Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

2 липня 2014 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 08.12.1988 року за № 72 та рішення Жовтневої ради народних депутатів від 24.01.1989 року № 20 щодо визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] миколаївської області за [PERSON], та просив визнати недійсним свідоцтво про право приватної власності на вищевказаний житловий будинок, виданий на ім'я [PERSON] 15.02.1989 року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 24 листопада 1987 року між ним було укладено два договори купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] з подружжям [PERSON] та [PERSON] За період з 24.11.1987р. по теперішній час (27 років) подружжя [PERSON] претензій до нього не пред'являло, за договором купівлі-продажу нерухомого майна всі зобов'язання були виконані. Житло було прийнято у його у власність з 1987р. по теперішній час він та його сім'я мешкають в зазначеному житловому будинку. В 2012р. він звернувся до Коларівської сільської ради з наміром приватизувати земельну ділянку біля будинку, та до ММБТІ для реєстрації за ним права власності на вищевказаний житловий будинок. Однак за даними ММ БТІ право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Жовтневої Ради народних депутатів ради від 24.01.1989р. № 20, про що виписано але не видано на руки Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 15 лютого 1989р. 23.08.2013р. Державним архівом Миколаївської області на його ім'я було надано архівний витяг копії рішення Жовтневої Ради народних депутатів від 24.01.1989р. за № 20, в якому зазначалось про оформлення права власності на житлові будинки були на підставі технічної інвентаризації та рішень виконкому Коларівської сільської ради згідно списків. Саме його будинок значився в рішенні виконкому Коларівської сільської ради від 08.12.1988р. за № 72. Для з'ясування обставин вказаного він намагався відшукати [PERSON], однак його родичі повідомили, що останній помер [INFO], при цьому його спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] не було відомо про існування вказаного свідоцтва, виданого на ім'я їх батька. Посилаючись на те, що прийнятими рішеннями та виданим свідоцтвом порушені його права як власника щодо цього майна, то просив скасувати вищевказані рішення Жовтневої районної ради та виконкому Коларівської сільської ради щодо визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON], а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказане майно, видане на ім'я [PERSON] 15.02.1989 року. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у їх відсутність. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із завою, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили. Відповідачі Коларівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області та Жовтнева районна державна адміністрація своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 листопада 1987 року [PERSON] придбав у [PERSON] належну останньому ? частину житлового будинку по [ADDRESS], що належав продавцю на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Коларівської сільської ради 26.09.1980 року за № 133 (а.с. 13.) Належність вказаного майна продавцю [PERSON] також підтверджувалося довідкою Коларівської сільської ради (а.с. 14). Зі змісту договору купівлі-продажу від 24 листопада 1987 року також слідує, що [PERSON] придбав іншу ? частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у [PERSON], що належала продавцю на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Коларівської сільської ради 27 січня 1980 року за № 11. (а.с. 15). Належність вказаного майна продавцю [PERSON] також підтверджувалося довідкою Коларівської сільської ради (а.с. 16). Наказом радгоспу ім. Коларова № 150 від 1987 року, земельна ділянка площею 0,15 га та будинок, що належали [PERSON] було закріплено за [PERSON] у зв'язку з договором купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 17). Разом з тим, відповідно до рішення виконкому Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 08.12.1988 року № 72, на підставі подання Миколаївського міжміського бюро було вирішено можливим передання матеріалів на житлові будинки, в тому числі по с. Добра Надія, до виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів для вирішення питання про оформлення права приватної власності та реєстрації на володільців, в тому числі за [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 21 зв. бік). Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів № 20 від 24.01.1989 року, було вирішено про оформлення права власності на житлові будинки, належні громадянам в селах, в тому числі в с.Добра Надія та реєстрацію правовстановлюючих документів на ці будинки, а міжміському бюро технічної інвентаризації - зареєструвати вказане майно згідно доданого списку (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про право власності на підставі вказаного рішення Жовтневої районної державної адміністрації, на ім'я [PERSON] 15 лютого 1989 року було виготовлено свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 22). Однак за даними погосподарської книги, за вищевказаною адресою, [PERSON] вибув на іншу адресу в 1987 році та власником домоволодіння значиться [PERSON] (а.с.23). За даними Шевченківської сільської ради, [PERSON] був зареєстрований та проживав з 2007 року по день смерті [INFO] в [ADDRESS]. На час смерті з останнім з кола спадкоємців була зареєстрована донька [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Надані суду письмові докази, а саме, дані договорів купівлі-продажу, погосподарської книги вказують про зміну власника вищевказаного житлового будинку. Більш того, дані договорів купівлі-продажу від 24.11.1987 року містять дані про належність майна продавцям на підставі договорів дарування, що і були правовстановлюючими документами, а отже підстав для оформлення відносно попередніх власників [PERSON] інших правовстановлюючих документів, в тому числі таких як свідоцтво про право приватної власності, не було. Однак при прийнятті Жовтневою районною радою народних депутатів рішення про оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок відносно [PERSON], вказані дані перевірені не були, у зв'язку з чим було прийняте рішення про оформлення свідоцтва про право власності, що є первинним документом відносно нерухомого майна, тоді як судом встановлено про належність вказаного майна попереднім власникам на підставі договорів дарування. Більш того, як встановлено з досліджених письмових доказів попередні власники, що володіли вказаним житловим будинок на підставі договорів дарування, розпорядились цим майном у 1987році. При цьому, виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час придбання позивачем вказаного житлового будинку, володіння майном вважалося правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого, прийнятим Жовтневою районною радою рішенням було порушено права нового власника [PERSON] як власника цього майна, та перешкоджає нині у здійсненні ним своїх прав. Відповідно до ст. 86 ЦК України 1963 року, що був чинним на час прийняття вищевказаного рішення, Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" , цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про власність», що діяв на час прийняття вказаного рішення, Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. А відповідно до ч. 3 ст. 19 вказаного Закону, громадяни мали право відчужувати належне їм майно, та як встановлено з наданих суду письмових доказів, таким правом скористалися [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 14 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прийнятим виконкомом Жовтневої районної ради рішенням в частині оформлення права власності щодо вищевказаного житлового будинку на ім'я [PERSON] було порушено права позивача, як дійсного власника на час прийняття вказаного рішення. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. За такого, вищевказане рішення в цій частині підлягає скасуванню. Відповідно до п.9 листа Вищого арбітражного суду України від 31.01.2001 року № 01-8/98 «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом», підтвердженням права власності є насамперед правовстановлювальні документи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з вищевказаних підстав підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок, виданий на ім'я [PERSON] 15.02.1989р. Щодо вимог позивача про скасування рішення виконкому Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 08.12.1988 року за № 72, то останнім не вирішувалося питання по оформлення права власності відносно [PERSON], а лише про передання документів для прийняття рішення Жовтневою районною радою, отже вказаним рішенням права відповідача не порушені. Більш того, як вбачається з поданих документів, вказане рішення прийняте виконкомом Коларівської сільської ради, тоді як вказаний орган не був залучений позивачем до участі у справі як відповідач. Враховуючи викладене в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial