Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області вона є власником 1/2 частин житлового будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частина вищезазначеного житлового будинку належить її колишньому чоловіку - [PERSON] . Спірний житловий будинок, загальною площею 77,2 кв.м, згідно із технічним паспортом складається з: прибудови I - площею 9,9 кв.м., прибудови II - площею 6,4 кв.м., прибудови III - площею 7,5 кв.м., вітальні - площею 18,2 кв.м., жилої кімнати - площею 5,2 кв.м., жилої кімнати - площею 12,9 кв.м., жилої кімнати - площею 17,1 кв.м. За усною домовленістю та встановленим порядком, сторони користуються належним їм нерухомим майном наступним чином: [PERSON] використовує прибудови I, II, III, вітальню та жилу кімнату, площею 5,2 кв.м., а [PERSON] займає жилі кімнати, площею 12,9 кв.м. та 17,1 кв.м. Позивач займані приміщення обладнала газовим опаленням, натомість відповідач кімнати, якими користується опалює взимку за допомогою електроприладів, а також готує їжу на електричній плиті, у зв`язку з чим в опалювальний період споживається велика кількість електроенергії, хоча позивач нею не користується. Звернувшись до постачальника електроенергії з метою розподілення особових рахунків, позивачу було відмовлено у виконанні її заявки, оскільки необхідно поділити житловий будинок в натурі або визначити порядок користування між співвласниками у встановленому законом порядку. У зв`язку з чим, позивач просить суд визначити порядок користування житловим будинком, який вже склався між співвласниками. Ухвалою суду від 14.06.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. Позивач та її представник в підготовче засідання не з`явилися, заявами від 21.07.2021 року та 03.08.2021 року просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволені позову наполягали. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, заявою від 21.07.2021 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.06.2005 року між [PERSON] та Бериславським філіалом ОАО «Херсонгаз» було укладено договір на газопостачання житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 10) Відповідно до рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07.04.2009 року (а.с. 4), у цивільній справі №2-31/09р, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини спільного майна подружжя, яке складається з будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). Згідно із технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 77,2 кв.м. складається з: прибудови I - площею 9,9 кв.м., прибудови II - площею 6,4 кв.м., прибудови III - площею 7,5 кв.м., вітальні - площею 18,2 кв.м., жилої кімнати - площею 5,2 кв.м., жилої кімнати - площею 12,9 кв.м., жилої кімнати - площею 17,1 кв.м. (а.с. 7-9). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як роз`яснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12.04.1985 року, в силу ст. 104 ЖК України», суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Отже, як випливає із зазначених положень, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500 цс15). Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах є власниками житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Між сторонами існує усталений порядок користування цим будинком, відповідно до якого як позивач, так і відповідач користується окремими ізольованими приміщеннями. Разом із тим, для розподілу особових рахунків та встановлення окремих приладів обліку споживання електричної енергії виникла необхідність у затвердженні встановленого порядку користування житловим будинком в судовому порядку. За встановлених обставин, зважаючи на те, що визначення порядку користування приміщеннями житлового будинку між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України, є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників, враховуючи визнання позову відповідачем, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved