Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

06.08.2021 до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заявник просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав шляхом заборони [PERSON] : - наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування [PERSON] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними розірвано в 2015 році. Проте з 2012 року систематичного зазнає від колишнього чоловіка домашнє насильство. [PERSON] вже судимий за ч. 2 ст. 125 КК України за нанесення їй тілесних ушкоджень. Крім того, за фактом вчинення насильства в сім`ї неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Також кривдник часто зловживає алкоголем, внаслідок чого стає ще агресивнішим що неї та сина. В 2019 році рішенням Приморського районного суду м. Одеси вже застосовувася обмежувальний припис відносно [PERSON] , що справило на нього певний вплив. Однак домашнє насильство у виді фізичних побоїв, лайки, скандалів продовжується. Ускладнюється це і тим, що [PERSON] перебує на обліку в КУ "Міський психіатричний центр". [PERSON] зазначає, що вона разом з сином та [PERSON] продовжують проживати в одній квартирі, оскільки мають частки у праві власності на квартиру. Квартирне питання наразі між ними не вирішенено, але, вважає, це не повинно дозволяти йому застосовувати домашнє насильство, як фізичне, так і моральне. Життя в одній квартирі є нестерпним, тому єдиним способом захисту є застосування до кривдника обмежувального припису. Станом на даний час заявниця також звернулась за допомогою до Одеського обласного центру соціальних служб. У судовому засіданні представник [PERSON] просила задовольнити заяву. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дійшов до наступного висновку. В період з 16.07.1982 по 22.04.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який судовим рішенням від 19.02.2015 між ними розірвано. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 (справа №522/23651/13-ц) [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 (справа №522/29027/13-ц) [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2014 (справа №11-кп/785/1251/14) вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014, яким [PERSON] визнано винним та засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, залишено в силі. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 (справа № 522/7914/18) [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2018 постанова від 25.05.2018 скасована, провадження у справі закрито. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2019 (справа № 522/513/19) частково задоволено позов [PERSON] . Видано обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] за яким заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців. На підставі направлення №002967 КУ «Міський психіатричний диспансер» [PERSON] направлявся на госпіталізацію. В липні 2021 року [PERSON] звернулась до Одеського обласного центру соціальних служб за допомогою стосовно вчинення відносно неї [PERSON] насильства. В судовому засіданні в якості свідків допитано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Надав згоду на допит як свідка відносно батька, перешкод в допиті, встановлених ст. 63 Конституції України не встановлено. Пояснив, що їхнє життя є нестерпним через агресивну та неадекватну поведінку батька. Він постійно погрожує як словесно, так і фізично, а словесні ображи, лайки, конфлікти батька завдають ще й морального тиску. Внаслідок вживання алкоголю вони з матір`ю зазнають й економічного насильства, яке полягає у пошкодженні їхніх речей, навності боргів у кривдника. Свідок [PERSON] пояснив, що особисто не бачив як [PERSON] поводиться з колишньою дружиною та сином. Знає про ці події лише зі слів сина з яким добре знайомий. Тому ці показання суд не приймає до уваги, оскільки вони отримані зі слів іншого свідка. Проте [PERSON] додатково пояснив, що давно знає [PERSON] по роботі. Харектиризується як невріноважена, агресивна особистість навіть відносно людей з якими він працював. Свідок [PERSON] є давною і доброю знайомою сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Пояснила, що [PERSON] завжди проявляв цькування, зневагу та ображав дружину. Після розлучення це лише посилилось. Вирішуючи справу суд виходить із наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, постанова від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. З огляду на встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами та поясненнями заявника, свідків щодо наявності психологічного, морального та фізичного насильства з боку [PERSON] , що виражається в постійних погрозах, неодноразовому застосуванні фізичної сили відносно неї, у зв`язку з чим вона також зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій чоловіка, зверталась за психологічною допомогою. Отже, [PERSON] , як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Проте суд враховує, що [PERSON] є співвласником, в якій вони проживають разом з сином та колишньою дружиною, хоча спільне господарство не ведуть, мати з сином живуть в одній кімнаті, а він в іншій.. Таким чином, у разі задоволення заяви [PERSON] щодо заборони [PERSON] перебувати у місці постійного проживання заявника, [PERSON] може залишитися без місця для проживання. Доказів наявності іншого житла у [PERSON] суду не надано. Таким чином, не видається за можливе задовольнити прохання заявниці про встановлення кривднику заборони наближатись до [PERSON] в одній квартирі більше як на 50 метрів. У той же час, беручи до уваги характер та тривалість поведінки [PERSON] відносно [PERSON] , суд приходить до висновку, про наявність обгрунтованих та переконливих підстав для видачі обмежувального припису на строк, який просила заявник і, що цей строк буде достатнім із наданням зацікавленій особі можливості виправитися.

Outcome: partial