Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

28 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася із позовними вимогами до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на утримання його неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з вересня 2018 року та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення аліментів позивачка посилається на те, що одразу після народження доньки відповідач [PERSON] надав грошову допомогу на утримання дитини, але починаючи з вересня 2018 року він повністю відмовився надавати будь-які грошові кошти на утримання дитини. Починаючи з вересня 2018 року і по теперішній час тільки позивач утримує дитину. Згоди щодо розміру витрат на утримання дитини позивач з відповідачем досягнути не може, так як він постійно уникає обговорення даної проблеми, при цьому кожний місяць на утримання малолітньої дитини позивач витрачає кошти: на їжу (молочні суміші), виклики та відвідування лікарів, медичних закладів, на одяг для дитини, засоби гігієни (памперси, пелюшки, хусточки), на іграшки, та додаткові витрати на утримання малолітньої дитини. 13 грудня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. 15 січня 2019 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, мотивуючи свій відзив тим, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов'язків та постійно надає допомогу, необхідну для виховання та утримання доньки, що підтверджується, в тому числі кредитними договорами на придбання коляски, матраца. Позивач зазначає, що він надає позивачу на утримання дитини допомогу, шляхом купівлі речей, засобів гігієни, надання коштів, тощо. При цьому слід зазначити, що донька цілком здорова, відвідування медичних закладів, виклики лікарів, проведення щеплень - це періодичні обов'язкові огляди та щеплення, які є безкоштовні та гарантовані державою. Інші кошти, які позивач витрачає на утримання доньки - це повсякденні витрати, які необхідні для забезпечення розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, просить суд врахувати те, що відповідач має єдине джерело доходу, а саме заробітну плату, яку від отримує за основним місце роботи працюючи в Приватному підприємстві «ПРОМО СЕРВІС», місячний дохід відповідача складає 7 068,60 гривень (після вираховування податку на доходи та військового збору). Крім обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, відповідач несе обов'язкові витрати щодо погашення кредитних зобов'язань відповідно до кредитних договорів № 200122885 від 29 січня 2018 року № 484022878 від 16 березня 2018 року укладених між Приватним акціонерним товариством «Альфа-банк» та відповідачем. Також відповідач щомісячно витрачає кошти на оплату житлово-комунальні послуги, сума яких у зимовий період складає близько 3000 гривень. Тому, розмір аліментів, який визначив позивач в позовній заяві у сумі 5000 гривень є занадто завищеною та не відповідає рівню доходу відповідача. Можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 29 січня 2019 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, мотивуючи тим, що дійсно з вересня 2018 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися. Сторони формально перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають окремо. Позивач разом з дитиною проживає у бабусі. Теза відповідача, що факт надання допомоги підтверджується кредитними договорами та квитанцією про сплату грошових коштів позивачу хибна та не відповідає дійсності з огляду на наступне. Кредитні договори відповідачем були укладено ще до народження дитини. Квитанція про переказ грошових коштів позивачу в розмірі 1000,00 гривень свідчить про повернення боргу, який раніше надався відповідачу у розмірі 1200 гривень. Відповідач жодним чином не підтвердив витрати коштів на оплату житлово-комунальних послуг в зимовий період близько 3000 гривень, до того ж необхідно зауважити на тому, що позивач теж сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, як за себе та і за дитину, яка реєстрована та проживає разом з позивачем. Відповідач проживає разом з батьками. Згідно медичної катки у позивача саме у вересня 2018 року пропало грудне молоко і вона була змушена почати вигодовувати дитину за рекомендацію педіатра сухою дитячою молочною сумішшю HiPP "COMBIOTIC". Разом з підгузниками Huggies, на які у дитини немає алергії та подразнення, молочна суміш складає максимальні суми у витратах на дитину. У жовтні місяці 2018 року було придбано сезонний одяг на осінньо-зимовий період та вакцину для щеплення. У листопаді 2018 року у зв'язку з хворобою дитини, були придбані ліки, а також вакцина для наступного обов'язкового щеплення. Також у цьому місяці за рекомендацією педіатра з'явився прикорм у вигляді дитячого пюре. Ще у листопаді 2018 року для приготування пюре в домашніх умовах була придбана бувша у використанні пароварка. У грудні 2018 року прикорм розширився за рахунок збільшення кількості і різноманітності дитячого пюре, а також без молочних органічних каш. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER], виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданий Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с. 8) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 СК, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Нормами сімейного законодавства визначено, що діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Відповідач є особою працездатного віку і законодавчо на останнього покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, при цьому заслуговують на увагу суду ті обставини, що відповідач на даний час працевлаштований, має щомісячний заробіток, інших утриманців не має. Таким чином, враховуючи встановлений законодавцем прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та беручи до уваги матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на ім'я позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 2,500,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати принципам розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішуються питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial