Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 грудня 2015 року у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції уклала шлюб з [PERSON] , від подружнього життя з яким [INFO] народився син - [PERSON] . Проте, через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожен з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені з березня 2016 року, одразу після народження дитини. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, сім`я фактично розпалась. Після розірвання шлюбу [PERSON] надалі виявила бажання іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Також позивач зазначила, що син мешкає разом з нею, та потребує догляду та значного матеріального утримання на дитяче харчування, одяг, іграшки та ліки. В зв`язку з чим, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, а саме 3000 грн. щомісячно. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] з"явилась, позов підтримала, та пояснила, що з квітня2016 року шлюбні відносини з відповідачем припинені, так як відповідач вживав алкогольні напої та наркотики, з цього часу мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, після розірвання шлюбу дитина залишилась мешкати разом з нею. Також зазначила, що дитина часто хворіє, тому вона не може працювати. На дитину витрачає приблизно 4 000 грн. на місяць. Позивачу не відомо на даний час перебування відповідача, 4 роки його не бачила. 2 роки після розпаду родини їй допомагала мати відповідача, потім припинила надавати допомогу.Також позивач зазначила, що підробляє в таксі, приблизний дохід становить 5000 грн. в місяць. Виявила бажання надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання [PERSON] , який неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно матеріалів справи, 17 грудня 2015 року у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 211. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 23 січня 2020 року, видане повторно). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження Серії [NUMBER] , виданому 23 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, записано сторін по справі. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. В судовому засіданні встановлено, що з квітня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, майновий спір між ними відсутній. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін [PERSON] залишиться мешкати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Положеннями ст. 113 СК України закріплено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачем змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання виявила бажання надалі іменуватися ним, вимога [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач ухиляється від передбаченого законом обов`язку щодо утримання сина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України закріплено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. (ст. 182 СК України). Відповідно до п.2 ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 1 липня 2020 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розрахунку на місяць в розмірі 1 859 гривень. Судовим розглядом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та згідно наданих медичних документів потребує догляду матері. Як вбачається з висновків Харківської міської дитячої поліклініки № 7, де спостерігається [PERSON] , 2016 року народження, дитина перебуває на диспансерному обліку з приводу ФРБТ по гіпотонічному типу, згідно шифру МКХ-10 К82.8. Дискінезія (функціональний розлад жовчного міхура). Функціональні розлади біліарного тракту (ФРБТ). Також позивачкою надані дублікати чеків за сплату харчування [PERSON] в дитячому садку. Позивачкою [PERSON] не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами платоспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3000 грн., не надано даних щодо матеріального становища відповідача. Враховуючи стан здоров"я дитини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до повноліття дитини, що відповідає вимогам ст. 180 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону. Одночасно сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наявної в матеріалах справи квитанції, за подання до суду позовної заяви в частині розірвання шлюбу [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial