Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

10 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою, [PERSON] , [INFO] , з урахування уточнених позовних вимог визначивши такі способи спілкування з дитиною, як: 1). Систематичні побачення дитини з батьком, [PERSON] , в такі дні у шкільний період з 01.09.2020 року: -Кожної середи,п`ятниці з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності матері; -Кожної суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. без присутності матері; -Чотири доби поспіль, протягом осінніх та весняних канікул забирати доньку з дому особисто до позивача, за місцем його проживання без присутності матері; -З 01 січня по 08 січня, протягом зимових канікул, починаючи з 01.01.2021 року, забирати доньку до позивача до дому, за місцем його проживання без супроводу матері; -Спільний відпочинок з 15 червня по 31 липня, починаючи з 01.01.2021 року, в літній період без супроводу матері. 2). У випадку хвороби доньки, встановлений графік побачень дитини з батьком зміщується на відповідну кількість днів хвороби дитини. У випадку хвороби доньки позивач має право відвідувати дитину без обмежень за місцем її проживання, протягом всього періоду лікування, а також мати безперешкодний доступ до закладів охорони здоров`я, в яких проходить медичне обстеження або лікування донька, та до медичної документації доньки. 3). Необмежене спілкування з донькою, [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. 4). Необмежений доступ до інформації щодо розвитку доньки, [PERSON] , [INFO] , від дошкільних та шкільних закладів, в який вона перебуває на вихованні та навчанні. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі не перебував, на даний момент фактичних шлюбних стосунків не підтримують. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , які позивач добровільно сплачує. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 23.09.2015 року за № 0470 встановлено порядок побачень між позивачем та його малолітньою донькою [PERSON] , щосереди з 10.00 до 13.00 та щонеділі з 10.00 до 13.00 за попередньою домовленістю з матір`ю, зі збереженням звичайного для дитини режиму дня, з урахуванням стану здоров`я дитини. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2018 року місце проживання малолітньої [PERSON] було визначено з матір`ю. Отже позивач вважає, що його право на спілкування з рідною дитиною та право на участь у її вихованні є порушеним, так як відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою. Відповідачка 17 липня 2020 року надала на адрес суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та визначити його участь у спілкуванні з донькою у такий спосіб: субота, неділя кожного тижня на місяць з 10 до 18 години у присутності матері за місцем реєстрації матері - [ADDRESS] . В обґрунтування посилається на те, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав доказів, при цьому зміст позовних вимог вказує на те, що позивач не враховує графік життя дитини. Позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у її вихованні, не спілкується належним чином з донькою. Побачення дитини з батьком без присутності матері, за графіком, який позивач сформував у позовних вимогах - суперечить інтересам дитини, негативно впливає на її розвиток та перешкоджає нормальному вихованню дитини. Окрім цього, часті зустрічі дитини з батьком не є бажаними до усунення психологічних проблем у дитини,які були зумовлені поведінкою батька по відношенню до матері дитини та самої дитини. Також, [PERSON] відвідує навчальний заклад, секцію танців, що унеможливлює задоволення часу та днів для побачення, заявлених позивачем. Відповідач у свою чергу не заперечує проти побачень позивача з їх спільною донькою, але не частіше ніж 2 рази кожного тижня на місяць ( у суботу та неділю з 10 до 18 години у присутності матері за місцем реєстрації та проживання останньої). До органів опіки та піклування позивач не звертався, акту обстеження умов проживання суду не надавав, просить суд надати йому можливість забирати доньку до себе додому за місцем свого проживання, натомість довідки про реєстрацію місця проживання ним не надано, його фактичне місце проживання відповідачці не відомо, як і умови проживання позивача. Окрім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження задовільного стану його фізичного та психічного здоров`я,які б свідчили про його здатність опікуватися належним чином малолітньою дитиною. Відповідачу відломо, що позивач часто знаходиться поза межами України по особистих справах та роботі. Де саме і за яким графіком працює [PERSON] , відповідачу не відомо, адже у позові відсутні такі дані. Окрім цього, з огляду на самовільну змін місця проживання дитини [PERSON] у минулому, відповідач має підстави вважати, що є ризик вивезення дитини [PERSON] поза межі України, а також є ризик переховування дитини від матері на території України. У відповіді на відзив, наданій позивачем 06 серпня 2020 року, останній вказує на те, що доводи позивача, викладені у відзиві на позовну заяву, є суто маніпулятивними та дуже далекими від справжньої турботи про інтереси дитини та її права. Відповідач по справі не може надати реальну та об`єктивну оцінку тим обставинам,які склалися у її родині, а напружені стосунки,які склалися саме між сторонами справи, відсутність намагання відповідачки порозумітися, призвело до хибного висновку відповідачки про загострення стосунків між позивачем та донькою, але вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення батька спілкування з дочкою, а також позбавлення можливості позивача повноцінного спілкування з донькою, яка повинна відчувати турботу обох батьків та мати можливість виховуватися обома батьками. У запереченнях на відповідь на відзив, наданих відповідачкою на адресу суду 02 вересня 2020 року, відповідачка стверджує, що весь зміст на відзив зводиться до того, що позивач прагне проводити весь час з дитиною без присутності матері. Натомість, він не перебуває у шлюбі з відповідачкою, проживає з нею у різних містах на значній відстані; у наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю та факт викрадення дитини позивачем і позбавлення її спілкування і контакту з матір`ю на строк більше року. Саме тому відповідачка не заперечує проти спілкування дитини з батьком, але наполягає, щоб такі зустрічі проводились за графіком, наведеним у відзиві на позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] вважає, що позивач не може проводити час з дитиною без матері або бабусі, оскільки на протязі тривалого часу він не віддавав їй дитину. [PERSON] не заперечує проти побачень дитини з батьком згідно графіку, встановленому виконавчим комітетом Ізюмської міської ради. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію відповідача [PERSON] , просила задовольнити позовні вимоги частково. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що спілкування дитини з батьком повинно відбуватися в присутності матері, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради позивачем [PERSON] не виконується, просила задовольнити позовні вимоги частково, оскільки в позові не вказано, яким чином позивач буде повертати дитину матері. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та представника відповідачки у справі, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області ( а.с.12). Дитина проживає з відповідачкою. Позивач посилається на те, що не може досягнути домовленості з відповідачкою щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною. Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 16 жовтня 2020 року складеного службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] , яка є у власності позивача вбачається, що [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі, квартира з усіма комунальними зручностями, облаштована необхідною побутовою технікою, має належні умови для перебування малолітньої дитини створені ( а.с.46 том 2). Із акту обстеження умов проживання позивача, [PERSON] , складаного Службою у справах дітей та сім`ї Бородянської РДА за адресою: [ADDRESS] вбачається, що умови проживання задовільні. В будинку зроблено сучасний ремонт, газо -водопостачання в наявності. Кімнати мебльовані, для фізичного та духовного розвитку дитини створені всі необхідні умови ( том 2 а.с.45). 07 серпня 2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини ( том 1 а.с. 13). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0470 від 23.09.2015 року, було встановлено порядок побачення між [PERSON] , [INFO] , та його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , щосереди з 10-00 до 13-00 години та щонеділі з 10-00 до 13-00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю, зі збереженням звичайного для дитини режиму дня, з урахуванням її стану здоров`я. Визначено місце зустрічей за місцем проживання матері. ( том 1 а.с.14). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року встановлено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с.21-25). Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив суду, що знайомий з позивачем з 2005 року, знає про те, що у позивача з донькою були теплі відносини, бачив дитину з батьком, стосунки в них були гарні. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що у неї склалися неприязнені стосунки з позивачем, останній не виконує рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо графіку побачень з дитиною, восени приходив до школи, вів себе некоректно. З наданих відповідей начальника Ізюмського ВП ГУ НП в Харківській області на ім`я [PERSON] вбачається, що за його заявами неодноразово проводилися перевірки, в результаті яких встановлено відсутність події кримінального правопорушення, що вказує насамперед на неприязні стосунки між позивачем та відповідачем. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша-друга). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право на сімейне життя має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Визначаючи,чи був захід по втручанню у право однієї із сторін необхідним в демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому ,буде розглядати підстави,наведені для виправдання застосованого заходу,на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (див. пункт 53 згадуваного вище рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»), і саме від інтересів дитини буде залежати необхідність задоволення або відмови в задоволенні позову. Враховуючи обставини даної справи суд висловлює позицію про те, що взаємозв`язок матері та баби з сином та онуком відповідно носить сімейний характер , такі особи відносяться до учасників сімейних відносин і є родичами. Суттєвим є те, що неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20січня 2012року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України Враховуючи вік дитини, якій виповнилось лише шість років, те що дитина відвідує шкільний навчальний заклад та має потреби в дотриманні режиму відповідно до її віку, потребу дитини такого віку в спілкуванні з матір"ю, тому графік спілкування з дитиною запропонований позивачем, батьком дитини, буде порушувати найвищі цінності дитини, а саме: збереження зв`язків з сім`єю та забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі, оскільки дитина майже щоденно буде змінювати місце та середовище проживання, способи виховання, режим дня, режим харчування, що будуть встановлюватись по черзі матір"ю та батьком, а тому буде перебувати в середовищі, що є дисфункціональним, що в подальшому може призвести до порушення емоційного стану дитини, її розвитку та поведінки. Малолітня [PERSON] досягла шести років, відвідує шкільний навчальний заклад і тому її вік дозволяє спілкування з батьком в обмежений час. Фактичні обставин справи свідчать про те, що сторони проживають окремо, дитина мешкає з відповідачкою. Між сторонами не має спільної домовленості щодо порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Відповідачка чинить позивачеві перешкоди у такому спілкуванні, що негативно впливає на інтереси батька, дитини та розвиток останньої. Відсутні підстави вважати, що спілкування позивача з дочкою перешкоджає її нормальному розвиткові. Докази у справі свідчать про те, що батько й дитина прагнуть такого спілкування. За таких обставин і міркувань є обґрунтованою та підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання відповідачки не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Запропонований органом опіки та піклування графік зустрічей батька з донькою, суд вважає недостатнім для спілкування дитини з батьком та не буде сприяти повноцінному відновленню взаємовідносин між ними. Визначений судом графік має за мету налагодження взаємовідносин перш за все між батьками дитини щодо питань її виховання, реального виконання сторонами досягнутих домовленостей, що позитивно вплине на психологічний стан доньки, що і є головою метою батьків, з урахуванням віку, та усвідомлення ролі кожного з батьків у його житті, що в свою чергу і нормалізує спілкування з батьком. При цьому, враховуючи, що позивач у минулому здійснював дії щодо неповернення дитини [PERSON] , суд вважає, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися тільки у присутності матері. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про те, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини необхідно встановити батькові порядок спілкування з дитиною та участі у її вихованні, за наступним графіком: 1)Систематичні побачення дитини з батьком, [PERSON] , в такі дні у шкільний період з 01.09.2020 року: -Кожної п`ятниці з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері; -Кожної суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері; -Чотири доби поспіль, протягом весняних канікул забирати доньку з дому особисто до позивача, за місцем проживання батька у присутності матері; -Спільний відпочинок з 01 липня по 31 липня, починаючи з 01.01.2021 року, в літній період у супроводі матері. Суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини відповідає положенням п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07 грудня 2006 року ), в якому зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ( рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року ) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, положенням статті 8 Конвенції, якане надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78. ) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Крім того, суд вважає, що покладення обов`язку на відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою буде достатньо для забезпечення права останньоговідвідування дитини без обмежень за місцем її проживання на період хвороби дитини, протягом всього періоду лікування, а також мати безперешкодний доступ до закладів охорони здоров`я, в яких проходить медичне обстеження або лікування донька, та до медичної документації доньки; на спілкування будь якими засобами зв`язку, однак таке спілкування не може бути визначений без обмежень, оскільки дитина може відпочивати, навчатися, спілкуватися з родичами або друзями тощо і у цей час неможливість їх спілкування не може бути визначена як чинення позивачем перешкод, а також на необмежений доступ до інформації щодо розвитку доньки, [PERSON] , [INFO] , від дошкільних та шкільних закладів, в який вона перебуває на вихованні та навчанні. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Судові витрати, згідно статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: partial