Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

25.04.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.09.2018 року, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року на утримання дочки [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 2 015,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. На обґрунтування позову послалася на те, що з 17.11.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2014 року шлюб з відповідачем розірвано. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року відповідача, зокрема, зобов'язано до сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.06.2013 року до ї повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що їй відомо, що відповідач працює оббивальником меблів у ТзОВ «Бусол» та отримує заробітну плату. Відповідач 11.09.2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому із врахуванням доповнення до відзиву від 19.10.2018 року, просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те що щомісяця справно сплачує на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 901,60 грн., заборгованості зі сплати аліментів немає. Крім цього вказує, що одружився, має іншу сім'ю, має незадовільний стан здоров'я, був прооперований. Позивач в судовому засіданні позовні вимги підтримала повністю, пояснила, що на даний час офіційно не працевлаштована, отримує з Червоноградськго міського центру зайнятості допомогу в розмірі 1 100,00 грн. щомісячно. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, у відзиві на позовну заяву просить розглядати справу у його відсутності, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 17.11.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). Від подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 12), на утримання якої відповідача, за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року, яке набрало законної сили 29.07.2013 року, зобов'язано до сплати аліментів в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.06.2013 року до ї повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 4-5). Шлюб між сторонами розірвано. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно із ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) до усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України). Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної вище норми закону визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З приводу цього Верховним Судом України висловлено правову позицію у постанові від 05.02.2014 р. № 6-143цс13, де зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні даного спору, суд враховує те, що відповідач одружився вдруге, має незадовільний стан здоров'я, щомісячно сплачує на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі близько 900,00 грн., офіційно працевлаштований у ТзОВ «Бусол (а.с. 17), при цьому всьому суд також приймає до уваги обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби дитини сторін, зумовлені її розвитком, виходячи з принципів розумності та справедливості (ч. 9 ст. 7 СК України), враховуючи розмір прожиткового мінімуму для останньої, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений вказаним вище рішенням слід змінити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 1 200,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до її повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати та буде сприяти гармонійному розвитку дочки сторін - [PERSON], зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд збільшує розмір аліментів починаючи з дати набрання рішення законної сили, оскільки на день звернення в суд з позовом, як і на день винесення даного рішення аліменти з відповідача стягуються відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити часткового у спосіб, зазначений вище. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial