Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

28.12.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на дитину. Позов обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 постановлено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1400 грн. щомісячно. На даний час ця сума є недостатньою для належного забезпечення дитини, у зв`язку із чим вона звернулась із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 25.01.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в розмірі 1600 грн., так як він щомісячно сплачує аліменти по мірі можливості, має нерегулярні доходи та за усними домовленостями з позивачем для потреб сина купляє одяг, іграшки, ліки та інше. Позивач в судове засідання не з`явилась, 29.01.2021 подала до суду заяву, в якій просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1900 грн. та розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього до суду 29.01.2021 надійшла заява, в якій позов визнав частково, просив стягувати аліменти в розмірі 1900 грн.. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.10.2017 року виконавчим комітетом Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно копії рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] щомісячно, в розмірі 1400 грн., але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормативними актами. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються також і Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України. Так відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Нормою ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст. 182 цього кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому, змінюючи розмір аліментів суд бере до уваги матеріальний стан відповідача, а також те, що він є здоровим, працездатним. Виходячи з принципів розумності та справедливості, оскільки двоє батьків зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що з відповідача з урахуванням вимог ст.182 СК України, слід стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1 900,00 грн. щомісячно, який буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити їй належний фізичний та духовний розвиток. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду до 1 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави. Таким чином слід стягнути з [PERSON] в дохід державного бюджету 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial