Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 09.09.2015 р., близько 21-ї год., на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів, на 103 км. +305 м. дороги, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 164 ML 320 CDI», н/з [NUMBER], рухаючись у нічний час, у населеному пункті с. Бедевля, у напрямку смт. Тересва, грубо порушив вимоги п.п 1.2., 1.5., 11.2., 11.3. та 2.3. Правил дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з їдучим йому назустріч транспортним засобом «Mercedes-Benz 108 CDI», під керуванням [PERSON], в результаті чого пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою її смерть. Вироком Тячівського районного суду [PERSON] було визнано винуватим у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки, та звільнено його від основного та додаткового покарань на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Матеріальні витрати пов'язані з похоронами [PERSON], пошкодженням автомобіля, встановленням пам'ятника, моральної шкоди, окремо спричиненої законному представнику неповнолітнього [PERSON], відшкодовані йому особисто у ході розгляду кримінального провадження. На день смерті [PERSON] їхня сім'я складалася з чотирьох осіб. Покійна не була працевлаштована, перебувала вдома і була зайнята доглядом та вихованням двох неповнолітніх дітей. Він забезпечував сім'ю матеріально. Так як, померла протягом останнього року до загибелі не працювала, тому відомості про її доходи отримати неможливо. У такому випадку розрахунок належної до виплати суми здійснюється виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої законом на день настання смерті, тобто станом на 09.09.2015 р., що складало 1378 грв. Загальний розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню розраховано наступним чином: 1378 (розмір середнього заробітку (доходу) потерпілого) : 3 (покійна та 2 утриманців) =456.66 грв. (частка доходу, що припала на кожного утриманця). Просить стягнути на користь дітей кошти по втраті годувальника, доньки [PERSON] 28765.8 грв., та сина [PERSON] - 56625.84 грв. Разом з тим, діти зазнали душевних та психологічних страждань через втрату матері, що призвело до тяжких вимушених змін у їхньому житті, тому вважає, що розмір моральної шкоди складає 150 тис. гривень на кожну дитину. Просить позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 05.11.2015 р., [PERSON], чоловік потерпілої надав відповідачу розписку про повне відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в якій вказав, що в нього немає претензій до відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в результаті вчиненого, [INFO] [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, померла [PERSON], мати позивачів [PERSON] та [PERSON] 27.10.2017 р. Тячівським районним судом було ухвалено вирок про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» його було звільнено від основного та додаткового покарань. Вирок набрав законної сили 27.11.2017 р. Згідно ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачам моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Статтею 1200 ч.ч. 1 та 2 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) . Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідного ст. 1202 ч. 1 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Судом не встановлено, а представником позивачів не зазначено обставин, які мають істотне значення, на підставі яких сума відшкодування повинна бути виплачена одноразово, тому відшкодуванню підлягає сума по втраті годувальника з часу смерті матері до дня ухвалення рішення, а іншу частину слід стягнути щомісячними платежами. Враховуючи, що на день смерті мати позивачів не працювала суд вираховує суму по втраті годувальника виходячи з мінімальної заробітної плати, що була встановлена станом на вересень 2015 року - 1378 грв. Одна третя від цієї суми становить 456.66 грв. З дня смерті [PERSON] ([INFO]) до дня ухвалення рішення (05.04.2019 р.) пройшло 43 місяці. 456.66 * 43 = 19636.38 грв. Ця сума підлягає стягненню на користь кожної дитини одноразово. З дня ухвалення рішення до повноліття [PERSON] та [PERSON] з відповідача слід стягувати по 456.66 грв. щомісячно на кожну дитину. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно із ст. 1167 ч. 1 та ч. 2 п. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ч. 2 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, позивачам дійсно були завдані моральні (душевні) страждання, які викликані втратою рідної людини - матері, внаслідок позбавлення її життя відповідачем, у зв'язку з чим порушився їх звичайний і нормальний спосіб життя, вони відчували і відчувають сильні душевні потрясіння, а також тривалий час перебували у депресії через невідновну втрату. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали діти, їх тривалість та можливості відновлення, факт відшкодування відповідачем моральної шкоди їхньому батькові а тому вважає, що розумною і справедливою буде сума в розмірі по 80000 грв. на користь кожної дитини. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на розмір задоволених майнових вимог позивачів, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 2453.92 грв. та 7400 на витрати пов'язані з наданням їм на професійної правничої допомоги у розмірів 7400 грв. За таких обставин,

Outcome: partial