Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

21 травня 2018 року позивач в особі акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.03.2009 року в сумі 23609,38 грн. та понесені судові витрати по справі у сумі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.03.2009 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 30.04.2018 року заборгованість становить всього 23609,38 грн., в тому числі: тіло кредиту 2660,63 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 16161,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 3186,33 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1100,45 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі суду, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань від останньої до суду не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 3400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору. Банк виконав свої зобовязання, надавши [PERSON] кредитні кошти в межах обумовлених сум. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обовязкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30.04.2018 року заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 06.03.2009 року становить всього 23609,38 грн., в тому числі: тіло кредиту 2660,63 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 16161,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 3186,33 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн, штраф (процентна складова) 1100,45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 206/931/16-ц від 06 вересня 2018 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсотках на загальну суму 22008 грн. 93 коп. є обґрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1642 грн. 55 коп. (22008,93 грн. х 1762,00 грн. /23609,38 грн.).

Outcome: partial