Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

16 травня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 1971 року народження, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , 2004 року народження, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, просить суд: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що на вказаній належній йому житловій площі зареєстрована відповідач [PERSON] разом з її дитиною [PERSON] . Проте, відповідач із її сином у зазначеному будинку не проживають з 2011 року, будь-яких речей на належній житловій площі немає. За вказаних вище підстав, він і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні надав заяву про розгляд справи у його відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1153 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно свідоцтва про право власності від 05.04.2002 року, виданого виконкомом Салганської селищної ради на підставі рішення від 27.01.2000 року і 21.03.2002 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Шабівської сільської ради №1045/06-79/1965 від 30.05.2019 року повідомлено, що згідно картотеки реєстраційного обліку по Шабівській сільській раді [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.05.2011 року. Також повідомлено, що неповнолітній [PERSON] як особа, що зареєструвала місце проживання на території Шабівської сільської ради не значиться. Разом з тим, згідно даних по господарської книги сільської ради за 2019 рік, [PERSON] та її син [PERSON] за вказаною адресою не проживають. У відповідності до акту про не проживання [PERSON] та [PERSON] , сусіди [PERSON] та [PERSON] підтверджують факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2011 року по дійсний час. Вказують, що вони мешкають у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом про не проживання [PERSON] та [PERSON] від 12.05.2019 року та листом Шабівської сільської ради №1045/06-79/1965 від 30.05.2019 року, з яких можна достовірно встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Разом з тим, суду не підтверджено факту реєстрації неповнолітнього [PERSON] , 2004 року народження в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки у листі Шабівської сільської ради №1045/06-79/1965 від 30.05.2019 року повідомлено, що неповнолітній [PERSON] як особа, що зареєструвала місце проживання на території Шабівської сільської ради не значиться. Таким чином, судом вирішується питання лише щодо [PERSON] , оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням щодо неповнолітнього [PERSON] , 2004 року народження заявлені необґрунтовано. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, ту обставину, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, а також враховуючи недоведеність позовних вимог по відношенню до малолітнього [PERSON] щодо його реєстрації у спірному житловому приміщенні, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , 2004 року народження, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог позивачу - відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial