Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

30.12.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору №A34LCC9G750637 від 30.03.2011року відповідачка [PERSON], цього ж дня - 03.03.2011року отримала кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стверджує, що відповідачка свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 14.12.2015року має заборгованість на загальну суму 166920,85 гривень, яка складається з наступного: 8287,42 гривень заборгованість за кредитом; 9,05 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4500,00 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 154124,38 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Зазначає, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2014року про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача 61558,39 гривень. Різниця зазначених сум становить 105362,46 гривні. Заборгованість до стягнення становить 80000 гривень, яка складається з пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення у даній справі. Відповідачка [PERSON] була своєчасно і належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не зявилася і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» - позивачем у справі, та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №А34LCC9G750637, відповідно до умов якого відповідачка отримала від банку кредит на споживчі цілі у сумі 15\~000 гривень на строк 36 місяців з 30.03.2011 року по 29.03.2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на місяць (0,12% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник (відповідач) зобовязався повернути кредит до дати, зазначеної в заяві. При непогашенні кредиту в строки зазначені в заяві, тобто до 29.03.2014р., заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 умов з дати виникнення простроченої заборгованості Відповідно п.5.1 вказаних умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше \~1 гривні за кожний день прострочки \~платежу. Відповідачка підтвердила розуміння умов укладеного договору та ознайомилася з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що підтверджується підписанням відповідної заяву на отримання кредиту, копія якої міститься в матеріалах справи. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості\~\~за вищезгаданим кредитним договором, відповідачка [PERSON] свої зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених договором, належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 08.12.2015року має заборгованість на загальну суму 166920,85 гривень, яка складається з наступного: 8287,42 гривень заборгованість за кредитом; 9,05 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4500,00 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 154124,38 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2014 року задоволено позов ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Акцент - Банк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором №А34LCC9G750637 від 30.03.2011 року (розраховану станом на 25.01.2014року) в сумі 61558,39 гривень, яка складається з: 8287,42 гривень заборгованість за кредитом; 7733,56 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4500,00 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 45354,38 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 9,05 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень штраф (фіксована частина); 2907,54 гривень штраф (процентна ставка). Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією заяви позичальника [PERSON] від 30.03.2011 року; копією Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт); розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №А34LCC9G750637 від 30.03.2011 року; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2014 року; копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «Акцент-Банк» серії А01 №055448; копією банківської ліцензії №16, виданої ПАТ «Акцент - Банк» від 09.10.2009року; копією дозволу №16-3, виданого ПАТ «Акцент - Банк» від 09.10.2009року, та додаток до нього; копією статуту ПАТ «Акцент - Банк» та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України\~\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із змісту позовної заяви та матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором у сумі 80\~000 гривень, яку просить стягнути позивач з відповідачки [PERSON], складається з пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Разом із тим слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3, ч. 3 ст.509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому, Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст.551 ЦК України. Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 розяснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначено у Листі Верховного Суду України від 01.02.2013року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК). Враховуючи обставини справи, зокрема те, що розмір неустойки значно перевищує суму основного боргу за кредитним договором, також беручи до уваги майновий стан відповідачки [PERSON], яка є пенсіонеркою та єдиним джерелом її доходу є пенсія, з якої вже проводяться стягнення згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2014року, в тому числі і суми пені за вищевказаним кредитним договором у розмірі 45354,38 гривень, виходячи із визначених ст.129 Конституції України та ст.1 ЦПК України основних засад і завдань судочинства, якими є законність, справедливість та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] з 80 000 грн. до 50\~000 грн., що буде відповідати загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, принципам розумності, добросовісності та справедливості, тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до розяснень, викладених у п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З урахуванням вищенаведеного та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки в користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 1218 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial