Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

21 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.02.2014 р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою на якість опалення у його помешканні. Протягом строку, встановленого законом скаргу не розглянуто, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відсутності повідомлення про час та місце розгляду скарги протиправним, визнання порушення строків надання відповіді протиправним, зобов'язання відповідача розглянути скаргу та надати на неї відповідь, відшкодувати моральну шкоду в сумі 6 000,00 грн. (а.с. 1). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримав, а представник відповідача - заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.2014 р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою на якість опалення у його квартирі [ADDRESS]. Скаргу було отримано того ж дня за вхідним № 184. Станом на день звернення позивача до суду відповідь на скаргу не надано. Відповідно до статті 19 Закону України від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, у тому числі зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Судом було встановлено, що скарга позивача надійшла до відповідача 03.02.2014 р., отже максимальний (сорокап'ятиденний) строк для її розгляду розпочав свій перебіг 04.02.2014 р. і закінчився 20.03.2014 р. Між тим, ані у вказаний строк, ані згодом відповідач не направив на адресу позивача відповідь за результатами розгляду поданої скарги. Встановлені обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем приведених норм. Суд критично ставиться до даних журналу вхідної кореспонденції № 26 та лист від 10.02.2014 р. № 554, копії яких представник відповідача надала у судовому засіданні, оскільки наявність запису про відправлення кореспонденції не підтверджує факт такого відправлення. Інших доказів представником відповідача надано не було. Копія акту № 532 від 06.02.2014 р. про обстеження об'єкту споживання теплової енергії, надана суду представником відповідача, також не є належним доказом доводів відповідача, оскільки свідчить лише про замір температури у квартирі позивача. Відтак, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у порушенні права позивача своєчасно бути обізнаним про час та місце розгляду скарги, результати такого розгляду, а також сам розгляд. При цьому суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов'язання відповідача розглянути скаргу позивача та дати на неї відповідь згідно із Законом № 393/96-ВР. У відповідності з частиною 2 статті 25 Закону № 393/96-ВР громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Ураховуючи ступінь моральних страждань позивача, а також встановлені судом обставини, позов у частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково - у сумі 500,00 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial