Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник Мірошниченко А.В. , звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні, окрім неї, зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2009 року шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що фактично після розірвання шлюбу відповідач почав проживати окремо, проте залишився зареєстрованим за вказаною адресою. На даний час місце мешкання відповідача їй невідоме, всі свої особисті речі він забрав після розірвання шлюбу. Посилаючись на обставини того, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2009 року, і, при цьому, ніяких перешкод в його проживанні нею не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 серпня 2021 року. 12 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 23 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 листопада 2021 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мірошниченко А.В. позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі з 02 липня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2009 року розірвано (а.с. 5). У період шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1991 року набуто у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 101-103). На підставі рішення Зарічної районної в м. Суми ради взамін договору купівлі продажу, посвідченого 16 листопада 1991 року Першою Сумською державною нотаріальною конторою, 04 травня 2001 року позивачці було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 106). В подальшому, 03 серпня 2012 року [PERSON] було видано дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з втратою оригіналу (а.с. 107). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 40-44). Як вбачається з довідки МЄІРЦ № 348/16032021-30121899 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до акта від 05 жовтня 2021 року, складеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підпис яких посвідчений головою квартального комітету № 7 Стонченко Л.І., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з серпня 2015 року і по теперішній час (а.с. 99). Як вбачається з актів обслуговуючих організацій, у вказаному житловому будинку з 27 серпня 2015 року припинено газопостачання, а з 05 червня 2018 року припинено водопостачання (а.с. 8, 9). Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття будинку [ADDRESS] у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає постійно в будинку [ADDRESS] з серпня 2015 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Під час розгляду справи встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розподіл спільного майна подружжя не було проведено. Відтак, будинок [ADDRESS] є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником квартири. За таких обставин, коли спірний житловий будинок є спільним майном, набутим подружжям у шлюбі, тому відсутні правові підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, оскільки відповідач не втратив право власності на вказаний будинок, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в будинку за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову [PERSON] від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. Сам факт незвернення [PERSON] до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність. На підставі вищевикладеного, суд не знайшов підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed