Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

15.04.2019 року [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (далі за текстом - відповідач, ПрАТ «Харківський коксовий завод») , в якому з урахуванням уточнень просить: стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 26707,61 грн., грошову компенсацію у розмірі середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 34239,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Харківський коксовий завод». 01.11.2018 року позивач звільнилась з заводу за згодою сторін. Однак при звільненні з [PERSON] повний розрахунок проведено не було. До теперішнього часу відповідачем так і не проведено розрахунку з позивачем, що спричинило останній значних моральних страждань, оскільки [PERSON] весь час хвилювалась за існування своєї сім`ї, яка була позбавлена нормального життя. У зв`язку з викладеним, позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи 26.09.2019, 21.10.2019, 25.11.2019 року повідомлявся належним чином. Про причини неявки представника відповідача суду не повідомлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року у відповідача витребувано довідку про суму заробітної плати за останні два місяці перед звільненням позивача, тобто за вересень-жовтень 2018 року з роздруківкою складових, що входять в суму заробітку в порядку ст.84 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що з 03.01.2012 року [PERSON] працювала в ПрАТ «Харківський коксовий завод» на посаді лаборанта хімічного аналізу, що підтверджується копією трудової книжки позивача. 01.11.2018 року [PERSON] звільнена з вказаної посади за згодою сторін на підстав п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач при звільненні [PERSON] не провів з нею розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2018 р. по листопад 2018 р., яка склала 26707,61 грн., що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2018 року.(а.с.7) Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Між тим, докази сплати відповідачем на момент розгляду справи в суді суми заборгованості по заробітній платі [PERSON] у розмірі 26 707, 61 грн. відсутні, тому суд дійшов висновку про стягнення зазначеної суми з ПрАТ «Харківський коксовий завод». Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.2 Порядку обчислення обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної та додаткової відпусток або для виплати компенсації за невикористану відпустку, відпусток у зв`язку з навчанням без відриву від виробництва провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа наступного місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і забезпечення допомогою у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або по вагітності і родах середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Позивачем надано розрахунок грошової компенсації у розмірі середнього заробітку за весь час затримки виходячи з середньомісячної заробітної плати у розмірі 3745 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки за період з 02.11.2018 року по 08.08.2018 року склав 34239,36 грн. (а.с.19-20). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року у відповідача витребувано довідку про суму заробітної плати за останні два місяці перед звільненням позивача, тобто за вересень-жовтень 2018 року з роздруківкою складових, що входять в суму заробітку в порядку ст.84 ЦПК України.(а.с.27). Представник відповідача [PERSON] ознайомлювалась з матеріалами справи, про що свідчить її особистий підпис (а.с.30). Також, судове засідання призначене на 26.09.2019 року було відкладено за клопотанням відповідача для надання належних доказів (а.с.33). Проте, на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які були витребувані судом ухвалою від 08 серпня 2019 року, також відповідачем не надано відзиву на позов на спростування доводів позивача. Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за весь час затримки є вірним, та відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного розрахунку, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з позивача суми у розмірі 34239,36 грн. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Враховуючи те, що противоправні дії відповідача ПрАТ «Харківський коксовий завод» завдали позивачу моральних страждань, які полягають у тому, що позивач повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та її родини, тому з урахуванням перенесених моральних та психологічних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану позивача, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «Харківський коксовий завод» на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial