Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з первісним позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON] боргу по кредитному договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11.08.2008 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ПАТ «Комерційний банк «Надра» продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та приведення його статуту до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та тимчасового наказу адміністратора № 52 від 26 січня 2011 року. ПАТ «Комерційний банк «Надра» є правонаступником всіх прав та обов»язків акціонерного комерційного банку «Надра» створеного відповідно до рішення засновників згідно установчого договору від 23 грудня 1993 року, який був реорганізований шляхом перетворення Комерційного банку «Надра» з товариства з обмеженою відповідальністю у відкрите акціонерне товариство зареєстрованого Національним банком України 26 жовтня 1993 року, реєстраційний № 205. ПАТ «Комерційний банк «Надра» є банком з іноземним капіталом. 11 серпня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та позичальником [PERSON] Ованесывною та поручителем [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 406п/99/2008-840, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 38 447,18 доларів США на придбання автомобіля з відсотковою ставкою у розмірі 16 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту - 11.08.2015 року. Факт отримання коштів [PERSON] підтверджений заявою про видачу готівки № 844 від 11.08.2008 року. Згідно умов вищезазначеного договору зобов»язання [PERSON] забезпечені наступним чином: 1) Застава: за даним договором заставою є - автомобіль «Nіssаn Тrаіl» 2008 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], який належить [PERSON] 2) Порука: поручителем за договором є [PERSON], який безвідривно та безпірно зобов»язується відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] зобов»язань, що витікають з договору та відповідає перед банком у тому ж об»ємі, що і позичальник. Відповідно до п.2.2.1 договору [PERSON] повертає кредит та сплачує банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 771,84 доларів США. Згідно п.2.2.3 договору [PERSON] зобов»язана вносити чергові мінімальні платежі щомісячно до 18 числа. [PERSON] систематично порушує виконання зобов»язань взятих на себе договором, а саме щодо строків та розміру оплати, тому 27.07.2012 року банком була надіслана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором на адресу відповідачів рекомендованими листами з повідомленнями. Позивач зазначає, що враховуючи неналежне виконання [PERSON] та [PERSON] своїх обов»язків перед банком з них необхідно солідарно стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках та пеню. Також, оскільки [PERSON] порушено умови договору передбачені, щодо обов»язкового оформлення договору страхування транспортного засобу за пакетом «КАСКО» передбачені п. 4.3.17 - в день укладення договору застрахувати предмет застави в страховій компанії, що входить до переліку акредитованих банком; предмет застави обов»язково страхується по програмі повне «КАСКО» на весь термін кредитування; у договорі страхування вигодонабувачем страхового відшкодування повинен бути банк; позичальник має надати в банк копію договору страхування (страхового полісу) та копію документу, що засвідчує оплату страхового внеску та п. 4.3.2 - суворо дотримуватися положень договору, тому у відповідності до п.5.2 кредитного договору - у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок з відповідачів необхідно солідарно стягнути штраф в розмірі 3 844,72 долларів США. Невиконання відповідачами умов кредитного договору на наявність заборгованості по кредиту змусило позивача звернутися до суду з позовом для захисту свого порушеного права. [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» та [PERSON] про визнання договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11.08.2008 року недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувує тим, що лише у 2012 році йому стало відомо про існування кредитного договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], за яким він виступає стороною - поручителем. Позивач у зустрічному позові заперечує проти факту підписання ним договору і вважає, що його було фальсифіковано та вказує на те, що у договірних стосунках з ПАТ «КБ «Надра» не перебуває і ніколи жодних договорів із зазначеним банком не підписував. Вважає, що даний договір укладений між сторонами без додержання, в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Також зазначає, що предметом застави згідно даного договору є автомобіль марки «Nіssаn Тrаіl», проте як вбачається із договору «Автопакет» застава укладена в письмовій формі, але нотаріально не посвідчена, що суперечить Закону України «Про заставу». Тому, [PERSON] просив суд визнати недійсним договір «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11.08.2008 року укладений між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в судовому засіданні збільшені позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг за кредитним договором в сумі 55 903,80 доларів США та судовий збір в сумі 3 654 гривень та заперечив проти зустрічного позову і просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку представника банку, суд не повинен приймати в якості доказів висновок судової почеркознавчої експертизи, оскільки експерт отримав невірні вихідні дані. Додаткову експертизу представник вважає проводити немає необхідності, оскільки підпис [PERSON] є простим, тому експерту не представилося можливим ідентифікувати підпис останнього через малий обсяг наданого на експертизу графічного матеріалу, висновок додаткової експертизи не дасть відповіді на поставлені запитання. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, мотивуючи тим, що його довіритель не підписував кредитний договір, дізнався про його існування лише в 2012 році, а тому не може бути солідарним відповідачем. Зустрічні позовні вимоги представник підтримав частково, просив задоволити позов лише в частині визнання недійсним кредитного договору щодо поруки. Відповідач [PERSON] в судове засідання черговий раз не з»явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч вона належним чином повідомлялася про місце, день та час розгляду справи судом, про що в матеріалах справи є поштові докази. Відповідач [PERSON] суду повідомив, що йому достовірно відомо, що відповідачка [PERSON] знає про судовий розгляд, отримує судові повістки, але не має наміру з»влятися в судові засідання. Тому, суд рахує за можливе проводити судовий розгляд у відсутності відповідачки [PERSON] та ухвалити рішення за наявними у справі доказами, враховуючи пояснення представника банку та представника [PERSON] Вирішуючи спір за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором суд приходить до висновку, що він підлягає до часткового задоволення, при цьому виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийяти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає з суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з кредитного договору "Автопакет" № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року [PERSON] отримала 38 447,18 долларів США на придбання автомобіля з відсотковою ставкою у розмірі 16 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту - 11.08.2015 року та зобов`язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно п 2.2.1 кредитного договору позичальник повертає кошти, отримані в рамках Кредитної лінії та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п. 2.2.3 цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 771,84 дол. США. Згідно п.2.2.3 договору [PERSON] зобов»язана вносити чергові мінімальні платежі щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції передбачені цим договором. Відповідно п.4.3.2 кредитного договору позичальник повинен суворо дотримуватися положень цього договору. Згідно п. 4.3.17 договору в день укладення договору позичальник зобов»язаний застрахувати предмет застави в страховій компанії, що входить до переліку акредитованих банком. Предмет застави обов»язково страхується по програмі повне «КАСКО» на весь термін кредитування. У договорі страхування вигодо набувачем страхового відшкодування повинен бути зазначений банк. Позичальник має надати в банк копію договору страхування (страхового полісу) та копію документу, що засвідчує оплату страхового внеску. Відповідно п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок. Однак, відповідач [PERSON] систематично порушувала виконання зобов»язань взятих на себе договором"Автопакет" № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року про що свідчить претензія банка від 27.07.2012 року за № 1569. Станом на 25.04.2014 року заборгованість за кредитним договором "Автопакет" № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року складає 55 903,80 дол. США з яких: - заборгованість по тілу кредиту 33 254,40 доларів США; - заборгованість по відсотках 14 505,07 долларів США; - пеня за несвоєчасну сплату 4 299,61 долларів США; - штраф за не зарахування 3 844,72 долларів США. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка [PERSON] була повідомлена про заборгованість по кредиту та необхідність повернення суми, проте ніяких дій по усуненню заборгованості не застосувала. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. В якості виконання зобов»язань, що випливають з кредитного договору Автопакет" № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено договір поруки від 11 серпня 2008 року. Згідно п. 3.2.1 кредитного договору поручитель безвідривно та безспірно зобов»язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з цього договору. Згідно п. 3.2.2 кредитного договору поручитель відповідає перед банком у тому ж об»ємі, що і позичальник. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов»язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно п. 3.2.5 кредитного договору банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов»язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов»язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов»язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою викоання зобов»язання позичальника в цілому. Суд дійшов до висновку, що у добровільному порядку відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором дійсно не виконує, суму кредиту та відсотки відповідно до умов договору не сплачує, тобто фактично відмовився від виконання своїх зобов'язань, що суперечить чинному цивільному законодавству. Відповідно до ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України ). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] відповідно до договору поруки взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що випливають із кредитного договору Автопакет" № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року, суму заборгованості за кредитним договором та суму заборгованості за нарахованими відсотками і пенею належить стягнути у солідарному порядку з обох відповідачів у справі, так як відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку часткового або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо. Крім того, як встановлено судом, ПАТ КБ «Надра» звертався до відповідача з пропозиціями реструктуризації заборгованості та укладення додаткового договору, проте відповідач жодних договорів з позивачем не укладав. Також, норми чинного законодавства на момент укладення кредитного договору не містили заборони на надання та погашення кредиту в іноземній валюті, зокрема в долларах США. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п. «г»ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам. Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на момент укладення спірного договору кредиту «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була в наявності у ПАТ «Комерційний банк «Надра», а саме банківська ліцензія № 21, яка зареєстрована Національним Банком України 26.10.1993 року за № 205, генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій та додаток до неї (а.с. 17-19). Згідно з п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами», затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) та нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний ) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані в доларах США, що підтверджується умовами договору та заявою [PERSON] на видачу готівки за № 844 (а.с. 8-11). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року: по тілу кредиту 33 254 (тридцять три тисячі двісті п»ятдесят чотири, 40 ) долларів США та відсотки 14 505 (чотирнадцять тисяч п»ятсот п»ять, 07) долларів США. Також, суд бере до уваги, що згідно п. 4.3.4 кредитного договору позичальник зобов»язаний у випадку порушення виконання зобов»язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені в цьому договорі. Згідно п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок. Згідно п.5.4 кредитного договору сторони встановлюють, що поручитель, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов»язань по цьому договору, виплачує банку пеню від загальної суми заборгованості позичальника по договору у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення з дня виникнення зобов»язання поручителя погасити заборгованість позичальника. Також ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд належним чином з'ясував правову природу правовідносин, які виникли між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON] тому приходить до висновку, що необхідно стягнути відсотки на рівні облікової ставки НБУ. Курс долара США по НБУ станом на 24.04.2014 рік становить 11.384637 гривень. Тому, суд рахує за необхідне за договором «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року з відповідачів на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» слід стягнути пеню за порушення сплати кредиту 48 949 (сорок вісім тисяч дев»ятсот сорок дев»ять) гривень, 50 копійок; штраф за порушення вимог кредитного договору 43 770 (сорок три тисячі сімсот сімдесят) гривень 74 копійки та 3 219 (три тисячі двісті дев»ятнадцять) гривень судового збору. Щодо солідарного стягнення заборгованості за договором «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року з відповідачів на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» , то приймаючи рішення з даного питання суд виходить також з правових норм Сімейного кодексу України , а саме з ч.4 ст. 65, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї , створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором , використане в інтересах сім»ї. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.08.2008 року право керування автомобілем , нарівні із власником [PERSON], має і [PERSON] та його батько [PERSON] , що , на думку суду, свідчить про використання кредитного автомобіля в інтересах сім»ї та недостовірність того факту, що [PERSON] не знав про існування кредитного договору та ніколи не виступав по ньому поручителем. Такі твердження та дії [PERSON] суд розцінює, як спробу уникнути відповідальності за невиконання зобов»язання перед банком. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Як передбачено ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом в судовому засіданні було досліджено висновок експерта від 21.03.2014 року № 2161/13-23, за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи документів, на вирішення якої було поставлено питання: « 1. Чи відповідає підпис [PERSON] в договорі «Автопакет» № 406п/99/208-840 від 11.08.2008 року, укладеному між ПАТ КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] в графі « Поручитель» зразкам підпису, відібраних у [PERSON]? 2.Підпис в договорі «Автопакет» №406п/99/208-840 від 11.08.2008 року, укладеному між ПАТ КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] в графі «Поручитель» виконано [PERSON] чи іншою особою?», відповідно до ухвали суду від 07.10.2013 року про призначення судово - почеркознавчої експертизи. Відповідно до даного висновку підпис від імені [PERSON] в графі «Поручитель» на першій сторінці в оригіналі договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року виконані рукописним способом ручкою без застосування способів відтворення підписів не [PERSON], а іншою особою (а.с. 151). Встановити, ким [PERSON] чи іншою особою виконані підписи на 2-6 сторінках в оригіналі договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11 серпня 2008 року в графі «Поручитель» не виявилося можливим через малий обсяг графічного матеріалу в досліджуваних підписах , відносною простотою їх будови, варіаційцністю однорідних ознак в них в розміщенні рухів, відсутністю одноіменних елементів, а також можливо умисною зміною виконавцем цих підписів ознак свого почерку. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Висновок експерта є доказом, який оцінюється судом наряду з іншими доказами, немає ніякої переваги перед іншими доказами. Таким чином, суд ухвалюючи рішення не бере до уваги висновок ЧВ КНДІСЕ № 1777-13 від 21.03.2014 року № 2161/13-23 та оцінює його критично, оскільки вважає, що [PERSON] навмисно надає суду зразки свого підпису, що різняться між собою в різних документах, що є в матеріалах справи, з метою унеможливлення ідентифікації його підпису. Так, підписи [PERSON] в договорі «Автопакет» № 406п/99/2008-840 (а.с. 8), в паспорті (а.с. 21), в апеляційній скарзі (а.с. 37-38), в заявах (а.с. 49,69,84,90-91, 115), в зустрічній позовній заяві ( а.с. 91-93), в поясненнях (а.с.119-120), в анкеті поручителя та в довідці про доходи - різняться. Пред'явлення вимог [PERSON] щодо визнання недійсними договору «Автопакет» № 406п/99/2008-840 від 11.08.2008 року суд розцінює як намагання затягнути розгляд справи судом та уникнути відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. В силу вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, представник позивача за зустрічним позовом не надав обґрунтованих доказів щодо необхідності визнання договору кредиту недійсним в частині поруки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не знайшов підтвердження той факт, що підпис в оспорюваному договорі в графі «Поручитель» виконаний не позивачем, тому суд вважає, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити Суд також вважає, що з [PERSON] та [PERSON] необхідно солідарно стягнути на користь позивача судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що стверджуються квитанціями, доданими до матеріалів справи.

Outcome: dismissed