Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: встановити стягнення аліментів з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивачка зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 24.08.2008 року по 19.09.2011 рік. За час спільного проживання у них народився син [PERSON]. Причиною розірвання шлюбу стала байдужість відповідача до сімї та розгульний спосіб його життя, в тому числі й ненадання коштів для сімейних потреб. Після розпаду сімї відповідач й далі не приймає участі у матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини. 06.08.2012 року рішенням Городенківського районного суду було встановлено стягнення аліменті з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку. У звязку з тим, що на виконання даного рішення відповідач жодних коштів на дитину не сплачував протягом 6-ти місяців, позивачка на початку 2013 р. написала заяву про закриття виконавчого провадження. На даний час син [PERSON] є учнем третього класу Вербівцівської школи Городенківського району. Відповідач фізично здоровий, їздить на сезонні роботи за межі України та отримує хороший заробіток, приблизний розмір якого позивачці невідомий. У зв'язку з наведеним позивачка проить позов задовольнити, оскільки відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини без погіршення свого матеріального стану. 09 листопада 2018 року позивачка до суду подала заяву про зміну позовних вимог, а саме просить суд ухвалити судове рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON], [INFO], в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], згідно судового рішення від 06.08.2012 р. по справі № 905/2158/2012, та встановити стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на її користь на утримання неповнолітньогго сина [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно. 14.11.2018р. до суду відповідач подав відзив, в якому просить стягувати з ньогона утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. з посиланням на те, що він в даний час не працює, що підтверджується копією трудової книжки та актом матеріально-побутових умов сім'ї. Крім того, проживає з дружиною та двома неповнолітніми дітьми дружини, які також потребують матеріальної допомоги. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, змінені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно зазначив, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2011 року по справі № 2-560/11, яке набрало законної сили 30 вересня 2011 р., шлюб між гр. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 24.07.2008 року виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці присвоїти прізвище " [PERSON]". Сина [PERSON], [INFO], залишити на проживанні з позивачкою [PERSON]. Після реєстрації шлюбу 05 березня 2014 року з [PERSON], прізвище дружини [PERSON] змінено з [PERSON] на [PERSON], актовий запис № 1 від 05.03.2014р., що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 05.03.2014р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24 грудня 2008 р. виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2012 р. у цивільній справі № 905/2158/2012, яке набрало законної сили 17.08.2012 р., вирішено стягувати аліменти з [PERSON], [INFO] в користь [PERSON], [INFO], на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 16.07.2012 року і проводити до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки відповідно до рішення суду від 06.08.2012р. відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позивачка просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., що не суперечить чинному СК України, суд прийшов до висновку, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який становить з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З цього слідує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути менший, ніж 1013,50 грн. з 1 січня 2019 р. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги обставини, визначені ст.182 СК України, позицію відповідача, який згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1200 грн., суд вважає, що змінені позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. Виконавчий лист, виданий за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06.08.2012 року по справі № 905/2158/2012 про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] в користь [PERSON], [INFO], на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття після набрання законної сили даним судовим рішенням слід визнати таким, що не підлягає виконанню, якщо відсутня заборгованість зі сплати аліментів за цим виконавчим листом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial