Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

02.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що відповідач по справі є батьком їхньої спільної доньки [PERSON] , [INFO] Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її забезпеченні. З вересня 2018р. [PERSON] вступила до Київського університету ім.. Бориса Грінченка та навчається на денному відділенні за рахунок коштів державного бюджету. Також донька сторін за рахунок власних коштів навчається на заочному відділені Херсонського національного технічного університету. В зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріального забезпечення від батьків, які зобов`язані утримувати її до двадцяти трьох років, як це передбачено ст.. 199 Сімейного кодексу України. Відповідач не бажає добровільно виконувати свого обов`язку щодо утримання доньки на період її навчання. В зв`язку з цим, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Також [PERSON] , вважаючи навчання доньки розвитком її здібностей, просила суд стягнути з відповідача половину оплати вартості за навчання Віоли на заочному відділенні в сумі 16360,00 грн. згідно положень ст.. 185 СК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали на підставах зазначених в позовній заяві та наполягали на їхньому повному задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їхньому задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що на його утриманні перебуває інша малолітня дитина, на яку він сплачує аліменти. Крім цього, вважає, що їхня спільна з позивачем донька вже повнолітня, навчається на заочній формі, а тому має можливість працевлаштуватися та самостійно забезпечувати себе матеріально. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Згідно довідки №69, виданої деканом факультету інформаційних технологій та управління Київського університету імені Бориса Грінченка від 09.04.2019р. [PERSON] є студенткою І курсу вказаного факультету за спеціальністю «072, Фінанси, банківська справа та страхування». Форма навчання - денна. Навчання здійснюється за кошти місцевого бюджету. Термін навчання становить з 01.09.2018 по 30.06.2022р. Також між [PERSON] та ректором Херсонського національного технічного університету було підписано Типовий договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою №415. За умовами цієї угоди, навчальний заклад взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги, а саме підготовки понад державне замовлення в межах ліцензійного обсягу на заочній формі навчання бакалавра [PERSON] за спеціальністю «121 Інженерія програмного забезпечення». Строк надання освітньої послуги становить 4 роки. Пунктом 9 підписаного договору, сторони передбачили, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 32720,00 гривень, які сплачуються окремими платежами за кожен курс навчання. Статтею 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд, виходячи з положень ст. 182 СК України, враховує, що стан здоров`я платника аліментів та його доньки є задовільним, оскільки будь-яких підтверджень наявності захворювань у [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. Досліджуючи матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів, судом було встановлено, що з відповідача також стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №60546803. Також за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків інформація про доходи [PERSON] за період з 3 кварталу 2015 по 2 квартал 2019 відсутня. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем не надано доказів, які б містили відомості про джерела його доходів та їхній розмір, а також про відсутність в нього рухомого чи нерухомого майна та грошових коштів. Відтак, суд позбавлений можливості більш детально врахувати ці обставини та встановити неспроможність [PERSON] надавати матеріальну допомогу повнолітній донці. Згідно ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Варто також зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, врахувавши обставини визначені ст.. 182 СК України в межах представлених доказів, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] аліментів на утримання його повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі, заявленому в позовних вимогах, що не суперечитиме вищевказаним нормам. Заперечення відповідача на увагу суду не заслуговують, як такі, що правового значення в собі не несуть, оскільки обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття зберігається незалежно від форми навчання. Крім цього, документально підтверджено навчання Віоли також і на денній формі, що унеможливлює її працевлаштування та самостійне матеріальне забезпечення. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача половини вартості навчання доньки за заочному відділені в сумі 16360,00 грн., як додаткових витрат, то згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим вищенаведеною статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина в період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами, не передбачений нормами Глави 16 СК України. Відмовляючи в задоволенні цих вимог, суд,

Outcome: partial