Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

09 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 46307, 58 грн. та судових витрат. В позовній заяві представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 лютого 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, свої зобовязання відповідач належним чином не виконує, зокрема вчасно не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість перед Банком - 46307 грн. 58 коп., у т.ч. заборгованість за кредитом 3939 грн. 01 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 36373 грн. 50 коп., заборгованість за пенею та комісією 3313 грн. 76 коп., штраф 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), штраф 2181 грн. 31 коп. (процентна складова). Вказані кошти, а також сплачені судові витрати просив стягнути з відповідача та розглянути справу без участі представника позивача. \~\~ Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 лютого 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості, згідно копії заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Однак, відповідачем зобовязання за договором належним чином не виконувались, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 31 серпня 2017 року склав 46307 грн. 58 коп., з яких 3939 грн. 01 коп. заборгованості за кредитом, 36373 грн. 50 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3313 грн. 76 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2181 грн. 31 коп. штрафу (процентна складова). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом установлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором належним чином не виконував. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором від 25 лютого 2011 року, а саме: 3939,01 грн. заборгованість за кредитом; 36373,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене Верховний Суд України прийшов до висновку, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Суд в свою чергу зазначає, що умовами кредитного договору від 25 лютого 2011 року, укладеного між сторонами, фактично закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне та за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, як два штрафи, так й нараховану суму пені. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та відсоткового штрафу в розмірі 2181,31 грн., за кредитним договором від 25 лютого 2011 року, оскільки два штрафи являють собою подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня, за те саме порушення умов даного договору. Проте, суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір нарахованої пені та комісії у розмірі 3313 гривень 76 коп.. У звязку з цим позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі ст.ст.1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial