Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про електроенергетику», Правиламикористування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ від 26.07.1999 р. № 1357 і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року за № 1416. Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Взаємовідносини між громадянами (споживачами) та енергопостачальником регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ від 26.07.1999 р. № 1357 з подальшими змінами (надалі - Правила), (які діяли на час укладання договору). Згідно п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року (надалі Правила) Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Згідно п. 4 Правил у договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у побутового споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену проектом об'єкта побутового споживача та/або технічними характеристиками зовнішніх електричних мереж об'єкта побутового споживача. Побутовий споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає побутовому споживачеві обгрунтовану письмову відповідь. У разі приєднання електроустановки побутового споживача до електричної мережі за трифазною схемою живлення потужність об'єкта побутового споживача має бути розподілена пропорційно за кожною фазою відповідно до проектних рішень. Згідно п. 37 Правил енергопостачальник має право, зокрема, встановлювати технічні засоби, які обмежують постачання електричної енергії побутовому споживачу у межах, передбачених договором. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7 - 8) Згідно акту технічної перевірки розрахункових засобів обліку до 1 кВ від 21.10.2013 року встановлено ввідний автоматичний вимикач номіналом 25А. (а.с. 14-15) Відповідно до акту технічної перевірки розрахункових засобів обліку до 1 кВ, акту про пломбування та здачі пломб і засобів обліку на збереження № 00711110 від 21.10.2013 року, встановлений засіб обліку працездатний, схема підключення: трифазного - пряма, придатний до розрахунків, покази Т1 - 000000, Т2- 000000, ВА - 25А. (а.с. 14 - 16) Зазначені документи підписані сторонами без зауважень. 11.01.2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було укладено договір № 285216027 «А» (надалі - договір) про користування електричною енергією. (а.с. 18 - 21, 38 - 39) На підставі договору про користування електричною енергією № 285206027 «А» електропостачання помешкання за адресою: [ADDRESS], здійснюється за трифазною схемою із зазначеною в ньому величиною дозволеної до використання потужності 2 кВ та ввідним автоматичним вимикачем 16 А. Згідно п. 6 договору тип, номер трифазного приладу обліку, дата повірки : 120 0526 452, АСЕ 3000, Р-6. Позивач звертався до відповідача з заявою, згідно якої просив зазначити достовірну потужність електроустановок споживача у договорі № 285216027 «А» про користування електричною енергією та на підставі п. 29 договору внести зміни до договору (а.с. 10) Також позивач направляв відповідачу акт - претензію, згідно якої просив у договорі № 285216027 «А» про користування електричною енергією зазначити достовірну потужність електроустановок споживача - 15 кВт, а не 2 кВт (а.с. 11) Відповідачем були розглянуті звернення позивача та надані відповіді на його звернення, у яких зазначено за яких причин було відмовлено у зміні потужності (а.с. 40 - 48) Згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 32.4 - вих./561-18 від 27.04.2018 року під час укладання договору про користування електричною енергією 11.01.2014 року зазначена в ньому величина дозволеної до використання потужності мала бути визначена з урахуванням вимог п. 4 ПКЕЕН, за технічними характеристиками електромережі споживача, чого в даному випадку зроблено не було. З метою врегулювання проблемного питання Департамент енергетичного комплексу Міненерговугілля рекомендує ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» привести умови Договору у відповідність до фактичної схеми електропостачання помешкання, а також зазначену у ньому величину дозволеної до використання потужності визначити згідно з вимогами п. 4 ПКЕЕН. У разі не вирішення спірних питань щодо умов укладення договору про користування електричною енергією, спірні питання між споживачем електричної енергії та енергопостачальником мають вирішуватися в установленому законодавством порядку в суді. (а.с. 12-13) В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, за змістом даної норми за відсутності згоди (домовленості) сторін про зміну договору він може бути змінений на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором або законом. Однією із таких підстав вважається істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявами щодо внесення змін до договору № 285216027 «А» про користування електричною енергією, а відповідач надавав відповіді на його звернення, у яких зазначав причину відмови та вказував на необхідність надання пакету документів, які необхідні для вирішення цього питання. Будь - яких доказів стосовно того, що позивач надавав необхідний пакет документів відповідачу суду не надано. Позивачем не доведено підстав для зміни договору, укладеного між сторонами 11.01.2014 року, а саме: будь-якого істотного порушення договору з боку відповідача, а тому, виходячи з принципу свободи договору, який є одним із основних принципів цивільного судочинства (ст.3 ЦК України), принципів справедливості, добросовісності та розумності, тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed