Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11.06.2018 р. по 19.09.2018 р. він працював на посаді провідного юрконсульта ДП „Укртранснафтопродукт". При звільненні, відповідач, відповідно до вимог законодавства, не провів з ним повного розрахунку, не виплатив заробітну плату в розмірі 27778,25 грн., вихідну допомогу в розмірі 23850,54 грн. Оскільки відповідач вчасно не провів повний розрахунок з позивачем, він зобов'язаний також сплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.09.2018 р. по 30.11.2018 р. в розмірі 33682,32 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як зазначає ч.1, ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За правилами ч.1-2, ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Як встановлено судом, наказом №19-К від 08.06.2018 р. позивач прийнятий на посаду провідного юристконсульта ДП „Укртранснафтопродукт", з 11.06.2018 р., з посадовим окладом, згідно штатного розпису. Наказом № 27-К від 19.09.2018 р. позивача звільнено з посади провідного юристконсульта ДП „Укртранснафтопродукт" 19.09.2018 р., відповідно до абзацу 3 ст. 38 КЗпП, за власним бажанням. Бухгалтерії підприємства нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу, відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП, у розмірі тримісячного заробітку та провести інші необхідні розрахунки. У відповідності до п.1, ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з довідки ДП „Укртранснафтопродукт" №01/196 від 26.11.2018 р. станом на 19.09.2018 р. заборгованість підприємства перед [PERSON] складає 51628,79 грн., з яких: по заробітній платі за період з 11.06.2018 р. по 19.09.2018 р. - 27778,25 грн.; вихідна допомога - 23850,54 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] станом на 19.09.2018 р. складає - 467,81 грн. Як передбачено ч.1, ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом розмір нарахованої та невиплаченої заборгованості по заробітній платі не оскаржувався в судовому засіданні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 12 грудня 2018 року в справі № 761/9584/15-ц / провадження № 61-27597св18/, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Даною правовою позицією Верховний Суд відступив від правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 26 квітня 2016 року в даній категорії справ, та зазначив, що в зв'язку з задоволенням вимог позивача про стягнення заборгованих сум з підприємства в повному обсязі, підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду немає. Порядок визначення середньомісячного заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно абз. 3 п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Зміст довідки ДП „Укртранснафтопродукт" №01/196 від 26.11.2018 р. наголошує, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 467 грн. 81 коп. Тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховується, виходячи з кількості робочих днів в період з 20.09.2018 року по 14.03.2019 року (день винесення рішення) множений на середньоденну заробітну плату (122 днів (вересень 2018 р. - 7 днів; жовтень 2018 р. - 22 дні; листопада 2018 р. - 22 дні; грудень 2018 р. - 21 день; січень 2019 року - 21 день; лютий 2019 р. - 20 днів; березень 2019 р. - 9 днів) х 467 грн. 81 коп. = 57072 грн. 82коп. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно довідки ДП „Укртранснафтопродукт" №01/196 від 26.11.2018 р. розмір вихідної допомоги складає 23850 грн. 54 коп. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 27 778 грн. 25 коп. в рахунок стягнення заборгованості заробітної плати, 23 850 грн. 54 коп. вихідної допомоги, 57 072 грн. 82 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а всього 108 701 грн. 61 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 2 ст. 4 Закону встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з даної норми закону, суми задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1087 грн. 02 коп. судового збору. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved