Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

26.09.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просить в рахунок погашення боргу за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, що на 31.09.2016 року становить 711 076,28 гривень і складовими частинами якого є 127\~432,00 гривень - борг за кредитом, 166\~598,39 гривень проценти за користування кредитом, 395\~850,28 гривень пеня, 21\~195,61 гривень штраф, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 89,70 кв. м, житловою площею 56,70 кв. м., який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна,буд. 32 та належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу будинку Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) від власного імені за договором купівлі продажу в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку", за ціною, що буде визначена на підставі висновку оцінювача, з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права отримати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отримати кадастровий номер земельної ділянки, отримати матеріали технічної інвентаризації, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, витяг з Державного реєстру іпотек, витяги з Державного реєстру правочинів та інших прав, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна, 32 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 12044,14 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором про іпотечний договір № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року [PERSON], 21.12.2007 року отримала кредит у розмірі 1300000,00 гривень на ремонт будинку. Зустрічними зобовязаннями відповідача [PERSON] за цим договором є повернення кредиту в строк до 21.12.2021 року, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 15 % на рік. Повернення кредиту і сплата відсотків мають здійснюватися щомісяця в строк до 21 числа місяця. Розмір щомісячного платежу має бути не меншим за 1873,38 гривень (п.2.4 договору). Також умовами договору передбачена сплата відповідачем [PERSON] процентів у розмірі 30 % річних на суму простроченої заборгованості у разі порушення зобовязання (п.6.2 договору), сплата пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення зобовязання (п.6.4 договору) та сплата штрафу в сумі 10 % від суми невиконаного зобовязання при порушення відповідачем [PERSON] строків платежів більш ніж на 30 днів (п.6.6 договору). 07.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року укладена додаткова угода на підставі якої змінена валюта кредитування. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 03.06.2015 року, яке набрало законної сили 07.06.2016 року, ця додаткова угода визнана недійсною. Виконання відповідачем [PERSON] грошових зобовязань за договором про іпотечний договір № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року забезпечено іпотекою житлового будинку, що знаходиться за адресою Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна, 32. Житловий будинок належить на праві власності відповідачу [PERSON] Право іпотеки виникло на підставі іпотечного договору № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, що посвідчений 21.12.2007 року приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON]. Підставою цього позову є факт порушення відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року. Порушення відповідачем [PERSON] зобовязань за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року підтверджується випискою за рахунком № 29096058906278, на який відповідач, згідно п.2.4 кредитного договору, має вносити кошти на виконання грошового зобовязання та випискою за рахунком № 29090050055811, відкритий за додатковою угодою від 07.08.2008 року та договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року. Порушення відповідачем [PERSON] зобовязань за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року дозволяє позивачу: вимагати дострокового повернення кредиту, таке право позивача передбачено ст.. 611 ч.1 ст.651, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, а також п.5.2.4 договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року; звернути стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, шляхом продажу предмета іпотеки будь якій особі покупцю в порядку, що визначений ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку», таке право позивача передбачено ч.1 ст.33 ст. 38-39 ЗУ «Про іпотеку», п.п. 4.3 договору іпотеки № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року; висилити всіх мешканців з житлових приміщень, що передані в іпотеку. На час укладання договору іпотеки № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року у житловому будинку було зареєстровано місце проживання лише [PERSON] На даний час, у порушенні п. 2.4.2 іпотечного договору, відповідач [PERSON] зареєструвала у будинку, що переданий в іпотеку, свою доньку [PERSON] та малолітніх дітей доньки [PERSON] та [PERSON] Станом на 31.08.2016 року борг відповідача [PERSON] за договором про іпотечний кредит складає 711076,28 гривень, з яких: сума неповернутого кредиту 127432,00 гривень ( сума кредиту, строк повернення якого на 31.08.2016 року ще не настав, складає 82074,25 гривень, прострочений кредит 45357,75 гривень, сума процентів за користування кредитом 166598,39 гривень, пеня 395850,28 гривень, штраф 21195,61 (45357,75 грн.+166598,39 грн.)*10%/100%=21195,61 гривень. Представник позивача у судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову. Крім того відповідач [PERSON] надала суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, виходячи з наступного 21.12.2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладений договір про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 130 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % на рік, строком до 21.12.2021 року. Кредит наданий на споживчі потреби для поліпшення якості житлового будинку № 32 по вул. Молодіжній у с. Костянтинівка Мелітопольського району, де вона проживає з родиною: донькою [PERSON], онучками [PERSON], 2010 р. н., [PERSON], 2012 р. н. та матірю [PERSON], про що в матеріали справи була подана довідка про склад сімї, видана Костянтинівською сільською радою. Між тим, у серпні 2013 року, отримавши позовну заяву з Мелітопольського міськрайонного суду, в якій ПАТ КБ «ПриватБанк» просив звернути стягнення на вказаний вище житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 71 552, 48 доларів США., вона довідалась про те, що ніби - то 07.08.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена Додаткова угода до договору про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558, за умовами якої вказаний вище договір про іпотечний кредит був викладений в новій редакції. Відповідно до п. 8.1 Додаткової угоди та ніби - то на підставі її заяви [PERSON] зобовязався надати кредитні кошти у розмірі 27 990, 81 доларів США. Проте, жодної Додаткової угоди до укладеного нею Договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року та інших додатків до даної угоди вона не підписувала, та не виявляла бажання змінювати валюту кредитування з гривні на долари США. Окрім того, вона і не отримувала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 27 990, 81 доларів США, у звязку із чим вона звернулась до суду із відповідним позовом про визнання недійним даного договору. На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 03.06.2015 року її позовні вимоги були задоволені. Було визнано недійсною Додаткову угоду від 07 серпня 2008 роком до Договору про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON], та зобовязано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок розміру заборгованості [PERSON] згідно з умовами Договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON], враховуючи національну грошову одиницю України - гривню. Весь цей час поки тривало провадження у справі, вона платежі за вказаним кредитним договором не сплачувала, так як раніше в неї відмовлялись їх приймати з посиланням на те, що кредит доларовий, з чим вона була не згодна. Тому, звернулась за захистом своїх прав до суду. Справа розглядалась Мелітопольським міськрайонним судом у період часу з квітня 2013 року по 03.06.2015 рік, апеляційне провадження тривало до 07.06.2016 року, коли була винесена ухвала Апеляційного суду Запорізької області про залишення без змін рішення суду першої інстанції. Обидві інстанції підтвердили, що вона не підписувала доповнень до первісного кредитного договору. У звязку із чим, вона була позбавлена можливості здійснювати погашення боргу за вказаним кредитним договором у валюті, в якій отримувався кредит, у гривні. Тобто, несплата нею боргу за кредитним договором була вимушеною та повязаною із судовими спорами, що тривали між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того, вважає за неможливе звернення стягнення на іпотечне майно, враховуючи і ту обставину, що у житловому будинку проживають діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які не мають іншого житла, та наразі мешкають з нею у с. Костянтинівка по вул. Молодіжна, буд. 32. У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає про таку складову розміру заборгованості за кредитом як пеня в сумі 395 850, 28 грн. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В даному випадку, розмір неустойки значно перевищує заявлену до стягнення загальну суму боргу у розмірі 294 030, 39 грн. Окрім того, враховуючи ту обставину, що несплата кредиту з її боку була вимушеною через підроблення додаткової угоди до кредитного договору, що позбавляло її вносити кошти на погашення боргу у гривні, що має істотне значення. Тому, вона просить суд зменшити розмір неустойки до мінімальної суми. Також, що стосовно всієї суми боргу, процентів за користування кредитом та пені, вимог про звернення стягнення на іпотечне майно, то слід зазначити, що у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). У звязку із вищевикладеним заявила про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначених у позовній заяві. Останній платіж за вказаним кредитним договором нею був здійснений більше трьох років тому. Серед позовних вимог маються також вимоги про її виселення з іншими відповідачами із займаного будинку. Вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне: У відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За змістом ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі №6-39 цс15, та за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України в позовній заяві). Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Як вбачається із матеріалів справи, іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 109 ЖК України, вимоги позивача в частині виселення не можуть бути задоволені, оскільки не має правових підстав для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, як просить позивач у позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засіданні не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на захист прав дитини. Ухвалою судді від 31.10.2016 року було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення та виселення, справа призначена до попереднього судового розгляду. Ухвалою суду від 29.11.2016 року до участі у справі було залучено орган опіки та піклування Мелітопольську районну державну адміністрацію Запорізької області та призначено справу до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у звязку із закінченням терміну повноважень судді Дараган Л.В. справа надійшла у провадження судді Редько О.В. та ухвалою від 24.04.2017 року призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та правовідносини. 21 грудня 2007 року анкетою заявою [PERSON] ініціювала укладання з нею ЗАТ КБ «Приватбанк» договору про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558. За цим договором [PERSON] отримала кредит у розмірі 130000 гривень на ремонт будинку, що підтверджується копією заяви на видачу готівки, та зобовязалась сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (т.1 а.с.5-8,15). Відповідно до п. 2.4 договору зустрічними зобовязаннями відповідача [PERSON] за договором є повернення кредиту в строк до 21.12.2021 року. Пунктом 2.4 договору встановлено, що повернення кредиту і сплата відсотків мають здійснюватися щомісяця в строк до 21 числа місяця. Розмір щомісячного платежу має бути не меншим за 1873,38 гривень. Також умовами договору, а саме: п.6.2 договору передбачена сплата відповідачем [PERSON] процентів у розмірі 30 % річних на суму простроченої заборгованості у разі порушення зобовязання; п.6.4 передбачена сплата пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення зобовязання; п.6.6 договору передбачена сплата штрафу в сумі 10 % від суми невиконаного зобовязання при порушення відповідачем [PERSON] строків платежів більш ніж на 30 днів. 07.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року укладена додаткова угода на підставі якої змінена валюта кредитування та встановлено графік погашення кредиту №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року (а.с.10-12,13-14). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 03.06.2015 року, яке набрало законної сили 07.06.2016 року, ця додаткова угода визнана недійсною (а.с.37-47). Виконання відповідачем [PERSON] грошових зобовязань за договором про іпотечний договір № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року забезпечено іпотекою житлового будинку, що знаходиться за адресою Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна, 32, що підтверджується копією іпотечного договору № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, що посвідчений 21.12.2007 року приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.16-19). Відповідно до копії договору дарування, житловий будинок № 32 по вулиці Молодіжній в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с.20-21). Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1050,1054 ЦК України позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договірні зобовязання за договором про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року відповідач [PERSON] належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 31.08.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 711076,28 гривень, з яких 127\~432,00 гривень - борг за кредитом, 166\~598,39 гривень проценти за користування кредитом, 395\~850,28 гривень пеня, 21\~195,61 гривень штраф, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.23-28). 25 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачу [PERSON] повідомлення згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», з проханням у строк до 30.08.2016 року усунути порушення за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, у разі якщо протягом зазначеного строку вимога банку не буде виконана, банк зверне стягнення на предмет іпотеки, яким є житловий будинок за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна, 32, у порядку передбаченому ЗУ «Про іпотеку» та глави 4 договору іпотеки від 21.12.2007 року. Також у разі невиконання вимоги банку про сплату порушених зобовязань та неустойки в строк до 30 серпня 2016 року на підставі ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку» вимагали виселитися із житлового приміщення, що перебуває в іпотеці. Зазначене повідомлення було отримання матірю [PERSON] 28.07.2016 року (т. 1 а.с. 31,32). Крім того відповідачам [PERSON], [PERSON] особисто та як законному представнику малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» були надіслані повідомлення з проханням виселитися з житлового будинку № 32 по вулиці Молодіжній у селі Костянтинівка, Мелітопольського району Запорізької області. Зазначені повідомлення були отримані 28.07.2016 року (а.с.33-36). Відповідач [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 1 .1 договору). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Згідно з частиною третьою статті 254\~ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.2.4 договору про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, строк дії договору до 21.12.2021 року. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048\~цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Встановлено, що останній платіж позичальником [PERSON] було здійснено 22.03.2011 року, а 15 квітня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. Справі присвоєний єдиний унікальний номер №320/4184/13-ц. 03.06.2015 року Мелітопольським міськрайонним судом було ухвалено рішення по справі №320/4184/13-ц, яке набрало законної сили 07.06.2016 року, тобто, строк позовної давності був перерваний та повинен обчислюватися з наступного дня після дати набрання законної сили рішенням Мелітопольського міськрайонного суду в справі №320/4184/13-ц - 08.06.2016 року. Отже, перебіг позовної давності почався з 08.06.2016 року. Відповідно до статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається: 1) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; 2) предявленням особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Укладеним договором про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року передбачена сплата і пені (п.6.4 договору) і штрафу (п.6.6 договору). Як слідує із зазначених пунктів договору і штраф і пеня нараховуються за один і той же вид порушення зобовязань. Щодо вимог про стягнення пені і штрафу суд виходить із неможливості їх одночасного стягнення в силу вимог ст.61 Конституції України, так як і пеня і штраф нараховані позивачем відповідачу за оде і те ж порушення зобовязань. В даному випадку суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, що викладений в постанові від 21.10.2015 р. у справі №6-2003цс15. Стягненню підлягає лише штраф, передбачений п.6.6 договору про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року в сумі 21195,61 грн. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В п.4.3 іпотечного договору від 21.12.2007 р. передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від № 6-504цс16 від 12.10.2016 року. Частиною пятою статті 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України; далі ЦК України). \~ Відповідно до п.4.1 розділу 4 іпотечного договору від 21.12.2007 р. іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання за договором про іпотечний кредит, за іпотечним договором, вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцемпри укладанні цього Договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках, передбачених п.5.2.4 Договору про іпотечний кредит. Відповідно до змісту пункту п. 3.1 іпотечного договору право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Згідно з п. 3.4 іпотечного договору право іпотеки припиняється виконанням в повному обсязі зобовязання за договором про іпотечний кредит, за іпотечним договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України . Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Таким чином, умови договору іпотеки про його дію до повного виконання сторонами зобов'язань за договором про іпотечний кредит та за іпотечним договором не свідчать про те, що договором іпотеки встановлено його строк в розумінні статті 252 ЦК України. Одже, іпотека житлового будинку за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с.\~Костянтинівка, вул. Молодіжна, буд. 32 є дійсною до припинення основного зобов'язання. Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 25.07.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачу [PERSON] повідомлення про усунення порушення за договором про іпотечний кредит /а.с.31. Т1/. Зазначене повідомлення отримане [PERSON] 28.07.2016 р. /а.с.32. Т1/. До теперішнього часу вимоги банку, викладені в повідомленні банку від 25.07.2016 р. [PERSON] не виконані, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задля задоволення вимог позивача за договором про іпотечний кредит №ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року. Щодо ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні, необхідно зазначити наступне. Позивач просить застосувати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачений ст.38 ЗУ Про іпотеку: продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві від імені іпотекодержателя. Порядок встановлення ціни продажу предмета іпотеки в даному випадку визначений ч.6 ст.38 цього Закону: Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Перед продажем предмета іпотеки в порядку, передбаченому ст.38 ЗУ Про іпотеку, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір (ч.1 ст.38 ЗУ Про іпотеку). Враховуючи наведений порядок продажу предмету іпотеки ціна продажу має встановлюватися на стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок встановлення ціни продажу іпотеки встановлений ч.6 ст.38 ЗУ Про іпотеку. Суд також на обґрунтування своєї позиції посилається на висновок [PERSON] Верховного Суду, що зазначений у Постанові від 21.03.2018 року в провадженні №14-11цс18. [PERSON] Верховного Суду, розглядаючи справу, дійшла висновку, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Позовні вимоги банку щодо виселення відповідачів з житлової площі будинку №32 по вул. Молодіжній в селі Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області не підлягають задоволенню. В будинку №32 по вул. Молодіжній в селі Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області мешкають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітні онуки-відповідачі [PERSON] - [PERSON], [PERSON] (а.с. 133 Т.1, а.с.18 Т.2). За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло. В даному випадку будинок №32 по вул. Молодіжній в селі Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, який є предметом спору, та в якій мешкають відповідачі [PERSON], [PERSON]Д, [PERSON] разом з малолітніми дітьми, придбана не за рахунок кредитних котів, а тому їх виселення можливе лише за умови надання іншого постійного житла. Позивач в позові просить виселити відповідачів без надання ім іншого житлового приміщення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] іншого житлового приміщення на праві власності не мають. (а.с. 19, 78, 79, Т.2). На підставі викладеного в позові банку про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає можливим в рахунок погашення боргу за договором про іпотечний кредит № ZPMWGI0000002558 від 21.12.2007 року, що на 31.09.2016 року становить 315\~226 (триста п'ятнадцять тисяч двісті двадцять шість) гривень 00 копійок і складовими частинами якого є 127\~432 (сто двадцять сім тисяч чотириста тридцять дві) гривні 00 копійок - борг за кредитом, 166\~598 (сто шістдесят шість тисяч пятсот девяносто вісім) гривень 39 копійок проценти за користування кредитом, 21\~195 (двадцять одна тисяча сто девяносто пять) гривень 61 копійка штраф, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 89,70 кв. м, житловою площею 56,70 кв. м., який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Молодіжна,буд. 32 та належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу будинку Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) від власного імені за договором купівлі продажу в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку", за ціною, що буде визначена на підставі висновку оцінювача, з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права отримати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отримати кадастровий номер земельної ділянки, отримати матеріали технічної інвентаризації, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, витяг з Державного реєстру іпотек, витяги з Державного реєстру правочинів та інших прав, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам про звернення стягненняна предмет іпотеки в розмірі 6022,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial