Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

17.04.2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.05.2011 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву /без номеру/ з позивачем. Далі, в позові зазначено, що станом на 22.03.2020 року в результаті не виконання зобов`язань за договором кредиту відповідач має загальну заборгованість у сумі 112919,95 грн, яка складається з наступного: - 47 728,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; -0,00 грн- заборгованість за поточним тілом кредиту; - 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; -0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; - 19 087,56 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; -40 250,96 грн- нарахована пеня; - 0,00 грн- нарахована комісія; - 500,00 грн - штраф (фіксована частина); - 5 353,33 грн - штраф (процентна складова). Згідно ухвали суду від 22 квітня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.05.2011 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] підписано заяву /без номеру/ згідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 22.03.2020 становить 112 919,95 грн, з яких : - 47 728,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; -0,00 грн- заборгованість за поточним тілом кредиту; - 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; -0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; - 19 087,56 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; -40 250,96 грн- нарахована пеня; - 0,00 грн- нараховано комісію; - 500,00 грн - штраф (фіксована частина); - 5353,33 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст.ст. 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ( ч. 1 ст. 638 ЦК України). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що вказані санкціє фактично є неустойкою, а тому приходить до висновку, що позивачем неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору. Вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із відповідача штрафів розміром 500,00 грн. та 5353,33 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з її безпідставністю. Така ж правова позиція, висвітлена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання) як зазначено в п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Слід зауважити, що умови споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013). Отже, суд вважає за доцільно зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором з 40 250,96 грн до 1 200,00 грн, оскільки суд приймає до уваги те, що пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що її сума майже відповідає сумі боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності та є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже вимоги про стягнення трьох процентів річних повинні бути підтверджені розрахунком вказаних відсотків, зазначена сума прострочених платежів з яких проведений розрахунок 3% річних, а також період часу прострочення за який вони нараховані. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок надати докази у підтвердження заявлених ним позовних вимог. Звертаючись до суду із вимогами про стягнення з відповідача 19 087,56 грн нарахованих відсотків за прострочений кредит згідно ч. 2ст. 625 ЦК України, позивач на а.с. 21 нарахував вказані відсотки за листопад 2019 року - 3 405,04 грн, за грудень 2019 року - 3 295,20 грн, за січень 2020 року - 3 405,04 грн, за лютий 2020 року - 3 395,74 грн, за березень 2020 року - 3 176,66 грн. Із наданої довідки убачається, що 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувались щомісяця, починаючи з листопада 2019 року по березень 2020 року,, однак у розрахунку не зазначено з якого розміру прострочення платежу нараховані 3% річних, за який період прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач в позовній заяві тільки зазначив розмір нарахованих 3-х відсотків річних, однак не надав розрахунок, який би відповідав загально встановленому калькулятору розрахунку 3% річних, а саме не зазначив час з якого починається прострочення грошових зобов`язань, загальну кількість днів прострочення платежу, розмір простроченого грошового зобов`язння. Більш того надані позивачем докази по справі взагалі не містять інформації про порядок розрахунку по вказаному кредитному договору ( сплата частинами чи інші умови, не зазначена кінцева дата розрахунку) Позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження правильності нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, не заявляв клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи з метою визначення розміру відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України, а наданих до матеріалів справи доказів недостатньо для того, щоб суд мав можливість вирахувати розмір вказаних відсотків. Враховуючи викладене слід дійти до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином відповідно до умов договору не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з відповідача потрібно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47 728,10 грн, за пенею у розмірі 1 200,00 грн, а всього у розмірі 48 928,10 грн. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 909,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial