Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У червні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями № 1 по вул. Набережній, в с. Гульськ, Новоград-Волинського району, Житомирської області, який належав її батьку [PERSON], який помер 23.02.2016 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23.02.2016 року помер її батько, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, в якому постійно проживав померлий. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька та прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк повідомила та подала заяву про прийняття спадщини. При зверненні державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності померлого. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок разом із господарськими будівлями. У судове засідання позивач не прибула, подав письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] сільська рада участі представника у судовому засіданні не забезпечила, надіслала заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.02.2016 року (а.с.10). Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], який посвідчений 23.02.2006 року (а.с.7, 8, 9). Відповідно до довідки № 292 від 30.03.2017 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради, за померлим [PERSON] рахується будинок по вул. Набережна, 1 в с. Гульськ, Новоград-Волинського району Житомирської області, що підтверджується записом в по господарській книзі № 8 (а.с.11). Рішенням [PERSON] сільської ради від 26.11.1993 року [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку 0,70 га за адресою вул. Набережна, 1. с. Гульськ, Новоград-Волинський район. Відповідно до повідомлення № 479 від 9.03.2017 року право власності на житловий будинок № 1 вул. Набережна, у с. Гульськ, Новоград-Волинського району Житомирської області за [PERSON] не зареєстровано (а.с.16). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 травня 2017 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 1, по вул. Набережна в с. Гульськ, Новоград-Волинського району, Житомирської області після смерті [PERSON], померлого 23.02.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності померлого на цей житловий будинок (а.с.18). Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-18). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Окрім того, згідно із п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 р. Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.98р. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98р. №121. Таким чином права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності в спадкодавця, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у погосподарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві у даній справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві - відповідний запис у по господарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства (а.с.11). За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved