Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Як видно з позовної заяви, 21 серпня 2012року між позивачем, Приватним підприємством «Молжитлобуд», в якому відповідач [PERSON] працював на посаді підсобного працівника, та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, оформлений у формі боргової розписки, згідно якого відповідач отримав від приватного підприємства «Молжитлобуд» грошову суму у розмірі 41 127,84грн, у тому числі суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1527,84 грн. Згідно змісту власноручної розписки відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 39 600грн. він отримав для особистого користування-для життя та лікування. Боргова розписка складена власноручно відповідачем [PERSON] Гроші надавалися підприємством не одноразово, при складанні боргової розписки у примішені за місцем розташування підприємства по вул. Мазіна 65/97 в м. Бердянську, станом на 21.08.2012р. загальний борг [PERSON] перед підприємством становив 39600,00 грн. Своїм підписом під зазначеною розпискою, складеною відповідачем [PERSON] власноруч, він підтвердив факт отримання грошей. Строк повернення грошових коштів сторонами у боргової розписці не встановлювався. Листом від 02.08.2013року ПП «Молжитлобуд» звернулося до [PERSON] з вимогою повернути суму боргу у розмірі 39 600грн. 00 коп в строк семі днів з моменту отримання цієї вимоги в касу підприємства (вул. Мазіна, буд 65/97 в м. Бердянську Запорізькій області) або на розрахунковий рахунок. Але відповідач борг не повернув і станом на 22.11.2013р загальний борг відповідача перед позивачем складає 39931,99 гри , у тому числі і 3 відсотки річних за користування позикою у сумі 331,99 грн. До теперішнього часу борг не було повернуто і тому позивач просить стягнути з відповідача загальну суму боргу у розмірі 39931,99грн. та судові витрати в сумі 704,32грн. У судовому засіданні представник позивача Шкульова Л.С. підтримала позовні вимоги в повному обсязі і пояснила, що відповідач працював на підприємстві і отримав травму, а тому після цього він не працював, лікувався і на лікування та життя підприємство надавало йому кошти в борг неодноразово у вигляді фінансової допомоги, а 21.08.2012року він власноруч написав одну розписку на всі кошти в сумі 39600,0грн. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні та в своїх запереченнях позов не визнав і пояснив, що 01.03.2011р. він отримав травму на виробництві, довго лікувався, керівництво підприємства змусило його написати розписку про отримання ним суми в розмірі 41127.84грн., мотивуючи тим, що якщо він не напише розписку, то не отримає АКТ про нещасний випадок на підприємстві, який трапився з ним 1.03.2011р. , він заперечував, адже фактично підприємство заплатило за лікування значно менше, ніж вказано в цій розписці, але йому пояснили, що ця розписка потрібна для звіту і вона ні до чого його не зобов'язує. Ніякого договору позики з підприємством він не укладав і кошти в борг не брав. Частину цих коштів позивач йому надавав в рахунок моральної шкоди за отриману травму. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] з 01 лютого 2011року працював муляром 2розряду на Приватному підприємстві «Молжитлобуд», що підтверджується копією наказу № 6 від 31.01.2011р., копією трудової книжки. 01березня 2011року з позивачем ставcя нещасний випадок на виробництві, він отримав травму і тривалий час лікувався. Позивач надав до суду копію розписки від 21.08.2012року, згідно якої відповідач у зв»язку з отриманою на виробництві травмою отримав від приватного підприємства «Молжитлобуд» грошову суму у розмірі 41 127,84грн, у тому числі суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1527,84грн. , а також грошові кошти у розмірі 39 600 грн., які він витратив на лікування та на життя. Позивач вважає, що між ними був укладений договір позики і ця розписка є підтвердженням такого договору. На теперішній час позивач ставить питання про повернення боргу з посиланням на ст..1046,1049 ЦК України. З такими вимогами погодитися неможливо з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України- За договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначе-ні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.І ст. 1047 УК України - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст..119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у судовому засіданні, керівництво Приватного підприємства «Молжитлобуд» дійсно передавало відповідачу [PERSON] частину коштів в якості компенсації моральної шкоди відповідачу за отриману травму. І цей факт встановлений рішенням Бердянського міськрайсуду від 12.07.2013р. та ухвалолю Апеляційного суду Запорізької області від 05.11.2013р. при розгляді позову [PERSON] до Приватного підприємства «Молжитлобуд» про стягнення допомоги з тимчасової непрацездатності, середнього заробітку на час виконання нижче оплачуваної роботи, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Ця розписка відповідача [PERSON] була предметом обговорення в суді і апеляційний суд в тому числі зазначив, що ПП «Молжитлобуд» самостійно компенсувало [PERSON] кошти в розмірі 39600грн., що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою про отримання ним коштів від підприємства у зв»язку з отриманою ним травмою, які він витратив на лікування та життя. Також сам позивач в своїй апеляційній скарзі на рішення Бердянського міськрайсуду від 12.07.2013р. зазначив «Не зважаючи на відсутність вини з боку ПП «Молжитлобуд» підприємство виплачувало [PERSON] моральну шкоду за особистимбажанням на протязі одинадцяти місяців, що було підтверджено позивачем в судовому засіданні у розмірі 3600грн. щомісячно, а всього суму 39 600 грн, про що в матеріалах справи є власноручна розписка [PERSON] від 21.08.2012року.» Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розписку [PERSON] про отримання коштів в розмірі 41127,84грн. не можливо розцінювати як договір позики, оскільки вона не має основні положення цього договору, а саме що сума береться в борг, не зазначена дата повернення боргу, також відповівдач не знав, що він брав ці кошти в борг та не мав наміру брати такий борг, оскільки він заперечує укладення договору позики з позивачем на таку суму, крім того, ця розписка вже була предметом розгляду у суді і розцінена судом, а також підтверджена позивачем, як розписка про отримання відповідачем [PERSON] коштів в рахунок погашення моральної шкоди, отриманної внаслідок травми, тому вона не може бути одночасно і борговою розпискою. За таких обставин, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed