Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про сгягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог Концерн «МТМ» зазначив, що відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги", „Правилами надані послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типово: договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гаряч: води" затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно правовими актами України. За період з 01.11.2015 р. по 30.04.2018 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу, на адресу надання послуг [ADDRESS] складала 15359,96 грн. Таким чином, заборгованість_за вказаний період складає суму у розмірі 15359,96 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, ще йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн „Міські теплові мережі" по відношенню до відповідача, як споживача послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). В даному випадку Позивач свій обов`язок виконав: підготував для відповідача належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону. Але, на відміну від 90% мешканців житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, відповідач не відгукнувся на пропозицію позивача та не уклав договору про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „МТМ" не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання Відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Що стосується юридичної сторони питання, то згідно з положенням Правил (п. 25): самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 року „Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води" зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007р., де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізо`ваного опалення та гарячого водопостачання итлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007р. зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Що стосується технічної сторони питання, слід зазначити, що відключення окремих приміщень від мереж ЦО й ГВП вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживачу гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. На адресу боржника неодноразово направлялись претензії стосовно наявної заборгованості за надані позивачем послуги з вимогою погасити суму боргу. податки Всупереч, вказаним положенням чинного законодавства, боржник не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому виконавцем послуг, в зв`язку з чим Концерн «Міські теплові мережі» змушений звернутись до суду з цією заявою. Посилаючись на вищенаведені обставини, Концерн «МТМ » просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 15359,96 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовною заявою Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в порядку спрощеного провадження, на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Призначено підготовче судове засідання по справі на 10 годину 00 хвилин 07 травня 2020 року у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року призначено справу до судового розгляду на 12.01.2021 року на 10 год. 00 хв. В судовому засіданні представник Концерну «МТМ» позов підтримала наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду письмовий відзив в якому зазначено, що 30.07.2010 року [PERSON] був затриманий слідчим Жовтневого РВ Запорізького МУ ГУМВД в Запорізькій області за підозрою у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 1 ст. 263, ст. 178, ч. 2 ст. 194, п. п.5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України і яких він не скоював. В подальшому, [PERSON] був незаконно засуджений та відбував призначену судом міру покарання в місцях позбавлення волі у так званій «справі пономарів» і розгляд цієї справи стосовно [PERSON] завершився постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2017 року, якою вказана справа була закрита на підставі ст. ст. 2, 3, п. 4 ст. 6, ст. ст. 18, 296 КПК України (в редакції 1960 p.), з урахуванням ухвал Вінницького міського суду Вінницької області, Слав`яносербського районного суду Луганської області, Сарненського районного суду Рівненської області від 14.03.2014 року (т.35 а.с.178, 179, т.36 а.с.49) якими всі засуджені по цій справі, в т.ч. і [PERSON] були звільнені від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02.04.2013 року на підставі індивідуальної амністії (Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів»). Разом з тим, після затримання [PERSON] та проведення декількох обшуків у вищевказаній квартирі за адресою - [ADDRESS] , в той час, коли він знаходився в місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі, вказана квартира була залишена без нагляду і в ній з дозволу працівників на той час міліції спочатку поселилися невідомі особи, а затим - взагалі особи без визначеного місця проживання, які своїми діями привели квартиру до такого стану, що вона стала повністю непридатною для проживання. Таким чином, весь час перебування в місцях позбавлення волі [PERSON] у вказаній квартирі не проживав і внаслідок неправомірних дій невідомих йому осіб в квартирі були відрізані та здані на металобрухт всі батареї опалення, ванна, газова плита і всі інші металеві предмети та обладнання, а тому вона була від`єднана від систем тепло,- електро,- газопостачання, а так само - водопостачання та водовідведення. Тобто, вона стала повністю непридатною для проживання. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] у вказаній квартирі також не проживав жодного дня і не проживає в даний час з тих же причин - поза як в квартирі проживати неможливо, грошові кошти на відновлення квартири до стану, придатного для проживання, у нього відсутні, а відтак він не користувався тими послугами, які, як зазначав заявник, ним надавались В 2017 році, перед початком проведення опалювального сезону, та юридична особа, що надавала послуги з теплопостачання, механічним способом квартира довірителя була від`єднала від систем теплопостачання. Вказані обставини підтверджуються Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів», ухвалою Слав`яносербського районного суду Луганської області та постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2017 року, які є всі у відкритому для суду доступі, а тому не долучаються до даної заяви. Крім того, технічний стан квартири станом на момент виникнення та існування спірних правовідносин між [PERSON] та позивачем, підтверджується відповідними Актами та Фототаблицею. Разом з тим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення, а ненаведення позивачем доказів того, що мій довіритель саме споживав послуги з теплопостачання вказує на те, що твердження позивача не підтверджені належними та допустимими доказами. Тобто, вказаний позов є бездоказовим оскільки, усупереч вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не наведено в позові ті юридичні факти (обставини), що визначаються нормами матеріального права і які тягнуть за собою визначені правові наслідки, як підстава для задоволення позову, а так само - доказові факти/тобто ті факти, що тісно пов`язані з фактами матеріально-процесуального характеру і на підставі яких можливо зробити висновок про їх наявність чи відсутність. Тобто, позивачем за не наведено в позові жодного іншого доказу, крім тих, що надані, але які б підтверджували реальну наявність спірних правовідносин та ті обставини, котрими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тобто, вказаний позов є безпідставним, оскільки правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування і є гарантією відповідача за цим позовом на захист проти позову. Вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу за наче б то надані послуги з теплопостачання, є необґрунтованими, позаяк, у вищевказаний період [PERSON] не споживав і не міг споживати ті послуги, які наче б то надавались заявником, а відтак у задоволенні заявленого позову, слід відмовити. Крім цього, у [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини з позивачем. Позивач, подаючи позовну заяву не послався у самій заяві і не долучив до неї жодного доказу того, що за вищевказаний період він дійсно надавав послуги [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на відповідача [PERSON] . За період з 01.11.2015 р. по 30.04.2018 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу, за вказаною адресою склала 15359,96 грн. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не як право сторін. Тому, відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що квартира за адресою: [ADDRESS] відключена від теплопостачання, внаслідок чого відповідач [PERSON] не отримував вказану послугу від Концерну «МТМ». На підтвердження цього, до відзиву надані фотографії. На вказане суд зауважує наступне. Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року N 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Оскільки відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року N 4 до вчинення дій щодо відключення, суд дійшов до висновку про те, що від`єднання від мереж централізованого опалення здійснено самовільно. Тобто, в даному випадку не дотримано вимог щодо складання та затвердження акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Відповідно до статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] відключена від теплопостачання самовільно та не вирішено у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про неотримання послуг Концерну «МТМ». Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі N 6-295цс15 від 20 квітня 2016 року, у постанові N 6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі N 915/89/16 від 02 березня 2018 року, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання. Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що [PERSON] не мав можливості сплачувати за опалення квартири, оскільки був незаконно засуджений, суд зауважує, що заборгованість виникла в період з 01.11.2015 р. по 30.04.2018 р., тоді як відповідно до довідки серії ЛУГ № 012583, [PERSON] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 31.07.2010 р. по 14.03.2014 р. На підставі викладеного та

Outcome: approved