Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» (далі - ТОВ «Оазіс Тревел Україна») про відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 23.02.18 між ним та ТОВ «Лафа Тревел», що є агентом ТОВ «Оазіс Тревел Україна» було укладено договір про надання туристичних послуг № 5974018. Відповідно до умов договору, туроператор зобов`язався організувати тур на 3 осіб з м. Львова до м. Енфіда (Туніс) у період з 10.08.18 по 21.08.18, який включав в себе комплекс туристичних послуг: бронювання авіаквитків на літак, розміщення в готелі, забезпечення харчуванням, трансфер, медичне страхування. На виконання умов договору ним сплачена вартість туру у розмірі 27 000 грн. Однак, у порушення умов договору, туроператор - ТОВ «Оазіс Тревел Україна», у строк, встановлений в договорі не організував наведений вище тур. ТОВ «Лафа Тревел» повернуло йому суму у розмірі 800 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ним складає 26 400 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь суму матеріальних збитків у розмірі 121 070 грн. 93 коп., що складається з суми боргу у розмірі 26 400 грн., 256 грн. - 3% річних за період з 11.08.18 по 07.12.18, пені у розмірі 93 456 грн. за період з 11.08.18 по 07.12.18, з розрахунку 3% за договором, 958 грн. 93 коп. інфляційних за період з 11.08.18 по 07.12.18. Крім того, зазначав, що діями відповідача йому була завдана моральна шкоду, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку з анулюванням туру, у нього та членів його сім`ї погіршився сон, психологічний стан. Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь 121 070 грн. 93 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача, представників відповідача та третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 23.02.18 між [PERSON] та ТОВ «Лафа Тревел» в особі директора Гуменюка Р.М., що діє від імені, під контролем та за дорученням ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (туроператор) на підставі Агентського договору № 2012/0793 від 06.03.12 було укладено договір про надання туристичних послуг № 5974018 (далі - договір) (а.с. 102-106). Відповідно до п 1.1 договору туроператор зобов`язується забезпечити надання туристу туристичного продукту (туру) на умовах, визначених цим договором, а турист зобов`язується прийняти и своєчасно, в повному обсязі оплатити вартість туру згідно цього договору. В цілях виконання даного договору туроператор надає туристичний продукт, що відповідає вказаним в договорі вимогам туриста. Згідно з п. 2.1.1. турист зобов`язався своєчасно та у повному обсязі відповідно до умов договору оплатити вартість туристичних послуг, що надаються туроператором, але в будь-якому разі не пізніше ніж 10.07.18. Вартість послуг за договором становить 1 370 дол. США. Відповідно до п. 2.6. договору туроператор зобов`язався організувати тур для туриста на 3 осіб до м. Енфіда у Тунісі з 10.08.18 по 21.08.18, який включає в себе комплекс туристичних послуг: бронювання авіаквитків на літак, розміщення в готелі в м. Хаммамет, трансфер, медичне страхування. Відповідно до ч. 1, абз. 1, 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про туризм» (далі - Закон) учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Частинами 1 - 4 ст. 17 Закону передбачено, що з метою створення рівних можливостей суб`єктам туристичної діяльності на ринку туристичних послуг та забезпечення захисту прав і законних інтересів громадян, захисту навколишнього природного середовища, підвищення рівня туристичного обслуговування здійснюється ліцензування туроператорської діяльності. Суб`єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Туроператор може здійснювати також і турагентську діяльність. Загальний розмір частки туроператора в статутних фондах інших туроператорів України не може перевищувати 20 відсотків їх статутних фондів. Суб`єкт господарювання не має права у своїй назві використовувати слово "туроператор" без отримання ним ліцензії на здійснення туроператорської діяльності. За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його (ч. 1 ст. 20 Закону). Частиною 2 ст. 20 Закону передбачено, що до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За надання туристичних послуг позивачем сплачено: 26.02.18 - 10 000 грн., 26.03.18 - 7 000 грн., 20.04.18 - 5 000 грн., 06.06.18 - 5 000 грн., загалом - 27 000 грн. (а.с. 107-115). Відповідач свої зобов`язання, передбачені п. 2.6. договору не виконав (а.с. 66-69). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що з вини туроператора - ТОВ «Оазіс Тревел Україна», тур не відбувся, туроператор свої зобов`язання за договором не виконав. Доказів на спростування твердження позивача відповідачем суду не надано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. В силу абз. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Пунктом 3.2. договору передбачено, що в разі, якщо невиконанням, неналежним виконанням умов цього договору однією стороною іншій стороні будуть заподіяні збитки, винна сторона зобов`язується відшкодувати такі збитки в повному обсязі. Зі змісту позовної заяви вбачається те, що ТОВ «Лафа Тревел» повернуло позивачу суму у розмірі 800 грн. Таким чином, сума збитків, заподіяна відповідачем позивачу невиконанням договору складає 26 400 грн. Оскільки невиконанням договору відповідачем позивачу заподіяні збитки, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 26 400 грн. підлягає задоволенню. Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Визначаючи суму збитків, заданих невиконанням умов договору відповідачем, позивачем включено до суми збитків суму нарахованої пені, 3 процентів річних, інфляційних. Разом з тим, статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З чого виходив позивач, визначаючи 3 проценти річних у розмірі 256 грн. та інфляційні у розмірі 958 грн. 93 коп., як суму збитків, завданих відповідачем невиконанням договором, у позовній заяві позивачем не вказано. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи те, що ст. 625 ЦК України застосовується до правовідносин, які виникають у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, позивачем у позовній заяві не викладені обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 процентів річних у розмірі 256 грн. та інфляційних у розмірі 958 грн. 93 коп., а тому правових підстав для задоволення позову в цій частині немає. За загальними правилами, викладеними у ст. 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Не викладені обставини у позові і на обґрунтування позовних вимог про стягнення пені у розмірі 93 456 грн., не зазначено у зв`язку з чим позивач, визначаючи розмір збитків, завданих відповідачем невиконанням договору, визначив як збитки пеню. До того ж, згідно з розрахунку, наведеного позивачем у позові, вбачається те, що розмір пені визначено згідно договору (а.с. 98). Однак, умовами договору не передбачена відповідальність сторін договору за його невиконання у вигляді пені. Оскільки суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог, позивачем у позові не викладені обставини на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 93 456 грн. пені, правових підстав для задоволення позову в цій частині немає. Разом з тим, позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ураховуючи те, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях, внаслідок анулювання туру, що спричинило погіршення психологічного стану позивача, суд виходячи з принципів справедливості та розумності дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial