Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 24 березня 2021 року № 3969 щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2019 року № 16753 у розмірі 22 028,28 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору № 16753 від 07.03.2019, укладеного між позивачем і ТОВ «ФК Кредіплюс», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Артеміда- Ф». Однак позивач не укладав жодного договору з ТОВ «ФК Кредіплюс» та не отримував від цього товариства жодних коштів. Про існування зазначеного кредитного договору та відповідної заборгованості за ним позивач дізнався, отримавши від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2021 № 65565427. За твердженням позивача, відсутні докази того, що кредитний договір, який надавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відзиві на позов відповідач заперечив проти позову в повному обсязі, вважаючи вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідач указав, що 07.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 16753, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти в сумі 10 000 грн (одноразово в безготівковій формі шляхом перерахунку на рахунок/картку позичальника). ТОВ «Кредіплюс» свої зобов`язання перед позивачем виконало в повному обсязі, надавши йому кредитні кошти, у свою чергу споживач свої зобов`язання перед товариством не виконав. Відповідно до умов договору позичальник мав повернути кредитні кошти згідно із графіком платежів, передбаченого у додатку № 2 до договору. 20.03.2020 року між ТОВ «Кредіплюс» та відповідачем укладено договір відступлення права вимоги № 20200320/1, відповідно до якого відповідач набув статусу нового кредитору та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Кредіплюс», в тому числі і до позивача за договором про споживчий кредит № 16753 від 07.03.2019 року. Відповідачем були проведені заходи щодо добровільного погашення наявної заборгованості позивача та виконання кредитних зобов`язань, а саме позивачу було надіслано письмову претензію/повідомлення/вимогу про погашення кредитної заборгованості за договором про споживчий кредит № 16753 від 07.03.2019. Відповідачем при подачі заяви на вчинення виконавчого напису було надано розрахунок заборгованості/виписку з особового рахунку за договором про споживчий кредит № 16753 від 07.03.2019. На думку відповідача, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, що свідчить про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису. Треті особи не подали до суду пояснень на позов. Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази кожного окремо та в сукупності,

Outcome: approved