Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

10 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «ВіЕйБіБанк» і його відділення № 74, посилаючись на те, що 22 травня 2013 року між ним і банком було укладено договір банківського вкладу «Англійський «Особливий» № 587793/2013, згідно якого сума початкового вкладу склала 107 000 гр. і отримана банком та залучена на вклад готівкою, що підтверджується квитанцією № 8899685 від 22 травня 2013 року каси №2 відділення № 74 ПАТ «ВіЕйБіБанк». Вказані кошти він зняв з своєї заробітної картки згідно чеку про видачу готівки № 5277 від 22 травня 2013 року. Зазначав, що вказана сума відповідає закріпленому постановою Нацбанку України № 328 від 30 травня 2014 року рішенню, згідно якого банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси і банкомати в межах до 150 тисяч гривень на добу на одного клієнта. В п. 8 вказаної постанови вказано, що дані обмеження не поширюються на видачу готівкових коштів за зарплатними, пенсійними, стипендіальними проектами, а також випадків, коли кошти на рахунки вносились готівкою. 3 червня 2014 року у відповідності до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» він подав заяву - вимогу про повернення депозиту, яка була зареєстрована працівниками банку за вхідним номером 04/399 від 3 червня 2014 року. Оскільки дія договору від 22 травня 2013 року закінчувалась 22 червня 2014 року і сума початкового вкладу була внесена готівкою, він в заяві вимагав припинення подальшої дії договору 22 червня 2014 року та вимагав видати суму вкладу у розмірі 107 000 гр. готівкою 23 червня 2014 року, оскільки 22 червня 2014 року був вихідним днем. 23 червня 2014 року працівники банку відмовили йому у видачі депозитного вкладу, керівник відділення № 74 відповів, що, починаючи з дня подачі заяви 3 червня 2014 року упродовж місяця він отримає відповідь від банку, та відмовився видати йому гроші. Всупереч вимогам ст. ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», відповіді банку він не отримав. Просив зобов'язати відділення № 74 ПАТ «ВіЕйБіБанк» одноразово повернути йому депозитний вклад у сумі 107 000 гр. (а.с. 2, 13). 18 серпня 2014 року позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що банк незаконно ухиляється від повернення вкладу, безпідставно посилається на неможливість повної виплати коштів у готівковому вигляді з посиланням на мораторій, який не розповсюджується на зобов'язання за договорами банківських вкладів (депозитів), тому відповідно до п. 2 ст. 22 ЦК України він має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Зазначав, що із оголошень на сайтах банків, наприклад, банку «Михайлівський», вбачається. що інші банки пропонували внесення коштів на депозитні рахунки під 25, 5 % річних, а тому він мав би отримати доходи, якби одержав вчасно кошти та розмістив їх в іншому банку, що могло становити 4260,94 гр. з розрахунку 107000 гр. х 25,5 % : 365 днів х 57 днів (період з 23 червня по 18 серпня 2014 року). Враховуючи, що банк компенсував йому частково упущену вигоду, перерахувавши на депозитну картку 22 липня 2014 року 2198,63 гр., станом на 18 серпня 2014 року йому не компенсована сума 2063,31 гр. Просив стягнути з банку на його користь суму депозиту 107 000 гр. та втрачену вигоду у сумі 2063,31 гр. (а.с.19). 5 вересня 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь депозитний вклад в сумі 107 000 гр. і упущену вигоду станом на день розгляду справи - 5 вересня 2014 року в сумі 5606,51 гр., з розрахунку 107 000 гр. х 25, 5 % : 365 днів х 75 днів (період з 23 червня по 5 вересня 2014 року) (а.с. 25). Представники відповідачів, будучи сповіщеними про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, своїх пояснень чи заперечень на позов суду не надав, тому суд вирішує спір в заочному порядку, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2013 року між позивачм [PERSON] як вкладником і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБіБанк») в особі працівника відділення № 74 банку на підставі Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «ВіЕйБіБанк», укладено відповідно до ст. 1059 ЦК України, письмовий договір банківського вкладу «Англійський «Особливий», згідно якого: 1.1. Предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Англійський «Особливий» в національній валюті України на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів. Для обліку вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахункок № [NUMBER]. 1.2. Банк відкриває на ім'я вкладника картковий рахунок № [NUMBER] - Рахунок - кореспондент. На цей рахунок-кореспондент банк перераховує проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії. Нараховані проценти за збереження вкладу з капіталізацією процентів банк перераховує на рахунок. 1.3. Сума початкового вкладу 107 000 гр. 1.4. Мінімальна сума вкладу - 5000 гр. 1.5. Виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 22, 5 % річних, здійснюється згідно з Умовами договору та Правил. Зазначена в цьому пункті ставка стосується виключно першого строку дії вкладу та може бути змінена для випадків переукладення договору на новий строк на умовах, зазначених в Правилах. 1.7. Дата вимоги вкладником вкладу - 22 червня 2014 року. 2.4. Порядок припинення договору та закриття рахунку визначається Правилами (а.с.4). З чеку про видачу готівки № 5277 і квитанції № 899685 від 22 травня 2013 року вбачається, що позивач, отримавши в даному банку з свого карткового рахунку готівкою 107 000 гр., готівкою у вказаній сумі на виконання умов укладеного між сторонами договору банківського вкладу здійснив платіж з призначенням - залучення коштів на вклад, угода № 587793/2013 22 травня 2013 року (а.с.5-6). 3 червня 2014 року позивач звернувся з заявою до відділення № 74 банку з заявою про те, що дія укладеного між сторонами договору банківського вкладу закінчується 22 червня 2014 року, і він просить припинити подальшу дію вказаного договору та видати суму вкладу 23 червня 2014 року. Отримання банком вказаної заяви підтверджується відміткою банку на її копії (а.с.7). Доказів надання відповіді на його заяву та наявності законних підстав для відмови у поверненні суми вкладу банк суду не надав, факт укладення договору та отримання коштів від позивача на депозитний вклад не оспорив. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами першою, другою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що позивач завчасно, 3 червня 2014 року, відповідно до умов договору, звернувся до банку з заявою про повернення йому 23 червня 2014 року суми банківського вкладу 107 000 гр. в зв'язку з закінченням строку дії договору 22 червня 2014 року, чим засвідчив свій намір припинити дію договору. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачеві депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 23 червня 2014 року - перший робочий день після 22 червня 2014 року, проте у вказаний у договорі строк на вимогу позивача відповідач кошти не повернув. Банк не повернув кошти позивачеві і на час розгляду справи судом, чим порушив свої грошові зобов'язання. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти в сумі 107 000 гр. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач вимагає відшкодування заподіяних йому збитків на підставі п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України: збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надав доказів реального наміру вкласти спірні кошти після їх отримання від відповідача до певного банку саме на умовах, враховуючи які він визначив розмір вказаної упущеної вигоди, а тому позов в цій частині, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, задоволенню в такий спосіб не підлягає. Ст. 3 ЦПК України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 1 ст. 20 ЦК України передбачає, що право на захист особа здійснює на власний розсуд. Проте, оскільки датою витребування вкладу було 23 червня 2014 року, а банк не повернув позивачеві вклад в сумі 107 000 гр. і по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде застосування ч. 5 ст. 1060 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6 - 39 цс 13 від 29 травня 2013 року, яка в силі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. На користь позивача підлягає стягненню сума не отриманих процентів: 107 000 гр. х 0,225 (22,5%) : 365 днів х 75 днів (з 23 червня по 5 вересня 2014 року) - 2198,63 гр. = 2748, 37 гр. У вказаному розрахунку 2198, 63 гр. - це сума процентів, перерахована банком на депозитну картку позивача 22 липня 2014 року, про що позивач зазначив у позовній заяві від 18 серпня 2014 року (а.с.19) і не спростував цієї обставини в подальшому. Всього на користь позивача підлягає стягненню 107 000 гр. + 2748, 37 гр. = 109748,37 гр. Вказана сума підлягає стягненню з ПАТ «ВіЕйБіБанк», оскільки, згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України, відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а договір укладено саме з цією установою, тому вимоги до відділення задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1097,48 гривень. На підставі ст.ст. 631, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 80, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: partial