Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

21.11.2014 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк" з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору №1829-004/07Р від 23.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 70956 грн. на строк з 23.11.2007 року по 23.11.2011 року зі сплатою 12% річних, в забезпечення виконання умов кредитного договору №1829-004/07Р від 23.11.2007 року, 23.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №1829-004/07Р, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору, однак відповідач [PERSON] порушив зобов`язання: кредит не повернув, заборгованість станом на 18.06.2014 року склала в сумі 50934,43 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 28065 грн., пеня за прострочення плати в сумі 12156,48 грн., прострочені проценти за користування кредитом в сумі 7521,50 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів в сумі 3191,45 грн., прохає стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в сумі 50934,43 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 509,34 грн. 19.01.2015 року до суду звернувся представник позивача Кукуня Д.В. з клопотанням про розгляд справи у відсутність позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. 30.01.2015 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з клопотанням про залишення позову без задоволення в зв`язку пропуском строку позовної давності, прохав справу розглянути за його відсутності. 04.02.2015 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з заявою про розгляд справи у свою відсутність. 04.02.2015 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з запереченнями на позов, в яких посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимозі до нього, так як банк ні після 6 місяців на після одного року після закінчення договору поруки, який діяв до 23.11.2011 року, не пред'являв до нього ніяких вимог, прохав в задоволенні позову відмовити. Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON]: [PERSON] позов не визнав, суду пояснивши, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимозі до його довірителя, так як банк ні після 6 місяців ні після одного року після закінчення договору поруки, який діяв до 23.11.2011 року, не пред`являв до відповідача ніяких вимог, прохав в задоволенні позову відмовити. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 23.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1829-004/07Р, що підтверджується його копією (а.с.6-9). Відповідно до п.1.1, 1.2 кредитного договору позивач надає відповідачу кредит у сумі 70956 грн. на строк з 23.11.2007 року по 23.11.2011 року зі сплатою 17,49 річних, а відповідач як позичальник відповідно до п.4.4 кредитного договору зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 1479 грн. щомісяця до 10 числа, відповідно до п.4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті до 10 числа (а.с.6-9). Відповідач [PERSON] отримав кредит, що підтверджується випискою з рахунку банку(а.с.17). 23.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №1829-004/07Р на строк до 23.11.2011 року, що підтверджується його копією (а.с.10). Відповідно до п.1.1 укладеного договору [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №1829-004/07Р від 23.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], на строк до 20.11.2011 року, що передбачено п.4.1 договору поруки. Відповідач [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16). Заборгованість станом на 18.06.2014 року склала в сумі 50934,43 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 28065 грн., пеня за прострочення плати в сумі 12156,48 грн., прострочені проценти за користування кредитом в сумі 7521,50 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів в сумі 3191,45 грн. На момент розгляду справи судом відповідачі заборгованість не погасили. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору №1829-004/07Р від 23.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися правовідносини по договору поруки, які регулюються Главою 49 Цивільного кодексу Параграфом 3 Порука та умовами договору поруки №1829-004/07Р від 23.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін: позивача та відповідача [PERSON] є кредитний договір № 1829-004/07Р від 23.11.2007 року, укладений між ними. Відповідно до п.1.1, 1.2 кредитного договору позивач надає відповідачу кредит у сумі 70956 грн. на строк з 23.11.2007 року по 23.11.2011 року зі сплатою 17,49 річних, а відповідач як позичальник відповідно до п.4.4 кредитного договору зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 1479 грн. щомісяця до 10 числа, відповідно до п.4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті до 10 числа (а.с.6-9). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний згідно кредитного договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам рівними частинами, порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування та неустойки, так як сплачував його не в повному розмірі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та неустойки. Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Позивачем відповідно до п.10.1 кредитного договору нарахована станом на 18.06.2014 року пеня за прострочення плати в сумі 12156,48 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів в сумі 3191,45 грн. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення чергової частини позики, відсотків за її користування, та неустойки у виді пені, що передбачені кредитним договором у разі невиконання його умов. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування. Суд, відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення пені за прострочення позики та відсотків, нарахованих позивачем відповідно до п.10.1 кредитного договору нарахована станом на 18.06.2014 року пеня за прострочення сплати в сумі 12156,48 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів в сумі 3191,45 грн., виходить з того, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ч.2 п.1 ст.258 ЦК України, що становить один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так судом установлено, що кредитний договір був визначений до виконання до 23.11.2011 року, після закінчення його строку відповідач [PERSON] позику, відсотки за її користування, неустойку у виді пені не повернув, позивач не надав суду доказів, що строк позовної давності переривався, а тому строк позовної давності за цією вимогою сплив 24.11.2012 року, тоді як позивач звернувся до суду за спливом цього строку, а саме 21.11.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так як строк позовної давності за даною вимогою сплив, то суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України відмовляє в задоволенні позову в цій частині за спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON], як підстави для цього. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], виходить з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до умов договору поруки №1829-004/07Р від 23.11.2007 року зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №1829-004/07Р від 23.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], строком до 20.11.2011 року, що передбачено п.4.1 договору поруки. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 21.11.2014 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки до відповідача [PERSON], зобов`язання за яким припинено 21.11.2011 року, а тому дана вимога не підлягає задоволенню як така, що не підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, що грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як рішення задоволено частково на суму 35586,50 грн., то понесені позивачем документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 509,34 грн., підлягають стягненню частково в сумі 355,87 грн. відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial