Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

19.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд: - визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем [PERSON] в скарзі від 07.09.2017 року наступного змісту : «Благодійні внески батьки здають на рахунок дитячого садочка, а в кишеню завідуючої…»; - зобов'язати [PERSON] спростувати поширену нею недостовірну інформацію, а саме: «Благодійні внески батьки здають не на рахунок дитячого садочка, а в кишеню завідуючої…» шляхом повідомлення Житомирського обласного відділу освіти та прокурора Житомирської області; - зобов'язати [PERSON] на зборах трудового колективу ДНЗ № 7 «Дзвіночок» принести офіційне вибачення завідуючій [PERSON] за поширення неправдивої інформації стосовно внесення благодійних внесків батьків дітей дитячого садочка до кишені завідуючої; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6 000,00 грн. моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1 600,00 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона обіймає посаду завідуючої дитячого навчального закладу № 7 «Дзвіночок» в м. Радомишль Житомирської області (далі ДНЗ № 7 «Дзвіночок»). Відповідач [PERSON] працює в цьому ж садочку вихователем. 07.09.2017 року відповідач звернулася до відділу освіти Житомирської області та до прокурора Житомирської області із скаргою, в якій зазначила інформацію, яка на думку позивача являється недостовірною і негативної щодо неї, чим було порушено її немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Так, в своїй скарзі відповідач звинувачує позивача в присвоєнні благодійних внесків, тобто в скоєнні злочину, хоча ця інформація не відповідає дійсності, при цьому зазначила співскаржником [PERSON], хоча остання в подальшому пояснила, що ніякого відношення до написання скарги не має і їй взагалі нічого не було відомо про написання скарги. Позивач зазначає, що поширенням неправдивої інформації відповідач створила негативну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, поставила під сумнів оцінку професійних якостей останньої перед батьками дітей, співробітниками та керівництвом, після скарги постійно проводяться службові розслідування, це принижує професійний авторитет та загальну оцінку якостей позивача як добропорядної людини. Все це призвело до моральних переживань позивача, душевних хвилювань, втрати спокою і, як наслідок, звернення до медичного закладу та проходження курсу лікування у лікаря невропатолога, тому моральну шкоду позивач оцінила в 6 000,00 грн., вважаючи цю суму мінімальною для відшкодування завданих душевних страждань. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що благодійними внесками та обліком коштів займається голова батьківського комітету Іваніцька, перераховані на рахунок ДНЗ № 7 «Дзвіночок» кошти оприбутковуються своєчасно. При цьому зазначила, що написання відповідачем скарги повязане з зауваженнями позивача відповідачеві в звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків, так як через некоректне, грубе поводження з дітьми позивач неодноразово проводила індивідуальні бесіди із [PERSON], попереджала про негативні наслідки неналежної роботи вихователя, однак, остання сприймала ці бесіди неадекватно, на даний час [PERSON] звільнена з посади. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, на час розгляду справи заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Гідність, честь чи ділова репутація - є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Судом встановлено, що позивач [PERSON] Наказом начальника Відділу освіти Радомишльської РДА Житомирської області від 28.02.2014 року призначено на посаду завідуючої Радомишльським ДНЗ № 7 з 01.03.2014 року (а.с.27). 07.09.2017 року [PERSON] звернулася до відділу освіти Житомирської області та до прокурора Житомирської області із скаргою на дії завідуючої ДНЗ № 7 «Дзвіночок» [PERSON] та просить провести перевірку дитячого закладу, зазначаючи про зловживання останньою службовим становищем. При цьому в скарзі вказано скаржником, крім відповідача [PERSON], ще [PERSON], хоча підпис останньої відсутній. Із змісту скарги вбачається, що крім оскарження дій завідуючої [PERSON] щодо порушення трудових прав [PERSON], остання звинувачує позивача також в привласненні благодійних внесків: «26. Благодійні внески батьки здають не на рахунок д/с, а в кишеню завідуючої…» (а.с.8-15). Проаналізувавши зміст скарги відповідача, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, суд вважає, що звернення відповідача викладене в формі оціночних суджень та деяких тверджень (фактів, в т.ч. щодо привласнення завідуючою благодійних внесків) з огляду на використані нею мовні обороти. Із матеріалів справи вбачається, що завідувач Радомишльського ДНЗ № 7 [PERSON] надавала свої пояснення начальнику відділу освіти Радомишльської РДА Житомирської області відносно скарги [PERSON] (а.с.20-21). 09.10.2017 року за № 493 відділ освіти Радомишльської РДА Житомирської області повідомив Управління освіти і науки облдержадміністрації про розгляд скарги [PERSON], зазначено про проведені при цьому заход : створення комісії, проведено збори трудового колективу, проведено перевірку роботи бухгалтера, завідувача, за наслідками проведеної роботи було встановлено, що скарга не відповідає дійсності. Також було зясовано, що на вихователя [PERSON] неодноразово надходили скарги від працівників ДНЗ та від батьків щодо некоректної поведінки, в звязку із чим керівник ДНЗ проводила неодноразові бесіди та усно попереджала вихователя щодо належного виконання посадових обовязків (а.с.18-19). Таким чином, заявлені в скарзі твердження (факти) не знайшли свого підтвердження. Як вбачається із записів в медичній книжці [PERSON], 05.10.2017 року остання зверталася до лікаря невролога з приводу тривоги, поганий сон, зі слів хворої вона перенесла психологічний стрес, зазначено діагноз астено-невротичний синдром, крім того зверталася до лікаря невролога в листопаді та грудні 2017 року із скаргами на головний біль, в звязку з чим перебувала на лікуванні у невролога (а.с.23,24,25,26). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоровя, життя, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до\~ст. 40 Конституції України,\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У п. 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~(далі постанова Пленуму ВСУ №1) роз'яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до абз. 7 ч. 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. До того ж, згідно ст. 27 Закону України "Про звернення громадян", подання громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, дискредитацію органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян та їхніх посадових осіб, керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, заклики до розпалювання національної, расової, релігійної ворожнечі та інших дій, тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством. Суд звертає увагу на те, що після декриміналізації образи і наклепу, юридичний склад яких був розкритий Пленумом Верховного Суду України в п. 11 постанови № 7 від 28.09.1990 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», ці порушення склали форми дифамації як цивільно-правового делікту. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ,суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України. Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Однак, пунктом 2 ст. 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного cт. 10 Конвенції. Як вбачається із тексту скарги, вона містить фактичні дані щодо умисного порушення відповідачем трудового законодавства, привласнення благодійних внесків та зазначає про зловживання [PERSON] як керівником ДНЗ № 7 «Дзвіночок», службовим становищем. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 Постанови пленуму ВСУ № 1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Підтвердженням недостовірності заявленої в скарзі інформації являється повідомлення про результати перевірки від 09.10.2017 року (а.с.18). Із змісту повідомлення вбачається, що для розгляду скарги було створено комісію, 04.10.2017 року було зібрано збори трудового колективу, проведені відповідні перевірки, взяті пояснення від [PERSON], [PERSON], яка запевнила, що не брала участі у написанні скарги (а.с.18-19). Наступного дня 05.10.2017 року, в результаті перенесеного стресу, [PERSON] звернулася до лікаря невролога за медичною допомогою, що також підтверджено наданими останньою доказами (а.с.23,24,25,26) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. На думку суду, заявлена в скарзі недостовірна інформація, яка в результаті перевірки її достовірності була поширена серед невизначеної кількості людей, певним чином ображає ділову репутацію позивача. Досліджені в судовому засіданні докази зі сторони позивача, суд приймає в якості підтвердження того, що звернення відповідача до державних органів було скеровано з метою принизити ділову репутацію чи нанести шкоду особистим немайновим правам позивача, відповідачем на спростування цих обставин жодних доказів суду не надано. Разом з тим, у відповідності до абз. 2 п. 26 постанови Пленуму ВСУ № 1суд першої інстанції не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації фізичної за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень\~Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності і вважає, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування не є співмірним із заподіяною шкодою, а тому підлягає задоволенню частково. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зважує на тривалість психологічних страждань, їх глибину та суть, недоведеність позивачем погіршення стану здоровя, а також на те, що позивач має відчути допомогу адекватну немайновим втратам, понесеним у звязку з посиленим психоемоційним навантаженням через пережиті хвилювання. У звязку з цим, не переслідуючи метою кару відповідача - це не властиво цивільному (приватному) праву, а слідуючи виконанню завдання відновити правове становище позивача, суд вважає доведеним згідно з ст. 23 ЦК України відшкодування завданої моральної шкоди на суму 1 000,00 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial