Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

15 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2019 року прийнято до провадження вказану позовну заяву та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.10.2019 року, зобов`язано Службу у справах дітей Одеської міської ради підготувати проект висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до отримання якого провадження по справі зупинено. 11.11.2019 року до суду надійшов лист зі Служби у справах дітей Одеської міської ради, яким повідомлено, що станом на 25.10.2019 року мати дітей - [PERSON] , стосовно розгляду вказаного питання до служби не зверталась, відповідних документів не надавала, що унеможливлює підготовку відповідних проектів висновку стосовно дітей. Також повідомлено, що стосовно [PERSON] , [INFO] , розгляд даного питання є неможливим, оскільки останній набув повноліття та є повнолітньою особою. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.11.2019 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 27.01.2020 року до суду надійшов лист від представника Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про залучення вказаної установи та Органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до участі по справі, в якості третіх осіб, в якому одночасно повідомлено суд, що до Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 27.12.2019 року за №9 надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо подальшого розгляду та підготовки відповідного висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі казаної інформації, судом у підготовчому судовому засіданні 11.02.2020 року було ухвалено залучити до участі по справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Надалі, у підготовчому судовому засіданні 11.02.2020 року позивачка [PERSON] просила доручити службі у справах дітей Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області підготувати проект висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; та доручити Органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.02.2020 року вказану заяву позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано Службу у справах дітей Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області підготувати проект висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язано Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області затвердити вказаний проект та надати до суду відповідний висновок, до отримання якого провадження по справі зупинено. 20.05.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.05.2020 року провадження по справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 10 серпня 2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відритому судовому засіданні. В судове засідання призначене на 02.09.2020 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 02.09.2020 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу зареєстрованого місця проживання, яка встановлена у відповідності до відповіді з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, якою є: [ADDRESS] (на цей час: [ADDRESS]), які були отримані відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи пштовими повідомленнями про вручення. Відповідачем не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] у Вершацькій сільській раді Чигиринського району Черкаської області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилось троє дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 6), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 9), [PERSON] , [INFO] (паспорт серія [NUMBER] ). Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29.10.2015 року по справі №520/9415/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 10.11.2015 року. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом стосовно неповнолітнього [PERSON] встановлено, що станом на 27.11.2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, гр. [PERSON] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складений депутатом Таїровської ОТГ Кривим Д.І. від 27.11.2019 року та довідкою про місце проживання, реєстрацію та склад сім`ї від 28.11.2019 року № 3039, виданою ЦНАП Таїровської селищної ради. Згідно довідки від 28.11.2019 року № 593, виданої Одеською загальноосвітньою школою №72 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, неповнолітній [PERSON] навчається у 8-Д класі Одеської загальноосвітньої школи № 72 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Згідно характеристики, складеної директором Одеської загальноосвітньої школою №72 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , вихованням [PERSON] займається мати, бабуся та старший брат. Батько у вихованні сина участі не приймає, батьківські збори жодного разу не відвідував, з адміністрацією школи ніколи не спілкувався. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] , розглядалось Органом опіки та піклування Таїровської селищної ради, який вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина, що підтверджується відповідним висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Таїровської селищної ради від 28.04.2020 року за №98, наявним в матеріалах справи. З вказаного висновку вбачається, що під час усної бесіди, [PERSON] зазначила, що батько [PERSON] вихованням дітей не займається, зв`язку з дітьми не підтримує, не приділяє ніякої уваги дітям, не турбується про їх фізичний та моральний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Також у висновку вказано, що у ході телефонної розмови головного спеціаліста Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Королюк О.Ю. з гр. [PERSON] було з`ясовано, що він взагалі не має уяви щодо порушеного питання та вперше чує. У зв`язку з цим, працівниками Служби у справах дітей Таїровської селищної ради було складено та направлено лист від 27.02.2020 року № 18 за місцем реєстрації батька щодо явки останнього до Служби у справах дітей Таїровської селищної ради для з`ясування думки батька з порушеного питання та для більш детального розгляду справи та прийняття об`єктивного рішення. Батько до Служби не з`явився, але в наступній телефонній розмові з начальником Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Сорокатою О.П. повідомив, що згоден з такою позицією [PERSON] , але синові все рівно буде допомагати в міру своїх можливостей. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Одночасно суд вважає необґрунтованими вимоги позивачки стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ст. 164 СК України, особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, а на час розгляду справи, [PERSON] є повнолітнім, якому 18 років виповнилось [INFO] , за наслідком чого в цій частині вимог позивача слід відмовити. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. З наявних матеріалах справи доказів, відсутня інформація щодо вирішеного питання про стягнення [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] . Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, суд доходить до висновку, що законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Судом враховується, що статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду, оскільки позивачем такі вимоги не були заявлені, а судом питання про стягнення аліментів вирішується у відповідності до статті 166 СК України. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідно до статті 196 СК України, передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, часткового задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати останньою судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав у мінімальному розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial