Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

14.07.2015 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками [PERSON], який народився 05.11.2001 року та [PERSON], [INFO]. Діти проживають із нею, знаходяться на її утриманні. Стверджуючи, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку, позивач просила стягнути аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. В процесі розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та визначила аліменти у твердій грошовій сумі по 2500 грн. на кожну дитину щомісяця. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні таку заяву підтримав. Представник відповідача позов визнав частково, стверджуючи, що відповідач має стабільний заробіток, від сплати аліментів ніколи не ухилявся та може сплачувати аліменти за рішенням суду у розмірі ? від усіх видів свого доходу, але не менше 30% прожиткового віку для дитини відповідного віку. Представник відповідача пояснив, що [PERSON] систематично до липня 2015 року перераховував на картку-рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» старшого сина грошові кошти. Так, з 10.02.2014 року він перерахував 275.271 грн. 62 коп. аліментів. Окрім того, відповідач просив врахувати в рахунок аліментів, які будуть присуджені з нього у разі задоволення позову ще 5.000 грн., сплачені ним в процесі розгляду справи. Дослідивши обставини справи та наявні докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], 14.04.2009 року (свідоцтвом про народження, зареєстроване Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси від 17.01.2002 року, актовий запис №36, свідоцтво про народження, зареєстроване Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 21.05.2009 року, актовий запис №429). Рішенням Малиновського районного суду від 21.03.2014 року шлюб між сторонами розірваний. Договору про сплату аліментів вони не укладали. На час розгляду справи діти проживають разом із позивачем, знаходяться на її утриманні. Відповідач від виконання обовязку по утриманню дітей не ухиляється. Так, за період з 10.02.2014 року по липень 2015 року він перерахував на картку-рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлену на старшого сина [PERSON] 275.271 грн. 62 коп.аліментів. За час розгляду справи [PERSON] добровільно сплатив позивачеві ще 5.000 грн. на утримання дітей. Зазначені обставини визнані представником позивача в судовому засіданні та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Водночас, добровільне виконання відповідачем свого обовязку по утриманню дітей відповідно до Сімейного Кодексу України не позбавляє позивача права на їх стягнення в судовому порядку. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] обіймає посаду директора ТОВ «Сторчак» та директора за сумісництвом ТОВ «СТ Кайрос». Його заробітна плата згідно довідок цих товариств від 5.10.2015 року (вих.2,вих.12) складає 4.437 грн. 26 коп. Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог в частині майнового стану відповідача, наявності такого та його розміру позивачем в судовому засіданні відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог не надано. Так, суд не погоджується із доводами [PERSON] про те, що відповідач, має мінливий дохід, отримує додаткові кошти від діяльності вищевказаних товариств, що підтверджується добровільною сплатою ним 275.271 грн. 62 коп. аліментів, які перевищують його заробітну плату на місяць, оскільки: Докази, тобто будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи мають відповідати принципу належності та допустимості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.57-60 ЦПК України). Оскільки представник відповідача вказані обставини не визнав, а належних та допустимих доказів [PERSON] не надано, такі твердження є припущенням. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. При таких обставинах, виходячи з інтересів дітей та наявних у справі доказів майнового стану [PERSON], суд вважає можливим стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, матеріальний, сімейний стан сторін, мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Так, відповідач перебуває у новому шлюбі, від якого має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Окрім того, на його утриманні перебувають дружина [PERSON] яка, не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини не заперечувались представником позивача в процесі розгляду справи. Обставин, які відповідно до вимог Сімейного Кодексу України перешкоджали б відповідачеві виконанню обовязку по утриманню дітей судом не встановлено. Оскільки аліменти присуджуються рішенням суду на двох дітей, суд вважає необхідним визначити їх розмір та порядок сплати в порядку ст. 183 Сімейного Кодексу України наступним чином: у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) [PERSON], але не менш 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.07.2015 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 05.10.2019 року, після цього у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 14.04.2033 року. Суд не погоджується з доводами відповідача про зарахування до визначених судом аліментів 5000 гривень, добровільно сплачених ним в процесі розгляду справи, оскільки зазначене є обовязком державного виконавця при виконанні судового рішеня в порядку Закону України "Про виконавче провадження" та компентенції суду не належить. Оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення аліментів позивачі звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає присудженню з [PERSON] в дохід держави в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial