Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

08.12.2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до 16.03.2004 року вона з відповідачем перебували у шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 16.06.2004 року вирішено стягувати з відповідача в користь [PERSON] на утримання дочки аліменти в розмірі 150 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 14.03.2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області збільшено розмір аліментів з 150 грн. до 400 грн. і стягнуто з відповідача в користь [PERSON] на утримання дочки аліменти в розмірі 400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Їх дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів ніж ті, які були визначенні у 2011 році, у зв'язку із збільшенням потреб на навчання, розвиток та інше. На даний час, з врахуванням аліментів, які сплачує відповідач, позивачу не вистачає коштів на утримання дочки. Просить збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини до 1200 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що відповідач офіційно працевлаштований, а тому має можливість платити аліменти в більшому розмірі. Не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Будь-яких клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з рішеннями Локачинського районного суду Волинської області та Луцького міськрайонного суду Волинської області 16.06.2004 року вирішено стягувати з відповідача в користь [PERSON] на утримання дочки аліменти в розмірі 150 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а 14.03.2011 року збільшено розмір аліментів з 150 грн. до 400 грн. і стягнуто з відповідача в користь [PERSON] на утримання дочки аліменти в розмірі 400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.3, 4). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На даний час сума аліментів, яку сплачує відповідач не є достатньою для утримання дитини, а добровільно відповідач збільшити розмір аліментів не бажає. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2017 року становить 1860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували його непрацездатність, наявність на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також ту обставину, що він неспроможний сплачувати аліменти у більшлому розмірі. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що з моменту стягнення аліментів, а саме з 2011 року змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення, дитина навчається, хворіє та потребує постійного лікування, також змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років. Суд враховує також і матеріальне становище відповідача, зокрема те, що останній офіційно працевлаштований, отримує дохід, а тому він може сплачувати аліменти в більшому розмірі на дочку [PERSON] для її належного матеріального забезпечення. Виходячи із норм СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Таким чином, враховуючи положення вищезазначеної статті, суд вважає, що вимоги позивача щодо розміру аліментів є завищеними, оскільки прожитковий мінімум на одну дитину є величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору різних продуктів, товарів та послуг, однак, ця величина, у даному випадку, не може застосовуватись для стягнення лише з відповідача, позаяк позивач також є працездатною особою і може заробляти певні кошти для утримання дитини. Підстав, які б вказували на те, що позивача слід звільнити від обов'язку утримання дитини суд не вбачає, також суд не вбачає підстав для покладення на відповідача повного матеріального утримання його дитини. Тобто, обов'язок щодо утримання дітей слід розділити між батьками, з врахуванням їх стану здоров'я та матеріального становища. Враховуючи викладене, вимоги ст. 192 СК України, а також те, що сума аліментів, яку виплачує відповідач, а саме 400 грн. є незначною у зв'язку зі зростанням цін на продукти харчування, одяг, потреби дитини та її вік, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дочки до 1000 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial