Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що за час спільного проживання з відповідачем виявилося, що у них різні погляди на життя. Крім того, вже протягом тривалого часу подружжя разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають малолітнього сина. Ухвалою судді від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засіданні позивач не з`явилася, проте подала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує із наведених у позовній заяві підстав. Також повідомила, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 07.09.2014 року Виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області, про що складено актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.09.2014 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що від шлюбу у сторін є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Деражнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved