Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та встановити опіку над малолітньою дитиною, визначивши [PERSON] її опікуном. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач [PERSON] є її донькою. [INFO] року [PERSON] в м.Чугуїві, Харківської області народила дівчинку - [PERSON]. В кінці травня 2016 року її донька покинула дитину та віддала її в КЗОЗ «Областний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай». Про те, що її донька покинула дитину вона дізналася в кінці червня 2016 року з телефонної розмови з нею. Вона благала її забрати дівчинку, але безрезультатно. У дитини не було навіть свідоцтва про народження, його зробили працівники будинку дитини. 13.10.2016 року вона забрала дитину до себе. Відповідачка веде асоціальний спосіб життя, не працює, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, перебуває на Д обліку в Харківському центрі у зв»язку із захворюванням на СНІД. Також [PERSON] зазначила в позові, що за той час, коли вона забрала дитину до себе, відповідач протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у житті дитини, не піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зовсім не звертає уваги на існування своєї доньки.Будь-яких перешкод з її боку відповідачу не чиниться. Вона, як бабуся дитини, утримує і піклується про дівчинку. За власні кошти забезпечує її харчуванням, займається її вихованням і доглядом, піклується про стан її здоров»я. Відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки. Представник позивача - [PERSON] та сама позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили позов задовольнити на підставі наявних в справі доказів та врахувати інтереси дитини при прийнятті рішення. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з»явилась. Про час і місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Причина неявки суду не відома. Заперечень на позов, заяв або клопотань від її імені до суду не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні заявила про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Така позиція обґрунтована тим, що долучені до позову матеріали справи не містять підтвердження самовільного, умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків. Відсутність у неї постійного місця роботи та наявність ВІЛ захворювання та судимостей не є підставою згідно з чинним законодавством для позбавлення особи батьківських прав. До служби скарг щодо ухилення від виконання батьківських обов»язків на [PERSON] не надходило, профілактичні бесіди з нею не проводились. Крім того, представник третьої особи зазначила, що перебування малолітньої [PERSON] на вихованні у сім»ї бабусі [PERSON] не є порушенням прав дитини, оскільки відповідно до чинного законодавства батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб. Згідно ст.265 СК України баба, дід зобов»язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх онуків, якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання. Надано висновок Балаклійської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав від 15.02.2017 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зазначено в Декларації прав дитини (ООН, 1959 р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Також згідно з ч. 2 ст. 258 СК та ч. 2 ст. 262 СК баба, дід, сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних осіб (внуків тощо) до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір»ю відповідача - [PERSON], що вбачається з копій свідоцтва про народження (а.с.8), копій свідоцтв про одруження (а.с.7) та про розірвання шлюбу (а.с.6). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Фактичне місце проживання (перебування ) [PERSON] невідоме. [INFO] року [PERSON] в м.Чугуєві народила доньку [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.10). Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.9). В травні 2016 року [PERSON] покинула свою дитину, віддавши її до спеціалізованого будинку «Зелений гай». Як вбачається з довідки КЗОЗ Обласний спеціалізований будинок «Зелений гай» від 13.10.2016 року [PERSON], [INFO], перебувала в закладі з 31.05.2016 року на повному державному забезпеченні в групі медико-соціальної реабілітації. Дитина вибула в родину бабусі [PERSON] 13.10.2016 року. За термін перебування дитини у закладі її мати, [PERSON], відвідувала дівчинку два рази. З 29.06.2016 року по 13.10.2016 року мати дитину не відвідувала (а.с.12). Згідно повідомлення завідуючої відділенням АЗПСМ №2 [PERSON] (а.с.13) [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на обліку в КЗОЗ БРР «БРЦПМСД» АЗПСМ №2 з 13.10.2016 року в групі ризику з діагнозом: R-75. ПП ЦНС, с-м тонусних порушень, ФОВ носійство материнських антитіл до ВГС. За дитиною і її станом здоров»я піклується бабуся. З наданої копії вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 22.04.2013 року встановлено, що [PERSON], будучи неодноразово судимою, вчинила умисний злочин, покарання за яке передбачене ч.2 ст.185 КК України та була засуджена до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців (а.с.18-20). Згідно копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03.02.2017 року, [PERSON] звернулась до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вжиття заходів відносно своєї доньки [PERSON], яка веде бродячий спосіб життя, залишила свою дитину, додому не з»являється, з дитиною не спілкується. З довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Балаклійської міської ради Харківської області від 10.03.2017 року встановлено, що [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, зловживала спиртними напоями, порушувала громадський порядок, з сусідами стосунків не підтримувала, в суспільному житті міста участі не приймала (а.с.67). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ніякої участі у житті доньки не приймає, не займається її вихованням, не бачиться з нею, не цікавиться станом її здоров»я, умовами життя, не піклується про фізичний, духовний розвиток доньки, її підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Доля дитини їй байдужа. Встановлено, що позивач ніколи та ніяким чином не чинила перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Всі вищевикладені доводи також підтвердила свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, яка є тіткою відповідачки. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки в повній мірі відповідає інтересам дитини та її гармонійному розвитку. Факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини суд вважає доведеним. Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області 15.02.2017 року дійшла висновку про недоцільність позбавлення відповідача по справі батьківських прав відносно малолітньої доньки (а.с.57-59). Разом з тим, жоден доказ не має вирішального значення для суду, суд може не погодитись з висновком , якщо він суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що при прийнятті зазначеного висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав органом опіки та піклування не були належним чином враховані інтереси дитини. Доказів того, що [PERSON] не ухиляється від виконання передбачених законом батьківських обов»язків щодо доньки [PERSON] суду не надано. Щодо вимог про призначення позивача піклувальником слід зазначити наступне. Відповідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За положеннями ч.ч. 2-4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю, призначена лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що необхідною умовою для призначення судом малолітній особі опікуна є внесення подання органом опіки та піклування. Разом з тим, таке подання орган опіки та піклування суду не надав, а тому позовна вимога щодо призначення позивача опікуном малолітньої дитини задоволенню не підлягає. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial