Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

06.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. У позовній заяві зазначала, що 22 листопада 1996 року нею придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS] і вона є єдиним власником зазначеної квартири. На теперішній час у зазначеній квартирі зареєстровано троє членів сім'ї: вона та двоє синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO].З батьком дітей - [PERSON] дуже важкі відносини, офіційно у шлюбі не перебували, однак деякий час підтримували близькі стосунки.[PERSON] на праві власності має декілька об'єктів нерухомості. В одному із них, а саме у будинку [ADDRESS] він зареєстрований і проживав фактично. Влітку 2011 року [PERSON] впав з дерева у дворі свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS], в результаті чого зазнав тілесні ушкодження та став інвалідом, у зв'язку з чим потребував догляду за собою. Враховуючи, те що він є батьком дітей, позивач впустила його до себе у квартиру та наглядала за ним. У квартирі надала йому одну відокремлену кімнату. Але в подальшому [PERSON] почав зловживати довірою, та став нахабно себе поводити по відношенню до позивача та синів. Спільного господарства сторони не ведуть, на дверях до кожної кімнати встановлено замок, щоб обмежити вільний доступ. [PERSON] ніякої участі в утриманні квартири та оплаті комунальних та інших платежів не приймає. Після одужання [PERSON] відмовився залишити добровільно квартиру та виселитися . Крім того, став влаштовувати постійні скандали, вибивати двері у кімнату сина - [PERSON]. Почав кидатися на неї та синів, погрожувати насильством. З цього приводу наприкінці листопада 2013 року, син [PERSON], а пізніше і позивач, звертались зі скаргами на протиправні дії [PERSON] до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. За вказані дії [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Але [PERSON] продовжує порушувати правила співжиття, агресивно реагує на зауваження, а на прохання виїхати з квартири, погрожував застосуванням насильства з подальшим каліцтвом, що робить неможливим спільне проживання з ним в одній квартирі інших осіб. Також, [PERSON] без згоди позивача став приводити до квартири сторонніх осіб та надавати їм кімнату для мешкання. Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном - трьохкімнатною квартирою [ADDRESS] шляхом заборони проживання в зазначеній квартирі та виселення із неї [PERSON], [INFO]. Визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, проти заочного розгляду не заперечує. У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю представника позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян, або прав державних і громадянських організацій. Крім того, ст. ст. 150, 155 ЖК України передбачено громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились без результативними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо. У відповідності з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS] на підставі договору-купівлі продажу від 12.11.1996р. №1536-3269, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.7-9). У вказаній квартирі зареєстровані троє членів сім'ї: [PERSON] та двоє синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO](а.с.10). Згідно даних адресного бюро [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], однак проживає за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 21.03.2014 року 27.11.2013 року до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області звернувся [PERSON] про те, що за місцем його мешкання [ADDRESS] у нього конфлікт з батьком - [PERSON], [INFO] За даним фактом складено адміністративний протокол на [PERSON]. за номером 078671/12224 від 06.12.2013 року за скоєння адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП. 30.11.2013 року до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області звернулася [PERSON] про те, що її колишнім чоловіком [PERSON] було пошкоджено двері квартири [ADDRESS] та зникли документи. Дана заява внесена до ЄРДР з попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 357 КК України. За таких підстав, суд прийшов до висновку, що заходи попередження, які застосовувались до відповідача працівниками районного відділу міліції не дали позитивного результату, [PERSON] і надалі систематично порушує правила співжиття, на зауваження не реагує, що на думку суду робить неможливим проживання з ним в одному будинку інших осіб, проживаючи за адресою спірної квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому відповідач підлягає виселенню з житлового будинку в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття без надання йому іншого житлового приміщення і позов підлягає задоволенню у цій частині. Крім того, за змістом ч.2 ст.405 эЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом із тим, враховуючи, що усунення перешкод шляхом виселення є достатнім для забезпечення відновлення порушених прав позивача, позовні вимоги про визнання таким, що втратив право користування квартирою не підлягають задоволенню, оскільки на підставі наданих суду доказів відповідач не має право користування квартирою, а особа втрачає право лише при його наявності. Враховуючи зазначену норму закону, проживання [PERSON] у квартирі, на день розгляду справи відповідач не є власником або членом сім'ї власника, не зареєстрований за вказаною адресою, яка належить позивачу та виходячи із вимог ст. ст.11, 60 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Враховуючи, що вимог про стягнення з відповідача судових витрат не заявлено,покласти судові витрати на відповідача позивач не просить, суд виходячи із меж позовних вимог, залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: partial