Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

12.11.2019 звернувшись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 22.02.2012 про надання банківських послуг разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, про що свідчить його підпис у заяві та підписана ним анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплату винагороди банку. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 30.09.2019 має заборгованість в розмірі 21036,55 грн., з яких: 2628,36 грн. заборгованість за кредитом; 16930,26 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 977,93 грн. штраф (процентна складова). Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати. Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 05.12.2019 даний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи в його відсутність, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.7). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, 24.01.2020 подав відзив на позов, у якому зазначив про те, що 22.02.2012 отримав кредитний ліміт в сумі 5500 грн., який погасив повністю, зокрема тіло кредиту і відсотки, тому вважає свої зобов`язання перед банком виконані. Щодо покликання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витягу із тарифів обслуговування кредитних карток то вони не є складовою частиною чи додатками укладеного між ним і АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору про надання кредитного ліміту. Дані документи не містять його підпису, а тому не можна вважати, що він ознайомлений з цими документами та надав згоду на вказані умови. В задоволенні позову просить відмовити (а.с.61-62, 95). 06.04.2020 АТ КБ «ПриватБанк» подав суду відповідь на відзив (а.с.73-81), у якому заперечив посилання відповідача на відсутність його підпису на документах банку, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, укладений між ними кредитний договір ніким не оспорений, для використання отримував платіжну картку, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 22.02.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також судом встановлено, що відповідач укладаючи угоду підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості, а також штрафів при порушенні строків платежів по будь якому із зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав частково. Згідно з розрахунком заборгованості наданим АТ КБ "ПриватБанк" станом на 30.09.2019 [PERSON] має заборгованість в розмірі 21036,55 грн. (а.с.8-9). Відповідно до частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 526, 530\~ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) містяться наступні висновки: ?оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; ?банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; ?споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений; ?роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування; ?оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; ?за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; ?правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані\~щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені; ?пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Водночас Велика Палата Верховного Суду погодилася, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором,\~який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,\~1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідач просить відмовити в позові оскільки строки позовної давності пропущені, але укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 22.02.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), тобто картковий рахунок відкритий на невизначений строк. З огляду на наведене, суд вважає, що підстав для задоволення заяви про закриття справи за пропуском строку позовної давності немає. З відповідача слід стягнути повністю суму тіла кредиту 2628,36 грн., а в решті позову відмовити. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial