Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], примусово зняти з квартирного обліку. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстровано [PERSON], проте в будинку він фактично не проживає з 2010 року, комунальні послуги не оплачує. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши письмові докази у справі, вислухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 09.12.2003 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 18.05.1991 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою. У вищевказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], онука позивача, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, довідкою квартального комітету №35 від 08 грудня 2015 року. Відповідно до акту квартального комітету №35 від 06 грудня 2015 року, складеного сусідами, головою квартального комітету №35, в будинку [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], але він не проживає за вказаною адресою з 2010 року. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в будинку [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог стосовно примусового зняття відповідача з квартирного обліку, то така вимога не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки порядок та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на те органами, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Outcome: partial