Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

01.12.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить суд: - стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 5 936,04,98 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на правову допомогу; - стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. В позові посилається на те, що 06.09.2017 о 14 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Солом'янській, 3, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Hyundai» з д.н.з. [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення з задньою частиною автомобіля «Lexus» з д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який зупинився попереду на червоне світло світлофору, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів та спричинення матеріальних збитків. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.10.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 06.09.2017. Діями відповідача було завдано майнову шкоду відповідачу у розмірі 5 936,04 грн., що підтверджується Рахунком-фактурою № 0000012755 від 28.09.2017 наданим ТОВ «АВТОСАМІТ ЛТД». Моторним (транспортним) страховим бюро України у виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено, оскільки на момент вчинення ДТП позивач не мала Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників України, а відповідач відповідно не мав Полісу системи автомобільного страхування «Зелена карта». З урахуванням наведеного, просить задовольнити позов у повному обсязі. 01.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 04.12.2017 в справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.04.2018. Ухвалою суду від 06.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2018. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання, датоване 23.04.2018, в якому позовні вимоги задовольнити та розгляд справи провести без його участі та участі позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за останній відомим місцем проживання, не була отримана відповідачем та повернута на адресу суду. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.09.2017 о 14 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Солом'янській, 3, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Hyundai» з д.н.з. [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення з задньою частиною автомобіля «Lexus» з д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який зупинився по переду на червоне світло світлофору, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів та спричинення матеріальних збитків. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.10.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 06.09.2017(а.с.5) Згідно з вказаної вище постанови вбачається, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п 2.3.б), 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з матеріалів справи, власником пошкодженого автомобіля «Lexus» з д.н.з. [NUMBER], є [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.6). [PERSON] 11.06.2015 довіреністю уповноважила [PERSON] та [PERSON], зокрема користуватися, розпоряджатися та вчиняти дії від імені щодо належнонго їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля. (а.с.8). Відповідно до Рахунку-фактури № 0000012755 від 28.09.2017, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus» з д.н.з. [NUMBER], складає 5 936,04 грн. (а.с.13). Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги те, що позивачем понесено витрати по відновлювальному ремонту транспортного засобу, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 5 936,04 грн. Що стосується вимог позивач про стягнення на свою користь з відповідача витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що 22.09.2017 між [PERSON] та Адвокатським об'єднанням «Пасіка і партнери» в особі директора Дударенко Анни Михайлівни було укладено договір про надання правової допомоги №17. (а.с.14-18) Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та відповідні розрахунки та квитанції,суду не надано. За таких обставин, суд не знаходить підстав для стягнення понесених витрат позивача щодо надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 640,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial