Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1995 року по 14.09.2010 року, мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], 1999 року народження, та [PERSON], 2007 року народження. У період шлюбу ними було придбано наступне майно: 1\\2 частина земельної ділянки, площею 0, 1198 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 300000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; садовий будинок, площею 178, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 500000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за [PERSON]; нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 450000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 150000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; комбайн зернозбиральний CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д\\н [NUMBER], вартістю 160000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за [PERSON]; стрічкова пилорама, вартістю 55000, 00 грн. Враховуючи те, що вказане майно було придбано у період шлюбу, відповідач добровільно не бажає вирішити питання поділу майна, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд: 1) Визнати вказане у позову майно спільним сімейним майном подружжя; 2) Поділити спільне майно наступним чином: 2.1 Визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: - на ? частину земельної ділянки; - на садовий будинок. 2.2. Залишити у власності [PERSON] наступне майно: - нежитлову будівлю (корівник); - нежитлову будівлю (корівник); - комбайн зернозбиральний; - пилораму. 3) Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу ними було придбано спільне майно. Оскільки вони не мають можливості самостійно вирішити питання поділу майна, а відповідачка не включила до переліку майна інше спільне майно, він звертається до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить суд: 1) Виключити з розподілу між сторонами пилораму, нежитлові будівлі (корівники), комбайн, зважаючи на те, що вказане майно використовується ним для підприємницької діяльності; 2) Провести поділ між ними майна, що є спільною сумісною власністю, а саме: земельної ділянки та судового будинку; автомобіля Оpel Movano; парко місця [NUMBER], що розташоване по пр.. Бажана, 1-М у м. Києві; збільшивши його долю у зазначеному майні на 364569, 35 грн. (суму непогашеного кредиту) та 362905, 11 грн. (суму погашеного кредиту після розірвання шлюбу). При цьому визнати у даному майні право власності за [PERSON] та виділити їй: автомобіль Opel Movano та парко місце [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності та виділити йому 1\\2 частину земельної ділянки та судовий будинок. Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка та її представник подали заяву про уточнення позовних вимог, просили її задовольнити, а саме: 1) Визнати 1\\2 частину земельної ділянки, садовий будинок, нежитлові будівлі (корівники), комбайн та пилораму спільним сумісним майном подружжя; 2) Розділити спільне майно наступним чином: 2.1 Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки; на ? частину садового будинку; ? частину нежитлової будівлі (корівнику), розташованого по [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі (корівника), розташованого по [ADDRESS]; на ? частину комбайну зернозбирального; на ? частину пилорами стрічкової. 2.2 Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки; на ? частину садового будинку; ? частину нежитлової будівлі (корівнику), розташованого по [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі (корівника), розташованого по [ADDRESS]; на ? частину комбайну зернозбирального; на ? частину пилорами стрічкової. Одночасно позивачка та її представник пояснили, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] вони не визнають, оскільки вони не відповідають дійсним обставин справи та вимогам діючого законодавства, а тому просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, уточнили зустрічні позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, а саме: 1) Визнати майном ФОП [PERSON] наступне майно: - нежитлову будівлю (корівник) по [ADDRESS]; - нежитлову будівлю (корівник) по [ADDRESS]; - комбайн зернозбиральний. 2) Визнати паркомісце [NUMBER] у підземному паркінгу по пр.. Бажана, 1-М у м. Києві, що зареєстровано за [PERSON], спільним сумісним майном подружжя. 3) Врахувати при поділі майна між сторонами правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї - кредитний договір від 13.04.2007 року, за яким у [PERSON] борг перед Банком у розмірі 45638, 08 доларів США. 4) Врахувати при поділі майна між сторонами відчуження [PERSON] автомобіль Опель на підставі довідки-рахунку 06.11.2013 року за 52828, 50 грн. 5) Збільшити частку позивача у спільному сумісному майні подружжя на 500649, 74 грн. - ? частину суми несплаченого ним кредиту. 6) Провести поділ між сторонами спільного сумісного майна. При цьому залишити у власності [PERSON] наступне майно: ? частину земельної ділянки; садовий будинок. У власності [PERSON] залишити парко місце [NUMBER]. 7) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у сумі 260649, 74 грн. (різниця у частках у спільному майні) та у сумі 26414, 00 грн. (1є2 частина вартості автомобіль Опель. 8) Стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1995 року по 14.09.2010 року. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 1999 року народження, та дочка [PERSON], 2007 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. У період шлюбу сторонами було придбано наступне майно, а саме: -1\\2 частина земельної ділянки, площею 0, 1198 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 300000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; -садовий будинок, площею 178, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 500000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за [PERSON]; -нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 450000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; -нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 150000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за [PERSON]; -комбайн зернозбиральний CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д\\н [NUMBER], вартістю 160000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за [PERSON]; -стрічкова пилорама, вартістю 55000, 00 грн.; -автомобіль Opel Movano, д\\н [NUMBER], вартістю 52828, 50 грн., право власності на який було зареєстровано за [PERSON]; -паркомісце [NUMBER] у підземному паркінгу по пр.. Бажана, 1-М у м. Києві, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов"язальними правовідносинами тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на часу розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно із п. 25 вказаної Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на те, що ? частина земельної ділянки, садовий будинок, нежитлові будівлі (корівники), комбайн були придбані у період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя, суд вважає вищевказане майно спільним майном подружжя, що підлягає поділу між сторонами у рівних частках, а саме за позивачкою та відповідачем повинно бути визнано право власності на ? частину земельної ділянки, на ? частину садового будинку, ? частину корівників, ? частину комбайну за кожним. Що стосується заперечень відповідача щодо того, що корівники та комбайн є особистим його майно, оскільки використовується ним для підприємницької діяльності, то слід зазначити наступне. Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу, внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частиною 2 статті 57 Сімейного кодексу України також визначено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Пунктом 29 вищевказаної Постанови Пленуму встановлено, що відповідно до положень статей 57, 61 Сімейного кодексу, ст.. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 28.11.2006 року відповідач [PERSON] був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 125 т. 1). Згідно із Свідоцтвом платника єдиного податку, виданого [PERSON] 30.05.2012 року (а.с. 124 т. 1), видами господарської діяльності є: змішане сільське господарство, розведення інших тварин. Але при цьому слід зазначити, що відповідачем не було доведено у судовому засіданні того факту, що 2 корівники та комбайн є майном фізичної особи-підприємця, оскільки право власності на вказане майно зареєстровано за [PERSON], як фізичною особою, чи є речами індивідуального користування. Факт використання вказаного майна при здійсненні підприємницької діяльності не був доведений відповідачем під час розгляду справи. А тому посилання відповідача щодо того, що 2 корівники та комбайн є особистим майном відповідача судом до уваги не приймаються. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на стрічкову пилораму, то слід зазначити наступне. На підтвердження належності [PERSON] пилорами позивачкою надано копію Договору від 28.02.2006 року, укладеного між [PERSON] (замовником) та [PERSON] (виконавець). Предметом Договору є зобов"язання замовника здійснити оплату за лісопильний пристрій у розмірі 18500, 00 грн., а також обов"язок виконавця виготовити пристрій (а.с. 17 т.1). Інших документів, що підтверджували б належність відповідачу [PERSON] вказаної у позові пилорами суду надано не було. Зважаючи на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження належності пилорами відповідачу, суд вважає, що відсутні підстави для визнання вказаного майна об"єктом права спільної сумісної власності або особистим майном подружжя в розумінні ст.. 57, 60, 61 Сімейного кодексу України. А тому вказане у позові майно, а саме пилорама, підлягає виключенню з майна, що підлягає поділу. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ автомобіль Опель також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з письмових матеріалів справи, на праві власності [PERSON] належав автомобіль Opel Movano на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.03.2007 року. Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON] вказаний автомобіль був проданий сторонами за спільною згодою, оскільки був пошкоджений під час ДТП. Грошима, отриманими за продаж автомобіля, вони розпорядилися в інтересах сім"ї. З довідки ДАІ (а.с.110 т.1) вбачається, що 06.07.2008 року сталася ДТП за участю автомобіля Опель під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобіль отримав значні механічні пошкодження. 27.11.2009 року позивачкою [PERSON] була віддана довіреність на ім"я [PERSON] на праві розпорядження автомобілем Опель (а.с.111 т. 1). На підтвердження продажу вказаного автомобіля позивачкою була надана розписка [PERSON] (а.с. 189 т. 1) від 27.11.2009 року про продаж автомобіля, в якій також міститься розписка [PERSON] про згоду з [PERSON] У подальшому на підставі довідки-рахунку від 06.11.2013 року автомобіль Опель був зареєстрований 06.11.2013 року в органах ДАІ за [PERSON] (а.с. 97, 116 т.1). Відповідно до п. 30 вищевказаної постанови Пленуму у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З встановлених судом обставин можна зробити переконливий висновок про те, що грошові кошти за проданий автомобіль у розмірі 5000, 00 грн. (згідно розписки) були використані позивачкою в інтересах сім"ї, для потреб сім"ї, зокрема і неповнолітніх дітей, оскільки інше при розгляді справи не встановлено. Відповідачем при розгляді справи не було надано жодних належних доказів того, що позивачка використала отримані від продажу автомобіля кошти проти його волі, не в інтересах сім"ї чи не на потреби сім"ї. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що автомобіль Опель не підлягає поділу між подружжям. Що стосується паркомісця [NUMBER], то судом встановлено наступне. У період перебування сторін у шлюбі було придбано парко місце [NUMBER] у будинку по пр.. Бажана, 1-М у м. Києві. Відповідно до довідки № 258 від 01.11.2004 року (а.с.156 т. 2) між ТОВ "Агробудпереробка-ЛТД" та [PERSON] (матір"ю позивачки) був укладений Інвестиційний договір № 8/2003-п від 26.12.2003 року, відповідно до якого [PERSON] здійснила інвестування автостоянки у розмірі 19, 20 кв.м. загальної площі. [PERSON] здійснила інвестування 100 % загальної площі об"єкту інвестування у розмірі 30162, 50 грн. У подальшому 03.11.2004 року між ТОВ "Агробудпереробка-ЛТД", [PERSON] (сторона 1) та [PERSON] (сторона 2) був укладений Договір № 23 (а.с. 157 т. 2) про поступку зобов"язань за інвестиційним договором № 415-і від 26.12.2003 року, за яким [PERSON] передає свої зобов"язання за Інвестиційним договором [PERSON], а остання приймає на себе ці зобов"язання, тобто забезпечує відповідне фінансування будівництва автостоянки та приймає його у свою власність відповідно до умов інвестиційного договору. У подальшому 18.04.2007 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на машиномісце [NUMBER] у підземному паркінгу по пр.. Бажана, 1-М у м. Києві (а.с.140 т.2), на підставі якого було здійснено первинну реєстрацію права власності на машиномісце. Відповідно до абз. 2 п. 24 вказаної вище постанови Пленуму не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов"яковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Зважаючи на викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд вважає, що парко місце є особистим майном позивачки [PERSON], а тому поділу між подружжям не підлягає. Що стосується поділу кредитних зобов"язань, то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що між АКБ "Тас-Комерцбанк" та [PERSON] 13.04.2007 року був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 80000, 00 доларів США із строком повернення до 13.04.2017 року (а.с.144-149 т.1). 13.04.2007 року між АКБ "Тас-Комерцбанк" та [PERSON] був укладений Іпотечний договір (а.с.160-164 т.1), відповідно до умов якого предметом даного договору є квартира [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] 13.04.2007 року позивачкою [PERSON], як дружиною, була надана згода на укладення її чоловіком [PERSON] Кредитного договору від 13.04.2007 року (а.с.165 т.1). Згідно Довідки ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" від 08.10.2013 року (а.с.55 т.1) станом на 08.10.2013 року заборгованість [PERSON] за вказаним вище Кредитним договором становить 364785, 17 грн. Позивач у своїх зустрічних позовних вимогах просить суд врахувати при поділі майна кредитні зобов"язання, а відповідачка [PERSON] у своїх поясненнях вказує про те, що підпис на заяві про згоду не її, на даний час порушено кримінальне провадження, про наявність кредитного договору вона дізналася значно пізніше, ніж він був укладений, а тому вважає, що кредитні зобов"язання не повинні враховуватися при поділі спільного майна подружжя. При розгляді справи було встановлено, що кредитний договір був укладений відповідачем на отримання грошових коштів у кредит у розмірі 80000, 00 доларів США. Належних доказів того, що даний кредитний договір був укладений в інтересах сім"ї, а також, що отримані за договором кошти були витрачені на задоволення потреб сім"ї, відповідачем надано не було. Посилання відповідача на те, що грошові кошти, отримані за кредитним договором, були витрачені на будівництво садового будинку, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у частині розподілу кредитних зобов"язань за кредитним договором від 13.04.2007 року між подружжям немає. Аналогічна позиція викладена і у Правовому висновку Верховного Суду України у спорі про поділ спільного майна подружжя від 20.06.2013 року, викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-55цс13. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що кожна із сторін за позовом та зустрічним позовом сплатили судовий збір у розмірі 3654, 00 грн., а відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна нести витрати по сплаті судового збору, оскільки і позовні вимоги і зустрічні позовні вимоги частково задоволені, сума розміру судового збору, сплачена сторонами, є однаковою, а тому судом вказані судові витрати судом із сторін по справі не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial