Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до\~[PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 17.01.2012 року та після збільшення своїх позовних вимог (а.с. 53) просить суд: стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 700533, 80 грн.; судовий збір в розмірі 3654, 00 грн. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, з підстав невідповідності договору позики ЦК України, а саме грошове зобов'язання не було виражене в грошовій одиниці України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року зазначені вище цивільні справи були об'єднані в одне провадження. [PERSON] у судове засідання не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує. У судове засідання [PERSON] не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] надав до суду письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON], в задоволенні яких просить суд відмовити, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали заяви, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що також підтверджується сторонами, що [PERSON] 17.01.2012 року уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів. Даний договір позики оформлений у формі розписки, копія якої наявна в матеріалах справи та оригінал якої був оглянутий у суді. За умовами укладеного договору позики, [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Факт отримання [PERSON] коштів від [PERSON] підтверджується змістом розписки. Зі свого боку, [PERSON] зобовязався згідно умов договору позики повернути [PERSON] суму боргу у строк не пізніше 17.03.2014 року, також сторонами була досягнута домовленість, що за користування грошовими коштами [PERSON] сплачує відсотки у розмірі 4% щомісячних. [PERSON] ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтями 525, 526 ЦК закріплено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] ст. 629 ЦК договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В порушення взятих на себе зобовязань, [PERSON] суму боргу в обумовлений договором строк не повернув, передбачені умовами позики проценти за користування коштами не сплачує, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості по відсоткам за користування коштами. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, сума основного боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 10000 доларів США. [PERSON] ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 02.03.2015 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США 2482,0 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума основного боргу, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] складає 248200 грн. (10000 х 24,82). Розрахунок заборгованості по процентам за користування коштами за період з 17.01.2012 по 03.03.2015 рік, тобто за 37 місяців, та складає 10000 дол. США (400,00 доларів США (4% від суми основного боргу) х 37), що за курсом гривні, встановленим НБУ на 03.03.2015 (24,82 грн. за 1 дол. США), дорівнює 367336 гривень. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за кожний день прострочення, то суд виходив із наступного розрахунку: 248200 (сума заборгованості) х 3 х 351 (кількість днів прострочення з 18.03.2014 по 03.03.2015) : 365 : 100 = 7160,40 грн. Розрахунок наданий позивачем, в якому кількість прострочених днів вираховується з дати укладення договору позики є хибним та не береться судом до уваги, оскільки строк виконання зобов'язання, встановлений договором 17.03.2014 року, таким чином прострочення боржника має місце з 18.03.2014 року. Вимога ж позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат за період прострочення повернення позики в розмірі 71629,52 грн. є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] положень ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII, індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Як зазначено в рішенні ВСУ №6-36736вов10 від 28.03.2012 року, офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], а саме стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу в розмірі 622696, 40 грн., яка складається з наступного: · 248200 грн. сума основного боргу; · 367336 грн. 4 % обовязкових платежів за користування коштами; · 7160,40 грн. 3% від простроченої суми за кожний день прострочення. · [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 3654,00 гривень, які у відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача. В своїй позовній заяві, як на підставу для визнання недійсним договору позики, укладеного 17.01.2012 року між сторонами, [PERSON] посилається на ст. 32 ЗУ "Про Національний банк України", в якій зазначено, що грошовою одиницею України є гривня, однак всупереч зазначеному в оспорюваному договорі позики, сума позики визначена в доларах США, що саме є підставою для визнання його недійнсим. Однак, суд не може погодитися з даними твердженнями позивача [PERSON] Так, як вже було встановлено судом 17.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про укладення договору позики в сумі 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Тобто, на час укладення договору [PERSON] не заперечував проти зазначених умов при отриманні в борг грошових коштів в еквіваленті долару США за договором позики. [PERSON] Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1390/0/4-12 відносини між фізичними особами, зокрема щодо договорів позики, поруки, регулюються нормами ЦК України (статті 553 - 559,1046 - 1053). Відповідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. [PERSON] зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті ». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. [PERSON] з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті ст. 625 ЦК України. Таким чином, договір позики було укладено сторонами у відповідності до вимог ст. 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Таким чином, доводи позивача про визнання договору позики недійсним є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і у відповідності з ст.ст. 611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 84, 88, 118, 119, 120, 213-215, ЦПК України, суд -

Outcome: partial