Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач, який діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. В обґрунтування позову зазначивши, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вперше інформація щодо сім`ї малолітніх дітей до управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надійшла на адресу служби у жовтні 2019 року відділом поліції, де зазначалося, що за повідомленням [PERSON] батько дітей, а її чоловік, вчиняє домашнє насильство відносно останньої та їх дітей. Наказами Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 23.10.2019 малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. За весь період перебування родини спеціалістами управління-служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди з [PERSON] щодо попередження виникнення конфліктних ситуацій в родині, необхідності наведення ладу в приміщенні забезпечення дітей належними умовами проживання, так як незалежно від віку та статі діти сплять на одному двоспальному ліжку, простирадла та постільна білизна завжди брудні та в занедбаному стані, а також профілактики вживання алкогольних напоїв та відповідального ставлення до виховання дітей, їх належного догляду. Але не зважаючи на проведення з родиною як соціальної, так і профілактичної, психологічної роботи, мати рекомендації спеціалістів не дотримується, умови проживання та виховання дітей значно погіршуються, а мати безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. Також позивач зазначає, що [PERSON] , її співмешканець [PERSON] , який є біологічним батьком дітей, та брат відповідача - [PERSON] неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності, а тому такі ситуації здійснюють психологічний тиск на дітей. Так як така поведінка дорослих несе загрозу життю та здоров`ю малолітніх дітей, органом опіки та піклування було невідкладно розглянуто питання та прийнято рішення «Про негайне відібрання дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] ». На час вилучення дітей мати [PERSON] , знову ж таки, була напідпитку. Відповідно до повідомлення АНД відділу поліції родина [PERSON] неодноразово на протязі останніх років потрапляє в поле зору працівників Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Зі слів сусідів, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, постійно зловживає спиртними напоями у присутності дітей, ніде не працює, діти голодні та ходять у брудному одязі. На підставі викладеного, позивач просив суд відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2020 року та до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.48). Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду (а.с.68). 08 квітня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні представник позивача Проскуріна Є.К. позовні вимоги підтримала, рішення просила прийняти з урахуванням інтересів дітей та чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про що свідчать написані нею розписки про розгляд наступних судових засідань, через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідач також була ознайомлена з матеріалами справи, судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів (а.с.62,64,67,69). Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, актовий запис №823, №1198, №1253, №1705 (а.с.9,21,23,25). Наказами Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради №26, №27, №28, №29 від 23.10.2019 малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно, було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. За весь період перебування родини спеціалістами управління-служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди з [PERSON] щодо попередження виникнення конфліктних ситуацій в родині, необхідності наведення ладу в приміщенні, забезпечення дітей належними умовами проживання, так як незалежно від віку та статі діти сплять на одному двоспальному ліжку, простирадла та постільна білизна завжди брудні та в занедбаному стані, а також профілактики вживання алкогольних напоїв та відповідального ставлення до виховання дітей, їх належного догляду. Але не зважаючи на проведення з родиною як соціальної, так і профілактичної, психологічної роботи, мати рекомендації спеціалістів не дотримується, умови проживання та виховання дітей значно погіршуються, а мати безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. За повідомленням відділення поліції №45/13/32-3918 від 11.08.2020 малолітня [PERSON] , [INFO] , зазнала психологічного насилля з боку дядька [PERSON] . Факт домашнього насилля в родині зафіксовано Дніпровським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області 06.08.2020 зі сторони [PERSON] , який на час його вчинення перебував в стані наркотичного сп`яніння (а.с.35). Відповідно інформації наданої спеціалістами Управління-служби у справах дітей 23.09.2020 повторно здійснено вихід в родину. На той час вдома перебували мати дітей та їх біологічний батько [PERSON] . Мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння, від неї сильно разило алкоголем, була в збудженому стані, вела себе агресивно та неадекватно, на запитання спеціалістів однозначної відповіді надати не змогла. Все це відбувалося в присутності дітей, при цьому їх присутність матір не турбувала. На прохання заспокоїтись мати не реагувала, продовжуючи свою неадекватну поведінку, та здійснюючи таким чином психологічний вплив на незахищену дитячу свідомість (а.с.15). Відповідно до повідомлення Амур-Нижньодніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області №45.1/5466 від 28.09.2020 родина [PERSON] неодноразово на протязі останніх років потрапляє в поле зору працівників Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Зі слів сусідів [PERSON] веде аморальний спосіб життя, постійно зловживає спиртними напоями у присутності дітей, ніде не працює, діти голодні та ходять у брудному одязі (а.с.34). Згідно інформації КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №278» Дніпровської міської ради №64 від 28.09.2020 [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садок з 01.09.2018. Також зазначено, що дитина спокійна, врівноважена, зібрана, добра, чуйна, дисциплінована. Батьки не забезпечують доньку всім необхідним приладдям для ігрової та навчальної діяльності. Дитину до дитячого садочку приводять та забирають: мати [PERSON] та [PERSON] , частіше всього забирають в нетверезому стані. [PERSON] за час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі не турбується станом дитини, не цікавиться питанням виховання й розвитку доньки, не слідкує за етапом отримання дошкільної освіти, яка є обов`язковою первинною складовою частинною безперервної освіти в Україні. Мати приводить дитину до садочку не охайною, в брудному одязі (а.с.14). Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради №180 від 30.09.2020 прийнято рішення «Про негайне відібрання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] » (а.с.26-27). Відповідно до наданої КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради довідки №186/4/03 від 01.10.2020 мати [PERSON] частково виконує батьківські обов`язки, зловживає алкоголем (а.с.37). Факт ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків було також встановлено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (справа №199/8184/18, провадження №3/199/3154/18) від 23.10.2018, де [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.53,54). За весь час перебування на обліку дітей, спеціалістами управління-служби спільно з спеціалістами центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з матір`ю постійно проводилася робота, як щодо профілактики виникнення в родинні конфліктних ситуацій, так і безвідповідального ставлення до виховання дітей, неодноразово мати була попереджена про настання відповідальності за порушення та недотримання прав дітей. Проте позитивного результату це не дало. На даний час ситуація в родині значно погіршилася, мати стала зловживати спиртним, вести аморальний спосіб життя, на фоні чого її поведінка агресивна та неконтрольована, що є неприйнятним і небезпечним, в своєму розумінні, для належного виховання дітей та їх розвитку, права яких захищаються системою державного контролю (а.с.19,20). Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Згідно ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-XXII від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Жодних доказів, які дають підстави сумніватися у зазначеному вище матеріали справи не містять. Водночас, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини, так і на батька. Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання. Як, встановлено судом [PERSON] характеризується з негативної сторони: безвідповідальна, байдужа до дітей, їх вихованням не займається, зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичне насилля, що викликає безпосередню загрозу для життя та здоров`я її малолітніх дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на час відібрання дітей існували умови, загрозливі для життя і здоров`я дітей і були підстави для негайного їх відібрання від матері. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, оскільки умови для їх проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров`я дітей та їх життя, таким чином, доведено наявність підстав для відібрання дітей від відповідача без позбавлення її батьківських прав. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності зі ст. 180 СК України та роз`яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не утримує своїх малолітніх дітей і не бажає цього робити, а тому позовні вимоги в частині стягнення з неї на користь дітей аліментів підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, хоча повинна та має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, інших утриманців на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я та доказів зворотного суду не надала, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2020 року та до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. та за вимоги про стягнення аліментів - 908,00 грн., а всього в розмірі по 1816 грн. 00 коп.

Outcome: approved