Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

20 липня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява позивачів, в якій вони просять суд скасувати повністю арешт та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи про обтяження, накладені постановою начальника СВ Золочівського РВ УМВС України в Харківській області підполковником поліції Книженком О.Б. про накладення арешту від 26.02.1996, на виконання окремого доручення за кримінальною справою №6195624, відкритого відносно президента Акціонерного страхового товариства «Довіра» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 148-2 КК України (1960 р.), відповідно до якого накладений арешт з метою забезпечення можливого цивільного позову або виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, на вклади цінності та інше майно, де б воно не знаходилося, що належатиме колишньому головному бухгалтеру АСО «Довіра» [PERSON] та колишньому директору Золочівської філії АСО «Довіра» Тютюнник О.В. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у вересні 2020 року під час звернення до Золочівської державної нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] дізналася, що на належне їй майно накладений арешт на підставі постанови б/н від 27.02.1996, винесеною СО Золочівського РВ УМВС в Харківській області. Крім того, постановою ВДВС Золочівського району Харківської області від 03.04.1996 було також накладено арешт на майно [PERSON] .. Коли позивачі звернулися до відділення поліції № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області з питання зняття обтяжень на своє майно, їм було відмовлено, оскільки, кримінальна справа № 6195624 від 1995 року не була знайдена. При повторному зверненні до нотаріальної конторипозивачі дізналися, що постановою начальника СВ Золочівського РВ УМВС України в Харківській області підполковником поліції Книженком О.Б. про накладення арешту від 26.02.1996, на виконання окремого доручення за кримінальною справою №6195624, відкритого відносно президента Акціонерного страхового товариства «Довіра» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 148-2 КК України (1960 р.), накладено арешт з метою забезпечення можливого цивільного позову або виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, на вклади цінності та інше майно, де б воно не знаходилося, що належатиме колишньому головному бухгалтеру АСО «Довіра» [PERSON] та колишньому директору Золочівської філії АСО «Довіра» [PERSON] .. Позивачі зазначають, що їм не було відомо про існування вказаної кримінальної справи та накладений відносно їхнього майна арешт. Водночас Київський районний суд м. Харкова повідомив представнику позивачів, що відкритого відносно президента Акціонерного страхового товариства «Довіра» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 148-2 КК України (1960 р.) станом на 01.01.2021 знищена. Так , у зв`язку з чим позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді від 22.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.08.2021 замінено неналежного відповідача та залучено як належного відповідача Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. Виключено Головне управління Національної поліції України в Харківській області з учасників справи. Витребувано із Золочівської державної нотаріальної контори Харківської належним чином посвідчену копію постанови від 26 лютого 1996 року начальника СВ Золочівського РВ УМВС України в Харківській області підполковника поліції Книженко О.Б. «про накладання арешту на вклади, цінності та інше майно, де б воно не находилося, що належатиме колишньому головному бухгалтеру Золочівської філії АСО «Довіра» [PERSON] , 1962р.н., пр. [ADDRESS], і колишньому директору Золочівської філії АСО «Довіра» [PERSON] , 1949 р.н., [ADDRESS] ; виписки з відповідних журналів реєстрації. Із Київського районного суду м. Харкова копію постанови про закриття кримінальної справи № 349/8 1998 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 148 КК України. Ухвалою суду від 29.09.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 18.10.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи Богодухівський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та витребувано у Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) інформацію про те, чи дійсно існує вказана постанова ВДВС Золочівського району Харківської області від 03.04.1996, на підставі чого вона була винесена. У відзиві на позовну заяву, маючи на час подання відзиву процесуальний статус відповідача, представник ГУНП в Харківській області зазначила, що заперечувала проти задоволення позову, оскільки такий відділ не є належним відповідачем по справі, та не може бути стороною у виконавчому провадженні. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися в матеріалах справи знаходиться заява про слухання справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, член ліквідаційнрої комісії ГУ МВС України в Харківській області Маслош С. надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі їх представника та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Садиков О. в судове засідання також не з`явився, засобами електронного зв`язку направив до суду інформацію, відповідно до якої у відділі відсутня постанова ВДВС Золочівського району Харківської області від 03.04.1996, а сама державна виконавча служба була створена лише у 1999 році. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності та в межах заявлених позовних вимог, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно зі ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У інформаційній довідці № 226576947 від 02.10.2020 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на майно щодо суб`єкта [PERSON] . Згідно із відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за інформаційною довідкою № 233567489 від 21.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на майно щодо суб`єкта [PERSON] .. З копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 15.11.1994 прийнята на посаду директора Золочівської філії АСТ «Довіра», звільнена за власним бажанням 11.04.1995. 03.08.1994 [PERSON] прийнята на посаду головного бухгалтера АСТ «Довіра», 29.03.1997 звільнена за власним бажанням, згідно із записів у трудовій книжці серії [NUMBER] . 26 лютого 1996 року постановою начальника СВ Золочівського РВ УМВД України в Харківській області підполковником міліції Книженком А.В. накладено арешт на вклади, цінності та інше майно, де б воно не знаходилось у відношенні колишнього головного бухгалтера Золочівської філії АСТ «Довіра» [PERSON] , колишнього директора Золочівської філії АСТ «Довіра» [PERSON] в рамках кримінальної справи № 6195624.. З виписки Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області, справа № 2-13 реєстрів для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир, іншого нерухомого майна та рештів, накладених судовими та слідчими органами, вбачається, що на майно [PERSON] та [PERSON] накладено арешт на майно згідно із постановою від 26.02.1996. У відповіді члена ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області Сергія Маслоша зазначено, що згідно із інформації, яка міститься у відповіді на запит з СУ ГУНП в Харківській області від 23.04.2021 № 108аз/119-24/01-2021 встановлено, що кримінальна справа № 6195624 відносно [PERSON] .. 01.10.2007 СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області направлена до суду для вирішення питання про закриття на підставі ст. 11-1 КК України. (в ред. 1960). З відповіді архіваріуса Київського районного суду м. Харкова вбачається, що кримінальна справа № 1-349/8 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст. 148 КК України перебувала у провадженні суду в 1998 році. Станом на 01.01.2021 у зв`язку зі спливом строку зберігання справу знищено, тому суд позбавлений можливості надати постанову про закриття провадження по вищевказаній справі. Богодухівський ВДВС у Богодухівському районі Харківської області СМУМЮ (м. Харків) повідомляє, що у відділі відсутня постанова ВДВС Золочівського району Харківської області від 03.04.1996. Згідно із відповіді завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області К.Борисенко за даними Державного реєстру речових прав на все майно Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області 20.10.2004, о 15:37:36, за №1395876 був зареєстрованим: арешт за реєстровим номером 14 архівна дата: 03.04.1996 на підставі постанови б/н від 03.04.1996 ВДВС Золочівського р-ну Харківської обл., суб`єкт: [PERSON] . За даними Наряду №2-16 «Розпорядження по накладанню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 1996 рік, знайдено: - Постанову про накладення арешту на майно, що була видана Начальником СВ Золочівського РВ УМВС України у Харківській області підполковником міліції Книженко А. Б. від 26.02.1996, вих. №526 від 27.02.1996, у якій він постановив: «Накласти арешт на вклади, цінності та інше майно, де б таке не знаходилось по відношенню до колишнього головного бухгалтера Золочівського філіалу АСО «Довіра» [PERSON] , 1962 р.н, проживає: [ADDRESS] . Колишнього директора Золочівського філіалу АСО «Довіра» [PERSON] , 1949 р.н., проживає: [ADDRESS] .» За даними Наряду №2-13 «Реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир, іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами» за 1996 рік за реєстровим номером 14 03.04.1996 нотаріусом на підставі вказаної Постанови накладено арешт на все майно, суб`єкт обтяження: [PERSON] . Надалі, 20.10.2004 при перенесенні цих даних до електронного реєстру помилково підставу обтяження було вказано як: «постанова, -, 03.04.1996, ВДВС Золочівського р-ну Харківської обл. Наразі, внести виправлення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна немає технічної можливості. За даними Державного реєстру речових прав на житловий будинок з надвірними будівлями номер [ADDRESS] Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області 20.10.2004, о 15:55:43, за №1396039 була зареєстрована: - заборона відчуження за реєстровим номером 15 архівна дата: 03.04.1996 на підставі договору застави б/н [INFO] Ощадбанк , суб`єкт: [PERSON] . За даними Наряду №2-16 «Розпорядження по накладанню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 1996 рік, знайдено: - Постанову про накладення арешту на майно, що була видана Начальником СВ Золочівського РВ УМВС України у Харківській області підполковником міліції Книженко А. Б. від 26.02.1996, вих. №526 від 27.02.1996, у якій він постановив: «Накласти арешт на вклади, цінності та інше майно, де б таке не знаходилось по відношенню до колишнього головного бухгалтера Золочівського філіалу АСО «Довіра» [PERSON] , 1962 р.н, проживає: [ADDRESS] . Колишнього директора Золочівського філіалу АСО «Довіра» [PERSON] , 1949 р.н., проживає: [ADDRESS] .» За даними Наряду №2-13 «Реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир, іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами» за 1996 рік за реєстровим номером 15 03.04.1996 нотаріусом на підставі вказаної Постанови накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями номер [ADDRESS] суб`єкт обтяження: [PERSON] . Надалі, 20.10.2004 при перенесенні цих даних до електронного реєстру помилково тип обтяження було вказано як: «заборона», підстава: «договір застави, -, 03.04.1996, Ощадбанк». Наразі, внести виправлення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна немає технічної можливості. Арешт, який просить зняти позивач, було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленого законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Отже, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17 та від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц. Кримінальну справу, в межах якої на майно особи накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючої підстави. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх прав шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Проте, немає підстав для задоволення позову в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту майна, оскільки звільнення майна з-під арешту передбачає виключення нерухомого майна з цього реєстру, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial