Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

11.04.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 200 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, що в період роботи в цехах з виробництва обкотишів в шкідливих умовах праці тривалий час дозувальником, машиністом пневматичних перевантажувачів, робітницею виробничих лазень на ПрАТ (правонаступник ВАТ «Північний ГЗК»), нею отримані хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) ЛН першого ступеню, які, відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 18.09.1996 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30 % по профзахворюванням. За висновком МСЕК від 08.02.2018 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 85 % по профзахворюванням, безстроково, та перша група інвалідності. Вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань, позивач неодноразово знаходилася на лікуванні, потребує постійного стороннього нагляду та допомоги, у неї декілька разів на день утруднюється дихання, з'являється головний біль при підвищенні артеріального тиску, будь-які фізичні навантаження викликають у неї задишку та кашель з виділенням мокротиння, позивач постійно відчуває загальну втому, обмежена у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров'я, що порушує її нормальні життєві зв'язки. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження . 10.05.2018 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що позивач добровільно обрала роботу, була попереджена та обізнана з шкідливими умовами праці, користувалася пільгами та гарантіями і у всякий час могла змінити роботу, однак цього свідомо не зробила. Зазначає про здійснення підприємством господарської діяльності з дотриманням вимог законодавства, в т.ч. про охорону праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і діями роботодавця, а також докази завдання моральної шкоди. У судове засідання представник позивача за довіреністю не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вказує, що заперечення викладені у відзиві до позовної заяви. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач з 20.07.1979 р. по 01.04.1997р. та з 15.04.1999 по 14.10.2002 року позивач працювала на ПрАТ дозувальником в цеху з виробництва обкотишів та машиністом пневматичних перевантажувачів, більше 21 років 5 місяців (а.с.8-9). Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.10-48), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ: підвищена запиленість повітря робочої зони - пил з вмістом вільного кремнію діоксину від 2 до 10% в концентраціях 5.0 - 5.2 мг/м3 при ГДК 4.0 мг/м3. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я позивача. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30%, згідно висновку МСЕК від 18.09.1996 р. (а.с.73), та за висновком МСЕК від 08.02.2018 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 85 % по профзахворюванням, безстроково, та перша група інвалідності (а.с.11). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України, передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.10), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, важкості праці, пилу середовища та трудового процесу. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 20 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК (а.с.11) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв'язку з ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 704.80 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial