Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] до страхової компанії «Глобус» VIG,[PERSON] про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою суду позов в частині вимог до страхової компанії «Глобус» VIG залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27 травня 2014 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вул.Київська-вул.Д.Галицького та вул.Костромська в м.Рівне [PERSON],керуючи автомобілем [NUMBER],допустив наїзд на велосипедистку,а саме його доньку [PERSON] Внаслідок ДТП доньці завдано тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, а саме політравми, травматичний шок ІІ ступеня, важка хребтово-спинномозкова травма, відкритий уламковий перелом правої стегнової кістки в середині зі зміщенням, забійна рана правого колінного суглоба, забій рана правого колінного суглоба, забій органів грудної клітки з переломами ребер, двобічний гемо пневмоторакс, перелом верхньої щелепи із втратою зубів 21/123,забійна рана альвеолярного паростка верхної щелепи справа,забійна рана нижньої губи справа,перелом перегородки носа,забої та осадження обличчя. Після події і до цього часу [PERSON] постійно знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванні: 27 травня 2014 року о 21 год. 55 хв. по 28 травня 2014 року - відділення анестезіології та інтенсивної терапії старшого дитинства «Рівненської обласної дитячої лікарні»; 28 травня 2014 року по 30 травня 2014 року - відділення нейрохірургії «Рівненської центральної міської лікарні»; 30 травня 2014 року по 01 липня 2014 року - відділення патології хребта та спинного мозку «Інституту нейрохірургії ім.А.П.Ромоданова» м.Київ; 01 липня 2014 року по 18 липня 2014 року - ортопедо-травматологічне відділення нейрохірургічний профіль «Рівненської обласної дитячої лікарні»»; 29 вересня 2014 року по 24 жовтня 2014 року - відділення відновлювальної ортопедії та реабілітації спинальних хворих «Київська міська лікарня №4». Внаслідок отриманих травм дитина залишилась інвалідом І(А) групи. Розмір матеріальної шкоди просить стягнути суму в розмірі 112 429 грн. 29 коп. В цю суму входять 89 663 грн. 29 коп.,які витрачені на лікування,транспортування та обстеження [PERSON] за період з 27 травня 2014 року по 30 червня 2015 року, які просять стягнути відповідно до вимог Цивільного кодексу України та постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних права за позовом про відшкодування шкоди». У вищезазначену суму входять також 3 958 грн. 50 коп. витрат на побутове обслуговування, 115 600 грн. 10 коп.,які були позичені та витрачені на лікування та відновлення стану доньки (харчування,ліки,одяг, засоби догляду,відновлюючи процедури). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було завдано моральної шкоди,яка полягає у душевних стражданнях,які вона зазнала у зв»язку із каліцтвом. Неможливо оцінити весь біль та страждання,які вона терпіла у лікарні. Вказує, що донька виграла поїздку на мовні курси до Німеччини з 27 серпня 2014 року,проте не змогла нею скористатись, адже вимушена пересуватись в інвалідному візку. Донька не може продовжувати навчання та здобувати освіту. Вона позбавлена спілкування з друзями у зв»язку з отриманими травмами. Весь час [PERSON] відчуває себе пригніченою та самотньо, страждає через понівечену зовнішність та незворотні проблеми із здоров»ям. Донька втратила сенс життя та майже не посміхається. Вона потребує покращення житлових умов, адже не має можливості вийти на вулицю без сторонньої допомоги. Розмір моральної шкоди просить стягнути в сумі 789 264 грн. з врахуванням практики Європейського суду з прав людини і основних свобод. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з посиланням на обставини, викладені в позовній заяві. Просили врахувати надані чеки з витратами на лікування та потреби [PERSON] та стягнути з відповідача 112 429 грн. 29 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 784 264 грн. моральної шкоди. Відповідач [PERSON] позов не визнаа,про що подав письмові заперечення. Окрім того вказав, що вимоги Цивільного кодексу України при подачі позову [PERSON] не враховані, оскільки постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України кримінальне провадження за №12014180000000226 від 27 травня 2014 року за ч.1 ст.286 КК України закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Розмір витрат на лікування [PERSON] не доведено наданими чеками. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Як встановлено судом, чого відповідачем не оспорюється, 27 травня 2014 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вул.Київська-вул.Д.Галицького та вул.Костромська в м.Рівне [PERSON],керуючи автомобілем [NUMBER],допустив наїзд на велосипедистку,а саме його доньку [PERSON] Згідно висновку експерта №1350 від 31 грудня 2014 року [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих травм [PERSON],[INFO] є інвалідом І групи,згідно довідки від 11 грудня 2014 року її батько [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда. Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Факт каліцтва [PERSON] стверджується епікризами з медичних закладів, виписками з історії хвороб та направленнями на стаціонарне лікування, на підставі яких [PERSON] встановлена І група інвалідності. Судом досліджено надані позивачем чеки на лікування [PERSON],згідно яких загальна сума склала 80 797 грн. 81 коп.,в тому числі направлення на лікування в Республіку Польща. Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. З врахуванням досліджених судом доказів суд вважає за можливе задовольнити позов частково в сумі 80 797 грн. 81 коп. В частині стягнення 1150 грн. вартості велосипеду,1019 грн. витрат на поїздку на лікування в Польщу, 6261 грн. 83 коп. витрат на бензин, 115 600 грн. 10 коп.,що в еквіваленті курсу НБУ становлять 6000 доларів США, які позичені на лікування [PERSON], суд відмовляє за недоведеністю. Щодо відмови у вимозі про стягнення 3 958 грн. 50 коп. на побутове обслуговування,суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1- 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч.4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст.455 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали. З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди не ґрунтуються на обставинах справи та на нормах діючого законодавства. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода,завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Потерпіла [PERSON] [INFO],на час розгляду справи її вік становить 16 років. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди вона є інвалідом І групи. При вирішенні вимог позивача стосовно відшкодування моральної шкоди, суд також виходить з такого: згідно зі ст. 1 Закону України від 17.07.1997 року про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основних свобод, Україна повністю визнає на своїй території ст. 46 Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського союзу з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування конвенції. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки у зв»язку із пошкодженням здоров'я, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, негативні наслідки правопорушення, в результаті чого [PERSON] стала інвалідом І групи, втратила фізичну можливість пересуватись,змушена пересуватись в інвалідному візку, що призвело до вимушених та тяжких змін у способі її життя,впливає на психологічний стан. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди, завданої позивачу в сумі 100 000 грн. На підставі викладеного, ст.ст.23,1168,1187,1193,1195 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial