Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

05.02.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.10.2019 року міським головою Охтирської міської ради Сумської області Алєксєєвим І.Ю. прийнято розпорядження за № 206-ОС «Про звільнення відповідальних чергових господарської групи», відповідно до якого цього ж дня він (позивач) був звільнений з роботи. Проте, зміни в затверджену структуру і штат виконавчих органів Охтирської міської ради Сумської області шляхом виведення посади відповідальних чергових відбулися на підставі рішення шістдесят шостої сесії Охтирської міської ради Сумської області сьомого скликання від 20.12.2019 року №1837-МР, яким встановлено, що зміни, передбачені вказаним рішенням, набирають чинності з 01.01.2020 року. А отже, він ( [PERSON] ) був звільнений із займаної посади передчасно і незаконно. Зазначає, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання затвердження за пропозицією міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів. Відповідачем не дотримано вищевказаних положень законодавства при його (позивача) звільненні, оскільки фактично міський голова видав розпорядження про його звільнення передчасно і тому порушив його право на працю. Також, позивач вказував на те, що у порушення вимог діючого законодавства йому не було запропоновано іншої підходящої роботи саме у виконавчому комітеті Охтирської міської ради, який як і Охтирська міська рада Сумської області не був ліквідований або реорганізований. Крім того, на пленарному засіданні Охтирської міської ради Сумської області може бути відновлена посада відповідального чергового господарської групи виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області. Посилаючись на викладене, позивач просив поновити його на роботі на посаді відповідального чергового у виконавчому комітеті Охтирської міської ради Сумської області, стягнути з виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.10.2019 року та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним звільненням. Крім того, позивач просив поновити строк на звернення до суду з позовом, мотивуючи тим, що строк було пропущено не з його (позивача) вини, так як даний спір вже розглядався Охтирським міськрайонним судом у справі №583/4930/19, проте постановою Сумського апеляційного суду від 23.09.2020 року рішення Охтирського міськрайонного суду по даній справі було скасоване та прийнято нову постанову, якою відмовлено йому (позивачу) у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача. 08.02.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 16.02.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання. 04.03.2021 року від виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість, безпідставність та невідповідність нормам діючого трудового законодавства. У відзиві відповідач зазначив, що з метою оптимізації роботи виконавчих органів міської ради, забезпечення належного рівня схоронності майна та документів, в межах повноважень, наданих Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», 08.08.2019 року міським головою Охтирської міської ради Сумської області [PERSON] було видано розпорядження № 151-ОД «Про запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації». На виконання вказаного розпорядження № 151-ОД від 08.08.2019 року, з урахуванням вимог трудового законодавства України, міським головою Охтирської міської ради Сумської області [PERSON] 09.08.2019 року було видано розпорядження № 50-К «Про попередження відповідальних чергових господарської групи про наступне вивільнення». В подальшому 14.08.2019 року та 19.09.2019 року відповідальному черговому [PERSON] було запропоновано іншу роботу в комунальних закладах Охтирської міської ради та обслуговуючих організаціях житлово-комунального господарства, підходящу за освітою, кваліфікаційними вимогами та стажем, від якої він відмовився в письмовій формі. Крім того, 14.08.2019 року відбулося засідання профспілкового комітету виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області за участю всіх відповідальних чергових господарської групи, серед яких був і позивач, на якому розглядалося подання про звільнення з 25.10.2019 року у зв`язку зі зміною у виробництві і праці відповідальних чергових господарської групи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю. Беручи до уваги зміни у виробництві, а саме запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації, неможливість переведення відповідальних чергових господарської групи на рівнозначні посади у виконавчому комітеті Охтирської міської ради профспілковий комітет надав згоду на звільнення відповідальних чергових господарської групи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю. 25.10.2019 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 43, ст. 44 Кодексу законів про працю України було видане розпорядження міського голови № 206-ОС «Про звільнення відповідальних чергових господарської групи» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Охтирської міської ради № 1837-МР від 20.12.2019 року «Про внесення змін до структури і штатів виконавчих органів Охтирської міської ради» внесено зміни до рішення Охтирської міської ради від 29.03.2016 року № 236-МР «Про затвердження структури і штатів виконавчих органів Охтирської міської ради» (зі змінами), шляхом виведення посад відповідальних чергових у кількості трьох штатних одиниць, які набирають чинності з 01.01.2020 року. Отже, на даний час у штатному розписі виконавчого комітету Охтирської міської ради відсутня посада відповідального чергового, вимогу про поновлення на якій заявляє позивач. Відповідач вважає, що при звільненні позивача у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України були дотримані всі вимоги трудового законодавства, а тому позовні вимоги про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними. Крім того, у позовній заяві позивач не зазначив, в чому саме полягає, начебто, завдана йому моральна шкода, оскільки відповідачем не спричинено каліцтва або іншого ушкодження його здоров`я, знищення або пошкодження належного йому майна, відсутня протиправна поведінка виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо позивача, членів його сім`ї чи близьких родичів, яка б виражалася у принижені їх честь гідність чи ділова репутація. Крім того, позивачем не зазначено, з кого саме він вимагає стягнути моральну шкоду і якими діями вона була йому завдана та якими належними і допустимими доказами обґрунтовується її розмір. \~ \~ \~ \~Представник відповідача звертає увагу суду на те, що зазначена позивачем причина пропуску строку подання позовної заяви, а саме некомпетентні дії його представника, не є поважною та об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації прав [PERSON] на оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає позов. Враховуючи вищевикладене, виконавчий комітет Охтирської міської ради вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними. 11.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що йому не було запропоновано іншу посаду у виконавчому комітеті Охтирської міської ради. Крім того, поновлення його ( [PERSON] ) на роботі у виконавчому комітеті Охтирської міської ради є можливим, з огляду на те, що вказана установа не ліквідована та не реорганізована. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Охтирської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку, у відзиві на позовну заяву просить справу розглянути без участі представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження міського голови міста Охтирська Алєксєєва І.Ю. від 18.12.2017 року № 283-ОС [PERSON] прийнятий на посаду відповідального чергового господарської групи виконавчого комітету Охтирської міської ради з 21.12.2017 року та йому встановлено оклад відповідно до штатного розпису (а.с. 78). Згідно розпорядження міського голови міста Охтирка від 08.08.2019 року № 151-ОД «Про запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації» з метою оптимізації роботи виконавчих органів міської ради, забезпечення належного рівня схоронності майна та документів, запроваджено систему оповіщення та охоронної сигналізації у виконавчому комітеті Охтирської міської ради за адресою м. Охтирка, вул. Незалежності, 11 з 01.09.2019 року; зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності укласти договір про надання послуг централізованого спостереження, реагування та обслуговування систем тривожної та охоронної сигналізації з Управлінням поліції охорони в Сумській області; у зв`язку зі змінами в організації праці згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю в Україні зроблено розпорядження розірвати трудові договори, укладені на невизначений строк, з відповідальними черговими господарської групи з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 39 ). Відповідно до розпорядження міського голови міста Охтирська від 09.08.2019 року № 50-К на виконання розпорядження міського голови міста Охтирка від 08.08.2019 року № 151-ОД «Про запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації» відповідальних чергових господарської групи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] попереджено про наступне вивільнення із займаних посад 25.10.2019 року (а.с. 40). Відповідно до подання про розірвання трудового договору з [PERSON] за підписом міського голови міста Охтирка [PERSON] заступнику голови профспілкового комітету виконавчого комітету міської ради у зв`язку із запровадженням системи оповіщення та охоронної сигналізації у виконавчому комітеті Охтирської міської ради з 01.09.2019 року та запланованим подальшим звільненням відповідальних чергових господарської групи 25.10.2019 року було надано інформацію, згідно якої [PERSON] [INFO] , закінчив у 1991 році Калинівський сільгосптехніку, має професійно-технічну освіту, військовозобов`язаний, одружений, має трьох синів. Крім того, розпорядженням міського голови від 18.04.2019 року №55 йому оголошена догана за невиконання своїх обов`язків (а.с. 75). 14.08.2019 року профспілковий комітет виконавчого комітету міської ради надав згоду на звільнення з займаних посад у зв`язку зі зміною у виробництві і праці (внаслідок запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації) відповідальних чергових господарської групи, в тому числі [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету виконавчого комітету міської ради від 14.08.2019 року № 12. В ході даного засідання профспілкового комітету відповідальним черговим господарської групи, в тому числі [PERSON] було запропоновано інше місце роботи (згідно доданого списку вакансій), від якого вони відмовилися, що підтверджено їх особистими підписами (а.с. 46, 45). Відповідно до пропозиції на зайняття посад від 14.08.2019 року вих. № 01-14/2579, відповідальному черговому господарської групи [PERSON] запропоновано з 25.10.2019 року зайняти наступні посади: прибиральник території парку озеленювач, тракторист, водій автотранспортних засобів, двірник, озеленювач, електромонтер в КП «Благоустрій»; маляр-штукатур, слюсар-сантехнік, покрівельник в ПП «Жилкомсервіс»; слюсар-сантехнік 3-4 розряда в ПП «Базис»; садівник сезонна робота до 01.10.2019 року ПП «СІБ». На вказаній пропозиції на зайняття посад від 14.08.2019 року в графі «не даю згоду на призначення» наявний особистий підпис [PERSON] з приміткою, відповідно до якої він з запропонованими посадами не згоден враховуючи сімейні обставини, тому що має сина з інвалідністю, який визнаний судом недієздатним, а графік роботи за запропонованими посадами його не влаштовує (а.с. 41). Листом від 14.08.2019 року профспілковий комітет виконавчого комітету Охтирської міської ради повідомив міського голову міста Охтирка [PERSON] про надання згоди на звільнення із займаних посад у зв`язку зі зміною у виробництві і праці (внаслідок запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації) відповідальних чергових господарської групи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 45). Крім того, відповідно до пропозиції від 19.09.2019 року за № 01-14/2880 [PERSON] було запропоновано з 25.10.2019 року зайняти наступні посади: лаборанта, робітника з комплексного обслуговування і ремонту будівель, електромонтера з ремонту обслуговування електроустаткування в Охтирській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2; машиніста (кочегара) котельні на твердому паливі (2 розряд) в Охтирській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 11; слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) «Росинка»; машиніста з прання та ремонту спецодягу в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) «Теремок». Від наданих пропозицій позивач відмовився 30.09.2019 року, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 43-44 ). Розпорядження міського голови міста Охтирка Алєксєєва І.Ю. від 25.10.2019 року № 206-ОС «Про звільнення відповідальних чергових господарської групи» [PERSON] звільнено з займаної посади 25.10.2019 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (внаслідок запровадження системи оповіщення та охоронної сигналізації) згідно з п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустку» [PERSON] виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за фактичний період роботи з 21.12.2018 року по 25.10.2019 року включно тривалістю 2 календарних дні, за невикористану частину щорічної додаткової відпустки за фактичний період роботи з 21.12.2018 року по 25.10.2019 року включно тривалістю 3 календарних дні, та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України (а.с. 48, 79). Відповідно до ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до\~ст. 2 КЗпП України\~працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. \~ \~ \~ \~У\~статті 5-1 КЗпП України\~передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. \~ \~ \~ \~Положеннями частини другої\~статті 40 КЗпП України\~визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 49-2\~КЗпП України \~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої\~статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (пункт 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9). Таким чином, суд зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у\~статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 92 ЦК України\~юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. При вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). \~ \~ \~ \~Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. \~ \~ \~ \~Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах\~\~від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17) та від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження\~\~\~\~№ 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі справа № 297/868/18 (провадження № 61-393св19),\~\~від 07 серпня 2019 року в справі № 367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18). \~ \~ \~ \~Обов`язок доведення виконання вимог щодо порядку вивільнення покладається саме на роботодавця. Покладення такого обов`язку на працівника, як на слабшу у зазначених правовідносинах сторону, зокрема, й з урахуванням того, що у нього відсутні документи, що стали підставою для вивільнення, суперечитиме принципам справедливості та верховенства права. Згідно вимог\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією\~та законами України. Положеннями п. 5 ч. 1 ст.\~26 Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» передбачено,\~що виключно\~на пленарних\~засіданнях сільської,\~селищної,\~міської ради\~вирішуються питання затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання. \~В п. 5, 6 ч. 4 ст.\~42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~зазначено, що сільський, селищний, міський голова вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів. Згідно ч. 1, 2 ст.\~51 Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Враховуючи викладене,\~ \~в даній\~справі саме\~ Охтирська\~міська рада\~Сумської області\~є \~тим органом,\~який наділений\~повноваженнями щодо\~затвердження \~кількісного складу\~виконавчого комітету, структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, їх штатів. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Охтирської міської ради від 20.12.2019 року № 1837-МР «Про внесення змін до структури і штатів виконавчих органів Охтирської міської ради» внесено зміни до рішення Охтирської міської ради від 29.03.2016 року № 236-МР «Про затвердження структури і штатів виконавчих органів Охтирської міської ради (зі змінами), а саме: виведено посади відповідальних чергових 3 штатні одиниці та введено посаду опалювача і збільшено чисельність прибиральника службових приміщень. У підпункті 1.5 «Господарська група» додатку 1 «Структура апарату та виконавчих органів Охтирської міської ради» позицію «Господарська група 7» замінено позицією «Господарська група -5», доповнивши посадою «опалювача 0,5», та позицію «прибиральник службових приміщень 2» змінено на позицію «прибиральник службових приміщень 2,5». Встановлено, що зміни, передбачені цим рішенням, набирають чинності з 01.01.2020 року. (а.с. 49). Таким чином, зміни структури та штатів виконавчого комітету Охтирської міської ради шляхом виведення посади відповідальних чергових відбулися на підставі рішення сесії Охтирської міської ради від 20.12.2019 року № 1837-МР, яким встановлено, що зміни, передбачені цим рішенням, набирають чинності з 01.01.2020 року. А звільнення [PERSON] з займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці відбулося 25.10.2019 року на підставі розпорядження міського голови Охтирської міської ради від 25.10.2019 року № 206-ОС. Наведене свідчить про те, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, так як міський голова міста Охтирка [PERSON] видав розпорядження 25.10.2019 року про звільнення позивача передчасно, оскільки звільнення позивача з займаної посади вчинено до вирішення на пленарному засіданні сесії Охтирської міської ради питання про внесення змін до структури і штатів виконавчих органів Охтирської міської ради, яке прийнято 20.12.2019 року та введено в дію з 01.01.2020 року. За таких обставин попередження про наступне вивільнення [PERSON] від 09.08.2019 року, пропозиції на зайняття вакантних посад від 14.08.2019 року та від 19.09.2019 року, протокол засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників виконавчого комітету Охтирської міської ради від 14.08.2019 року, суд не бере до уваги, оскільки вони є неналежними доказами, так як на момент їх вчинення було відсутнє рішення уповноваженого органу про зміни в організації виробництва і праці та наступне скорочення штату працівників. Таким чином, судом встановлено, що на момент звільнення позивача змін в організації виробництва та праці, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача не відбулося, а отже, звільнення [PERSON] з посади було здійснено без законної підстави. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, судом встановлено, що звільнення позивача із займаної посади було проведено без законної підстави, а тому він підлягає поновленню на роботі на посаді відповідального чергового господарської групи виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області з 26.10.2019 року. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом із пропуском строку з поважних причин, а тому вважає за необхідне поновити цей строк. При цьому суд виходить з наступного. За частиною першою\~статті 16 ЦК України, частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша\~статті 233 КЗпП України). Відповідно до\~статті 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі\~ № 6-2426цс15 зроблено висновок про те, що\~статтею 233 КЗпП України\~визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). У постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі\~№ 6-409цс16 та\~від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц суд касаційної інстанції роз`яснив, що установлені\~статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до\~статті 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений\~статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.\~У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Судом встановлено, що 25.11.2019 року позивач [PERSON] в передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк з дня вручення копії розпорядження міського\~голови Охтирської\~міської ради\~від 25.10.2019\~року №\~206-ОС про звільнення звернувся до Охтирського міськрайонного суду з позовом до міського голови Охтирської міської ради Сумської області Алєксєєва І.Ю., Охтирської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (справа №583/4930/19). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2020 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, [PERSON] поновлено на посаді відповідального чергового господарської групи Охтирської міської ради; стягнуто з Охтирської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42062,02 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Проте постановою Сумського апеляційного суду від 23.09.2020 року рішення Охтирського міськрайонного суду по даній справі було скасоване та прийнято нову постанову, якою відмовлено йому (позивачу) у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача. На дану постанову позивачем було подано касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 19.11.2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Сумського апеляційного суду від 23.09.2020 року відмовлено. Дану обставину суд вважає поважною причиною для поновлення пропущеного строку, так як відразу після звільнення з роботи [PERSON] у передбачений законом строк звернувся в суд за захистом своїх прав, а з позовом по справі, яка на даний час розглядається судом, позивач [PERSON] звернувся 05.02.2011 року в розумний строк, тому суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Згідно ст. 235\~Кодексу законів\~про працю\~України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про\~запобігання корупції"\~іншою особою,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV\~Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Згідно з довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради від 25.03.2021 року № 6 середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив 220,22 грн.(а.с. 68). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в\~постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При цьому суд враховує лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 №78/0/206-18, лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206-19 та лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» від 12.08.2020\~ № 3501-06/219. Суд приводить\~розрахунок середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу: за виключенням святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача, починаючи з наступного дня з дати звільнення - 26.10.2019 року по 31.03.2021 року становить 358 робочих днів (за жовтень 2019 року 4 робочих дні, за листопад 2019 року 21 робочий день, за грудень 2019 року 21 робочий день, за січень 2020 року 21 робочий день, за лютий 2020 року 20 робочих днів, за березень 2020 року - 21 робочий день, за квітень 2020 року - 21 робочий день, за травень 2020 року - 19 робочих днів, за червень 2020 року - 20 робочих днів, за липень 2020 року - 23 робочі дні, за серпень 2020 року 20 робочих днів, за вересень 2020 року 22 робочі дні, за жовтень 2020 року 21 робочий день, за листопад 2020 року - 21 робочий день, за грудень 2020 року - 22 робочих днів, за січень 2021 року - 19 робочих днів, за лютий 2021 року - 20 робочих днів, за березень 2021 року 22 робочі дні). Тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 78838,76 грн. з розрахунку: 220,22 грн. (середньоденна заробітна плата) х 358 (кількість робочих днів з часу звільнення по день винесення рішення) = 78838,76 грн. Таким чином, з виконавчого комітету Охтирської міської ради на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2019 року по 31.03.2021 року в розмірі 78838,76 грн. з відрахуванням з даної суми всіх необхідних податків і обов`язкових платежів. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. \~ \~ \~ \~Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. \~ \~ \~ \~За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~статтею 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~ \~ \~ \~Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. \~ \~ \~ \~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. \~ \~ \~ \~Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.\~\~ \~ \~ \~ \~За наявності порушення прав працівника\~\~у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. \~ \~ \~ \~Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 127/16375/19 (провадження № 61-7321св20), від 29 липня 2020 року в справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20). \~ \~ \~ \~Враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи позовні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн [PERSON] зазначає, що внаслідок втрати роботи він, як єдиний працюючий член сім`ї, не міг отримувати належного грошового забезпечення, в результаті чого зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв`язків, у зв`язку з чим йому знадобилося прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Суд погоджується з даними доводами позивача, та враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, та з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, його сімейного стану: у нього на утриманні перебуває син інвалід першої групи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позов у частині вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди . Відповідно до п. 2, 4 ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 181,60 грн. Крім того, з\~виконавчого комітету\~Охтирської міської ради Сумської області слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 1816,00 грн.. На підставі викладеного, ст. ст. 40, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 26, 42, 51 Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні»

Outcome: partial