Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, про скасування наказу та витребування земельної ділянки з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011, що розташована за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. В судове засідання позивач та його представниця не з`явилися, проте остання подала письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити, а саме: скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2020 р. №22-224-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер 6821280400:04:014:0011), що розташована за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву про визнання позову, справи просить слухати у його відсутність (а.с. 72). \~ \~ \~ \~Представниця відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Понедзялок Т.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності. Щодо позиції по суті спору, вказала, що підтримує раніше поданий відзив, де зазначено що відповідач заперечує проти задоволення позову, в їх діях немає жодних порушень чинного законодавства (а.с.42-51, 64). Суд, оголосивши заяви сторін (їх представників), дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.0 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Даний факт підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю, який видано 12.09.2009 року (а.с.6). Дана обставина ніким із сторін під сумнів не ставиться. В подальшому, у зв`язку із запровадженням Державного земельного кадастру позивач вирішив звернутись до уповноваженого органу для присвоєння його земельній ділянці кадастрового номеру. На своє звернення позивач отримав рішення №РВ-6800625352020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.07.2020 року з тих підстав, що його ділянка перетинається: із земельною ділянкою з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011, де співпадіння площ становить 99.8696 % (а.с.7). З матеріалів справи також вбачається, що згідно поданої заяви [PERSON] 31.10.2019 р., звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с.44-45). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.11.2019 р. №22-10800-СГ надано [PERSON] дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності з місцем розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (6821280400:04:014), орієнтовний розмір ділянки 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.48). В подальшому [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про передачу у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності (а.с. 47). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2020 р. №22-224-СГ "Про надання у власність земельної ділянки" передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с.12). Вирішуючи позовну вимогу щодо скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2020 р. №22-224-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 2 га з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011, що розташована за межами населених пунктів Бедриковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, суд приходить до висновку про її необґрунтованість виходячи із такого. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно із ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. П. (г) ч.3 ст.152 ЗК України визначено спосіб захисту прав на земельні ділянки у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, суд не вправі скасовувати рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування і даний спосіб захисту позивачем обрано невірно. Однак, крім цього, суд не вважає за можливе задовольняти такі вимоги позивача також із наступних причин. Так, у Постанові від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права та були надалі відчужені. Крім того, підстави витребування майна у добросовісного володільця регулюється статтею 388 ЦК України, а не незаконним володільцем, підстави витребування майна від якого унормовано у статті 387 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу щодо витребування у [PERSON] на користь позивача земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6821280400:04:014:0011), суд приходить до висновку про її часткову обгрунтованість виходячи із такого. Згідно з\~ст.ст. 13-14 Конституції України, земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської ) економічної зони з об`єктами права власності Українського народу. Від Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом\~ст. 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі\~ст. 388 ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди. При цьому\~ст. 346 ЦПК України\~не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими особами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постановах від 21.02.2018 року у справі №363/2936/15-ц, від 12.06.2018 року у справі №916/3727/15, від 09.07.2018 року у справі №910/3513/17. При цьому для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 05.10.2016 року у справі 916/2129/15 та від 17.12.2014 року у справі №6-140цс. Однак, вирішуючи вимогу про витребування земельної ділянки у [PERSON] , суд враховує, що у відповідності до рішення №РВ-6800625352020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.07.2020 року вбачається, що ділянка позивача перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером 6821283600:04:027:0014, де співпадіння площ становить 44.4597 % (а.с.13). Також це підтверджується і викопіровкою з Державного земельного кадастру, де зображено співпадіння площ вказаних земельних ділянок і з якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011 накладається на земельну ділянку позивача не повністю, а частково, а саме на 99.8696 % та має в своєму складі іншу частину, яка виходить за межі земельної ділянки позивача, а тому ця інша частина не може бути витребувана на користь [PERSON] , оскільки вона йому ніколи не належала і не належить (а.с. 7-10). А тому, задовольняючи дану позовну вимогу частково, суд приходить до висновку, що витребуванню на користь позивача у [PERSON] підлягає лише та частина земельної ділянки з кадастровим номером 6821280400:04:014:0011, яка безпосередньо накладається на земельну ділянку [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає пропорційному розподілу відповідно до частини задоволених позовних вимог в порядку, передбаченому ч.1,2 ст.141 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що частково задовольняється одна вимоги позивача, і виходячи із розміру частини земельної ділянки, яка витребовується на користь позивача, така вимога задовольняється орієнтовно на 99.87 %, а отже і судовий збір що підлягає до стягнення становить 99.87 % від сплаченого позивачем за дану позовну вимогу (840.80 грн х 99.87 % : 100 = 839 грн. 71 коп.).

Outcome: partial