Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

22 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (далі - Відповідач, ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні і моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача у період з 15 листопада 1985 року по 28 липня 2011 року. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року було стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за час відпусток в розмірі 3065,40 грн. Вважає, що оскільки при звільненні позивачу не були виплачені всі суми, які повинні були виплачені в день звільнення, просить стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 194322,00 грн. та спричинену порушенням прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати за час відпусток моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Безверха І.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у письмовому запереченні проти позову. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 15.11.1985 по 28.07.2011, працюючи в цей період у ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-5). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за час відпусток в розмірі 3065,40 грн. (а.с. 6-8). Як вбачається з платіжного доручення № 18152, наданого ПАТ «ЄВРАЗ Суха балка», 16.04.2015 відповідачем було перераховано [PERSON] суму в розмірі 2559,61 грн. із перерахуванням податку в розмірі 459,81 грн. Вказані обставини сторонами не оспорюють та визнаються. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-159-цс-13 від 22 січня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 28 липня 2011 року відповідач ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплаченою сума заробітної плати за період відпусток в сумі 3065,40 грн., яка була виплачена відповідачем позивачу 16.04.2015. Факт виплати відповідачем недоплаченої заробітної плати свідчать, що між сторонами виник спір щодо розміру сум належних до виплати при звільненні. Судом встановлено, що час затримки розрахунку при звільненні складає 932 робочих дня за період з 28.07.2011 по 16.04.2015, а відтак середній заробіток становить 194322 грн. із розрахунку 932 робочих дня х 208,50 грн. середньоденний заробіток на час звільнення, який підтверджено довідкою відповідача від 20.07.2015 (а.с. 43). В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, враховуючи, що позов [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати задоволено, сума недоплаченої заробітної плати встановлена судом у розмірі 3065,40 грн., а розмір середнього заробітку по момент фактичного розрахунку складає 194322 грн., тому вважає за необхідне стягнути на користь позивача 4000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 5000 грн. суд виходить з наступного. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, оскільки порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати і беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. Відповідно до положень ст. ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП, ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial