Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недостовірною інформацію, яку поширив [PERSON] , а саме: [INFO] у відеосюжеті у ефірі програми «Попереднє читання» на телеканалі «Рівне 1», який розміщений Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1»: у соціальній інтернет-мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням: [INFO] , на Youtube каналі (Ютуб каналі) «TVRivne1 / Рівне 1» за наступним посиланням: [INFO], про те, що: «твій колега який з тобою ходить в суд побудував котеджик собі на [ADDRESS], уже й продав квартири і там вже люди живуть. Чомусь одному можна в елітному районі вашому колезі будувати, а іншим не можна»; «скажу тобі: родичі адвоката Вашого. Прізвище не називаю, і не буду називати, ти в мене прізвище не витягнеш». Зобов`язати [PERSON] протягом 10 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, спростувати раніше поширену ним недостовірну інформацію від [INFO] у відеосюжеті у ефірі телепрограми «Попереднє читання» на телеканалі «Рівне 1», який розміщений Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1»: у соціальній інтернет-мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням: [INFO] на Youtube каналі (Ютуб каналі) «TVRivne1 / Рівне 1» за наступним посиланням: [INFO] шляхом транслювання відеосюжету (повідомлення) на телеканалі «Рівне 1», мовлення на якому здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1», про те, що поширена інформація наступного змісту: «твій колега який з тобою ходить в суд побудував котеджик собі на [ADDRESS] , уже й продав квартири і там вже люди живуть. Чомусь одному можна в елітному районі вашому колезі будувати, а іншим не можна», - є недостовірною, «скажу тобі: родичі адвоката Вашого. Прізвище не називаю, і не буду називати, ти в мене прізвище не витягнеш», - є недостовірною. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сукупному розмірі 16 678,00 грн., з яких: 3 178,00 грн - судовий збір; 13 500,00 грн. - правнича допомога. Позовні вимоги обгрунтовані тим, [INFO] у випуску інформаційно-аналітичної програми «Попереднє читання» на телеканалі «Рівне 1» відбулася зустріч наступних учасників програми: [PERSON] - журналістка, [PERSON] - депутата Рівненської міської ради, [PERSON] - депутата Рівненської обласної ради. Відеосюжет вказаної програми розповсюджено у мережі Фейсбук (Facebook) на сторінці «Телеканал «Рівне 1» [INFO] (посилання на сюжет: [INFO]) і в уривку з 29 хв. по 32 хв. цього сюжету міститься наступний діалог між [PERSON] (Відповідач) та [PERSON] (Позивач): [PERSON] : «Дійсно, твій колега який з тобою ходить в суд побудував котеджик собі на [ADDRESS], уже й продав квартири і там вже люди живуть. Чомусь одному можна в елітному районі вашому колезі будувати, а іншим не можна». [PERSON] : «Хто мій колега? Який мій колега, хто мій колега? Той з яким ходите по судах? [PERSON] скажи? Хто з моїх колег будував? [PERSON] ти займаєшся популізмом. [PERSON] : «Скажу тобі: родичі адвоката Вашого. Прізвище не називаю, і не буду називати, ти в мене прізвище не витягнеш. Того що ви там всі кучою зберетесь і будете в суд тягнути, воно мені дуже потрібно». Станом на день звернення до суду з цим позовом, вищезазначений ролик було переглянуто 1,6 тис. користувачами, 32 рази вказане відео було поширено. За Телеканалом «Рівне 1» всього стежать 130 тис. користувачів (на платформі Facebook ), відтак, відбулося поширення недостовірної інформації для невизначеного кола осіб. Відтак, [PERSON] , поширюючи інформацію про те, що: «твій колега який з тобою ходить в суд побудував котеджик собі на [ADDRESS] , уже й продав квартири і там вже люди живуть. Чомусь одному можна в елітному районі вашому колезі будувати, а іншим не можна»; «скажу тобі: родичі адвоката Вашого? Прізвище не називаю, і не буду називати, ти в мене прізвище не витягнеш. Того що ви там всі кучою зберетесь і будете в суд тягнути, воно мені дуже потрібно», - довів інформацію до невизначеного кола осіб, яку [PERSON] вважає недостовірною. Поширюючи вищенаведену інформацію, [PERSON] доводить той факт, що колега [PERSON] будує котеджі на [ADDRESS] , в той час, як іншим цього робити не можна. Відповідач також доводить той факт, що колега, з якими позивач «ходить в суд», будує котеджі за вищевказаною адресою. Відповідач не називає конкретних імен такого колеги, «з якими ходить в суд» позивач по справі, що є прямим підтвердженням того, що відповідач по справі навмисно доводить до відома необмежене коло осіб недостовірну інформацію, яка дискредитує особу [PERSON] . Незважаючи на те, що відповідач не називає імен такого «колеги», поширена недостовірна інформація носить стверджувальний і категоричний характер, що свідчить про висвітлення відповідачем твердження щодо чітко ним встановлених фактів, які в даній ситуації є недостовірними. Також, [PERSON] , зазначає про те, що «родичі адвоката Вашого» є тими, хто будує котеджі по [ADDRESS] , проте дана інформація також не відповідає дійсності і відповідач по справі знову ж таки у категоричній формі заявляє про таких «родичів адвоката твого», чим критикує та дискредитує позивача і вводить в оману те коло людей, які мали можливість ознайомитися із поширеною недостовірною інформацією. Оскільки [PERSON] було запрошено та представлено в якості депутата Рівненської обласної ради, то [PERSON] вважає, що колегам, тобто депутатам Рівненської обласної ради, «можна будувати котеджи в елітному районі на [ADDRESS], а іншим не можна». Цей же відеосюжет [INFO] також було опубліковано ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» на своєму Youtube каналі «TVRivne1 / Рівне 1» за наступним посиланням: [INFO] у ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» 50 тис. підписників, відтак, на вказаній платформі відбулося розповсюдження такої ж недостовірної інформації, яка була доведена до відома невизначеного кола осіб. Оскільки на телеканал «Рівне 1» [PERSON] було запрошено у телепрограму «Попереднє читання» в якості депутата Рівненської обласної ради, відтак, поширена недостовірна інформація про те, що «його колеги можуть будувати в елітному районі на [ADDRESS]» стосується конкретно депутатів Рівненської обласної ради, відтак, прямо зачіпає депутатську діяльність. Про кого саме йде мова, [PERSON] не уточнив, проте поширив інформацію, яка дає можливість кожному, хто вже переглянув і буде в майбутньому переглядати відео, зробити хибні висновки про те, що депутатам Рівненської обласної ради можна здійснювати забудови у елітних районах, чого не можна сказати про тих громадян, які не є колегами [PERSON] . Окрім того, таку поширену недостовірну інформацію, можна також пов`язувати і з політичною партією «Радикальна партія Олега Ляшка», оскільки [PERSON] є представником від вказаної політичної партії у Рівненській обласній раді. Жодних доказів того, що «колеги» [PERSON] здійснюють забудову котеджів по [ADDRESS], відповідачем не надано та не озвучено, конкретних імен не названо, проте ім`я [PERSON] після такого відео асоціюється з тим, що його «колегам» в питаннях забудови надають якісь переваги, тощо. Наведене повторно доводить той факт, що відповідачем було поширено недостовірну інформацію, яка підлягає спростуванню, оскільки дискредитує позивача через поширення відносно нього неправдивих відомостей, пов`язаних з [PERSON] , які завдали та в майбутньому можуть завдати шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Крім того, поширена відповідачем недостовірна інформація завдала шкоди гідності позивача, оскільки принижує [PERSON] як людину, як моральну особистість, а також його моральне ставлення до самого себе та з боку суспільства, у якому визнається цінність його особистості. Також завдано шкоду його честі, адже поширена недостовірна інформація негативно впливає на соціальну оцінку суспільства, яке має свої загальноприйняті уявлення про добро та зло, позитив та негатив тощо. Ділова репутація теж постраждала, оскільки ділова репутація набувається кожною особою протягом певного часу завдяки професійним якостям при виконанні в даному випадку обов`язків депутата. Поширена недостовірна інформація ставить під сумнів чесну діяльність [PERSON] , оскільки висвітлює діяльність [PERSON] з тієї точки зору, що його «колегам» чи то по Рівненській обласній раді, чи то по фракції «Радикальна партія Олега Ляшка» надаються привілеї у вирішенні питань по забудові, відтак, і по земельним питанням. Звертає увагу на те, що передача «Попереднє читання» стосувалася запланованої сесії, більшість питань з яких стосувалася земельних питань, використання коштів, земель в рекреаційних зоні тощо. Зважаючи на те, що у відношенні позивача була поширена інформація, яка принижує його честь та гідність, Позивачу було заподіяно моральної (немайнової шкоди), яка виходячи із принципу розумності визначається у розмірі 100 000 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також звертає увагу на те, що позивач по справі є особою, яка обіймає публічну посаду, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06 вересня 2021 року без повідомлення (виклику) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. 06 вересня 2021 року судом було відкладено вирішення справи по суті у зв`язку з неналежним повідомленням учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи. 23 вересня 2021 року судове засідання не відбулося та було відкладено за клопотанням відповідача. Через канцелярію суду від представника позивача було двічі подано клопотання про оголошення судом перерви у разі надходження відзиву від відповідача. 26 жовтня 2021 року через канцелярію суду [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що з доводами викладеними проти нього не погоджується. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у випуску інформаційно-аналітичної програми «Попереднє читання» на телеканалі «Рівне 1» відбулася зустріч наступних учасників програми: [PERSON] - журналістка, [PERSON] - депутата Рівненської міської ради, [PERSON] - депутата Рівненської обласної ради. Відеосюжет вказаної програми розповсюджено у мережі Фейсбук на сторінці «Телеканал «Рівне 1» [INFO] (посилання на сюжет:[INFO]) та опубліковано ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» на своєму Youtube каналі «TVRivnel / Рівне 1» за наступним посиланням: [INFO]. В уривку з 29 хв. по 32 хв. цього сюжету міститься наступний діалог між [PERSON] (Відповідач) та [PERSON] (Позивач): [PERSON] : «Дійсно, твій колега який з тобою ходить в суд побудував котеджик собі на [ADDRESS] , уже й продав квартири і там вже люди живуть. Чомусь одному можна в елітному районі вашому колезі будувати, а іншим не можна». [PERSON] : «Хто мій колега? Який мій колега, хто мій колега? Той з яким ходите по судах? [PERSON] скажи? Хто з моїх колег будував? [PERSON] ти займаєшся популізмом. [PERSON] : «Скажу тобі: родичі адвоката Вашого. Прізвище не називаю, і не буду називати, ти в мене прізвище не витягнеш. Того що ви там всі кучою зберетесь і будете в суд тягнути, воно мені дуже потрібно». Позивачем долучений до матеріалів справи електронний доказ - диск із відеозаписом відео сюжету програми «Попереднє читання» та телеканалі «Рівне-1» від [INFO], який досліджено судом. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зазначено таке: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність («Газета «Україна-центр» проти України», № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі та ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики стосовно політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. Судом враховано, що позивач [PERSON] є депутатом Рівненської обласної ради восьмого скликання, а отже межа допустимої критики стосовно нього як публічної особи є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу, який, зокрема, втамовується, з одного боку, - продукуванням інформації стосовно такої особи засобами масової інформації, а з іншого, - її сприйняттям та поглинанням суспільством як результат реалізації інтересу. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах: від 23.07.2020 року у справі № 607/5713/17, від 29.07.2020 року у справі № 607/2775/17, від 09.10.2019 року у справі № 369/1281/17, публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив рішення у справі N 61561/08 "Інститут економічних реформ проти України", де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У даній справі, суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. У справі "Дюльдін і Кіслов проти Росії" N ЄСПЛ зазначив: "37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише "інформації" або "ідей", які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує "демократичного суспільства". Так, у справі "Дюльдін і Кіслов проти Росії" вказано "43. Він повторює, що фундаментальною вимогою права дифамації (the law of defamation) є те, що для виникнення підстави для подання позову про дифамацію необхідно, щоб дифамація була звернена до конкретної особи. Якби усім державним посадовцям було б дозволено звертатися до суду з позовами про дифамацію через будь-яку заяву критичного характеру стосовно ведення державних справ, навіть у ситуаціях, коли до посадовця не зверталися на ім`я або в інший (такий, що може бути ідентифікований) спосіб, журналісти були б завалені позовами. Це не лише вилилося б у накладення надмірного і непропорційного тягаря на засоби масової інформації, що здійснювало б тиск на їхні ресурси та затягло б їх у нескінченні судові тяжби. Безсумнівно, це мало б ефект стримування, яке відчувала б преса, виконуючи роль рупора інформації та громадського охоронця порядку (watchdog)". Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, враховуючи чинне законодавство та діючу з даного приводу усталену судову практику, позивач мав довести, що опубліковані статті містять саме недостовірну інформацію. Мав надати докази, які підтверджують дані факти з проведенням їх аналізу у контексті з опублікованими відомостями. Вихід статті у засобі масової інформації зі згадуванням позивача, як публічної особи та відображенням критики його певних дій, саме по собі не можна визнавати таким, яке принижує честь, гідність та ділову репутацію, адже межа критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної людини. Судом встановлено, що оспорювана інформація є оціночними судженнями, оскільки не містить фактичних даних, викладена у формі суджень, суб`єктивної думки відповідача з застосуванням мовно-стилістичних засобів, є критикою, оцінкою дій, тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Аналіз змісту оспорюваних позивачем висловлювань та публікацій свідчить про відсутність твердження про конкретні факти і вказує на те, що по суті в них викладені оціночні судження особи. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають. Позивач, звичайно має право на захист своєї репутації, але вимоги цього захисту необхідно урівноважувати з інтересами вільного обговорення питання, що мають суспільний інтерес. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від вимоги про визнання недостовірною поширену інформацію, а тому також не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed