Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області звернувся до суду із позовом до [PERSON], за участю третіх осіб - державне підприємство «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», Есхарівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки. В обґрунтування вказав, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,60 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР 2679037781 від 04.09.1996 року. Державний акт виданий на підставі рішення виконавчого комітету Есхарівської селищної ради №8/17 від 06.02.1996 року. Посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету Есхарівської селищної ради №8/17 від 06.02.1996 року не приймалось, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним державний акт серії ХР 2679037781 від 04.09.1996 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,60 га, виданий на ім'я [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, скасувати запис про його державну реєстрацію; зобов'язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку площею 0,60 га державі в особі Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області у придатному для використання стані. В судовому засіданні прокурор та представник Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Зокрема, зазначив, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого [PERSON] отримав Державний акт є чинне, тому вимога про повернення земельної ділянки не відповідає закону. Представник третьої особи - державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» в судовому засіданні зазначив, що спірна земельна ділянка на момент видачі державного акту та на даний момент належить до земель державного лісового фонду та їх підприємство погодження на тимчасове користування спірної земельної ділянки не надавало. Представник третьої особи - Есхарівської селищної ради Харківської області в судовому засіданні зазначив, що на 1996 рік Есхарівська селищна рада Харківської області не розпоряджалась спірною земельною ділянкою, бо вона до 1998 року була підпорядкована Чугуївській міській раді Харківської області. Крім цього, рішення виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради за №8/17 від 06.02.1996 року приймалось не у відношенні [PERSON], а щодо надання дозволу на проведення будівництва [PERSON] Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та вказав, що проти задоволення вимог прокурора не заперечують. Суд, вислухавши думки учасників цивільного процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Спірною є земельна ділянка площею 0,60 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, розташована в прибережній смузі річки Сіверський Донець та знаходиться на землях, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», що підтверджується довідкою державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» від 19 грудня 2013 р. №01-11/618 (а.с.166). Власником цієї ділянки був [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР 2679037781 від 04.09.1996 року. Державний акт виданий на підставі рішення виконавчого комітету Есхарівської селищної ради №8/17 від 06.02.1996 року (а.с.55). 24.12.2010 р. грудня [PERSON], діюча на підставі довіреності від імені [PERSON], продала у власність, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташована на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про що посвідчено договір купівлі - продажу приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 2993 (а.с.53). Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Есхарівської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області за №8/17 від 06.02.1996 року дозволено проведення будівництва [PERSON], тобто питання про виділення спірної ділянки [PERSON] Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області не вирішувалось та не приймалось (а.с.194). Крім того, спірна земельна ділянка перейшла у власність Есхарівської селищної ради Харківської області лише 27 листопада 1998 року, на підставі рішення Чугуївської районної ради Харківської області III сесії XXIII скликання (а.с. 162), тобто майже через два роки після видачі спірного державного акту. [INFO] [PERSON] помер, щоо підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.91-93). Згідно повідомлення нотаріальної контори від 24.07.2013 року, після смерті [PERSON] в 6-ти місячний термін спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в нотаріальну контору не зверталися, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.79), осіб які б проживали разом із [PERSON] та прийняли спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, судом не встановлено (а.с.113). Судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельним ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що спірні земельні ділянки первинним власникам у встановленому законом порядку не надавалися; рішення селищної ради, на підставі якого видані зазначені державні акти, було підробленим; спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду та знаходяться в межах прибережної захисної смуги і згідно зі статтями 60, 61 ЗК не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення; порушення вимог п. 12 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України (земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту і не могли надаватися селищною радою), позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 22 травня 2013 р. у справі № 6-33цс13, від 26 вересня 2011 р. у справі № 6-34цс11). Вказані постанови прийняті Верховним Судом України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). З огляду на це, суд приходить до висновку про визнання недійсними Державного акту серії ХР 2679037781 від 04.09.1996 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,60 га, виданого на ім'я [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, та зобов'язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку площею 0,60 га державі в особі Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області у придатному для використання стані. Суд відмовляє прокурору в частині задоволення позовних вимог щодо скасування запису про державну реєстрацію Державного акту ХР 2679037781 від 04.09.1996 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,60 га, виданого на ім'я [PERSON], виходячи з наступного. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-У1 (з наступними змінами) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1878-У1). Так, згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1878-У1 державна реєстрація прав є обов'язковою. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме - зокрема, право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітуту); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном (п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1878У1). Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав (п. 2 ч. 2 статті 9 Закону № 1878-У1). Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1878-У1). Пунктами 27, 28 постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 791 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 і від 18 серпня 2010 року № 749 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 встановлено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) посадовою особою територіального органу Держземагенства на підставі, зокрема, рішення суду. Скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, та формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Поземельної книги, що засвідчується підписом посадової особи, та скріплюється печаткою територіального органу Держземагенства. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що запис про державну реєстрацію земельної ділянки підлягає скасуванню на підставі рішення суду посадовою особою територіального органу Держземагенства та відповідним органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial