Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

02.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі Банк) про стягнення коштів за договором банківського вкладу «Новорічний подарунок VIР» №702419/2013 від 20.12.2013 року в сумі 57000 гривень, та 100000 грн. завданої моральної шкоди. В процесі розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги. Просила стягнути з Банку суму банківського вкладу в розмірі 57000 грн., суму заборгованості з відсотків 7123,86 грн., індекс інфляції на суму заборгованості за весь період прострочки 6226,03 грн., 3% річних на суму заборгованості 1055,25 грн., та завдану моральну шкоду у розмірі 100000 грн. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду та зміст позовних вимог повідомлявся завчасно належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглядалась за його відсутності, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 20.12.2013 року між Банком та [PERSON] укладений договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIР» №702419/2013, за умовами якого [PERSON] внесла на депозитний рахунок, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 57000 гривень строком по 20.01.2015 року (Дата повернення) з виплатою вкладнику 25 % річних. В зв'язку з терміновою потребою у грошових коштів, позивач звернулась до Банку з письмовою заявою від 12.03.2014 року про дострокове розірвання договору банківського вкладу, та виплати суми вкладу. Проте відповіді та коштів від Банку позивач не тримала. Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем банківських послуг, тобто захист його як споживача регламентовано Законом України № 1023 від 12.05.91 р. "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї, на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03. 12. 2003 № 516). Статтею 1060 ч. 1 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу, або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строкового вкладу). Ця угода між банком та клієнтом є видом договірних зобов'язань і тому за порушення зобов'язання однією стороною вона повинна відповідати за нормами ЦК України. Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Абзацом 1 п. 3.5. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03. 12. 2003 № 516 (надалі Положення) встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03. 12. 2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Таким чином, обмеження прав вкладника вільно розпоряджатися своїми коштами суперечать Конституції України та ЦК України. Постановами КМУ, зокрема і від 29.08.2014 № 540, закріплені Конституцією України та ЦК України права не можуть бути звужені, чи в інший спосіб обмежені. Тому позовні вимоги про стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання, відповідно до ст. 614 ЦК України, повинна доводити особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу від 20.12.2013 року в сумі 57000 гривень, проценти за договором банківського вкладу - 7123,86 гривень, індекс інфляції на суму заборгованості за весь період прострочки - 6226,03 гривень, 3 % річних на суму заборгованості - 1055,25 гривень. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь завданої моральної шкоди в сумі 100000 грн., суд вважає такими, що підлягають задоволенню в сумі 20000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial