Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача спростувати поширену на каналі You Tube [INFO] за посиланням : [INFO] , у прямому ефірі, в стрімі, з назвою « [INFO] » недостовірну інформацію щодо : -невиплати з вини позивача заробітної плати працівників освітніх установ громад, приєднаних до міста Світловодська сіл та селища Власівка; -використання позивачем бюджетних коштів, які знаходяться на рахунках Державної казначейської служби , шляхом їх розміщення на депозитах банківських установ та отримання ним відсотків за користування банками цими коштами; -провини позивача відносно нездійснення будівництва корпусу ЗОШ № 1; -наявності у позивача кумів та друзів, подільників, які беруть участь у його професійній діяльності; -придбання позивачем транспортного засобу «Лексус» та квартири в Ізраїлі за кошти, що повинні були витрачатися на утримання освітніх закладів; -закликання позивачем педагогічного складу до звільнення разом з ним; -намагання внести до Статуту Управління зміни, щоб унеможливити звільнення позивача; -проведення позивачем політичних баталій; -зговору позивача з головним лікарем [PERSON] щодо знищення медицини та освіти в м. Світловодську; -родинних стосунків позивача із засновником юридичної особи , що викупила ЛОР відділення та отримала в оренду земельну ділянку в [ADDRESS] , а також стосовно того, що позивач приймав участь в отриманні кредитів цією юридичною особою; -тиражу та вартості аудіо альбому з піснями, виконавцем яких є позивач; -використання позивачем гаражу ЗОШ № 2; -наявності у позивача «Царських хором» замість звичайного дачного будиночка. Спростування оголосити щодо кожної зі складових недостовірної інформації окремо на каналі You Tube [INFO] . Крім того, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог наведено наступне. [INFO] на каналі You Tube [INFO] за посиланням : [INFO] , відповідачем у прямому ефірі за власною участю було проведено трансляцію програми з назвою « [INFO] ». Під час здійснення вказаної трансляції відповідачем була поширена вищезазначена інформація, яка не відповідає дійсності , є недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до гідності і честі, принижує його ділову репутацію. Вказана неправдива інформація доведена відповідачем невизначеному колу осіб, які дивилися передачу у прямому ефірі та продовжують її перегляд і після прямої трансляції. Розповсюджена відповідачем недостовірна інформація дискредитувала позивача як працівника освіти, який тривалий час працює на посаді начальника Управління освіти Світловодської міської ради. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач зазнав душевних страждань, від яких потерпає дотепер, йому було завдано моральної шкоди, грошовий еквівалент якої він визначає у розмірі 1 грн. 00 коп. З підстав ст.ст. 23, 275, 276, 277, 280, 297, 299 ЦК України позивач просить задовольнити його позов. (а.с. 21-25) Ухвалою судді від 26 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику та повідомлення сторін. ( а.с. 28) 13 травня 2021 року до суду від [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, з пропущенням строку на подання відзиву, визначеного ухвалою від 26 березня 2021 року. (а.с. 43-52) Ухвалою суду від 27 травня 2021 року відповідачеві [PERSON] поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву. В поданому Відзиві [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] та обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог наступним. Відповідач вважає, що позовна заява є безпідставною та подана позивачем як спосіб зловживання правом з метою здійснення тиску на нього через його активну громадянську позицію у впровадженні якісних змін в м. Світловодську. Зазначено, що відповідач є громадським діячем м. Світловодська, блогером, веде свій You Tube - канал, який раніше називався [INFO] , а на даний час - [INFO]. На цьому Інтернет ресурсі відповідачем висвітлюються суспільно важливі теми, яким він надає власну авторську оцінку. З січня 2021 року почалися затримки з виплатою заробітної плати вчителям міста та району, в зв`язку з чим до відповідача почали звертатись працівники освіти для висвітлення даної теми, надання їй розголосу з метою громадянського впливу на відповідальних посадових осіб. Оскільки невиплата заробітної плати є прямим порушенням конституційних прав громадян, мала місце у соціально вразливий та важливий період з огляду на новорічні свята та у період пандемії, а згідно чинного законодавства організацію роботи установи здійснює її керівник, відповідачем було прийнято рішення провести аналіз та висвітлення діяльності позивача як керівника Управління освіти виконавчого комітету Світловодської міської ради. Під час відео ефіру відповідач надав власне бачення проблем в освітній галузі м. Світловодськ. Висвітлення не фактів, а власних поглядів, критичних висловлювань, припущень, оціночних суджень не має наслідком обов`язку доводити їх правдивість та не є підставою для захисту права на повагу до честі , гідності та ділової репутації. Крім того, обговорення будь - яких фактів, які стосуються прав, обов`язків та інтересів фізичної особи [PERSON] відповідачем не проводилась, відтак він вважає, що фізична особа [PERSON] не є належним позивачем у справі про захист честі, гідності та ділової репутації. В той же час [PERSON] як посадова особа не може вимагати відшкодування моральної шкоди у справі , пов`язаній з захистом честі, гідності та ділової репутації, що передбачено ч. 2 ст. 31 Закону не України «Про інформацію», згідно якої суб`єкти владних повноважень як позивачі не мають права вимагати відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. (а.с. 43-52) 21 травня 2021 року позивачем надано до суду Відповідь на відзив, у якій він не погодився з доводами відповідача, стверджує, що негативна та недостовірна інформація, яка була розповсюджена відповідачем мала виключно стверджувальний характер і не була оціночним судженням. Вважає, що метою розповсюдження такої інформації є умисне приниження його як фізичної особи та посадової особи органу місцевого самоврядування, завдання шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Просить позов задовольнити. (а.с. 73-75) Правом подання Заперечень на відповідь на відзив відповідач [PERSON] не скористався. Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. ч. 1,2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до п. 4 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Ч. 1, ч. 6 ст. 277 ЦК України визначають, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Статтею 9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право захищати свої законні права та інтереси в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно п. 15 вказаної Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] призначений на посаду начальника управління освіти Світловодської міської ради з 15 травня 2009 року. (а.с.26) [INFO] на каналі You Tube [INFO] за посиланням: [INFO] відповідач [PERSON] провів пряму трансляцію тривалістю 38 хв. 09 сек. через мережу Інтернет програми під назвою « [INFO] ». ( а.с. 7, диск з відеозаписом). В межах даної трансляції [PERSON] , звертаючись до невизначеного кола осіб, зокрема до працівників освітніх установ міста та району, від власного імені зробив повідомлення про те, що в цьому році на фонд заробітної плати працівників управління освіти виділено субвенцію у розмірі 95 462 000 грн., а також кошти з бюджету Світловодської територіальної громади у розмірі 101 376 000 грн., які знаходяться на рахунках Державного казначейства для Управління освіти. В подальшому в контексті вказаного повідомлення відповідач висловив твердження наступного змісту (мовою оригіналу): «…Ваша заработная плата не выдается по вине [PERSON]...» ( 6 хв. 30 сек.), «…Он эти деньги берет и ложит на депозит, пока вы по два месяца зарплату не видите…» ( 9 хв. 10 сек.), «…Вашей зарплаты нету по вине только [PERSON] » ( 22 хв. 54 сек.). Вказана інформація на переконання суду носить характер ствердження, при цьому є недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача, з огляду на наступне. Так, безпідставна невиплата заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності чи громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності є кримінальним проступком, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 175 КК України. За те саме діяння, якщо воно було вчинене внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати, стипендії, пенсії та інших встановлених законом виплат передбачено кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 175 КК України. Водночас, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Враховуючи те, що докази наявності обвинувального вироку відносно [PERSON] за умисну безпідставну невиплату заробітної плати працівникам освітніх установ у матеріалах даної цивільної справи відсутні, відповідач, довівши вищенаведені твердження у прямому ефірі [INFO] на каналі You Tube [INFO] до невизначеного кола осіб тим самим поширив неправдиву інформацію щодо позивача, відтак позовні вимоги в частині зобов`язання спростування інформації щодо невиплати з вини позивача заробітної плати працівників освітніх установ, використання позивачем бюджетних коштів, які знаходяться на рахунках Державної казначейської служби шляхом їх розміщення на депозитах банківських установ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, з врахуванням зміни назви You Tube каналу з « [INFO] » на « [INFO] » відповідне спростування має відбуватися саме на цьому Інтернет ресурсі. Вирішуючи спір щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне. Ст. 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова. Судження - це те саме, що й думка. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадянський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному та міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням наведеного суд зазначає, що висловлена відповідачем інформація щодо : провини позивача відносно нездійснення будівництва корпусу ЗОШ № 1; наявності у позивача кумів та друзів, подільників, які беруть участь у його професійній діяльності; придбання позивачем транспортного засобу «Лексус» та квартири в Ізраїлі за кошти, що повинні були витрачатися на утримання освітніх закладів; закликання позивачем педагогічного складу до звільнення разом з ним; намагання внести до Статуту Управління зміни, щоб унеможливити звільнення позивача; проведення позивачем політичних баталій; зговору позивача з головним лікарем [PERSON] щодо знищення медицини та освіти в м. Світловодську; родинних стосунків позивача із засновником юридичної особи , що викупила ЛОР відділення та отримала в оренду земельну ділянку в [ADDRESS] , а також стосовно того, що позивач приймав участь в отриманні кредитів цією юридичною особою; тиражу та вартості аудіо альбому з піснями, виконавцем яких є позивач; використання позивачем гаражу ЗОШ № 2; наявності у позивача «Царських хором» замість звичайного дачного будиночка відноситься до категорії оціночних суджень. Під час висловлювання наведеної інформації відповідачем застосувалися такі стилістичні конструкції , як « на мою думку», «моя особиста суб`єктивна думка», тощо, які свідчать про надання власних бачень та роздумів відповідача щодо предмету обговорення. Відповідно наведена інформація не є такою, що підлягає спростуванню та доведенню її правдивості відповідачем, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині належить відмовити. Натомість позивач вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 25 травня 2001 року №5), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок неправомірної поведінки відповідача відносно нього, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності положень ст. 141 ЦПК України. Судові витрати у вигляді сплати судового збору за позовними вимогами немайнового характеру покладаються на відповідача. Судові витрати у вигляді сплати судового збору за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial