Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Заніда Шуриновича про визнання осіб такими що втратили право користіванням житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа: Виноградівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с.Підвиноградів, вул.Українська, 117. Право власності на будинок підтверджується договором дарування будинку від 01.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №5269. Відповідачі по справі зареєстровані в належному позивачу будинку, але фактично не проживають в ньому з моменту набуття ним права власності на це нерухоме майно, тобто майже вісім років. Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяву в якій просять розглянути справу у їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено у їх відсутності з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, розгляд справи проведено у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із тексту та вимог позовної заяви вбачається, що позивач проситиь визнати відповідачів такими, які втратили право на користування житловим будинком та скасувати (зняти з реєстраційного обліку) на підставі ст. 72 ЖК України, ст.ст. 317, 321, 379, 405 ЦК України. Главою №2 Житлового кодексу України регулюються правовідносини щодо користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і відносини, які виникли внаслідок укладення договору найму житлового приміщення. За цих обставин положення ст.72 ЖК України на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється. В судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до договору дарування будинку, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: с.Підвиноградів, вул. Партизанська,117 (а.с.7,8). За обставинами позову, актом обстеження № 133 від 22.11.2016 року, довідками Підвиноградівської сільської ради в житловому будинку с.Підвиноградів, вул. Партизанська,117, зокрема, зареєстровані: [PERSON] Занід Шуринович та [PERSON], які в будинку належному позивачу не проживають понад 5 років (а.с.2,9,10,32,33). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За встановлених судом обставин позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п. 3.1. ПОРЯДКУ реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 № 888-УПІ внесено зміни до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 № 1382-ІУ (далі - Закон № 1382-ІV), які вступили в дію з 04.04.2016 року, а саме відповідно до абз. 6 ч.1 ст. 3 Закону № 1382-ІV органом реєстрації визначено - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, та функції з реєстрації / зняття реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб від територіальних підрозділів Державної міграційної служби України передано до вказаних вище виконавчих органів місцевого самоврядування. Таким чином, вимога позову про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є підставою для зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, у порядку встановленого зазначеним Порядок та Законом. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, а також те, що позивач питання про розподіл судових витрат не ставить, таке питання з урахуванням засад диспозитивності вирішенню не підлягає.

Outcome: partial