Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

22 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,9 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в с.Велика Русава Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0243112, виданий Томашпільською районною державною адміністрацією 10 квітня 1997 на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року № 209 на ім'я [PERSON]). Даний позов [PERSON] обґрунтувала наступним. [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,9 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району. Дану земельну ділянку [PERSON] прийняв як спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, однак земельну ділянку на своє ім'я [PERSON] не оформив. Позивачка [PERSON] зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли та на спадщину не претендують. Окрім того, позивачка вказує, що оформити спадщину через нотаріальну контору не змога у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно ім'я батька. В судове засіданні позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує. Представник Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог частини першої ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Судом встановлено, що [INFO] року у с. Велика Русава Томашпільського району померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,9 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0243112, виданого 10 квітня 1997 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Згідно довідки Великорусавської сільської ради № 612 від 30.10.2014 року, після смерті [PERSON] спадкоємцем залишився її син [PERSON], який спадщину прийняв, однак її не оформив на своє ім'я. спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON], складається із земельної ділянки, площею 2,9 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Великорусавської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0243122. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право [PERSON]. на земельну частку (пай) розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова, яке йому перейшло у спадок від матері. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON], який спадщину після смерті [PERSON] прийняв, але не переоформив її, помер [INFO] року. Закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Так, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296-1298 ЦК України). Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї матері [PERSON] Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008р. роз'яснив, що особа яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України підтвердженням факту прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, є подання до нотаріальної контори в установлений ч. 1 ст. 1270 вказаного Кодексу шестимісячний строк заяви про її прийняття. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Порядок оформлення права на спадщину встановлено гл. 89 цього Кодексу. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд звернув також увагу на те, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно довідки державного нотаріуса Томашпільської районної державної контори Іськової Н.М. № 666/0116 від 19.12.2014 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Отже, [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняла, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження спадкоємця та свідоцтвом про її одруження. Згідно довідки Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 469 від 24.07.2014 року позивачка у справі [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця [PERSON] за законом, інші спадкоємці-[PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]-спадщину не прийняли. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки спадкоємець за законом [PERSON] помер після відкриття спадщини своєї матері [PERSON] і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців по спадковій трансмісії, а саме до його доньки [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину, тому при звернені до державної нотаріальної контори їй було відмовлено у оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, а саме подала у встановлений строк за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Тобто позивачка набула права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті батька належить їй. Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. За наведених обставин вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку є передчасною, проте за нею може бути визнано в порядку спадкування майнове право на земельний пай покійної [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial