Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 22810,97 грн, 3170,56 грн індексації аліментів на рівень інфляції та 14368,65 грн неустойки, збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягувати по 2000 грн на кожну дитину щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням суду з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 900 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На даний час відповідач не сплачує вчасно аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 22810 грн 97 коп. Станом на день звернення з позовною заявою змінились обставини, за яких присуджувались до стягнення із відповідача на її користь аліменти на утримання доньок у розмірі 900 грн, що є суттєво меншим від мінімального їх розміру. На даний час збільшилась вартість життя, змінились законодавчо встановлені норми мінімального розміру аліментів та норм мінімального споживання продуктів, товарів, послуг на дитину відповідного віку, які забезпечують її фізичне існування. Розмір витрат позивача на утримання дітей збільшився за рахунок суттєвого збільшення вартості продуктів харчування, одягу, взуття, ліків, підручників, шкільного приладдя, оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до гуртових цін розраховані мінімальні витрати щомісячно на одну дитину, що становить 4238,74 грн, половину із яких в сумі 2119,37 грн мав би забезпечувати батько. [PERSON] є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, від сплати аліментів ухиляється. 06.02.2020 позивач [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментах та неустойки, зокрема просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 1284,13 грн, 2239,08 грн індексації аліментів на рівень інфляції та 14618,76 грн неустойки, збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягувати по 2000 грн на кожну дитину щомісячно. 12.02.2020 позивач [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментах та неустойки, зокрема просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2636,79 грн, 1894,76 грн індексації аліментів на рівень інфляції та 17776,22 грн неустойки, збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягувати по 2000 грн на кожну дитину щомісячно. 04.02.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив в повному обсязі та зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 22810,97 грн не підтверджена належними доказами. Нарахування індексації аліментів на рівень інфляції та неустойки на неіснуючу заборгованість по сплаті аліментів є незаконним, а тому не може бути стягнено судом. В позовній заяві [PERSON] , як на підставу зміни розмірів аліментів посилається на збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшення вартості життя, зміну законодавчо встановлених норм мінімального споживання продуктів, товарів, послуг на дитину відповідного віку, які забезпечують її фізичне існування. Позивачем не наведено жодного факту про зміну матеріального становища з моменту призначення аліментів до моменту звернення із позовом до суду, зміну сімейного стану, погіршення здоров`я. На даний час в нього на утриманні перебуває малолітній син [PERSON] та цивільна дружина [PERSON] . Дитина часто хворіє, лікування сина вимагає значних коштів, тому він вимушений братись за будь-яку роботу, внаслідок чого його заробіток носить тимчасовий мінливий характер. Таким чином його матеріальний стан не дає підстав для збільшення розміру аліментів. Просить в позові відмовити. 12.02.2020 позивач [PERSON] подала відповідь на відзив відповідача, зазначаючи щодо позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, що їх менша дочка досягла шестирічного віку і відповідно з`явились потреби на її утримання як школярки. Старша донька закінчує навчання у 9 класі, у зв`язку з чим збільшуються витрати на її утримання. Відповідач не надав жодного доказу щодо його майнового стану. Пояснення щодо вимушеного проживання сім`ї відповідача у Польщі через неможливість лікування та консультування сина за постійним місцем проживання в Україні із приводу притаманних дитині у віці від 2 до 6 років хвороб ( не уточнених інфекцій верхніх дихальних шляхів, гострих вірусних інфекцій верхніх дихальних шляхів - ларингіту, кашлю, нежиті, запалення вуха та ін..) з єдиним триденним стаціонарним лікуванням за період від 21.03.2019 до 03.12.2019 не є тими обставинами, які перешкоджають відповідачу працювати та проживати в Україні. Крім того, син відповідача відвідує в Польщі дошкільний навчальний заклад. 04.01.2021 відповідач [PERSON] подав відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, зазначаючи, що станом на 24.11.2020 жодної заборгованості по сплаті аліментів не існує. Тому у суду відсутні підстави для стягнення неустойки та індексації аліментів на рівень інфляції. Позивачем не наведено жодного факту про зміну матеріального становища з моменту призначення аліментів до моменту звернення із позовом до суду, зміну сімейного стану, погіршення здоров`я, тобто не наведено жодної вагомої підстави, яка б давала право позивачу ставити перед судом питання про збільшення розміру аліментів. На даний час в нього на утриманні перебуває малолітній син [PERSON] та цивільна дружина [PERSON] . Дитина часто хворіє, лікування сина вимагає значних коштів, тому він вимушений братись за будь-яку роботу, внаслідок чого його заробіток носить тимчасовий мінливий характер. Крім того, світова епідемія COVID-19, внаслідок чого більшість роботодавців зменшили обсяг виконуваних робіт, що значно позначилось і на його заробітку та майновому стані. Таким чином його матеріальний стан не дає підстав для збільшення розміру аліментів. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, давши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив в позові відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення судового розгляду у відсутності представника Сокальського РВ ДВС ЗМУМЮ (м.Львів), при вирішенні спору покладаються на думку суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23.06.2017 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 900 гривень на кожну дитину щомісячно починаючи з16.05.2017 і до досягнення повноліття дітьми. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, складеного 15.12.2020 старшим державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ЗМУМЮ (м.Львів), станом на 15.12.2020 заборгованість [PERSON] за виконавчим листом № 460/1761/17, виданого 16.11.2017, відсутня. Станом на 01.08.2019, день звернення із позовом, заборгованість по сплаті аліментів становила 13410,97 грн. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Сума заборгованості зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, відповідачем не наведено, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом. На час звернення [PERSON] до суду з цим позовом, заборгованість відповідача за аліментами становила 13410, 97 грн, що підтверджується відповідним розрахунком, який складений 15.12.2020 старшим державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ЗМУМЮ (м.Львів). Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку станом на 01 серпня 2019 року та існував на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом - 13410,79 грн. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18). Відповідно до частини першої статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи кількість днів прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів у цій справі, розмір простроченого зобов`язання, суму пені, яка утворилась з огляду на розмір простроченого зобов`язання, а також положення частини другої статті 196 СК України, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 13410,97 грн обґрунтованими. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів позивачка обґрунтовувала значним збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, значним підвищенням цін на споживчі товари, речі повсякденного вжитку і послуги порівняно з 2017 роком, коли було призначено аліменти, крім того дочка [PERSON] , [INFO] , стала школяркою, відповідно витрати на її утримання збільшились. Відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак, він не заперечує тієї обставини, що отримує дохід від тимчасових робіт в Республіці Польща, водночас розміру доходу не називає. Сімейний стан відповідача не змінився з часу присудження аліментів. Тимчасові простудні захворювання сина, який проживає з батьком та відвідує дошкільний навчальний заклад, не можуть слугувати підставою відмови у позові про збільшення розміру аліментів. Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, суд вважає, що збільшення судом розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови проживання дітей, їх гармонійний розвиток, і при цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживають, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище. Враховуючи потреби дітей, матеріальне становище відповідача, яке не змінилося, матеріальне становище позивачки, з якою проживають неповнолітні діти, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення таких з відповідача в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Щодо вимог про стягнення індексації на рівень інфляції суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Таким чином розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону, яка проводиться державним виконавцем, у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Підстави і вид відповідальності за прострочення сплати аліментів врегульовано спеціальним законом, а саме, статтею 196 СК України, частиною першою якої, окрім, як стягнення пені з платника аліментів, що допустив прострочення, іншого виду відповідальності не передбачено. Відповідно до частини четвертої статті 196 СК України, відповідальність у виді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних встановлена лише за прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача індексації аліментів на рівень інфляції є безпідставною, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно з ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного суду України у справі № 6-850св17. Водночас, як вбачається із представленого відповідачем розрахунку заборгованість по сплаті аліментів, на час розгляду справи відсутня. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial