Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса [PERSON] про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання провести державну реєстрацію припинення іншого речового права. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25 квітня 2013 року [PERSON] (на той час [PERSON]) Н.В. уклала з [PERSON] договір позики на суму 77000,00 гривень, який, згідно п.п. «а», п.2 є безпроцентним, та за яким остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 травня 2018 року, а за п.п. «г» п.2 повернення позики повинно підтверджуватися власноручною розпискою позикодавця. Цього ж дня з одного боку між [PERSON] (на той час [PERSON]) Н.В. та її сином [PERSON], а з іншого з [PERSON] в забезпечення договору позики було укладено договір іпотеки, предметом якого виступала належна позивачам на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. За сімейними обставинами позичальник [PERSON] переїхала на постійне проживання до [PERSON] Федерації, там уклала шлюб, влаштувалася там на постійне місце роботи. Маючи змогу одноразово повернути позику, в жовтні 2016 року в телефонному режимі запитала [PERSON], на який рахунок йому перевести кошти. Після цього 04 жовтня 2016 року вона здійснила грошовий переказ на суму 199000,00 російських рублів, що за офіційним курсом НБУ станом на 04 жовтня 2016 року складало: 199000 х 0,4144 = 82 465,6 гривень. Більший розмір суми нею переказувався для того, щоб цього вистачило на сплату послуг за припинення іпотеки. Підтвердженням цього є приходний касовий ордер №52416450 від 04 жовтня 2016 року, заява фізичної особи на переказ грошових коштів№901350619 від 04 жовтня 2016 року, роздруківка з сайту банку про отримання цього переводу. Якщо цього недостатньо і в разі невизнання цього факту відповідачем, будуть клопотати перед судом про витребування інформації з банків України про отримання зазначеного грошового переказу [PERSON] По спливу місяця вона дізналась, що [PERSON] не відвідував нотаріуса та не припинив іпотеку. В процесі розмови він став вказувати на те, що коли він позичав їй кошти, курс долара був набагато меншим, та що сума позики зросла і вона винна йому значно більші кошти ніж ті, що зазначені в договорі, а тому припиняти іпотеку відмовився. Через представника позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса [PERSON] (мали на це право, оскільки нотаріус, що посвідчила договори позики та іпотеки, померла), яка винесла рішення про відмову у державній реєстрації припинення обтяження речового права, заборони за №797974 на нерухоме майно, при цьому надала письмові пояснення, що заборону зняти не має можливості, оскільки це можливо або за заявою іпотекодержателя, або за рішенням суду, та з наданих документів не вбачається безспірне погашення позики. Вважає, що позивач [PERSON] грубо порушив зобовязання по договору, діє незаконно та всупереч правилам ділового обороту. Як зазначалося вище, [PERSON] у повному обсязі, у встановлений договором позики строк виконала взяті на себе зобовязання, повернувши суму позики у повному обсязі, проте позикодавець відмовився писати розписку та припиняти у нотаріальному порядку іпотеку. В забезпечення виконання зобовязань за позикою між позивачами та відповідачем було укладено договір іпотеки від 25 квітня 2013 року, згідно якого позичальник та її син передали [PERSON] в іпотеку свою квартиру. У відповідності до п.6.3. договору іпотеки цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобовязання за договором позики. Оскільки позивач виконала свої зобовязання з повернення позики, зазначений вище договір позики є таким, що припинив свою дію. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханою про припинення договору іпотеки, однак ним не було розірвано договору іпотеки, не знято заборони відчуження предмету іпотеки до сьогодні. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто вказівка в договорі про те, що позика вважається повернутою лише в разі наявності розписки позикодавця, в даному випадку не відповідає вимогам чинного законодавства. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Враховуючи, що припинення основного зобовязання, є підставою для припинення зобовязання, що витікає з договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання основного зобовязання, а також приймаючи до уваги, що договір позики припинив свою дію у звязку з повним виконанням боржником [PERSON] його умов, то, відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека, надана позивачем припиняється, як вид забезпечувального зобовязання, а тому вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про виключення з Державного реєстру іпотек запис №799308 про обтяження іпотекою, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №797974 про заборону на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], зазначив наступне. [PERSON] реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. [PERSON] реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Отже, правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що державний реєстратор та нотаріус є спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав та здійснення інших повноважень, передбачених законами України. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Таким чином, позови про внесення, виключення, зміну будь-яких записів в [PERSON] реєстрі прав пред'являються до державного реєстратора органів державної реєстрації прав, утворених Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, та/або нотаріуса, як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора. Згідно із п. 6 наразі чинного Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За правилами п. 17 даного Порядку, будь-які реєстраційні дії вчиняються державним реєстратором на підставі рішення суду. З урахуванням викладеного, само по собі рішення про припинення правовідносин з іпотеки, може бути підставою для виключення записів про іпотеку з відповідних реєстрів. Просить суд визнати договір іпотеки від 25 квітня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (на сьогодні [PERSON]) [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Першотравенського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №703, - припиненим та зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса [PERSON] виключити з Державного реєстру іпотек запис №799308 про обтяження іпотекою, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №797974 про заборону на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Позивач [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити в їх задоволенні у звязку з безпідставністю, та надали суду заперечення в яких зазначили, що з фактами викладеними в позовній заяві відповідач не згоден, позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі оскільки, позовна заява замість позивача 1 підписана представником [PERSON] та додано довіреність. Ретельно ознайомившись з доданою довіреністю випливає факт відсутності повноважень у представника на представництво інтересів Громадянки України [PERSON] з якою він уклав договір позики та іпотеки. Довіреність видана громадянином [PERSON] Федерації [PERSON]. Довідки про зміну громадянства до позову та довіреності додано не було. Зробити висновок що це одна й та же людина (позивач 1 та сторона по договорам позики та іпотеки) зробити не можна. В обґрунтування неналежного способу захисту порушених прав зазначив, що 25 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 77000 грн. Відповідно до п. 2 (г) вказаного договору, факт одержання повернутої позики підтверджується власноручною розпискою позикодавця (або особи, яка уповноважена на це позикодавцем, з дотриманням умов підпункту «в», пункту 2 Договору), складеною в письмовій формі. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Згідно п. 1.1. Договору іпотеки від 25 квітня 2013 року (надалі договір іпотеки), за цим Договором Іпотекодавці з метою забезпечення виконання Зобовязання, що витікає і договору позики передають в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майно. Відповідно до п. 4.3. Договору іпотеки від 25 квітня 2013 року, право іпотеки припиняється виконанням Іпотекодавцями забезпечених іпотекою зобовязань. Тобто, позовна вимога про визнання договору іпотеки припиненим без виконання п. 2(г) основного договору позики є передчасним. Також необхідно зазначити, що [PERSON], свого обовязку по отриманню розписки не виконала. Жодного разу з 2016 року з проханням надати їй розписку не зверталася. Цей факт повістю узгоджується з матеріалами справи та текстом позовної заяви. Також її представник вказує, що вона мешкає в [PERSON] Федерації. Їхати до РФ в нього немає а ні часу, а ні бажання. Отримання розписки це право позивача, яке й підлягає захисту, але це право він не порушував в звязку з відсутністю бажання в її отриманні у основного боржника. Також, пунктом 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено термін заявник. Так, заявником може бути: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Тобто законодавець не зобовязує саме його на здійснення процедури припинення речових прав чи їх обтяжень. Це може зробити будь яка зацікавлена особа. Відсутність бажання у позивача 1 на здійснення процедури припинення речових прав чи їх обтяжень відповідно до Закону не підлягає захисту в суді. Цей факт й спонукав відповідача 2 відмовити заявнику у державній реєстрації прав та їх обтяжень. На підставі викладеного перша вимога на його думку є необґрунтованою та протизаконною. Друга позовна вимога щодо зобовязання державного реєстратора здійснити виключення з Державного реєстру іпотек запис №799308 про обтяження іпотекою, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №797974 про заборону на нерухоме майно - щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є протизаконною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки наявний інший спосіб оскарження дій державного реєстратора. Просить суд в задоволенні позову відмовити, в повному обсязі. Відповідач [PERSON] реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ВО №709733 від 31 липня 2013 року встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №0430/2634/2012 від 15 листопада 2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено, та виділено [PERSON] та [PERSON], кожному із них, по ? частині /долі/ квартири [ADDRESS], яка належала раніше [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1999 року, зареєстрованого в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації»28 вересня 1999 року за № 13-49 та визнано за [PERSON] та [PERSON], за кожним із них, право власності на ? частину /долю/ квартири [ADDRESS]. Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №404516 від 11 лютого 2013 року та витягом про державну реєстрацію прав Колективного підприємства «Павлоградського міжміського бюро технічної інвентаризації» №36855115 від 20 грудня 2012 року встановлено, що за [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності в розмірі ? частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування частки квартири від 11 лютого 2013 року посвідченого нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON] встановлено, що [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS], а згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №407908 від 11 лютого 2013 року право спільної часткової власності на ? частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. 25 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений безпроцентний договір позики, згідно якого остання отримала від позикодавця грошові кошти в сумі 77000,00 гривень та зобовязалась повернути їх не пізніше 01 травня 2018 року. Згідно п.п. в) п.2 цього договору виконання зобовязання за цим договором має здійснюватися альтернативно, або готівкою або у безготівковий спосіб, що підтверджується договором позики від 25 квітня 2013 року посвідченого нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON] В той же день 25 квітня 2013 року [PERSON] (на той час [PERSON]) Н.В. та її сином [PERSON], з однієї сторони та з [PERSON], з іншої сторони в забезпечення договору позики було укладено договір іпотеки, предметом якого виступала належна позивачам на праві приватної власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки від 25 квітня 2013 року посвідченого нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ВО №709733 від 31 липня 2013 року встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 04 жовтня 2016 року на виконання основного зобовязання за договором позики [PERSON], у безготівковий спосіб перерахувала [PERSON], грошові кошти в розмірі 199670,00 російських рублів, що на день платежу становить 82 465,6 гривень. Відповідно до повідомлення Національного банку України, курс 10 російських рублів станом на 04 жовтня 2016 року становить 4,141 гривні. Зазначені кошти позикодавець [PERSON], у позивачки [PERSON], прийняв шляхом отримання цього безготівкового переказу, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи /а.с. №22-24/. 30 травня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON] Межівського районного нотаріального округу відмовила у державній реєстрації припинення обтяження речового права, заборони №797974 та у державній реєстрації припинення іпотеки за № 799308 на нерухоме майно квартиру з реєстраційним номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], за субєктом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] /а.с.№ 27-33/. Не погодившись з цим позивачі звернулись до суду з цим позовом. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 1 'Закону України «Про іпотеку»\~іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини пятої\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено\~статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. У частині першій\~статті 598 Цивільного кодексу України\~/далі ЦК України/ зазначено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Статтею 526 ЦК України\~визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~статтею 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до\~статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей\~598,\~599 ЦК України\~є припинення зобов'язання. Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах від 08 лютого 2017 року у справі № 6-2560цс16 та від 04 лютого 2015 року у справі №6-243цс14. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON], як кредитор за договором позики прийняв грошовий безготівковий переказ від 04 жовтня 2016 року від боржника за договором позики [PERSON], яка виконуючи зобовязання за договором позики діяла у відповідності до п.п. В) пункту № 2 Договору позики /а.с.№20/, суд приходить до висновку, що забезпечене іпотекою зобов'язання за договором позики виконано в повному обсязі, в такому разі зобов'язання за договором іпотеки, яке є похідним від договору позики, також припиняється. Заперечення сторони відповідача, стосовно обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою\~у зв'язку з належним виконанням основного зобов'язання, позивачі посилалися на невизнання [PERSON], зазначеного факту. Згідно з пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. За положеннями частини першої статті\~559 України\~припинення іпотеки у разі належного виконання основного зобов'язання, презюмується. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті\~559 ЦК України\~не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст.\~3,\~12-15,\~20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця передбачених частиною першою статті\~559, частиною першою статті\~593 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої\~статті 16 ЦК України. Таким чином право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов'язання за договором. В той же час суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса [PERSON], виключити з Державного реєстру іпотек запис №799308 про обтяження іпотекою та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №797974 про заборону на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - слід відмовити. Суд вважає такі вимоги передчасними оскільки рішення суду, що набрало законної сили, про визнання іпотеки припиненою згідно ст. 31-1 Закону України від 01.07.04 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" /далі Закон № 1952-ІV/ є підставою для проведення відповідних реєстраційних дій. Крім того, аналіз норм Закону № 1952-ІV дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобовязуючи його приймати такі рішення /Правовий висновок ВСУ у справі № 21-2958а15 від 11.11.2015 року/ . Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial