Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

02 лютого 2017 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком, дорослою дочкою та неповнолітнім онуком [PERSON], [INFO] Мати онука, а її дочка [PERSON] померла [INFO] року. На момент смерті її дочки її колишній чоловік [PERSON] з сім'єю не проживав з 2010 року, шлюб між ними був розірваний у зв'язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями. З 2010 року відповідач вихованням сина не займається, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріально не забезпечував, іноді відвідував, але тільки в нетверезому стані. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] бажає проживати з бабусею [PERSON] Вона спілкувалася з відповідачем, сподівалася, що він змінить свою поведінку. Відповідач дав нотаріальну згоду на усиновлення свого сина будь-ким, що свідчить про відсутність у відповідача батьківських почуттів до сина. Після рішення суду у 2015 року, яким суд дав йому шанс виховувати сина, він майже рік не з'являвся. Органом опіки та піклування визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача. На засідання комісії відповідач не з'явився. На підставі викладеного просять суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Призначити піклувальником неповнолітнього його бабусю [PERSON] (а.с.1-3, 26). Позивачі в судовому засіданні на слуханні по справі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] зазначив, що бажає, щоб його батька позбавили батьківських прав. Він не виконує батьківських обов'язків. Останній раз бачив його у січні, бачить його лише у стані алкогольного сп'яніння. Відповідач [PERSON] в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 22 вересня 1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Самарської районної ради - батьками дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON] та бабусею неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.11). Мати дитини [PERSON] [INFO] року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 22 грудня 2014 року (а.с.10). З довідки виданої інспектором Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Мірошнік А.А. від 19.12.2016р. вбачається, що відповідач [PERSON] 10.07.2016р. влаштував конфлікт з [PERSON], що було зареєстровано до ЖЕО Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за № 9573 (а.с.12). З заяви сусідів [PERSON], завіреної головою квартального комітету вбачається, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає з бабусею, батько відвідує дуже рідко, але в стані алкогольного сп'яніння (а.с.13). З довідки № 14 голови квартального комітету [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON], тіткою [PERSON] та дідом [PERSON] (а.с.39). У відповідності до висновку із медичної карти амбулаторного хворого та довідки дільничного педіатра неповнолітній І.А. хворіє на хронічні захворювання, бабуся приділяє увагу стану його здоров'я, виконує призначення лікарів. Батько піклуванням сина не займається (а.с.16-17). Відповідно характеристик [PERSON] учень 11 класу КЗО «Середня загальноосвітня школа №39» ДМР, за своїми особистими якостями добрий, спокійний. У класі має багато друзів, зі старшими ввічливий. Після трагічної смерті матері неповнолітній [PERSON] мешкає разом з бабусею, [PERSON], дідусем та тіткою. Вони цікавляться проблемами, здоров'ям, психологічним настроєм, навчанням хлопця. Батько, шкільним життям сина не цікавиться, не відвідує батьківські збори (а.с.18). З розрахунку заборгованості по аліментам станом на 29.09.2016р. відповідач [PERSON] має заборгованість (а.с.13). 18 липня 2015 року відповідач [PERSON] дав згоду на усиновлення його неповнолітнього сина [PERSON], будь-яким громадянином будь-якої країни, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою зареєстрованою в реєстрі за № 2-1118 (а.с.22). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено (а.с.43-44). З цього ж рішення вбачається, що станом на 2015 рік дитина не систематично, але спілкувалася з батьком, зустрічалася з ним, тому судом надано можливість батьку змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків. Висновком органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради №2-17/44/1 від 12.01.2017 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з тих підстав, що [PERSON] обов'язків покладених на нього як на батька не виконує, має заборгованість по аліментам, направлялися заяви про притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, на виклики управління-служби не реагує (а.с.40-42). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач не займається вихованням сина, приходить завжди у стані алкогольного сп'яніння, останній раз відвідував у грудні 2016 року. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. В силу ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно зі ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це захист інтересів дітей і санкція за протиправну поведінку батьків. Відповідно до ст. 165Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З аналізу наведених норм права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред'явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов'язку. Ігноруючи зазначені положенням закону, якими визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків брати участь у вихованні та утриманні дитини, відповідач [PERSON] відсторонився від виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] матеріальну допомогу на його утримання надає частково, його долею не цікавиться, не навідує, допомоги бабусі в організації побуту дитини не надає. Зазначені обставини в сукупності дають можливість зробити висновок, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина Аналізуючи положення наведених норм законодавства, співставляючи їх зі встановленими фактичними обставинами справи і дослідженими доказами, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться його долею. Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Що стосується вимоги позивачів про призначення піклувальником неповнолітнього [PERSON] його бабусю [PERSON] суд виходь з наступного. Згідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно із ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 244 СК України, передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи викладене у задоволенні вимоги про призначення опікуна слід відмовити. Також з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial