Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач належним чином не забезпечує їх спільну дитину. Крім того, просить стягнути з [PERSON] аліменти за минулий час, а саме починаючи з 28.08.2015 року по 19.02.2019 року, посилаючись на те, що у вказаний період часу відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів на дитину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить позов задовольнити. Вказує, що у 2015 році відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, оскільки подав позов про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення аліментів за період часу з 28.08.2015 року по 19.02.2019 року заперечили у повному обсязі з посиланням на те, що будь-яких умисних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів відповідачем здійснено не було. В решті позовні вимоги визнали у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом об"єктивно встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). З долученого до матеріалів справи рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 24.09.2015 року вбачаються наступні обставини (а.с.4-5). Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.05.2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 06.08.2015 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку із тим, що [PERSON] йому повідомила, що він не являється батьком її дитини. В судовому засіданні [PERSON] позов визнала у повному обсязі і підтвердила даний факт, що стало підставою для ухвалення судом рішення про задоволення позову. 24.09.2015 року судом, за заявою [PERSON] , про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.05.2013 року, ухвалено рішення, яким скасовано рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28.05.2013 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів (а.с.4-5). В подальшому, рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.09.2018 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання батьківства. Підставою для цього слугував висновок експерта за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи. Рішення набрало законної сили 29.10.2018 року. (а.с.6-8). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме починаючи з 28.08.2015 року по 19.02.2019 року, суд приходить до висновку про безпідставність заявленного позову в цій частині виходячи із такого. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \~ \~ \~ \~Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.1,2 ст.191 СК України). \~ \~ \~ \~В підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, позивач та її представник жодних доказів не подали. \~ \~ \~ \~Однак, представник позивача вважає, що сам факт звернення [PERSON] до суду із позовом у 2015 році про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини свідчить про його умисні дії, спрямовані на ухилення від сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Суд не може погодитись із такою позицією представника позивача. \~ \~ \~ \~Так, виходячи із положень ст.191 СК України, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. \~ \~ \~ \~ Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини. \~ \~ \~ \~Виходячи із аналізу обставин, що склались у справі, саме [PERSON] своєю поведінкою, яка полягала у повідомленні [PERSON] про те, що він не є батьком їх спільної дитини, а також у подальшому, при визнанні позову в судовому засіданні, ініціювала та сприяла появі відповідного позову та ухваленню судового рішення. \~ \~ \~ \~Суд не бере до уваги пояснення представника позивача про те, що визнання позову в даному випадку зі сторони [PERSON] було вимушеним через матеріальну та моральну залежність від чоловіка, оскільки будь-які докази про це відсутні. \~ \~ \~ \~Крім того, [PERSON] пояснив, що станом на час розгляду справи та ухвалення відповідного судового рішення вже декілька років він із [PERSON] не проживали разом, а проживали в різних областях України, стосунків не підтримували. \~ \~ \~ \~Також, представник позивача не змогла надати зрозумілих пояснень з якою метою [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що він не є батьком її дитини. Крім того, протягом декількох років [PERSON] цілком влаштовувала дана ситуація і судове рішення вона не оспорювала, що свідчило про визнання нею та цілковите усвідомлення даних обставин. Отже, протягом цього періоду часу позивач не вживала жодних дій, спрямованих на одержання аліментів з відповідача. Відповідний позов нею було подано лише у 2018 році. \~ \~ \~ \~У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] із позовом до суду у 2015 році про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини жодним чином не може свідчити про вчинення ним умисних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Усвідомлення особою того, що він сплачує аліменти на утримання дитини, народженої не від нього, та бажання припинити такі виплати, не може свідчити про ухилення від сплати аліментів, а лише про захист особою своїх законних прав та свобод у визначений законом спосіб подання позову до суду. \~ \~ \~ \~Тим більше, сама поведінка [PERSON] , а саме її повідомлення [PERSON] що він не є батьком та подальше безумовне визнання позову, а фактично введення і [PERSON] і суду в оману, безпосередньо є причиною ситуації, що склалась. \~ \~ \~ \~Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини з дня пред`явлення позову, суд вважає їх підставними виходячи із такого. В судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріально не підтримує свою дитину, що проживає з матір"ю, а відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3\~ст.181\~СК України,\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. . \~ \~Ч.2\~ст.182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Також, суд бере до уваги і позицію відповідача, який позовні вимоги в цій частині визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявленого позову в цій частині та необхідності його задоволення. Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 382 грн. 40 коп. пропорційно до задоволеної частини позову, виходячи із того, що було задоволено одну із двох вимог майнового характеру, що умовно становить 50 % позовних вимог (ч.1,6 ст.141 ЦПК України).

Outcome: partial