Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

13.07.2017 [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати зареєстрований 15.11.2014 року з [PERSON] шлюб, стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]та дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, подальше місце проживання дітей визначити при матері та стягнути грошові кошти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трьохрічного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вони разом не проживають через відсутність порозуміння, поваги один до одного, постійні сварки, втрату почуття кохання, сімї, подальше спільне проживання та примирення не можливе, а тому втрачається принцип добровільності шлюбу. Тривалий час відповідач не надає ніякої грошової допомоги дружині та на утримання дітей, які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні що і стало підставою її звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. При цьому позивач зазначила, що з відповідачем разом не проживають близько півтора роки, примирення між ними не можливе, матеріальну допомогу він надає не регулярно, а діти потребують лікування і тих грошових коштів, які перераховує відповідач для належного утримання дітей не вистачає. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій крім того зазначив, що на розірвання шлюбу він погоджується, однак, щодо стягнення аліментів позов визнав частково, а саме не заперечує сплачувати на кожну дитину по 500,00 грн. щомісячно, а щодо аліментів на дружину позовну вимогу не визнав, зазначив, що він отримує мінімальну заробітну плату, а тому не має можливості сплачувати заявлені позивачем суми (а.с.23). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2014 року (а.с.7), мають спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8,9). В довідці Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 18.08.2017 року № 708 вказано, що [PERSON] разом з дітьми: сином [PERSON], [INFO]та дочкою [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] (а.с.47). В довідках № 348 та 349 від 08.09.2017 року, виданих районною поліклінікою м. Радомишль зазначено, що діти за станом здоров'я потребують лікування (а.с.48-49). Як вбачається із довідки про доходи, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «Київміськвторресурси» на посаді різноробочого та в період з березня по серпень 2017 року йому було нараховано заробітну плату 20 745,30 грн., утримано податку на прибуток та військовий збір 4 045,31 грн., а всього до видачі 16 699,99 грн. (а.с.54). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, які тривалий час разом не проживають, шлюбні відносини між сторонами припинені, визнання відповідачем вимоги про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язок є особистим, а не солідарним. У відповідності до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, зазначена позивачем в позові обставина, що відповідач тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання дітей спростовується наявними в матеріалах справи чеками на переказ коштів відповідачем на ім'я позивача (а.с.35-41). Судом встановлено, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, таким чином він має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своїх малолітніх дітей, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у\~ст. 3 ЦК України\~засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітніх дітей, суд, при визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи\~стан здоров'я дітей, їх вік, здатність батька до праці, відсутність даних про наявність у нього інших дійсних аліментних зобов'язань, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 750,00 грн. на кожну дитину, оскільки такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та рівного обов'язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання малолітніх дітей та не буде порушувати права відповідача. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них; а також положення\~ст. 185 СК України\~щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Положеннями ч. 2\~ст. 84 СК України\~визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.\~\~ За змістом ч. 4\~ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а ч.6 вказаної статті передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону\~\~України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати\~\~заробітної\~\~плати та інших доходів боржника не\~\~може\~\~перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі\~\~у разі\~\~відрахування\~\~за\~\~кількома виконавчими документами. Це\~\~обмеження\~\~не\~\~поширюється\~\~на\~\~відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідачем не\~\~надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості\~\~надання\~\~матеріальної допомоги\~\~на\~\~утримання\~\~позивача, тому суд, з\~\~огляду на розмір заробітної плати відповідача, вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 400,00 грн. до досягнення\~дітьми\~віку трьох років, при цьому загальний розмір усіх відрахувань не буде перевищувати встановленого законом обмеження. Відповідно до\~ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 13.07.2017 року. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги про стягнення аліментів на дітей та на дружину, а на користь позивача суму сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial