Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи [PERSON] - її колишнього чоловіка, у якому просить заборонити йому протягом шести місяців перебувати у місці проживання з нею [PERSON] та сином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; а також вести листування, телефонні переговори з ними або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви вказує на те, що проживає разом із малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Власником квартири є [PERSON] , її колишній свекор. 17 грудня 2020 року [PERSON] добровільно залишив місце свого проживання та реєстрації (квартиру [ADDRESS] ) та вибув на постійне проживання в інше житло - квартиру [ADDRESS] , однак після того як нею був поданий позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей, оскільки [PERSON] не бере участі в їх матеріальному утриманні, він почав застосовувати до неї психологічне та економічне насильство. Посилаючись на вчинення нею щодо [PERSON] економічного насильства у вигляді позбавлення можливості проживання в квартирі [ADDRESS] , вранці 06.06.2021року він викликав працівників патрульної поліції, які без її згоди та судового рішення вселили батька та матір [PERSON] у вказану квартиру, а 07.06.2021року - самого [PERSON] . Однак ні він ні його батьки не мали на меті дійсно проживати у вказаній квартирі, оскільки після від`їзду працівників патрульної поліції вони залишили відповідну квартиру та продовжили проживати за іншою адресою. Скориставшись своїм перебуванням у квартирі на одинці зі мною [PERSON] погрожував їй позбавленням батьківських прав за нібито вчинене нею економічне насильство щодо [PERSON] та наказував мені забрати із суду позов про стягнення з нього аліментів, погрожуючи, що в іншому випадку її з дітьми з квартири виселить, оскільки квартира належить його батькові. Аналогічні обставини мали місце 12.06.2021року, коли без її згоди та без рішення суду працівники патрульної поліції повторно вселили [PERSON] у вказану квартиру, а також сприяли останньому у заміні замка на вхідних дверях. І знову ж таки [PERSON] не мав дійного наміру залишитись проживати у вказаній квартирі, після заміни замку на вхідних дверях, він навідується у вказану квартиру в будь-який час, та використовує ці відвідини для чергових погроз в її адресу. Також зазначає, що зазнала від [PERSON] фізичного насильства 17.12.2020року у вигляді побоїв та мордування, наслідки яких зазнімкувала на камеру мобільного телефону, а малолітній син [PERSON] зазнав фізичного та психологічного насильства 06.03.2021року, при цьому, [PERSON] самостійно зазнімкував на мобільний телефон їхнього сина [PERSON] саму сцену застосування такого насильства. Таким чином, вважає, що вона та її малолітній син [PERSON] є постраждалими особами від домашнього насильства [PERSON] , який використовуючи факт своєї реєстрації за обумовленою адресою, фактично не проживаючи у згаданій квартирі, систематично застосовує щодо неї економічне та психологічне насильство шляхом погроз про виселення з квартири, та про відібрання у неї дітей.У зв`язку із цим, просить видати щодо [PERSON] обмежувальний припис. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник - адвокат Авдєєнко В.В. заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити посилаючись на обставини, що викладені у заяві, просили вернути увагу на те, що заявник не може погодитись на спільне проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] разом з дітьми, оскільки [PERSON] неодноразово вчиняв щодо неї та дітей фізичне та психологічне насильство, що призводить до психологічного та морального напруження, спричиняє стрес. [PERSON] та його представником адвокатом Стадником В.О. подано до суду письмові заперечення на заяву [PERSON] , згідно яких просили у задоволенні заяви про встановлення обмежувального припису відмовити, зазначивши, що твердження заявниці є неправдивими, такими діями вона лише намагається протиправно обмежити [PERSON] , та [PERSON] , у праві доступу до квартири, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , оскільки вважає, що квартира має належати їй, чинить перешкоди у доступі до свого майна, яке на праві власності належить його батьку [PERSON] . Зауважує, що твердження щодо психологічного та фізичного насильства не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом і що саме [PERSON] створює конфліктні ситуації та налаштовує дітей проти [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що заяву слід задовольнити частково, з огляду на наступнее. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2021 року. В шлюбі у них народилися син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 12.01.2017року та серії [NUMBER] від 15.06.2011року. Судом установлено, що заявник [PERSON] разом із синами - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . Як вбачається із відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно, інформайної довідки 261299548 від 14.06.2021року, власником квартири по [ADDRESS] є [PERSON] , батько колишнього чоловіка заявниці [PERSON] , який зареєстрований за зазначеною адресою, що стверджується довідкою ОСББ Вербицького, 16 від 04.06.2021року. В грудні 2020 року [PERSON] переїхав проживати у орендовану квартиру по [ADDRESS] , в подальшому у квітні 2021року, ним було прийнято рішення переїхати до своїх батьків у квартиру [ADDRESS] , так як він не міг дозволити собі проживати на орендованій квартирі і крім того був переведений по основному місцю роботи у відділ по наданню медичної допомоги корона вірусним хворим, тому не хотів навідуватися та ночувати за адресою [ADDRESS] . Як стверджує заявниця [PERSON] після того як нею був поданий позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей, він почав застосовувати до неї психологічне та економічне насильство.Посилаючись на вчинення нею щодо [PERSON] економічного насильства у вигляді позбавлення можливості проживання в квартирі [ADDRESS] , вранці 06.06.2021року він викликав працівників патрульної поліції, які без її згоди та судового рішення вселили батька та матір [PERSON] у вказану квартиру, а 07.06.2021року - самого [PERSON] . Однак ні він ні його батьки не мали на меті дійсно проживати у вказаній квартирі, оскільки після від`їзду працівників патрульної поліції вони залишили відповідну квартиру та продовжили проживати за іншою адресою. Скориставшись своїм перебуванням у квартирі на одинці зі мною [PERSON] погрожував їй позбавленням батьківських прав за нібито вчинене нею економічне насильство щодо [PERSON] та наказував мені забрати із суду позов про стягнення з нього аліментів, погрожуючи, що в іншому випадку її з дітьми з квартири виселить, оскільки квартира належить його батькові. Також зазначає, що аналогічні обставини мали місце 12.06.2021року, коли без її згоди та без рішення суду працівники патрульної поліції повторно вселили [PERSON] у вказану квартиру, а також сприяли останньому у заміні замка на вхідних дверях. І знову ж таки [PERSON] не мав дійного наміру залишитись проживати у вказаній квартирі, після заміни замку на вхідних дверях, він навідується у вказану квартиру в будь-який час, та використовує ці відвідини для чергових погроз в її адресу. При цьому, працівниками патрульної поліції було складено щодо [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії від 07.06.21 серії ВАБ №474114 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №473398 від 12.06.2021року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП про вчинення економічного та психологічного насильство стосовно [PERSON] шляхом позбавлення його можливості користуватись згаданою квартирою. Заінтересована особа [PERSON] пояснив, що в травні 2021 року він повернувся проживати у квартиру по [ADDRESS] , бо дуже скучив за своїми дітьми і колишня дружина на перший погляд була спокійною, проте в середині травня характер дружини різко змінився, вона знову стала до нього агресивною, почала вимагати, щоб він покинув квартиру і проживав окремо, вимагала кошти на утримання дітей в розмірі 6000 гривень, почала різко негативно настроювати дітей проти нього, неодноразово старший син [PERSON] казав, що не хоче з ним гуляти, відмовився відвідувати басейн та художні майстер класи, окрім того до дружини приїхала її мама [PERSON] , яка не зареєстрована в м. Тернополі, а проживає в с. Лопатин Львівської області і до тепер не покидає квартиру, яка належить його батькам. З 04.06.2021року по 06.06.2021року він перебував на екскурсії у м. Львові, повенувшись в вечері 06.06.2021року до м.Тернопіль він виявив, що замки у вхідних дверях замінені і попросив свою колишню дружину відчинити двері, на що отримав відмову, у зв`язку з чим викликав патрульну поліцію, яким вона теж не відчинила двері і тому був змушений ночувати в своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Вранці 07.06.2021року, коли колишня дружина виходила з квартири, він зміг уже з нею особисто поговорити, але пропускати його в квартиру, де перебувають його речі, вона категорично відмовилася, тому він знову викликав патрульну поліцію, в присутності яких вона категорично відмовлялася пропускати його в квартиру чи передати нові ключі від квартири, на що працівниками поліції її було повідомлено, що вона вчиняє відносно нього економічне насильство, та було складено протокол про адміністративне правопорушення. Ніяких погроз своїй колишній дружині він не говорив, тільки просив надати ключі від квартири, в чому можна пересвідчитися переглянувши відео з нагрудних камер працівників поліції, які були на виклику. З 08.06.21 по 11.06.2021 року він проживав у м.Києві де перебував на навчанні, а 12.06.2021 року приїхавши до м.Тернополя він знову спробував попасти на квартиру, але колишня дружина знову не пропустила його до квартири і образливо до мене говорила. В результаті чого, ним було викликано патрульну поліцію, які допомогли йому та його батькам потратити до квартири, на його колишню дружину знову було складено протокол про адміністративне правопорушення. В присутності працівників поліції були змінені замки в дверях і один комплект передано колишній дружині. В подальшому перебувати в квартирі він не міг бо після того як патрульна поліція залишила квартиру, він продовжив отримувати погрози від колишньої дружини та її мами, забравши деякі свої речі він залишив квартиру Щодо подій, які мали місце 17.12.2020року [PERSON] зазначив, що ніякого насилля щодо колишньої дружини не вчиняв, це був один із багатьох скандалів, які ініціювала дружина в присутності дітей, після якого він вирішив переїхати на орендовану квартиру, однак продовжував брати активну участь у житті сім`ї, купував продукти, оплачував комунальні послуги, разом проводили час з дітьми та зустрічали свята, однак після того як в лютому 2021року дружина повідомила йому що має іншого чоловіка, він прийняв рішення про розірвання шлюбу, на що дружина не заперечила і шлюб був розірваний. Ніякого фізичного та психологічного насильства не було ним - [PERSON] вчинено і 06.03.2021року щодо сина [PERSON] , навпаки 08.03.2021року він разом із синами вибрали колишній дружині вазони, які їй подарували, дитина не погодилася їхати б з ним вибирати подарунки, якби на передодні він із неї знущався. Щодо стягнення із аліментів на утримання дітей [PERSON] зазначив, що рішенням суду від 23.06.2012 року у справі № 607/9224/21 вирішено стягувати із нього [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх синів в розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше ніж розмір одного прожиткового мінімуму на кожну дитину за кожний місяць до досягнення повноліття кожним, у своїх поясненнях наголосив, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання дітей, звертає увагу, що він до цього часу добровільно оплачував аліменти, купляв дітям велосипед, продукти, оплачував комп`ютерні курси, дружина постійно скандалить, не допускає його до квартири, яка є місцем проживання, налаштовує дітей проти нього. Як вбачається із розрахунку по аліментах від 11.08.2021року здійсненого державним виконавцем Відділу ДВС у м.Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.08.2021року відсутня. В судовому засіданні дослідженні надані [PERSON] матеріали фото та відео фіксації, пояснення дитини [PERSON] від 04.06.2021року щодо події, що мала місце 06.03.2021року, а також надані [PERSON] . Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15.06.2021року, складений Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та відповідь Головного управління національної поліції України в Тернопільській області від 30.07.2021року №Р-42/4, що спростовують твердження [PERSON] щодо ознак домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до свого сина [PERSON] . Окрім того, в судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка зі слів дитини була очевидцем події, що мала місце 06.03.2021року, яка суду пояснила, що жодного насилля боку [PERSON] вчинено по відношенню до її внука [PERSON] не було, дитина була свідком конфліктних ситуацій між батьками та перебуває під впливом думок, що висловлює його матір. Також [PERSON] просив звернути увагу суду на те, що 20.07.2021року ним подано заяву про визначення способу участі батька у вихованні дітей до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Як встановлено судом, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувають справа № 607/11584/21 за позовом [PERSON] , яка діє а в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] ; справа № 607/13662/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; справа №607/13888/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В ході розгляду даної справи, 06.08.2021року близько 16.30 години [PERSON] повернувшись додому з роботи та виявила пропажу пральної машинки, дзеркала та своїх парфумів, про що нею була складена заява на ім`я т.в.о. начальника Тернопільського РУ ГУНП в Тернопільській області та відібрано у [PERSON] працівниками поліції пояснення від [PERSON] . Після подання вказаної заяви працівниками поліції було викликано для надання пояснень [PERSON] , який визнав, що він забрав пральну машинку, дзеркало та парфуми [PERSON] . Як стверджує остання, в той самий день [PERSON] близько 23 год. приїхав у квартиру, де проживає [PERSON] , та вчинив фізичне насильство відносно неї, завдавши їй тілесних ушкоджень та побоїв. Про відповідні обставини [PERSON] складено заяву 07.08.2021 на ім`я т.в.о. начальника Тернопільського РУ ГУНП в Тернопільській області та відібрано від неї працівниками поліції пояснення. Крім того, [PERSON] було проведено медичне обстеження, за результатами якого складено консультативний висновок спеціаліста №7738 від 07.08.2021року, згідно висновків якого встановлено діагноз: забої обох передпліч, кисті рук та лівого стегна. Також 20.08.2021року близько 20.30 год. [PERSON] прийшов у квартиру [ADDRESS] та привів із собою жінку, з якою, за твердженням заявниці, [PERSON] мав позашлюбні відносини в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , що стало причиною розірвання вказаного шлюбу. При цьому, [PERSON] сказав, що згадана жінка є його дружиною і тепер буде з ним проживати у даній квартирі. [PERSON] заперечила проти перебування вказаної жінки у квартирі та просила її покинути вказану квартиру. заначені події [PERSON] знімала на власний мобільний телефон та долучила диск з відеозаписом, вважає, що така поведінка [PERSON] є психологічним насильством над нею, спрямованим на виникнення негативного психоемоційного стану внаслідок перебування жінки, що стала причиною руйнування сім`ї [PERSON] , у місці її проживання. Поряд з цим, [PERSON] подано копію Талону-повідомлення єдиного обліку №34701 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 24.08.2021року, копію Талону-повідомлення єдиного обліку №34867 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 24.08.2021року та копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №12021216040001313 від 17.08.2021року, оглянувши які судом встановлено, що за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР від 17.08.2021року обставинах, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК України: 16.08.2021року близько 23.30 год. перебуваючи у квартирі [ADDRESS] [PERSON] в ході словесного конфлікту нанесла тілесні ушкодження [PERSON] . Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя; дитину. Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. В силу вимог п. 4 ст. 1 вказаного Закону визначено, що економічне насильство - форма домашнього насильства,що включає позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залищення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати , примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Так само, згідно із вимогами с. 18 Закону України «Про охорону дитинства» - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах , що не завдають шкоди фізичному та розумовому розвитку дитини. Діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Абзацом 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2229-VIII встановлено, постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку. За пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки дитини. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII) Відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками дитини. В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року в результаті перегляду справи №756/2072/18. Згідно з вимогами частини 2 ст. 350- 6 ЦПК України, частини 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Левчук проти України" (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають Заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. З описаних вище доказів судом встановлено, що [PERSON] є постраждалою від домашнього насильства, що мало місце по відношенню до неї колишнім чоловіком [PERSON] , поряд з тим, суду є цілком очевидним той факт, що між сторонами існує невирішений спір щодо порядку користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] , в якій проживає заявниця [PERSON] разом із дітьми, та яка на праві власності належить батькові її колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] , поряд з тим [PERSON] намагається лише вільно користуватися квартирою, в якій він значиться зареєстрованим, невирішений конфлікт провокує нові випадки домашнього насилля з обох боків колишнього подружжя, що звісно може негативно вплинути і на психіку їх спільних дітей Так Верховний суд в Постанові Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, а саме квартири, яка належить на праві власності. За таких обставин покладення заборони перебувати у квартирі, яка належить на праві власності, порушує його право на користування цієї квартирою, і такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи. За вказаних обставин, суд доходить висновку про те, що до [PERSON] слід застосувати спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, а саме обмежувальний припис стосовно кривдника, виходячи із принципу пропорційності, суд вважає що такі втручання в особисті права [PERSON] , як заборона строком на два місяці спільно перебувати з [PERSON] в житлових кімнатах, а також наближатися на відстань ближче 2м. в приміщеннях загального користування квартири [ADDRESS] , та заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто - є виправданим та доречним, відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Водночас твердження заявниці [PERSON] , що малолітній син [PERSON] є постраждалим від домашнього насильства [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді та не можуть бути задоволенні судом. В силу частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. За таких обставин, суд доходить висновку, що слід видати обмежувальний припис на строк три місяці, задоволивши заяву [PERSON] частково. Судові витрати компенсувати за рахунок держави. Рішення суду допустити до негайного виконання.

Outcome: partial