Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

що позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свою позицію мотивує тим, що він являється власником домоволодіння, що знаходиться по вул.Ватутіна, 13 в с.Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області. Дане домоволодіння він успадкував після смерті матері [PERSON] Оскільки відповідачі проживають в належному йому домоволодінні та не впускають позивача в будинок, він звернувся до них із вимогою про звільнення будинку, однак жодних змін у наявній ситуації не відбулося. Тому [PERSON] просить суд зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні житлом та виселити їх із належного йому на праві власності домоволодіння без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та пояснили, що в даному домоволодінні вони проживають з 1992 року з дозволу матері позивача [PERSON], яка виїхала на постійне місце проживання в кінці 80-х років, та з дозволу виконкому Підмихайлівської сільської ради були зареєстровані за вказаною адресою. Протягом тривалого часу вони витратили значні кошти для утримання даного домоволодіння, здійснили ремонт. Також вказали, що іншого житла в них немає, тому просять в задоволенні позову відмовити. Представник служби в справах дітей Калуської РДА [PERSON] зазначив, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, а саме [PERSON], 26.01.2014 року, який зареєстрований та проживає в даному будинку разом з матір'ю, а також те, що іншого місця проживання, куди б могли бути виселена сім'я немає, просив суд відмовити в задоволенні позову виселення із займаного житла. Свідок [PERSON], колишній сільський голова, пояснив, що прописав відповідачів в даному будинку із згоди матері позивача [PERSON], яка виїхала на постійне місце проживання до Полтавської області. Даний будинок пустував та приходив в негідність. Також зазначив, що відповідачами затрачено багато коштів на ремонт даного будинку. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за позивачем [PERSON] рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.10.2014 року по справі №345/3735/14-ц визнано право власності на будинковолодіння в цілому по вул. Ватутіна, 13 в с.Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області після смерті матері [PERSON] (а.с.10). 11.11.2014 року позивач зареєстрував право власності на дане будинковолодіння на підставі даного рішення в Реєстраційній службі Калуського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). З довідки Підмихайлівської сільської ради, виданої на адвокатський запит від 15.08.2014 року, вбачається, що в 1999 році в домоволодіння по вул. Ватутіна, 13 в с.Підмихайля прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є відповідачами по справі (а.с.11). 25.12.2014 року [PERSON] направив відповідачам письмову вимогу про звільнення житлового будинку та господарських будівель, в якому просив їх до 15-січня 2015 року звільнити належне йому домоволодіння та не чинити перешкод у здійсненні права власності (а.с.12-18). Однак відповідачі не виконали його вимогу та продовжували чинити позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням та продовжують там проживати. Крім того, 26.01.2014 року також був прописаний [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Підмихайлівської сільської ради №1065 від 27.04.2015 року (а.с.27, 28). Відповідач [PERSON] являється матір'ю-одиночкою та отримує відповідну допомоги як одинока матір, а також як малозабезпечена сім'я, про що свідчить довідка про отримання (неотримання) допомоги №2152 від 28.04.2015 року (а.с.26). Відповідачі протягом всього періоду проживання в даному домоволодінні несли витрати по його утриманню та сплачували відповідні податкові платежі (а.с.29-31), а також укладали договори страхування вказаного майна (а.с.32-36). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.\~ Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~ Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~ Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При таких обставинах суд приходить до висновку, що оскільки встановлено, що будинковолодіння по вул. Ватутіна, 13 в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області являється власністю [PERSON], а відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні його власністю, то їх слід зобовязати не чинити [PERSON] перешкод в користуванні вказаним домоволодінням. Разом з тим судом встановлено, що у відповідачів відсутнє інше житло, куди їх можна було б виселити. Тому, враховуючи дану обставину, суд вважає що в решті позову слід відмовити. \~ На підставі наведеного, ст.ст. 319, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.9 Житлового кодексу України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed