Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

07 лютого 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «Донецькоблгаз») звернулося до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, трьох процентів річних та інфляційних витрат, обґрунтувавши свої доводи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Краснолиманським відділенням Донецької залізниці [PERSON] та його дружині [PERSON] належало по 1/2 частині квартири кожному, яка розташована в [ADDRESS]. З цього часу у Слов'янському УГГ на ім'я [PERSON] було відкрито особовий рахунок [NUMBER] та ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Слов'янського УГГ забезпечує безперебійне постачання природного газу за адресою [ADDRESS] безперервно [PERSON] та членам його сім'ї згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 року. 25.12.2008 року договором дарування ? частка цієї квартири, яка належала дружині [PERSON] була відчужена [PERSON]. 15.10.2009 року на підставі довіреності виданої [PERSON] на ім'я [PERSON], остання від імені свого чоловіка подарувала належну йому 1/2 частку квартири, розташованої по [ADDRESS] своїй дочці [PERSON]. Рішенням Краснолиманського міського суду від 08.07.13 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.08.2013 року, було визнано недійсною довіреність, що уповноважувала подарувати ? частку квартири, належної [PERSON], та визнано недійсним договір дарування від 15.10.2009 року. 20.09.2013 року [PERSON] зареєстрував у Реєстраційній службі Краснолиманського міського управління юстиції своє право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована в [ADDRESS] За період з 15.10.2009 року по 13.08.2013 року за користування послугами з газопостачання утворилась заборгованість в сумі 505,82 грн. Власниками житла у період виникнення боргу з вересня 2011 року були: з вересня 2009 - по вересень2013 року - [PERSON] та [PERSON]; вересень 2013 - по лютий 2014 року [PERSON] та [PERSON] Проживає в квартирі та користується послугами з газопостачання одна особа - [PERSON] Посилаючись на положення ст. ст. 322, 625 ЦК України та ст. 64 ЖК України позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги в сумі 505, 82 грн., 21,10 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14,57 грн. - інфляційних втрат та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача Манукян Р.Я., яка діє на підставі довіреності (а.с 95) позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову зазначив, що дійсно в період виникнення заборгованості з 15.10.2009 року по 13.08.2013 року був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS], та був єдиним користувачем послуг з газопостачання. На той час прилад обліку спожитого газу в квартирі не був встановлений, нарахування проводилося виходячи з кількості осіб проживаючих в квартирі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі ніколи не проживали. Однак вважає, що сплатити заборгованість за спожитий газ зобов'язані [PERSON] та [PERSON], які на той час були власниками квартири. На думку відповідача обов'язок сплачувати за спожитий газ у нього виник тільки після визнання судом недійсним договору дарування та реєстрації за ним права власності на квартиру у вересні 2013 року. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлені телефонограмою (а.с. 116) про дату час і місце розгляду суду в судове засіданні не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили, що відповідно до ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши пояснення представника позивача Манукян Р.Я., відповідача [PERSON], всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246 та положеннями Розділу І Книги п'ятої Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» є юридичною особою (а.с 17). Слов'янське управління по газопостачанню та газифікації є філією (відокремленим підрозділом) ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» без права юридичної особи (а.с 16). 29 травня 2000 року приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, яке підтверджувало право спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с 10). На підставі договору дарування від 05.12.2009 року [PERSON], яка діла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подарувала [PERSON] 1/2 частку квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с 11). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 30.03.2009 року був зареєстрований перехід права власності 1/2 частки квартири від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування від 25.12.2008 року. На підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2010 року право власності на ? частину квартири перейшло до [PERSON] (а.с.118-121). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року визнана недійсною довіреність від 15.10.2009 року, від імені [PERSON], якою [PERSON] подарувала [PERSON] належну [PERSON]? частку квартири [ADDRESS] та визнаний недійсним укладений [PERSON] від імені [PERSON] договір дарування зазначеної квартири, посвідчений 15.12.2009 року. Сторони повернути в первинний стан (а.с 12-13, 124-125). 03.09.2013 року реєстраційною службою Краснолиманського міського управління юстиції [PERSON] зареєстрував право спільної часткової власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири (а.с. 122-123). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246 споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги. Відповідно до Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами). Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше останнього календарного дня поточного місяця, про що зазначено п.17 зазначених Правил та п.4.2 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою НКРЕ України від 19.12.2006р №1673 та зареєстрованого Міністерством юстиції України 25.12.2006р №1347/13221. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] була власником ? частини квартири в період з 25 грудня 2008 року по 09 грудня 2010 року, а з 09 грудня 2010 року по теперішній час власником зазначеної частини є [PERSON] Згідно з довідкою від 20.09.2013 року, виданою КП «Краснолиманська служба єдиного замовника», [PERSON], який є власником ? частини квартири [ADDRESS], проживає в квартирі один (а.с 9). Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що він зобов'язаний виконувати зобов'язання за договором газопостачання лише з моменту реєстрації права власності на ? частку квартири з вересня 2013 року з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Стаття 236 ЦК визначає загальне правило, за яким правочини - як оспорювані, так і нікчемні - вважаються недійсними не з моменту встановлення або визнання цього факту судом, а з моменту його вчинення. Тобто судове рішення в цьому випадку має свого роду "зворотну силу". Тому правові наслідки, передбачені ст. 216, застосовуються як до дій учасників правочину, які вже були вчинені до моменту винесення судом рішення, так і можуть поширюватися на дії, які ще не були виконані одним з учасників правочину. Враховуючи, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2013 року на підставі ст. 255 ЦК України визнаний недійсним укладений [PERSON] від імені [PERSON] договір дарування зазначеної квартири, посвідчений 15.12.2009 року, а також те, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не були зареєстровані в квартирі [ADDRESS], не проживали у зазначеній квартирі та відповідно не користувалися послугами з газопостачання, суд приходить до висновку про те, що у відповідача [PERSON] не виникли обов'язки по утриманню майна та оплати відповідних послуг, та не зважаючи на те, що [PERSON] певний час була власником квартири, вона не зобов'язана проводити оплату за послуги газопостачання, тому що ці витрати не відносяться до витрат пов'язаних з утриманням майна, а є платаю за надані послуги, якими користувався лише відповідач [PERSON] Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час виникнення спірних відносин не були наймачами житла розташованого за адресою [ADDRESS] та не були членами однієї сім'ї, суд вважає хибними посилання позивача на положення ст. 64 ЖК України як на правову підставу обґрунтування позовних вимог, тому що зазначена норма закону регулює правовідносини, які випливають з договору найма та передбачає солідарну майнову відповідальність за зобов'язанням наймача та повнолітніх членів його сім'ї. Таким чином суд приходить до висновку про обов'язок сплатити заборгованість за користування газом лише [PERSON], як єдиним власником житла, який користувався наданими послугами з газопостачання. Підстави для стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відсутні. Вирішуючи питання про стягнення трьох процентів річних з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухавши пояснення представника позивача і дослідивши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання суд вважає його вірним та проведеним в обсязі заборгованості лише за кожний окремий місяць, обмежений терміном 30 днів, а не за весь час прострочення виконання зобов'язання. Тому

Outcome: partial