Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Феневицька сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] про позбавлення батьківських прав батька його матері, [PERSON],[INFO] . та стягнення аліментів. В своєму позові позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] є матір»ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Місце проживання батька, [PERSON],-невідоме. З 2014 року [PERSON] разом з сином проживає в с.Феневичі Іванківського району Київської області,без реєстрації,не маючи постійного місця проживання та постійно міняючи своїх співмешканців. [PERSON] не має документів,які підтверджують її особу,а тому її анкетні дані вказано зі слів. [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями,вихованням, сина не займається,зауваження школи та сільської ради ігнорує. Тобто, мати неналежно виконує свої батьківські обов'язки, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духових цінностей. По місцю проживання сільською радою характеризуються негативно, зловживає спиртними напоями, вихованням сина не займаються, не працює,присадибну ділянку не обробляє. Дитина не має самого необхідного. Представник позивача Козаченко Г.І. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що [PERSON] в с.Феневичі Іванківського району Київської області приїхала з сином [PERSON] в 2014 році,а вірніше,її привіз її співмешканець [PERSON],у якого деякий час [PERSON] проживала. Однак, як [PERSON] ,так і [PERSON] зловживали спиртними напоями,в сім»ї були постійні сварки, дебоші, виклики поліції. Потім [PERSON] декілька разів міняла своїх співмешканців,переходила жить в інший будинок. Син [PERSON] жив з нею. Дитину влаштували в школу,однак,мати навчанням сина не інтересувалася. Дитина була предоставлена сама собі, і в тих умовах в основному,виживала. [PERSON] почав красти гроші та речі, про що повідомляли матір. До школи,на збори,мати ніколи не ходила, а зауваження вчителів, сільської ради,просто ігнорувала. Мати часто заходила в п»янку, дитина залишалася сам-на-сам. Сусіди скаржилися,що [PERSON] по ночах шукає матір по селу. Оскільки мати ігнорувала будь-які зауваження, нехтувала інтересами дитини, сільська рада разом зі Службою у справах дітей та сім»ї вимушена була відібрати дитину та помістити до Центру соціальної реабілітації в с.Коленці. Після того мати взагалі з села зникла , і сільська рада її періодично знаходила то в одному,то другому селі Вишгородського району. До сина мати в Реабілітаційний центр не з»являється. Нещодавно вона,як сільський голова, змогла зв»язатися по телефону з батьком [PERSON], але той пояснив,що [PERSON] в свою сім»ю він забирати не бажає,оскільки [PERSON] не його син,а записав він його на себе із-за жалості до [PERSON] Вона говорила з іншими родичами [PERSON], але інші родичі [PERSON], як тітка та бабуся з дідусем,теж не виявляють бажання забрать дитину в сім»ю. Мати грубо поводилася з дитиною, била його,а потім не пускала в школу, однак,дитина прагне жити в сім»ї. Враховуючи всі обставини позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з метою охорони життя, здоров'я, прав та законних інтересів дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Судом повідомлена. Третя особа,[PERSON](залучений судом згідно ухвали), в судове засідання не з»явився. Судом повідомлений. Представник третьої особи Іванківської РДА Матюшок Ірина Леонідівна в судовому засіданні позов підтримала, пояснила суду, що сім'я [PERSON] перебувала на обліку соціальних служб як сім»я,що опинилася у складних життєвих обставинах. Мати, [PERSON],життям, здоров»ям, навчанням сина не інтересувалася,а гроші, які той крав,витрачала собі на спиртні напої. Дитина хоче жити в сім»ї,однак,із-за поведінки [PERSON], яка не працює, зловживає спиртними напоями, сім»я, родичі від неї відвернулися, не хочуть знать її, а тому не хочуть підтримувать стосунки і з її сином. Після того, як дитину забрали в Реабілітаційний центр мати один раз появилася там разом із співмешканцем у нетверезому стані,а більше не з»являлася ні до сина, ні в селі. Малолітній [PERSON], [INFO] пояснив,що він проживав з мамою в с.Феневичі Іванківського району Київської області. Мама десь працювала, але точно де, він не знає. Мама вживала спиртні напої. Останнім часом батько з ними не жив. Колись вони жили з мамою у їх дідуся і бабусі,потім ще жили на Закарпатті. Зараз він в Центрі соціальної реабілітації «Жива Надія» в с.Коленці.Коли служби його забирали,то мама була дома, але вона говорила з кимось по телефону. Про те,що його забирають, мама нічого не говорила,не заперечувала. В Центр мама до нього приїжджала один раз,але її чомусь не пустили. Можливо була п»яна. Більше мама не приїжджала. В Центрі йому непогано. Згоден,щоб його маму позбавили батьківських прав. Суд, заслухавши думку представника позивача, , представника третьої особи, малолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом з достовірністю встановлено і не оспорюється сторонами, що [PERSON],[INFO] являється матрі»ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження та актовим записом про народження №60 від 19.09.2006 року.( а.с. 4,48). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка,[PERSON],[INFO] протягом тривалого часу не цікавляться станом здоров'я свого сина, не приймає участі в його фізичному та духовному вихованні, не піклується про нього, не виявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини, не створює умов для проживання та виховання сина,а після вилучення дитини з сім»ї та поміщення в Центрі соціальної підтримки взагалі з місця проживання зникла, тим самим на протязі тривалого часу злісно та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними, а тому повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, чим порушує права своєї дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Батьки зобов»язані поважати дитину. Права дитини захищаються також Конвенцією ООН про права дитини. Право особи, в тім числі і дитини, на сім»ю закріплено у статті 4 СК України, а саме: кожна особа має право на проживання в сім»ї. Особа може бути примусово ізольована від сім»ї лише у випадках і в порядку ,встановленому законом.( ч.3 ст. 4 СК). Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя( ч.4. ст. 4 СК України). Така ж норма закріплена в ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», в якій сказано,що»кожна дитина має право на проживання в сім»ї з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків». Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст.112 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 5 СК України, держава охороняє сім»ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім»ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства,забезпечує охорону прав матері та батька,материнство і морально заохочує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини( ч.3 ст.5 СК). Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя,крім випадків, встановлених Конституцією. Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.51 СК України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повнолітня. Повнолітні діти зобов»язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.114 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі,за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду,що набрало законної сили». Отже, сім»я, яка є первинним осередком суспільства, як вказано в ст. 3 СК України, охороняється законом. І все ж, держава може втручатися в сімейне життя, як це також підтверджено ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли це втручання здійснюється для захисту порав та свобод інших людей. Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати,батько можуть бути позбавлені батьківських прав,якщо вони: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2)ухилення від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини; 3)жорстокого поводження з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини,примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідачка [PERSON] неодноразово була попереджена органом опіки та піклування, службою у справах дітей, працівниками школи, про неналежне виконання батьківських обов'язків, що є підставою для покладення відповідальності, встановленої законом, але відповідачка належних висновків не зробила, що також підтверджується актами обстеження умов проживання, актами соціального педагога, характеристикою сільської ради. Служба у справах дітей та сім»ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина,[PERSON], [INFO] р.н , з метою його соціального захисту та забезпечення державних гарантій на виховання та розвиток, оскільки мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги дитині не надає. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], 1980 р.н. неналежним чином виконує батьківські обов'язки, а саме безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, не піклуються про свого сина. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Частиною 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, у т.ч. ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку служби у справах дітей та сім»ї Іванківської РДА доцільно позбавити відповідачку [PERSON] відносно її малолітнього сина,[PERSON], [INFO], з яким суд погоджується, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з'ясування обставин невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків. Відповідачка протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від них причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками щодо дитини: [PERSON], [INFO] є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачка в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дитини та його інтереси, суд приходить до висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї дитини, а тому позовна вимога щодо позбавлення відповідачів батьківських прав є обґрунтованою та законною, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю малолітнього [PERSON],2006 р.н.. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи слідує, що позивач - Виконавчий комітет органу Феневицької сільської ради - орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом 03 серпня 2017 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини -з 03.08.2017 року. Вирішуючи питання про забезпечення позову, а саме:накладення заборони на відчуження житла та майна, право користування яким мають діти: [PERSON], [INFO] р.н .,-суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як встановлено в судовому засіданні,житло, в якому проживала відповідача , де проживав малолітній [PERSON], належить іншим особам. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу, що підтверджує право власності на майно відповідачів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача не підтверджені будь-якими належними доказами, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог. Отже, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1280 грн.00 коп.(640грн.00 коп.- позовні вимоги нематеріального характеру та 640 грн.00 коп.- позовні вимоги матеріального характеру-аліменти). На підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 166 ч.2, 167 ч.5, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial