Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

05.07.2017 КС «Львівська» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.04.2014 між КС «Львівська» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою 59% річних за користування кредитом, терміном до 04.04.2015. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 31.05.2017 виникла заборгованість у сумі 1437,46 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку, з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та упущеної вигоди, всього у розмірі 2346,58 грн. Представник позивача КС «Львівська» подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки не повідомила, заперечення на позов не подала. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON], проти чого позивач не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2014 за №2014-0315 між КС «Львівська» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту, згідно якого відповідачу надано грошові кошти у кредит у розмірі 2000,00 грн. для проведення ремонту, які він зобов'язується повернути до 04.04.2015 та сплатити проценти у розмірі 59% річних. Підпунктом 5 п.3.1.1 укладеного договору передбачена можливість КС «Львівська» збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75 % річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та відсотках, що зазначена в п.4.3, більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен протермінований день з розрахунку 0.15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих втрат. Пунктом 4.3 кредитного договору вказується про погодження сторонами графіку та розмірів погашення кредиту та виплати процентів. Згідно з п.8.1 договір набирає чинності з дня його укладення і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за договором. За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства (п.9.1 договору). Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1254 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається із розрахунку представленого позивачем, відповідач [PERSON] зобов'язання за договором не виконувала у строки і це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.05.2017 становила 1437,46 грн., з яких 435,95 грн. заборгованість по тілу кредиту, 597,17 грн. заборгованість по відсотках, 404,34 грн. заборгованість по додаткових відсотках. Враховуючи наведене, суд вважає, що заборгованість за договором споживчого кредиту відповідача розміром 1437,46 грн., підтверджена розрахунком наявним в матеріалах справи, який не викликає сумніву щодо достовірності, тому суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки критично оцінює невиконання відповідачем [PERSON] грошового зобов'язання, а відтак заборгованість за кредитним договором підлягає до стягнення. Частиною другої статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. При цьому суд зазначає, що позивачем невірно проведено розрахунок 3% річних на суму залишку заборгованості, а також розміру інфляційних втрат, оскільки такий слід проводити враховуючи час виникнення заборгованості, а не з усієї суми заборгованості за кредитом з 30.01.2015, враховуючи, що термін погашення кредиту до 04.04.2015 щомісячними платежами. Враховуючи наведене, судом проведено розрахунок 3% річних на суму залишку заборгованості та суми інфляційних втрат, які становлять 29 грн. та 232,97 грн. Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 3% річних на суму залишку заборгованості в розмірі 29 грн., а також суми інфляційних втрат в розмірі 232,97 грн. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином обов'язковою умовою для застосування такого способу відповідальності як упущена вигода необхідним є встановити наявність в діях винної особи всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинового зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, і вини. Вказана позиція викладена у постанові ВСУ від 04.06.2014р. та ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014р. у справі № 6-50123св13. За вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Представником позивача не надано суду жодних доказів заподіяння збитків КС "Львівська" у виді доходів, які така могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її права не були порушені, та причинового зв'язку між порушенням її прав відповідачем та можливими отриманням тих чи інших доходів. Посилання представника позивача в позовній заяві на те, що неповернуті відповідачем [PERSON] кошти за договором кредиту могли бути надані в кредит іншому члену кредитної спілки, є лише припущенням про можливість такого використання заборгованості і не підтверджують реальний факт спричинення діями відповідачів збитків у формі упущеної вигоди, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. У зв'язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial