Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди, спричиненої постановленням незаконного рішення органом місцевого самоврядування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 17 вересня 1980 року його взято на квартирний облік згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради і протягом 36-ти років він правомірно перебував на такому обліку. Однак, виконавчий комітет Тернопільської міської ради, не пересвідчившись у його житлових умовах, не перевіривши облікові дані, за його відсутності, прийняв протиправне рішення за №962 від 16 листопада 2016 року, яким його неправомірно знято з квартирного обліку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 р. задоволено його позов та скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 10 листопада 2016 року в частині зняття з квартирного обліку [PERSON] у зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю. Вважає, що протиправність дій відповідача, який є органом місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень, встановлена рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.06.2018 р. Вказаним протиправним рішення виконавчого комітету міської ради від 16.11.2016 року за № 962 принижено його честь, гідність, ділову репутації, обмежено у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами та свободами шляхом прямої та непрямої його дискримінації. Зазначає, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 3 000 000 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 3000 000грн. та судові витрати на суму 92 000грн. Представник виконавчого комітету Тернопільської міської ради подав відзив на позов. Зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 за №962 в частині затвердження протоколу за №10 , а саме п. 1.18. Однак, даний п. 1.18 Протоколу, жодним чином не стосується прав та інтересів позивача, оскільки у ньому зазначено про зняття з квартирного обліку іншої особи. Відтак, дане рішення не породило для позивача жодних негативних наслідків, а тому не спричинило моральної шкоди. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. Представник Державної казначейської служби України подав відзив на позов. Вказує, що Державна казначейська служба жодним чином не порушувала прав та інтересів позивача, будь-яких протиправних дій не вчиняла, що також випливає із змісту позову. Натомість, позивач зазначає, що шкоду йому заподіяно протиправним рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради, відтак, відшкодування шкоди не може здійснюватись за рахунок бюджету ДКС України як окремої юридичної особи чи державного бюджету України. Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, не обґрунтовано розмір. Окремо, звертає увагу на відсутності будь-яких доказів на підтвердження факту понесення позивачем заявлених до стягнення суми судових витрат. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові за безпідставністю та недоведеністю. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити . Представник виконавчого комітету Тернопільської міської ради заперечив щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Присутній в судовому засіданні представник Державної казначейської служби України позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов. Судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку з 17 вересня 1980 року, що вбачається із виписки із протоколу розширеного засідання партійної організації ПМК «Тернопільського виробничо-аграрного об`єднання цукрової промисловості» від 29 червня 1982 року №12, згідно з яким вирішено взяти на квартирний облік товарознавця ПМК Ганулю М.М. з 17 вересня 1980 року, сім`я якого складається з 3-х осіб. 01 листопада 1982 року на розширеному засіданні адміністрації партійної організації ПМК «Тернопільського виробничо-аграрного об`єднання цукрової промисловості» (витяг з протоколу №20), вирішено надати [PERSON] двокімнатну квартиру за [ADDRESS] , склад сім`ї - 4 особи, як виключення для тимчасового покращення житлових умов, без зняття з квартирного обліку. Відповідно до змісту витягу з протоколу №13 від 24 грудня 1992 року на засіданні громадської комісії з житлових питань виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів прийнято рішення про включення [PERSON] в списки квартирного обліку по місцю проживання у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників з 17 вересня 1980 року, датою перебування на обліку в ПМК «Тернопільцукор», склад сім`ї 4 особи. Дане рішення затверджено рішенням міськвиконкому №654 від 30 грудня 1992 року. Згідно Довідки за №1369 від 18 листопада 2015 року, виданої ДП «Фаворит -3» вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] і займає житлову площу 29,3 кв.м. (2 кімнати на 3-му поверсі 5-типоверхового будинку). Тип власності - державна. Будинок знаходиться на балансі ПП «Дружба сервіс житло-1». [PERSON] є власником особового рахунку цієї житлової площі. Склад сім`ї, яка приймається на квартирний облік (6 чол.): [PERSON] - власник, зареєстрований з 11 березня 1983 року, [PERSON] - донька брата, зареєстрована з 03 березня 1993 року, [PERSON] - онука, зареєстрована з 12 червня 2002 року, [PERSON] - дружина брата, зареєстрована з 30 жовтня 1990 року, [PERSON] - донька, зареєстрована з 11 березня 1983 року, [PERSON] - брат, зареєстрований з 15 серпня 1990 року. З витягу з протоколу №2 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 17 лютого 2016 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 24 лютого 2016 року №162, вбачається, що комісією прийнято рішення про зняття з квартирного обліку [PERSON] та членів його сім`ї у зв`язку з поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості, встановленої по м.Тернополю (п.1.18.). 24 лютого 2016 року рішенням виконавчого комітету міської ради №162 затверджено протокол №2 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 17 лютого 2016 року про зняття з квартирного обліку [PERSON] та членів його сім`ї у зв`язку з поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю. 31 серпня 2016 року [PERSON] був на особистому прийомі в Тернопільського міського голови з приводу зняття його з квартирного обліку. Листом №71-11 від 28 вересня 2016 року відділ квартирного обліку та нерухомості Тернопільської міської ради повідомив [PERSON] про те, що його звернення на особистому прийомі міського голови 31 серпня 2016 року щодо зняття з квартирного обліку буде винесено на розгляд чергового засідання громадської комісії з житлових питань, про що позивача буде повідомлено додатково. 03 листопада 2016 року [PERSON] повторно звернувся до міського голови із заявою-скаргою в якій просив прийняти міри щодо поновлення його на квартирному обліку датою та періодом постановки на облік та покращення житлових умов його сім`ї , яка стоїть на черзі більше 36 років. Із витягу з протоколу №10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 10 листопада 2016 року (9 питання) вбачається, що комісією вирішено: Рішення громадської комісії з житлових питань від 17 лютого 2016 року Протокол №2 засідання якої затверджено рішенням виконавчого комітету від 24 лютого 2016 року №162, щодо зняття з квартирного обліку [PERSON] у зв`язку з поліпшенням житлових умов, прийнято у відповідності до вимог п.п.1 п.26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов…» а саме: сім`я в складі 6 осіб користується 67,7 кв.м. житлової площі, що перевищує середній розмір забезпеченості (8,1 кв.м.) житловою площею, встановлений по м.Тернополю. 16 листопада 2016 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №962 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань» затверджено протокол №10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 10 листопада 2016 року. Підставою для зняття позивача з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості, встановленої по м.Тернополю, було набуття у власність братом позивача - [PERSON] житлового будинку загальною площею 174,7 кв.м., житловою 38,4 кв.м., за адресою [ADDRESS] . При цьому відповідач зробив висновок про поліпшення житлових умов позивача, оскільки шляхом додавання житлових площ будинку [PERSON] . 38,4 кв.м. та квартири позивача 29,3 кв.м, що сукупно становить 67,7 кв.м., то, з урахуванням сім`ї у складі 6 осіб, середній розмір забезпеченості становить 11,3 кв.м і перевищує середню норму забезпеченості 8,1кв.м., встановлену по м.Тернополю. 19 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про скасування рішення №962 від 16 листопада 2016 року та зобов`язання вчинити дії посилаючись на те, що зняття його з квартирного обліку відбулось з порушенням вимог законодавства, оскільки була відсутня жодна з підстав для вчинення таких дій, передбачена п.26 Правил. Вищенаведені обставини справи встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 р.,що набрало законної сили, яким задоволено частково позов [PERSON] до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про скасування рішення №962 від 16 листопада 2016 року та зобов`язання вчинити дії . Скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 10 листопада 2016 року в частині зняття з квартирного обліку [PERSON] у зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю. Вирішуючи спір суд виходив з того, що житлові умови [PERSON] не поліпшилися, потреба у їх поліпшенні не відпала, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 10 листопада 2016 року щодо зняття з квартирного обліку [PERSON] в зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю. При цьому, суд вказав, що такі дії виконавчого комітету не відповідають принципу верховенства права та вимогам закону. Житловий будинок брата позивача є його приватною власністю. [PERSON] , на час прийняття оспорюваного рішення відповідача, не був зареєстрований у квартирі позивача та не був членом його сім`ї, що вбачається із довідки ДП "Фаворит-3" №3516 від 24 жовтня 2016 року. Позивач та його сім`я у складі 4-осіб продовжують проживати та бути зареєстрованими у квартирі, не набули права користування у житловому будинку брата, а тому позивач не може вважатись таким, житлові умови якого поліпшились. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.06.2018 року залишено без змін. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу приписів статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службовихосіб органу, що здійснює оперативно-розшуковудіяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). При цьому, незаконність рішення, дій чи бездіяльність завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презумюється. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є Держава та орган місцевого самоврядування. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджетів органів місцевого самоврядування. Відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку). У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 р. визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 року № 962 в частині затвердження протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 10 листопада 2016 року в частині зняття з квартирного обліку [PERSON] у зв`язку із поліпшенням житлових умов та забезпеченістю житловою площею вище середньої норми забезпеченості встановленої по м. Тернополю . Отже, протиправність дій виконавчого комітету Тернопільської міської ради, який є органом місцевого самоврядування, при здійсненні ним своїх повноважень, встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.06.2018 р . Виконавчий комітет Тернопільської міської ради відноситься до суб`єктів, відповідальність за спричинену шкоду яка передбачена статтею 1173 ЦК України, а тому [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому неправомірними діями. Таким чином, спірні правовідносини регулюються ст. 1173 ЦК України, що передбачає право на відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на орган місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, встановлені обставини справи, зокрема те, що судовим рішення, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій виконавчого комітету Тернопільської міської ради, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу такими діями моральної шкоди. Отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, важливість даного житлового питання для позивача та його сім`ї, а також тривалість неправомірних дій відповідача, які продовжуються і після винесення судового рішення, суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 8000 грн. Разом з тим, суд вважає, що дані кошти підлягають стягненню саме з виконавчого комітету Тернопільської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету Тернопільської міської ради шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, неправомірними діями якого і було завдану таку шкоду. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з виконавчого комітету Тернопільської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету Тернопільської міської ради шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в користь [PERSON] 8000 (вісім тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги в частині солідарного стягнення моральної шкоди із Державної казначейської служби України є безпідставними, оскільки вона не є належним відповідачем у даній справі. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради відноситься до суб`єктів, відповідальність за спричинену шкоду згідно вимог ст. 1173 ЦК України, та через його протиправні дії позивачу було завдано моральної шкоди, відтак саме він є належним відповідачем у справі. Завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку ( виконавчим комітетом Тернопільської міської ради міської ради ), а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника - виконавчого комітету Тернопільської міської ради на підставі виконавчого документу (пункт 3 Порядку). Суд не приймає до уваги доводи відповідачів щодо не надання позивачем суду доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, оскільки вони суперечать закону. Факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки виходячи з положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Неправомірні дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради, в частині неправомірного зняття позивача з квартирного обліку, встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року, яке набрало законної сили. Безпідставними також є твердження представника виконавчого комітету Тернопільської міської ради про те, що рішенням суду від 08 червня 2018 року скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 листопада 2016 за №962 в частині затвердження протоколу за №10 , а саме п. 1.18, який жодним чином не стосується прав позивача. Вказаним доводам відповідача судами вже надана оцінка та зазначено про помилковість посилання суду на вказаний п. 1.18, що не впливає на правильність вирішення спору. Щодо судових витрат в частині стягнення судового збору, то суд не здійснює їх розподіл, оскільки в силу вимог п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову не справляється судовий збір. Щодо інших судових витрат вказаних позивачем у позові слід зазначити, що станом на день винесення судового рішення, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження понесення ним таких витрат. Разом з тим, в судовому засіданні, представником позивача повідомлено про їх право надати такі докази протягом п`яти дні після проголошення судового рішення. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial