чим стягує аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 09 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а не з часу ухвалення рішення. Що стосується вимог позивача про збільшення розміру аліментів суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі народилася дитина та знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] та довідкою центра надання адміністративних послуг (а.с. 13,18). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.03.2014 року №266/1068/14-ц, яке набрало законної сили 05.04.2014 р. з [PERSON] , [INFO] стягнуті аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17.03.2014 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року внесено зміни до ч.2ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування збільшення розміру аліментів посилається на те, що на день звернення до суду із даним позовом розмір стягуваних з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, який є незмінним станом на сьогодні не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дитини і до того ж відповідач працює на суднах іноземних судновласників та має достатній дохід та можливість сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн. щомісяця. Відповідач посилається на обставину за якої слід визначити аліменти у 1/3 частки від його доходу із врахуванням, що аліменти будуть стягнуті на двох дітей, на працевлаштування на посаду водія із окладом 4300,00 грн. на місяць. Як вбачається із рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2014 р. суд визначаючи розмір аліментів, який позивач просила визначити у розмірі 2000 грн. виходив із позиції відповідача, який визнав позов в частині стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. без надання відомостей про його доходи. Із вище досліджених судом доказів встановлено, що відповідач в період сплати аліментів на старшу дитину сина [PERSON] з 17.03.2014 року дійсно працював у період часу з листопада 2015 року по березень 2019 року за кордоном, де отримував середньомісячний дохід, який за чотири роки становив 562 доларів США, у 4 кварталі 2019 р. був працевлаштований, його заробітна плата за 2 місяці (період роботи з 28.10.19 по 26.12.19) склала 9566,59 грн. Станом на день розгляду справи доказів про дохід відповідача сторони не надали. Таким чином станом на день розгляду справи відповідач не працевлаштований, хоча має працездатний вік, доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості з метою пошуку роботи не надав. За таких обставин, суд не переконаний, що зазначена відповідачем обставина про зміну його матеріального становище у зв`язку із тим, що він зараз не працює моряком на іноземних суднах, а працював водієм, як встановлено судом лише протягом 2 місяців, після звільнення є непрацюючим, не дає йому можливість працевлаштуватись на роботу за кордоном на суднах іноземних судновласників, оскільки характер такої роботи залежить від укладення строкового контракту із працедавцем, до того ж суд враховує ту обставину, що відповідач навчається на 4 курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Річковий та морський транспорт» спеціалізація «Судноводіння» тобто підвищує рівень кваліфікації за спеціальністю пов`язаною із флотом. Водночас суд враховує, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р. який набув чинності 08 липня 2017 р. ч.2 ст. 182 СК України викладена в новій редакції, зокрема мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зазначає, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Прожитковий мінімум на дитини віком від 6 до 18 років у 2020 році в Україні складає з 01.01.2019 р. -2218 грн., з 01.07.2019 р. -2318 грн., а з 01.12.2019 р. - 2395 грн. Отже з наведеного вбачається, що розмір аліментів раніше визначений судом в розмірі 1000 грн. на дитину є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є таким, що суперечить вимогам закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, а саме зміни у законодавстві, суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів в частині збільшення мінімально визначеної межі аліментів, а саме не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку залишивши їх розмір незмінним у твердій сумі в збільшеному розмірі 1500 гривень на сина [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином вимоги позивача частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами майнового характеру (аліментів) з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 768,40 гривень. Оскільки відповідачем було визнано позов в частині визнання батьківства до початку розгляду справ по суті, суд відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 384,20 грн. сплаченого при поданні позову за вимоги про визнання батьківства, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий в розмірі 384,20 грн. (50 відсотків) за вимоги про визнання батьківства. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

Outcome: partial