Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

04.08.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначав, що є дідом неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. З 2011 року діти проживають з ним та його дружиною, оскільки його син - батько дітей разом з їхньою матір'ю поїхали на заробітки в АР Крим та більше в м. Миколаїв не повертались. Протягом усього цього часу, з 2011 року, позивач разом зі своєю дружиною опікуються дітьми, виховують та утримують їх. Про місцезнаходження батька дітей - [PERSON] йому нічого не відомо. Мати дітей - [PERSON] з 2012 року з батьком дітей не проживає, створила нову сім'ю, народила дитину та мешкає в смт. Вільшанка, Кіровоградської області. Посилаючись на те, що батьки дітей самоусунулись від їх виховання та утримання, тривалий час не спілкуються з ними, не цікавляться їх життям та проблемами, просив позбавити їх батьківських прав та призначити його піклувальником неповнолітнього [PERSON] та опікуном малолітнього [PERSON], та стягнути з батьків аліменти на утримання дітей по 1/3 частині з усіх видів доходів але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача підтримала позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], оскільки [PERSON] на час розгляду справи є повнолітнім. Відповідачка [PERSON] позов визнала, подала про це заяву. Представник третьої особи - виконкому ММР - [PERSON] вважала недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав, посилаючись на те, що мати бажає виховувати своїх дітей, але погодилась на задоволення позову під впливом представника позивача. Допитаний у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2010 році батьки поїхали працювати в Крим, вони проживали з дідусем та бабусею, батьків бачили 2 рази на рік. У 2013 році мама забрала його до себе в Кіровоградську область, де він прожив 4 місяці. Потім між ним і мамою виник конфлікт і він змушений був повернутись в м. Миколаїв. Після того з мамою спілкується тільки телефоном раз на тиждень, проте спільних тем для розмов вони не мають. Інколи мама надсилала йому невеликі суми грошей на картку, але постійної допомоги не надавала, речей чи книжок не купувала. На випускний мати не приїздила, навчання оплачують дідусь та бабуся - 9 000 грн. на рік. З батьком з 2012 року не спілкувався взагалі. Допитаний у судовому засіданні в присутності класного керівника [PERSON], неповнолітній [PERSON] пояснив, що навчається у 5 класі Миколаївської загальноосвітньої школи № 31, останні 10 років проживає з дідусем та бабусею. За час свого життя приблизно 3 місяці проживав з мамою, повернувся до дідуся та бабусі тому, що не склались стосунки з маминим чоловіком. Одяг, взуття, шкільне приладдя купують баба з дідом, вони ж ходять на батьківські збори до школи. Він має хворе серце, на освідування до м. Києва їздив з дідусем. Батька востаннє бачив у п'ять років. У відповідності до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] є батьками [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] (а.с. 5, 6). Батьки залишили дітей на дідуся та бабусю та тривалий час не відвідують їх за місцем проживання, не опікуються ними, не цікавляться їх життям та не надають матеріальної допомоги на їх утримання (а.с. 7, 8). Діти навчаються у Миколаївській загальноосвітній школі № 31, проте батьки їх навчанням не цікавляться, участі у роботі з дітьми та їх вихованні не приймають, з класним керівником жодного разу не спілкувались, школу не відвідували, навчанням та успіхами дітей не цікавились (а.с. 8-зворот, 9). Нетривалий час, з вересня 2013 року по січень 2014 року діти проживали з матір'ю та навчались у Вільшанській загальноосвітній школі, проте через непорозуміння з матір'ю та вітчимом повернулись на проживання до дідуся та бабусі. З цього часу мати дітей не вживала заходів для того, щоб повернути їх чи налагодити спілкування з ними. Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, згідно наданого висновку, вважає недоцільним позбавляти відповідачку [PERSON] батьківських прав, мотивуючи це тим, що мати не допомагала дітям через скрутне матеріальне становище оскільки не мала власного житла, придбавши житло, має намір забрати дітей до себе, але стосунки між дітьми, матір'ю та її чоловіком є напруженими. Вважав непереконливими докази того, що мати самоусунулась від виховання та утримання дітей. Проте, згідно частини 6 статті 19 Сімейного кодексу України, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, та суд може не погодитись з ним стосовно доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Згідно із ст. 3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 року (набрала чинності для України 02.09.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи, думку дітей та письмову згоду матері на позбавлення її батьківських прав, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своїх дітей, що є підставою для задоволення позову. Крім цього, згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дітини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. У відповідності до статті 180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі статтею 182, частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дітей і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При цьому, згідно частни 2 статті 182 СК України (із змінами від 7.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За такого, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів їх доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову, підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: partial