Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 01 грудня 2011 року по 30.09.2013 року він працював у ТОВ «Елга» на посаді начальника дільниці № 2. 30.09.2013 року позивач звільнився, але розрахунку з ним відповідач не провів. В жовтні 2013 року позивач був прийнятий до ТОВ «Елга» на посаду начальника дільниці № 1, на вказаній посаді позивач працював за сумісництвом до березня 2014 року. За вказаний період роботи відповідач також не виплатив заробітну плату позивачу, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 19 500 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1 700 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 березня 2014 року по 05 травня 2014 року в сумі 1\~800 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, не зважаючи на неодноразові повідомлення про місце і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, витребувані судом документи не надав, як і заперечень на позов та доказів на спростування позовних вимог, тому суд вважає можливим слухати справу без його участі, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Записами в трудовій книжці позивача та індивідуальними відомостями по застраховану особу підтверджується, що позивач працював в ТОВ «Елга» з 01.12.2011 року по 30.09.2013 року та з 01.10.2013 року по 13.03.2014 року (а.с. 7, 31) Наявність заборгованості з заробітної плати підтверджується зверненнями позивача до ТОВ «Елга» з вимогою її виплати від 04.04.2014 р. ( а.с. 4-6) та індивідуальними відомостями про застраховану особу від 04.09.2014 року, з яких вбачається, що заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась та не сплачувався єдиний соціальний внесок, який сплачується одночасно з перерахуванням коштів на виплату заробітної плати. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем всупереч вимогам суду не надано довідки про середньоденний заробіток позивача, суд обраховує його, виходячи з наявних в справі доказів та в межах заявлених позивачем вимог. Згідно індивідуальних відомостей по застраховану особу заборгованість відповідача перед позивачем складає: за грудень 2012 року 3000 грн., вересень 2013 р. 7\~461,60 грн., жовтень 2013 р. 254,35 грн., листопад 2013 р. 650 грн., грудень 2013 р. 650 грн., січень 2014 р. - 650 грн., лютий 2014 р. 650 грн., березень 2014 р. 480,30 грн., що загалом становить 13\~796,25 грн., оскільки інших доказів на підтвердження розміру заробітної плати відповідача здобути не вдалося, суд враховує саме вказані відомості. Доказів сплати вказаної заборгованості суду відповідач не надав тому вимога позивача про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню частково, виходячи з підтверджених даних про розмір заборгованості, а саме - 13\~796 грн. 25 коп. Не надано суду доказів і на спростування пояснень позивача щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 01.12.2001 по 30.09.2013 рік має становити 2\~367,12 грн., але, оскільки позивач просить стягнути 1\~700 грн., суд задовольняє вимогу в межах заявлених позивачем. Відповідно до п 20. постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середньоденний заробіток позивача становить 1\~130,3/28 = 40,37 грн., отже середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача: 40,37 х 186 (кількість днів затримки по день постановлення рішення) = 7\~508,82 грн. Таким чином з відповідача по справі на користь позивача підлягає стягненню загалом 13 796,25 + 1700 + 7\~508,82 = 23\~005,07 грн. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial