Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

13. 02. 2019 року до Диканського районного суду надійшов вищевказаний позов, в обґрунтування якого, позивач [PERSON] вказує, що 13 квітня 2017 року між нею та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено Договір підряду на поставку металопластикових конструкцій відповідно до якого останній зобов'язаний виготовити та доставити позивачу металопластикові конструкції і далі, позивач спочатку сплачує їх вартість в повному обсязі, після чого повинен прийняти виріб, де вартість замовлення становить 15 800 грн. 00 коп. Потім, 14. 09. 2017 року, ФОП [PERSON]. в особі своїх працівників доставили по місцю проживання позивача замовлену металопластикову конструкцію, яка як виявилося не відповідала характеристикам, які були вказані у Додатку № 1 до договору від 13. 04. 2017 року. В подальшому на підставі укладеного нового договору від 14. 09. 2017 року, відповідач зобов'язувався протягом 40 робочих днів доставити виріб позивачу, та на той момент внесена доплата в сумі 1 500 грн. Але, до цього часу виріб не доставлено та не повернені відповідно сплачені позивачем кошти. У зв'язку з цим позивач просить суд розірвати договір підряду на поставку металопластикових конструкцій між позивачем та відповідачем, б/н від 13. 04. 2017 року, договір підряду на поставку металопластикових конструкцій між позивачем\~ та відповідачем б/н від 14. 09. 2017 року, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, заподіяні внаслідок невиконання вказаних договорів в розмірі\~\~ 37 955 грн. 00 коп. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заподіяні моральні збитки в сумі\~ 50 000 грн. 00 коп., які полягають у її\~ стражданнях які вона перенесла на протязі останнього року, в принижені честі та гідності яке вона відчула під час спілкування з відповідачем та його працівниками, які насміхалися та глузували з неї. Ухвалою судді від 14 лютого 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З наявної у матеріалах справи оголошення про повідомлення розгляду справи відповідача яке було розміщено на веб-сайті Диканського районного суду вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді заздалегідь, однак у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав, що в свою чергу суд вважає свідчить про байдуже ставлення відповідача як до вимог позивача, так і до розгляду справи стосовно нього. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з договору підряду на поставку металопластикових конструкцій\~ від 13 квітня 2017 року укладеного між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON], останній зобов'язувався виготовити і доставити позивачу металопластикові конструкції, відповідно до конфігурації, розмірам, які зазначені у Додатку № 1 до договору, де вартість замовлення становить 15 800 грн. 00 коп. Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 13. 07. 2017 року та від 21. 07. 2017 року вбачається, що позивач дійсно здійснила оплату в сумі 12 800 грн. за ПВХ конструкції. Потім, як вбачається з договору підряду на поставку металопластикових конструкцій\~ від 14 вересня 2017 року укладеного між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON], останній зобов'язувався виготовити і доставити позивачу металопластикові конструкції, відповідно до конфігурації, розмірам, які зазначені у Додатку № 1 до договору, де вартість замовлення становить 1 500 грн. 00 коп., Відповідач зобов'язувався протягом 40 робочих днів доставити товар позивачу, але до цього часу металопластикові конструкції не доставлені та не повернені відповідно сплачені позивачем кошти. Відповідно до ст. 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачка неодноразово зверталася до відповідача, на що отримувала відповідь, що замовлення буде виконано. На претензію позивачки відповідач відмовився надати їй оплачений товар, але пообіцяв передати та установити пластикові вікна. Однак, на даний час умови договору відповідачем не виконані, замовлений товар позивачці не переданий, відповідач відмовляється передати позивачу оплачений товар або повернути сплачені нею кошти. Як видно з претензії від 27. 12. 2018 року встановлено, що дійсно позивачка зверталася до відповідача з метою добровільного вирішення виниклого спору, але останній ніяким чином не реагував. Крім цього, було встановлено, що відповідно до наявного у матеріалах справи листа головного управління держпродживслужби в Полтавській області від 03. 05. 2018 року вбачається, що в ході проведення позапланового заходу порушення чинного законодавства про захист прав споживачів\~ підтвердилося порушення прав позивачки [PERSON], як споживача з боку ФОП [PERSON] Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов'язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладених між сторонами 13 квітня 2017 року та 14 вересня 2017 року договорів. Згідно зі ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає доведеним, що у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань та неповерненні вартості металопластикових конструкцій з ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума 3% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язань, тривалістю 459 діб, розмір якої складає 20 655 гривень. Тому, буде вірним стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за вказаними договорами коштів у розмірі 15 800 грн., 1500 грн. та відповідної пені в сумі 20 655 грн., в сумі які складають 37 955 грн., що для позивача є матеріальними збитками, заподіяними внаслідок невиконання договорів. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31. 03. 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд вважає, що невиконання відповідачем передбачених договорами умов призвело до занепокоєння та переживань позивачки, пов'язаних з втратою грошей, необхідністю принижувати свою честь та гідність перед відповідачем та найманими його працівниками, звертатися до установ для вирішення проблемної ситуації, а потім до суду. Це потягло за собою зміну їх звичного укладу життя, численні стреси. Враховуючи характер та обсяг завданих позивачам страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення розміру моральної шкоду у сумі 10 000 гривень. Суд вважає, такий розмір відшкодування є співмірним із завданими моральними стражданнями позивача та цілком реальним для його відшкодування винною особою - відповідачем у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка [PERSON] відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача" звільнена від сплати судового збору, а отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. за позовні вимоги немайнового характеру у виді розірвання договорів, також 768 грн. 40 коп., за позовну вимогу про відшкодування матеріальних збитків 1 % від позовних вимог майнового характеру, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768 грн. 40 коп., а також 768 грн. 40 коп. За вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього разом в сумі 3 073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial