Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

28.09.2017 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якої є стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 000 грн. Позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обгунтовано невиконанням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року, ухваленого у справі ун.№759/2056/16-ц, пр.№2/759/2270/16, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно починаючи з 10.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість по виплаті аліментів, за підрахунками позивача здійсненими у порядку ч. 1 ст. 196 СК України, за період прострочення сплати аліментів з березня 2016 року по 01.09.2017 року, сума пені за прострочення сплати аліментів склала 38 450,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача пеню у розмірі 15 000,00 грн. Однак до суду розрахунок пені подає у розмірі 38 450,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 22.01.2018 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с.12-13). Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 05.12.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с.32-33). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та просить їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши при цьому, що всі аліменти він сплачував добровільно. Відповідач надіслав до суду відзив в якому зазначає, що визнав не сплату аліментів за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року, внаслідок якої утворилась заборгованість. Також відповідач надав суду квитанції за 08.09.2016 року, 04.02.2017 року та 30.03.2017 року за якими виплатив заборгованість за аліментами в розмірі 4 000,00 грн., 5 000,00 грн. та 3 000,00 грн. відповідно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Судом встановлено, що сторони по справі мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року, ухваленого у справі ун.№759/2056/16-ц, пр.№2/759/2270/16 стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно починаючи з 10.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 4-5). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2016 року № 51641562, старшим державним виконавцем Святошинського РВ ДВС Головного управління юстиції у м. Києві, Борисюком Р.А., зазначено, що на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавчий лист №759/2056/16-ц виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно починаючи з 10.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5). Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Згідно квитанцій від 08.09.2016 року, 04.02.2017 року та 30.03.2017 року відповідач [PERSON] виплачував заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] в розмірі 4 000,00 грн., 5 000,00 грн. та 3 000,00 грн. відповідно (а.с. 19). З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст.196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. Як вбачається із здійсненого розрахунку позивачем, останній розрахунок здійснений із врахуванням платежу 4000,00 грн. за період з 01.03.2016 року по 01.06.2016 року (а.с. 6). Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Проте, позивачем не вірно зроблено розрахунок пені за прострочення заборгованості. На день оплати 08.09.2016 року аліментів у розмірі 4 000,00 грн. відповідач мав заборгованість за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2016 року. Рішення про стягнення аліментів набрало законної сили з 13.06.2016 року, отже винна поведінка з несплати аліментів виникла саме з цієї дати і пеня може враховуватися саме із цієї дати. Отже, сплативши аліменти у розмірі 4 000,00 грн. їх зарахування відбулося за березень, квітень, травень, червень 2016 року. На день оплати 04.02.2017 року аліментів у розмірі 5 000,00 грн. відповідач мав заборгованість за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень 2018 року. Отже, сплативши аліменти у розмірі 5 000,00 грн. їх зарахування відбулося за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016 року. На день оплати 30.03.2017 року аліментів у розмірі 3 000,00 грн. відповідач мав заборгованість за грудень 2016 року, січень, лютий 2017 року. Отже, сплативши аліменти у розмірі 3 000,00 грн. їх зарахування відбулося за грудень 2016 року, січень, лютий 2017 року. Таким чином розрахунок з 13.06.2016 року по 31.07.2016 року становить 180,00 грн. (1000,00 грн. ?18/100) =180,00 грн); -з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року становить 300, 00 грн. (1000,00 грн. ?30/100) =300,00 грн); -з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.11.2016 року по 31.11.2016 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн); -з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року становить 280, 00 грн. (1000,00 грн. ?28/100) =280,00 грн); -з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року становить 310, 00 грн. (1000,00 грн. ?31/100) =310,00 грн), загалом сума пені складає 2 930,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, та відповідача, як на підставу заперечення позову, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial