Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

30 квітня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача залишок вкладу 97 500,00 грн., пеню - 266 175,00 грн., загальна сума інфляційних втрат - 15 697,50 грн., сума 3-х процентів річних - 729,24 грн., розрахунок суми процентів за ставкою 22,00 річних за час користування коштами вкладу - 5 347,80 грн., моральна шкода - 50 000,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25 липня 2014 року між сторонами був укладений договір за яким позивачка внесла на депозитний рахунок 100 000,00 грн. зі сплатою 22,0% річних на строк з 25.07.2014 року по 25.01.2015 року. 26.01.2015 року позивачка звернулась до Банку з вимогою про отримання вкладу, але їй відмовили у видачі коштів у зв'язку з відсутністю коштів. Пізніше 02 лютого 2015 року, 09 лютого 2015 року позивачка зверталась до Банку із заявами про видачу вкладу. 11.02.2015 рок позивачка звернулась до Національного банку України із скаргою на грубе порушення банківського законодавства. Позивач зазначає, що на момент звернення до суду з позовом залишок коштів на рахунку становить 97 500,00 грн., так як частина коштів була повернута. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань в частині повернення коштів, позивач на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню за період з 27.01.2015 року по 28.04.2015 року в сумі 266 175,00 грн. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути індекс інфляції та три проценти річних за період з 27.01.2015 року по 28.04.2015 року відповідно 15 697,50 грн. та 729,24 грн. Крім того, на підставі ст.1061 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача проценти із розрахунку 22,0% річних за вказаний період з 27.01.2015 року по 28.04.2015 року, що становить 5 347,80 грн. Також позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відмова у виплаті коштів депозиту завдала їй душевні страждання і переживання, а тому оцінила моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 25.07.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений договір-заява №300937/45254/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 6 міс. в національній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2630.2.198267.001 в сумі 100 000,00 грн. на строк з 25.07.2014 року по 25.01.2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 22,0% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку №2638.0.198267.001 (п.2 Договору-заяви). На підтвердження виконання умов договору в частині внесення коштів позивачем надано копію квитанції №1147-2 від 25.07.2014 року на суму 100 000,00 грн. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, після закінчення дії договору вона звернулася до банківської установи про отримання суми вкладу в телефонному режимі та їй повідомили, що кошти будуть замовлені та 02.02.2015 року видані. Проте, 02.02.2015 року позивачка з'явилась для отримання коштів, але кошти видані не були, тому в цей день вона написала заяву про повернення депозиту. 09.02.2015 року [PERSON] повторно звернулась до Банку із заявою про видачу суми вкладу протягом одного банківського дня. 11.02.2015 року [PERSON] звернулась із скаргою до Голови Національного банку України щодо невиконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язань в частині повернення суми вкладу. 12.03.2015 року Національний банк України направив відповідь [PERSON] на її скаргу та повідомив, що спір можливо вирішити в судовому порядку. З виписки по особовому рахунку вбачається, що 26.01.2015 року кошти банківського вкладу були перераховані на рахунок на вимогу у зв'язку із закінченням строку дії депозиту. Також з виписки вбачається, що позивачу з рахунку на вимогу частково повертались кошти, а саме: 19.02.2015 року видано 1 000,00 грн., 20.02.2015 року - 500,00 грн., 24, 25 та 26 лютого 2015 року по 500,00 грн., а всього видано 3 000,00 грн., залишок коштів на рахунку становить 97 000,00 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. В судовому засіданні позивачка не заперечувала, що частину коштів вона отримала. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу, яка обліковується на його рахунку на вимогу в розмірі 97 000,00 грн. (згідно виписки по рахунку). У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі №6-130цс13 викладена правова позиція за якою, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року. А тому, оскільки Банк не надав можливості позивачу розпорядитись коштами та не виконав покладені на нього обов'язки по поверненню суми вкладу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 27.01.2015 року по 28.04.2015 року, що становить відповідно 650,10 грн. та 15 697,05 грн. Позивач з посиланням на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню. Частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Так як між сторонами укладений Договір, яким передбачено відповідальність за порушення зобов'язань, зокрема розділом 7 Основних правил, тому суд не вбачає підстав для стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 5.1 Основних умов передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, в день закінчення дії Договору кошти були перераховані на рахунок на вимогу, який передбачає нарахування відсотків в розмірі 0,0001% річних. Позивач просив нарахувати проценти у розмірі 22,0% річних, як передбачено умовами Договору. Проте, так як на зазначену суму коштів, які обліковують на рахунку на вимогу нараховуються відсотки в розмірі 0,0001% річних, що передбачено умовами Договору, суд не вбачає підстав для нарахування відсотків в розмірі 22,0% річних в період часу з моменту закінчення дії договору до 28.04.2015 року. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Крім цього, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. В судовому засіданні позивачка не надала суду доказів на підтвердження моральних страждань, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача та держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial