Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свою позицію тим, що при виготовленні державного акта на присадибну земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS], суміжний землекористувач [PERSON] не погоджує межу між їхніми земельними ділянками, незважаючи на рішення Вознесенської сільської ради, та не переносить вбиральню, яка розміщена на межі землекористувань, як того зобов`язувала комісія сільської ради актом від 19.05.2012 року. Так як добровільно спір сторони вирішити не можуть, то [PERSON] змушений був звернутись до суду з вищезазначеним позовом. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який прийнятий до сумісного розгляду з первісним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,3256 га, що розміщена за адресою: [ADDRESS], але після скасування рішенням суду за її позовом Державного акту на право власності на дану земельну ділянку та виконання сільською радою обмірів земельної ділянки було виявлено, що її площа не відповідає площі земельної ділянки, придбаної за договором купівлі-продажу у попереднього власника. А тому вважаючи, що суміжний землекористувач [PERSON] почав безпідставно користуватись частиною її земельної ділянки, звернулась до суду з даним зустрічним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив відновити межу між земельними ділянками, розташованими по [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідно до Будівельного паспорту на садибу по [ADDRESS], відведенної на підставі рішення виконкому Золотоніської районної ради депутатів трудящих від 24.09.1975 року № 349, даним земельно-кадастрової документації, акту комісії від 19.06.2012 року та рішення Вознесенської сільської ради від 10.07.2012 року № 26-15. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, так як огорожа між суміжними садибами з часу купівлі земельної ділянки [PERSON] ніким не переміщалась, а була встановлена ще за погодженням з попереднім власником. Відповіідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі, зустрічний позов підтримали повністю, пояснивши, що [PERSON] придбала земельну ділянку [ADDRESS] з жилим будинком. У договорі куплі-продажу була зазначена площа земельної ділянки 3256,0 кв. м., проте на даний час площа земельної ділянки менша, хоча огорожа після придбання будинку та земельної ділянки ніким не мінялась і не переміщувалась, а тому вважають, що межа була зміщена на огородах. Представник третьої особи Вознесенської сільської ради в судове засідання не з`явився, направиши до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника сільради та ухвалити законне та обгрунтоване рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали цмвільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень... Як вбачається з рішення виконкому Золотоніської районної ради № 349 від 24.09.1975 року та свідоцтва № б/н на забудову садиби в сільських населених пунктах [PERSON] виділена з присадибного фонду колгоспу земельна ділянка під забудову площею 0,44 га. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради за вих. № 1232 від 18.10.2013 року, згідно із записом в погосподарській книзі сільради № 1, об`єкт погосподарського обліку № 0058-1 за 2011-2015 роки за [PERSON] в [ADDRESS], числиться житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою, площею 0,44 га та по Золотоніській ОДПІ - 0,44 га. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Вознесенської сільської ради за вих. № 1231 від 18.10.2013 року, відповідно до запису в погосподарській книзі сільради № 1, об`єкт погосподарського обліку № 0060-2 за 2011-2015 роки за [PERSON] в [ADDRESS], числиться житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою, площею 0,3256 га. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 24.09.2004 року, реєстр. № 4426, [PERSON] купила жилий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 3256,0 кв. м, що знаходяться у [ADDRESS] Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 440870, власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3256 га, розміщеної у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, зазначена [PERSON]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2011 року по справі № 2-1305/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], Вознесенської сільської ради, третя особа: міськрайонне управління Держкомзему України у м. Золотоноші та Золотоніському районі Черкаської області про визнання недійсним державного акту та скасування його державної реєстрації визнано недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,3256 га, серії ЯА № 440870, виданий на ім`я [PERSON], та скасовано його державну реєстрацію. Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно із ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Як вбачається з позовної заяви, що підтримана у судовому засіданні представником позивача, [PERSON] просить відновити межу між земельними ділянками, розташованими по [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідно до Будівельного паспорту на садибу по [ADDRESS], відведенної на підставі рішення виконкому Золотоніської районної ради депутатів трудящих від 24.09.1975 року № 349, даним земельно-кадастрової документації, акту комісії від 19.06.2012 року та рішення Вознесенської сільської ради від 10.07.2012 року № 26-15. Будівельним паспортом на садибу по [ADDRESS], рішенням виконкому Золотоніської районної ради депутатів трудящих від 24.09.1975 року № 349 та актом комісії від 19.06.2012 року та рішенням Вознесенської сільської ради від 10.07.2012 року № 26-15 межі земельної ділянки по [ADDRESS] не встановлювались, як не встановлювались і межові знаки. Земельно-кадастрової документації, на підставі якої слід відновити межі між сусідніми домоволодіннями, сторонами суду не надано, як і не заявлено клопотання про витребування з відповідних установ такої документації. Відновити межі по даних державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] та технічної документації на виготовлення акту неможливо, оскільки державний акт скасований рішенням суду за позовною заявою [PERSON], бо розміри її земельної ділянки були якимось чином змінені і [PERSON] наразі не влаштовують. Допитані у судовому засіданні спеціалісти [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що дані будівельних паспортів не можуть слугувати основою для відновлення меж між земельними ділянками, так як лише фіксують фактичну наявність будівель та споруд домоволодіння, тобто проводиться так звана інвентаризація будівель, і до земельного кадастру ніякого відношення не має. Крім того, актом обміру земельних ділянок [PERSON], [PERSON] від 19.06.2012 року встановлено, що вбиральня [PERSON] побудована на межі домоволодінь, і комісія зобов`язала [PERSON] перемістити її від встановленої межі на 2 метри, що на даний час нею не виконано. Таким чином у судовому засіданні знайшла своє ствердження лише вимога позивача про зобов`язання [PERSON] перенести тимчасову споруду - вбиральню, що знаходиться на межі земельних ділянок, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Що ж до інших позовних вимог [PERSON], то суд вважає, що вони представником позивача не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, суд приходить до висновку, що і зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, так як обидві сторони ствердили у судовому засіданні, що огорожа, яка встановлена між суміжними домоволодіннями за погодженням попередніми власниками земельних ділянок, тобто межа, з часу купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] сторонами не переміщалась, і доказів щодо користування відповідачем [PERSON] частиною земельної ділянки, яка придбана [PERSON], позивачем за зустрічним позовом не надано. При цьому суд враховує, що відновити межі неможливо, а встановлювати межі за фактичним користуванням суд не має повноважень, оскільки вирішення даного питання є прерогативою сільської ради, на території якої розміщені земельні ділянки, бо відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Також суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений сторонами при подачі позовув, не підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial