Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 05.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №2422. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюб сторони ще не розірвали, проте спільного господарства вже не ведуть. Відповідач коштів на утримання дитини та дружини не надає. Позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, її матеріальне становище є досить складним. Питання щодо стягнення з відповідача аліментів позивач бажає вирішити в судовому порядку, що стало причиною звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. 05.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №2422. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюб сторони ще не розірвали, проте спільного господарства вже не ведуть. Відповідач коштів на утримання дитини та дружини не надає. Позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, її матеріальне становище є досить складним. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов'язком батьків, встановленим положенням ст. 180 СК України, яким визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК Украни. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Якщо раніше існувала в законі чітка фіксована частка стягнення аліментів: 1/4, 1/6, 1/3, 1/2 частки від заробітку і залежно від кількості дітей (ст. 82 КпШС), то в нині діючому Сімейному кодексі почала діяти загальноєвропейська традиція, за якою у кожному конкретному випадку розмір аліментів (частку) буде визначати саме суд. Тобто при призначенні аліментів він може присудити кошти на утримання дитини часткою від доходу зобов'язаної особи у визначеній грошовій сумі. Як свідчить судова практика, щодо цих категорій справ суди традиційно на одну дитину стягують 1/4 частину від заробітку (доходу) батька, матері. При стягненні аліментів на двох і більше дітей суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) аліментозобов'язаної особи, що стягуються до повноліття найстаршої дитини. Як указувалося вище, розмір (частка) аліментів залежить від обставин, які визначені статтею 182 СК. Від цих обставин на розсуд і оцінку суду, а також наданих доказів, частка на одну дитину може бути і 1/4, і 1/3, і 1/6, але не більше 1/2 заробітку платника аліментів. Це обумовлено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), в якій записано: «Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості у разі стягнення аліментів 50 % заробітної плати боржника». Відповідач працює охоронником на підприємстві Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Аргон», отримує заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. В позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Проаналізувавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про неплатоспроможність відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі,оскільки єдиним джерелом його доходів є заробітна плата, суду не відомо про наявність чи відсутність інших утриманців у відповідача, а також про стан його здоров'я, тому позов підлягає частковому задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial