Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

04.02.2019 позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, встановлення розміру аліментів. 11.03.2019 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зазначену справу передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2019 цивільну справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження. Позивачем уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції позовних вимог від 30.09.2020 ( т. 3, а.с.а.с. 13-20 ), позивач просить визначити судом порядок здійснення його батьківських прав з виховання доньки безперешкодно виконувати обов`язки, передбачені ст. ст. 150-155, 185 СК України, визначити такий час, місце та спосіб спілкування з донькою перебування доньки з ним за місцем його мешкання упродовж семи днів на місць у першу неділю кожного місяця, починаючи з понеділка до неділі включно, без присутності матері дитини, надати право забирати дитину у зазначені дні за місцем реєстрації Матері, надати право забирати дитину без участі матері у третіх осіб, надати право доглядати та спілкуватись з дитиною у разі її хвороби, а також можливості один тиждень влітку, за домовленістю із матір`ю дитини щодо конкретної дати, в частині безперешкодного виїзду за кордон на відпочинок із донькою Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем майнове право за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на режим майнових прав та обов`язків на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,23 кв.м. і житловою площею 16,03 кв.м., поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем майнове право за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на кімнату квартиру [ADDRESS] , які виникли на підставі договорів ассоційного членства в споживчому товаристві «Споживчій кооператив» «Престиж» від 22.07.2013 №12-37\\МК та від 20.11.2013 №8-1-100\\МКп, визнавши за позивачем і відповідачем право власності за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чино режим спільної сумісної власності подружжя на об`єкт на режим спільної часткової власності, автомобіль марки TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію замість його частки у прав спільної власності на майно, зокрема за незаконне реалізовані відповідачем однокімнатну квартиру [ADDRESS] , однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а також гаражів в гаражному кооперативі «Меркурій» у м. Харкові в загальній сумі 400000 грн, що допускається за його згодою відповідно до вимог чинного законодавства України. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебував у шлюбі, від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Батьки мають рівні права щодо виконання батьківських обов`язків. Позивач не заперечує проти того, що [PERSON] проживала разом із матір`ю. Разом з тим незаконними діями відповідача він позбавлений можливості здійснювати свої батьківські обов`язки з виховання доньки та безперешкодно виконувати їх. Щодо поділу спільного майна, зазначає, що у продовж спільного життя в період з 2009 року по вересень 2018 вони, як подружжя купували майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і яке підлягає поділу. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов. (т. 1 а.с. 4-9, а.с. 54-62, т. 2 а.с. 204-211, т. 3 а.с. 13-20). 19.04.2019 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, в порядку ч. 3 ст. 259 ЦПК України, ухвалено часткове рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1246 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 125-127). 19.04.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі призначено судово товарознавчу експертизу, на вирішення експерта поставлено питання щодо вартості однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартості квартири [ADDRESS] , вартості квартири [INFO] за будівельною адресою [ADDRESS] , вартості квартири за будівельним номером [ADDRESS] , вартості двох гаражів у гаражному кооперативі «Меркурій» №3,10 у м. Харкові, вартості автомобіля TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, вартості 5% акцій у ПрАТ «Сахновщанське імені М.О. Ключки», вартості меблів, посуду, техніки (т. 1 а.с. 128-129). 30.07.2019 експертом Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. складено висновок за результатами автотоварознавчої експертизи, визначено ринкову вартість автомобіля TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску (т. 1 а.с. 136-141). 18.11.2019 експертом Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. складено повідомлення №15351 про неможливість дати висновок щодо вартості однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартості квартири [ADDRESS] , вартості квартири [INFO] за будівельною адресою [ADDRESS] , вартості квартири за будівельним номером [ADDRESS] , вартості двох гаражів у гаражному кооперативі «Меркурій» №3,10 у м. Харкові, вартості меблів, посуду, техніки (т. 1 а.с. 181-183). 07.02.2020 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 1-21), проте ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.03.2020 відмовлено [PERSON] у прийнятті відзиву, у зв`язку з тим, що у визначений судом, в ухвалі про відкриття провадження, строк відповідачем не подано відзив (т. 2 а.с. 49-50). 07.02.2020 відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яка обґрунтована тим, що 01.12.2011 [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики грошових коштів в сумі 100\~000 доларів США з метою придбання житла у м. Харкові для своєї сім`ї. На підтвердження укладення вказаного договору [PERSON] , видала письмову розписку про отримання коштів та про обов`язок повернути , при складанні розписки були присутні [PERSON] та [PERSON] . Договір позики створює обов`язки для [PERSON] у вигляді сплати 1\\2 частини від суми позики 50\~000 доларів США, які відповідач повинен сплатити на користь позивача. У зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 1254 180,00 грн (т. 2 а.с. 140-147). 12.03.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про встановлення розміру аліментів закрито (т. 2 а.с. 49-50). 25.05.2020 відповідач [PERSON] подала до суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову відповідача (т. 2 а.с. 99-119). 17.06.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова зустрічний позов, який подано 07.02.2020, [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення грошових коштів прийнято до спільного розгляду об`єднавши його з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради поділ спільного майна подружжя, визначення порядку спілкування з дитино (т. 2 а.с. 215). 01.07.2020 [PERSON] , відповідачем за зустрічним позовом, подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначено, що позов про «фіктивний борг» стягнення з нього грошових коштів у сумі 50 тис. доларів США має на меті позбавити його нерухомого майна. У зв`язку з чим відповідач за зустрічним позовом просив відмовити у задоволені позову (т. 2 а.с. 223-225). 02.07.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова підготовче \~засідання у\~справі за\~позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про поділ спільного майна подружжя, визначення порядку спілкування з дитиною, зустрічним позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Служба у\~справах дітей\~Сахновщанської районної\~державної адміністрації\~Харківської області\~про визначення\~порядку та\~способу участі\~у вихованні\~дитини,\~поділ майна\~ закрито. Зобов`язано Службу у справах дітей Сахновщанської районної державної адміністрації Харківської області надати висновок щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною [PERSON] її батька [PERSON] (т. 2 а.с. 231). 07.10.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без задоволення заяву [PERSON] про забезпечення позову. Постановою Харківського апеляційного суду від 27.01.2021 ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 скасовано, заяву [PERSON] задоволено частково, заборонено відчуження автомобіля TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію серія [NUMBER] (витяг з матеріалів цивільної справи а.с.82-85, а.с. 160-163). 11.12.2020 Сахновщанською районної державною адміністрацією Харківської області надано висновок органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини [PERSON] її батька [PERSON] . Зазначеним висновком рекомендовано [PERSON] здійснювати свої батьківські права з виховання доньки [PERSON] , шляхом перебування доньки з батьком за місцем його мешкання упродовж семи днів на місць у першу неділю кожного місяця, починаючи з понеділка і до неділі включно без присутності матері дитини. Рекомендовано [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки на належному рівні, приділяти увагу і турботу, виховувати її, матеріального утримувати (т. 3 а.с. 72-74). 25.01.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відмовлено позивачу [PERSON] у задоволенні клопотання про роз`єднання позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя та про визначення порядку у спілкування з дитиною в самостійні провадження (т. 3 а.с. 114). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав викладених у останній редакції. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представники позивача спочатку Саєнко М.В., Ігнатенко З.В., а у подальшому [PERSON] , у судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити, з підстав викладених у останній редакції позовних вимог. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] , у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що підстави для його задоволення відсутні, просила задовольнити зустрічний позов. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити, з підстав вказаних у ній. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності третьої особи. При цьому представником третьої особи надано висновок щодо визначення\~порядку та\~способу участі батька [PERSON] \~у вихованні\~дитини (т. 3 а.с. 78). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні, за клопотанням [PERSON] , були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що позивач у справі [PERSON] її син, відповідач [PERSON] колишня невістка. Відповідач незаконно зняла з реєстраційного обліку дитину, з квартиру яку також продала незаконно. З ким на теперішній час мешкає [PERSON] (дитина сторін) не знає. [PERSON] не може вийти на зв`язок з [PERSON] . Дитина хоче спілкуватись з батьком, у них нормальні стосунки. Вона також спілкується з дитиною у школі. На теперішній час син (позивач у справі) не спілкується з [PERSON] , оскільки відповідач весь час повідомляє, що дитина то на заняттях, то хворіє. Останній раз син спілкувався з [PERSON] у жовтні 2020 року. [PERSON] не знає де мешкає дитина, хто водить дитину до школи. Син утримує свою дитину, купує подарунки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] колишній чоловік її сестри [PERSON] . На теперішній час її сестра [PERSON] не дає [PERSON] спілкуватись з батьком, хоча дитина висловлює бажання на спілкування, вона любить батька, оскільки він про неї піклується. Останній раз вона спілкувалась з [PERSON] рік тому, на теперішній час з сестрою ( [PERSON] ) у неї конфлікт, який зазначати вона не буде. Де на теперішній час мешкає [PERSON] вона не знає. При цьому суд не приймає пояснення свідків, оскільки їх пояснення суперечать дослідженим доказам. Окрім того, показання свідків суперечать поясненням, які надані позивачем, а який зазначав, що він бачиться з дитиною. Окрім того, як зазначила свідок [PERSON] з відповідачем [PERSON] , рідною сестрою, у неї конфлікт, який не вирішений . За клопотанням відповідача [PERSON] у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, [PERSON] її дочка, [PERSON] онука, [PERSON] колишній зять. З дочкою стосунки нормальні, з колишнім зятем не спілкується з 2017 року. [PERSON] мешкає з матір`ю, з батьком спілкується по телефону, окрім того він приїздить і забирає дитину, вони їдуть спілкуються. [PERSON] купує речі дитині, сплачує аліменти. Останній раз батько телефонував [PERSON] тиждень тому. Вона (свідок) допомагає [PERSON] з [PERSON] , водить її до школи. Пояснення свідка [PERSON] узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні доказами. Суд, вислухавши позивача, представників позивача, відповідача, представників відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис 1246 (т. 1 а.с. 13). У шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис 193 (т. 1 а.с.12). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, серія [NUMBER] , видане Сахновщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 01 (т. 3 а.с. 5). Як випливає з позовної заяви сторони не дійшли згоди щодо порядку спілкування та участі\~у вихованні\~дитини позивачем [PERSON] . У відповідності по\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані\~виховувати\~дитину в дусі\~поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї\~сім`ї та родини, свого народу, своєї\~Батьківщини. Батьки також\~зобов`язані\~піклуватися про здоров`я\~дитини, її\~фізичний, духовний та моральний\~розвиток. Згідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки повинні\~поважати права дитини та її\~людську\~гідність. Статтею 157 СК України\~передбачено, що\~питання\~виховання\~дитини\~вирішується батьками спільно. Той із\~батьків, який\~проживає\~окремо\~від\~дитини\~має право на спілкування з дитиною, а батько з яким\~проживає\~дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Згідно до вимог\~ст. 159 СК України\~якщо той з батьків, з ким проживає\~дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто\~проживає\~окремо, у спілкуванні з дитиною та у її\~вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органа опіки і піклування, другий з батьків\~має право звернутися до суду з позовом про усунення\~цих\~перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні\~дитини (періодичні чи систематичні\~побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я \~дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. З висновку наданого висновку, складеного 02.12.2020 Сахновщанською районної державною адміністрацією Харківської області вбачається, що рекомендовано [PERSON] здійснювати свої батьківські права з виховання доньки [PERSON] , шляхом перебування доньки з батьком за місцем його мешкання упродовж семи днів на місць у першу неділю кожного місяця, починаючи з понеділка і до неділі включно без присутності матері дитини. Рекомендовано [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки на належному рівні, приділяти увагу і турботу, виховувати її, матеріального утримувати. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5\~ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6\~ст. 19 СК України). Суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування, так як він не є достатньо обґрунтованим та, на думку суду, суперечить інтересам дитини, окрім того, зазначений висновок належним чином не мотивований, в ньому зазначено лише про думку батька та матері дитини, які дії виконувались для підготовки зазначеного висновку, що саме досліджувалось комісією не зазначено. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обв`язки \~щодо\~своїх\~дітей. Предметом основної турботи та основним\~обов`язком\~батьків є забезпечення\~інтересів\~своєї\~дитини. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо\~від\~батьків\~або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних\~особистих\~стосунків і прямих\~контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані \~брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,\~що\~таке\~спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню\~дитини. Судом встановлено, що батько дитини виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Батько дитини є вихованою, здоровою людиною, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні\~із\~своєю\~дитиною. Жодних\~обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування\~із\~донькою судом не встановлено, а відповідачем не доведено. З врахуванням\~встановлених обставин\~та доказів,\~які містяться\~в матеріалах\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~ підлягають\~частковому \~задоволенню. При цьому суд приймає до уваги в першу чергу інтереси дитини та враховує ту обставину,\~що кожен з батьків має право на спілкування з дитиною у вихідні. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень\~ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини»\~(ратифікована Україною 27 лютого 1991 року ), держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У судовому засіданні, у присутності професійного психолога [PERSON] , була опитана малолітня дитина [PERSON] , яка пояснила, що вона мешкає з матір`ю, навчається у школі, відвідує гуртки, в тому числі і у вихідні дні. З батьком у неї нормальні стосунки, проте сильного бажання спілкуватись з батьком у неї не має, коли має час вона завжди спілкується з ним. Відмовитись від зустрічі з батьком може, коли не має часу, оскільки потрібно займатись, виконувати домашні завдання та відвідувати гуртки. Що стосується відпочинку з батьком дитина зазначила, що відпочивати хоче тільки з матір`ю. Порушувати ритм життя який існує на теперішній час бажання не має. З довідки «Центру психології Анастасії Горецької», яку складено дитячим психологом [PERSON] вбачається, що про батька [PERSON] говорить з ніжністю, демонструє прив`язаність та позитивне ставлення до нього. Регулярністю зустрічей з татом на даний момент задоволена. Розповідає, що чудово проводить з ним час на вихідних. Проте, [PERSON] дуже насторожено відноситься до днів, на яких крім зустрічей з татом їй доводиться зустрічатись з бабусею зі сторони батька. Зі слів дитини в такі дні їй буває «неприємно та незручно». [PERSON] відмітила, що дуже турбується про те, що графік зустрічей з татом може змінитись та виникне необхідність від`їжджати до батька на весь тиждень та бути з бабусею зі сторони батька частіше. Дівчинка каже, що в такому разі вона не може відвідувати свої гуртки, буде ходити до школим не зі свого будинку і ці зміни наводять на неї жах. Отже, суд, діючи в найкращих інтересах дитини приходить до висновку про те, що позивачу необхідно встановити наступний спосіб та порядок його участі в спілкуванні та вихованні доньки: кожну першу та другу суботу кожного місяця з 11-00 год. до 18-00 год., кожну третю та четверту неділю кожного місяця з 11-00 год. до 16-00 год. без присутності матері дитини [PERSON] , за виключенням часу хвороби дитини, за місцем мешкання батька, надавши батьку можливість забирати дитину у зазначені дні за місцем проживання дитини; протягом тижня під час літніх шкільних канікул, кожного року без присутності матері дитини [PERSON] , з можливістю спільного відпочинку та оздоровлення на території\~України за попередньої\~згодою дитини [PERSON] та матері [PERSON] ,\~з обов`язковим поверненням дитини до місця постійного проживання. Суд вважає необхідним надати можливість батькам [PERSON] [PERSON] та [PERSON] змінювати місце побачення з дитиною, за взаємною згодою, з урахуванням думки дитини, попередньо погодивши час спілкування з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я дитини, погодні умови. При цьому зобов`язує [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] батьку дитини [PERSON] .\~ Враховуючи, що [PERSON] відвідує навчальний заклад і гуртки в різний період часу, визначити найбільш сприятливий час для зустрічі дитини з батьком в період з понеділка по п`ятницю, без порушення звичного для неї режиму життя на даний час є неможливим, окрім того, як зазначено самою [PERSON] у судовому засіданні та при зустрічні з психологом її турбує графік, за яким їй буде потрібно бачитись з батьком протягом цілого тижня та не мешкати дома. Тому графік побачення та спілкування з дитиною, який просить встановити позивач буде надмірно обтяжливим для дитини, оскільки суттєво вплине на ритм життя. Вирішуючи питання щодо спільного відпочинку батька та дитини за кордоном суд приходить до висновку, це може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки остання у судовому засіданні зазначила, що не має бажання відпочивати без матері. Окрім того, між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок. Суд вважає, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною буде достатньо спільного відпочинку та оздоровлення на території\~України за попередньої\~згодою дитини [PERSON] та матері [PERSON] ,\~з обов`язковим поверненням дитини до місця постійного проживання. Суд звертає увагу, що об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. Щодо стосується позовних вимог про поділ майна: Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем майнове право за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на режим майнових прав та обов`язків на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,23 кв.м. і житловою площею 16,03 кв.м., поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем майнове право за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на кімнату квартиру [ADDRESS] , які виникли на підставі договорів ассоційного членства в споживчому товаристві «Споживчій кооператив» «Престиж» від 22.07.2013 №12-37\\МК та від 20.11.2013 №8-1-100\\МКп, визнавши за позивачем і відповідачем право власності за кожним на 1\\2 частину вказаного майна та змінивши таким чино режим спільної сумісної власності подружжя на об`єкт на режим спільної часткової власності, автомобіль марки TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію замість його частки у прав спільної власності на майно, зокрема за незаконне реалізовані відповідачем однокімнатну квартиру [ADDRESS] , однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а також гаражів в гаражному кооперативі «Меркурій» у м. Харкові в загальній сумі 400000 грн. Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску підтверджується, що зазначений автомобіль зареєстрований за [PERSON] 03.03.2012 (т. 1 а.с. 39). Тобто, зазначений автомобіль придбано [PERSON] під час перебування у шлюбу з [PERSON] . Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу майно, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб . Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки другий з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 у справі\~\~\~№ 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). В судовому засіданні встановлено, що спірне автомобіль TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи вимоги ст.ст. 60-63 СК України, суд приходить до висновку, що зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а тому сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання зазначеним майном, яке належить їм у рівних частках. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності за кожним по 1\\2 частини автомобіля підлягають задоволені. При цьому, вирішуючи позовні вимоги щодо автомобіля суд не вирішує питання про припинення права на часту у спільному майні та не залишає у власності будь-якого зі сторін автомобіль у порядку поділу неподільного майна, не стягує грошову компенсацію за частку, оскільки такі вимоги можуть бути вирішені на підставі\~статті 365 ЦК України\~та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивачем такі кошти не внесено. Крім того, позивачем не заявлено вимог щодо припинення його права власності на спірний автомобіль, залишення його у власності відповідача та стягнення з останньої на його користь грошової компенсації вартості 1\\2 частини автомобіля. Щодо визнання майнового права за позивачем та відповідачем за кожним по 1\\2 частині, суд зазначає наступне: ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», яка діє від власного імені в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестування фонду «Житлобуд-1», що виступає інвестором у інвестиційному договорі №24-11/12/16 від 24.11.20106 укладеним з АТ «Трест Житлобуд-1» (сторона 1) та [PERSON] (сторона 2) уклали попередній договір №64/38 26.12.2016. Предмет договору: сторона 1 та сторона 2 зобов`язались укласти основний договір - договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 38). Заявляючи вимогу про визнання майнового права на зазначену квартиру, [PERSON] не надано доказів того, що дійсно було укладено договір купівлі- продажу спірної квартири, не надано доказів того, хто є власником квартири на теперішній час. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження варртості зазначеного жилого приміщення, так як експертні дослідження по призначеній за клопотанням позивача товарознавчій експертизі, не були проведені у зв"язку з невиконанням позивачем відповідних клопотань експерта та несплати експертних досліджень. Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати вартості зазначеного жилого приміщення, відповідно до умов попереднього договору № 64/38 від 26.12.2016. 22.07.2013 [PERSON] та Споживчий кооператив «Престиж» уклала договір асоційованого членства у споживчому товаристві №12-37 МК ( т. 1 а.с. 24-28). Цим договором [PERSON] взяла на себе зобов`язання прийняти участь у реалізації статутних цілей Товариства шляхом внесення у повному обсязі своєї частки в товариство, з метою здійснення товариством будинку за рахунок внесеної частки, після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовику закріплену за ним квартиру (п. 1.1. договору). П. 1.4 договору асоційованого членства у споживчому товаристві № [NUMBER] передбачає, що характеристика квартири закріплена у додатку №1 та в додатку №2 до даного договору. Додатком №1 визначено характеристику квартири, а саме розташування у [ADDRESS] , загальна площа 81.31 кв.м., кількість кімнат дві (т. 1 а.с. 28). З зазначеного договору також вбачається, що першопочатковий внесок складає 40655 доларів США, які необхідно внести до 31.07.2013 включно (п. 2.2.1 договору). Внесок в сумі 37268 доларів США здійснюється рівними частками у розмрі 3388 доларів США щомісяця до 25 числа поточного місця, протягом 11 місяців починаючи з 01.08.2013 та до 25.06.2014. Решту частки в сумі 3387 доларів США пайовик зобов`язався внести до 25.07.2014 (п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору). Окрім того, 20.11.2013 [PERSON] та Споживчий кооператив «Престиж» уклали договір асоційованого членства у споживчому товаристві №8-1-100/ МКп (т. 1 а.с. 29-31). Цим договором [PERSON] взяла на себе зобов`язання прийняти участь в реалізації статутних цілей, з метою здійснення товариством будинку та паркінгу за рахунок внесеної частки, після здачі будинку та паркінгу в експлуатацію, передати пайовику закріплену за нею місце для парковки (п. 1.2 договору). П. п. 2.1, 2.2 передбачено внесення грошових коштів П. 1.4 договору асоційованого членства у споживчому товаристві №8-1-100/МКп передбачає, що характеристика парковочного місця закріплена у додатку №1 та в додатку №2 до даного договору. Додатком №1 визначено характеристику квартири, а саме розташування парковчного місця у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 32). Відповідно до ст. 69 СК України поділу між дружиною та чоловіком підлягає лише майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Проте, з наданих позивачем [PERSON] договорів асоційованого членства у споживчому товаристві вбачається, що вони укладені під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , проте з цих договорів не вбачається, що відповідач [PERSON] вносила будь які кошти, договори містять лише зобов`язання внести кошти. Доказів на підтвердження внесення [PERSON] коштів позивачем не надано. \~ \~ \~ \~З наданої позивачем копії заяви від 30.09.2020 вбачається, що [PERSON] надав згоду своїй колишній дружині [PERSON] на укладення договорів викупу квартири [INFO] , загальною площею 79,8 кв.м., машиномісця першого рівня підвалу №1-100 у житловому будинку літ. «А-17, що розташовані за адресою [ADDRESS] , за ціну та на умовах на її розсуд (т. 3 а.с. 37). Отже, судом встановлено, що надані позивачем докази свідчать про те, що майнові права на зазначені об`єкти виникли у сторін у шлюбі та були оформлені за взаємною згодою подружжя на ім`я відповідача [PERSON] , однак право власності у відповідача на вказані об"єкти нерухомості виникли після розірвання шлюбу з позивачем та припинення з ним шлюбних відносин, що свідчить про використання відповідачем власних коштів при викупі зазначеного майна. Проте, приймаючи до уваги те, що позивачем [PERSON] не доведено свої позовні вимоги в частині що стосується визнання майнового права за позивачем та відповідачем за кожним по 1\\2 частині, з клопотаннями про забезпечення або витребування доказів позивач не звертався, окрім того, позивачем не надано оцінку спірного майна, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимог в цій частині. Крім того, з наданих відповідачем доказів вбачається, що станом на час розгляду справи зазначена спірна квартира та паркомісце належать на праві приватної власності іншій особі на підставі договорів дарування від 13.01.2021, які на теперішній час є дійсними та не скасованими у встановленому порядку. ( т. 3, а.с.а.с. 87, 88 ). Що стосується стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд зазначає наступне: Квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 17.08.2012. Право власності [PERSON] на зазначену квартиру також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, копією технічного паспорту на квартиру (т. 1 а.с. 19,20,21,22). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, серія на номер 4689 (т. 3 а.с. 41-44). На підставі договору купівлі- продажу від 13.08.2014 [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Окрім того, право власності на вказану квартиру [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією технічного паспорту (т. 1 а.с. 38). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, серія та номер 248, виданий 18.06.2019 (т. 3 а.с. 38-40). Тобто, квартира [ADDRESS] були придбані на час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною третьою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першою\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 60 СК України визначає, що \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Результати аналізу змісту положень\~статті 71 СК України\~дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Згідно з установленою практикою вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.\~У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Частинами першою та другою\~статті 364 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). [PERSON] звертаючись до суду просив суд провести поділ спільного майна подружжя, шляхом грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні подружжя. Однак звертаючись з вимогою про компенсацію частки у спільному майні відповідач зазначає лише певну суму грошової компенсації, при цьому не надає жодного доказу на підтвердження суми. При цьому відповідач [PERSON] не погоджувалась з вимогами про грошову компенсацію. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу»\~передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. На підставі\~ст.103 ЦПК України\~за клопотанням позивача [PERSON] , ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, на вирішення експертів були поставлені питання, зокрема, що стосуються вартості квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 103 ЦПК України для призначення експертизи у справі необхідна сукупність певних умов, зокрема, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд; питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом; учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта; у разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну; питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Судом у зазначеній справі призначено експертизу, так як без проведення експертизи не можливо визначити вартості спірного майна. Крім того, на проведенні даної експертизи наполягали позивач та представник позивача у справі. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи дану статтю слід зазначити, що судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Окрім того, відповідно до положень ч. 2\~ст. 116 ЦПК України\~призначення експертизи є способом забезпечення доказів. Проте, експертиза щодо визначення вартості майна проведена не була , експертом складено повідомлення про неможливість складення експертного висновку у зв`язку з несплатною вартості експерти та не надання додаткових матеріалів, необхідних при проведенні експертизи. Суд зазначає, що питання про призначення експертизи було вирішено за клопотанням позивача [PERSON] , ухвалою суду обов`язок зі сплати вартості експертизи було покладено на позивача. Окрім того, клопотання, які надходили від експерта, були направлені позивачу рекомендованими листами (т. 3 а.с. 167, 174, 175,178) тому останній був обізнаний про необхідність сплати вартості експертизи та надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. Отже, з урахуванням того, що одним з принципів цивільного судочинства, є змагальність сторін та з врахуванням інтересів як позивача, так і відповідача, судом було вжиті заходи для визначення вартості спірних квартир, проте позивачем не виконані вимоги експерта, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач не скористався правом довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог. Зважаючи, що без проведення експертизи не можливо встановити ринкову вартість квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , на час розгляду справи, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову в частині грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної власності на спірне майно. Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача компенсації замість частки у праві спільної власності на майно за 2 гаража у гаражному кооперативі «Меркурій» позивачем [PERSON] надано копію розписку, з якої вбачається, що [PERSON] , отримав кошти у сумі 500 доларів США від [PERSON] за продаж гаражу № [NUMBER] у ГК «Меркурій» (т. 1 а.с. 15). Ч. 1 ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто, надана копія розписки позивачем [PERSON] на підтвердження права власності відповідача на гараж не може бути доказом того, що [PERSON] є власником гаражу, оскільки зазначена розписка не може вважатись договором купівлі продажу. Окрім того, позивачем заявлено вимоги щодо двох гаражів, проте щодо другого гаражу [PERSON] не надано взагалі будь-яких підтверджень. Будь-яких інших доказів на підтвердження права власності відповідача [PERSON] на спірні гаражі позивачем не надано, окрім того, позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів. Тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Отже, позовні вимоги в частині стягнення компенсації за частину майна, а саме гаражів не підлягають задоволенню. Що стосується зустрічного позову. На підтвердження зустрічного позову позивачем [PERSON] надано копіє розписки, з якої вбачається, що 01.12.2011 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 100\~000 доларів США для придбання квартири у м. Харкові. Зазначені кошти [PERSON] зобов`язалась повернути за вимогою [PERSON] окрім того зазначена розписка містить посилання на те, що грошові кошти передані у присутності [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 152). Посилаючись на те, що зазначена розписка, яка по суті є договором позики, укладений в інтересах сім`ї , під час перебування у шлюбі з [PERSON] , створює обов`язки для [PERSON] у вигляді 1\\2 частини від суми позики. Відповідно до положень\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержано за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям за договором позики, є спільною власністю чоловіка та дружини. Положення ч.1\~ст.1049 ЦК України\~передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором Разом з тим, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за\~законом\~мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини другої, шостої\~статті 95 ЦПК України\~письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] надано копію розписки та копію ухвали Сахновщанського районного суду Харківської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. З огляду на частину шосту\~статті 95 ЦПК України\~єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів зазначених документів. Належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають\~\~із\~\~встановлених\~\~обставин.\~\~Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч.1\~ст.264 ЦПК України). Позивачем не надано оригіналу розписки. Окрім того, як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень позивач [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, проте ухвалою Сахновщанського районного суду Харківської області провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою [PERSON] від позову. Більш того, позивачем за зустрічним позовом взагалі не надано доказів того, що кошти, зазначені у розписці були використані в інтересах сім`ї. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про відмову у задоволені зустрічного позову. Вирішуючи питання по стягнення судових витрат суд виходить з наступного. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пропорційно до задоволених вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5570,90 грн та 4034,10 грн (позовні вимоги майнового характеру), 768,40 грн (позовні вимоги немайнового характеру), 733 грн (за заяву про забезпечення позову). У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог. Так, позовні вимоги [PERSON] майнового характеру задоволені лише в частині, які стосувались TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. З висновку експертизи вбачається, що ринкова вартість автомобіля становить 326015,99 грн, тобто судовий збір становить 3260,16 грн за зазначену вимогу, який підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги немайнового характеру також задоволені частко, сплачений судовий у сумі 768,40, підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог, тобто у сумі 384,20 грн. Заяву про забезпечення позову, яка подана [PERSON] постановою ХАС задоволено частково, отже судовий збір сплачений у сумі 733 грн, підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, тобто у сумі 366,50 грн. За клопотанням позивача [PERSON] проведена експертиза, вартість якої сплачено позивачем у сумі 2669,90 грн, зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача. Що стосується витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Саєнко М.В. та сплатив останньому 17052 грн. З наданої відповідачем [PERSON] , угоди про надання правничої допомоги вбачається, що остання уклала договір з адвокатом Тамазликар Л.Й. 03.02.2020 та додаткову угоду 04.02.2020, угоду про надання правничої допомоги від 03.08.2020 та додаткову угоду від 04.08.2020, договір №02/12-2020цК від 02.12.2020. [PERSON] , сплатила адвокату 43068 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial