Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

09 вересня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що сторони перебувають у шлюбі з 26.09.2003 року. У шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Протягом тривалого часу сторони не підтримують стосунків. Відповідач не допомагає матеріально дітям та не приймає участі в їх вихованні, тому позивач змушена самостійно їх утримувати. Відповідач не має на утриманні інших осіб, офіційно на території України не працює, проте працевлаштований за кордон, тому може надавати кошти на утримання дітей. 21 жовтня 2019 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що не заперечує свій обов`язок з утримання дітей, виконував, виконує та в подальшому буде його виконувати. Із визначеним позивачкою розміром аліментів по 5 000 грн. на кожну дитину не погоджується, оскільки такий розмір перевищує прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років. Вважає, що позивачка також має рівноцінно забезпечувати дітей, так як позивачка має задовільний стан здоров`я та постійне місце роботи. Відповідач вказав, що не має постійного доходу, має мінливі заробітки і визнає позовні вимоги частково і просить стягнути з нього аліменти на утримання синів в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позові. Вказала, що ознайомившись із відзивом на позовну заяву з ним не погоджується, оскільки відповідач не надає коштів на утримання дітей і вигнав її з дітьми із квартири, тому вона змушена орендувати житло за 4000 грн. на місяць, а також витрачає на утримання дітей приблизно 7 000 грн. на місяць (250 грн. на навчання молодшого сина, по 500 грн. на тиждень для старшого сина та інші витрати). Зазначила, що заробітна плата у неї є мінімальною, старший син отримує стипендію у розмірі 470 грн., а в утриманні дітей допомагають тільки батьки позивачки. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки адвокат Невідомський О.А. підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові, а також підтримав пояснення позивачки у судовому засіданні. Вказав, що відповідь на відзив на позовну заяву будуть надані усно стороною позивачки у судовому засіданні, тому відсутня необхідність встановлення часу для надання письмової відповіді. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився,будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Однак, подав до суду відзив на позовну заяву в якому частково визнав позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Полюхович О.І. заперечила частково проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Згідно з копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 2019 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн, з 1 грудня - 2218 грн. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто обов`язок щодо утримання дітей покладений не лише на їх батька, а й на матір. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стан здоров`я сторін та дітей, відсутність доказів наявності постійного заробітку відповідача та його розміру, відсутність доказів наявності інших осіб на утриманні відповідача, часткове визнання відповідачем позовних вимог. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial