Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1991 року він працював у ПАТ «АЗОТ» машиністом компресорних установок 6 розряду відділення з виробництва карбоміду цеху М-6. 07 червня 2017 року наказом від 01 червня 2017 року № 556-вк звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. На час звільнення ПАТ «АЗОТ» мало заборгованість по виплаті заробітної плати, яка виникла у звязку з невиплатою заробітної плати за попередні періоди з лютого 2017 року по травень 2017 року до дня звільнення. Заборгованість по заробітній платі становила 35\~374 грн. 78 коп. При зверненні до ПАТ «АЗОТ» з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, було отримано відповідь про те, що немає можливості розрахуватися по вищезазначеній заборгованості. На усне прохання видати довідку про наявну заборгованість було теж отримано негативну відповідь. 26 липня 2017 року він направив рекомендованим листом Заяву-вимогу, яку відповідно до повідомлення про вручення було отримано відповідачем 01 серпня 2017 року та проігноровано, відповіді та витребовуваних документів не було надано, розрахунок по заробітній платі не здійснено. 17 серпня 2017 року він повторно особисто звернувся із заявою, на що отримав довідку від 18 серпня 2017 року № 457, відповідно до якої станом на 17 серпня 2017 року заборгованість по заробітній платі складає 20\~142 грн. 05 коп., які просить стягнути з відповідача. Так як остаточний розрахунок не проведений, вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного звернення до суду становить 47\~855 грн. 25 коп., які також просить стягнути з ПАТ «АЗОТ». Крім того, вважає, що потрібно здійснити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 1188 грн. 38 коп. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що враховуючи середньоденний заробіток та 115 днів, які пройшли з моменту звільнення 07 червня 2017 року по день даного судового засідання, з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 20142 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення рішення, який становить 59265 грн. 25 коп. та суму компенсації за втрату частини заробітної плати у розмірі 1 188,38 грн. Представник відповідача ПАТ «АЗОТ» у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та пояснила, що 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва. Лише після відновлення Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі України дій антимонопольних заходів щодо імпорту в Україну азотних добрив походженням з Російської Федерації була отримана можливість розпочати виробництво продукції. Вищевказані обставини призвели до поглиблення скрутного фінансового становища відповідача. 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника ПАТ "АЗОТ", якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 611 872 475 грн. 30 коп. Вказана постанова стосується також і грошових коштів ПАТ «АЗОТ», які містяться на рахунках в банківських установах. При цьому, жодному з рахунків ПАТ «АЗОТ» ані чинним законодавством, ані даною постановою не надано статусу «захищеного», що виключає можливість сплачувати з цих рахунків заробітну плату. З червня 2017 року ПАТ «АЗОТ» почало відновлювати свою роботу, проте наслідком майже піврічного простою є гостра нестача оборотних коштів. В послідуючому постанови про арешт коштів ПАТ «АЗОТ» були винесені державними виконавцями 31 серпня 2017 року та 04 вересня 2017 року, що ще раз підтверджує неможливість ПАТ «АЗОТ» розпоряджатися власними коштами. Тому вважає, що ПАТ «АЗОТ» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об'єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов'язань по сплаті суми заробітної плати. При цьому, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби та арешт всього майна, в тому числі всіх рахунків ПАТ «АЗОТ», дають підстави вважати, що затримка здійснення розрахунку при звільненні позивача у період з 29 травня 2017 року по теперішній час сталася не з вини та не через навмисні дії або бездіяльність підприємства, а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Вважає, що розмір заявленої до стягнення позивачем суми середнього заробітку значно більший розміру самої заборгованості по заробітній платі, а тому просить її істотньо зменшити. Зазначає, що позивачем невірно вирахувано середньоденний заробіток. Також вважає, що сума компенсації нарахована завчасно та безпідставно, а тому просить відмовити позивачу у заявленій позовній вимозі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з 1991 року працював у відповідача та 07 червня 2017 року наказом № 556-вк від 01 червня 2017 року звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію, що підтверджується даними трудової книжки серії БТ-І № 3643206. Як вбачається із довідки № 457 від 18 серпня 2017 року відповідача заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 17 серпня 2017 року складає: - за лютий 2017 року - 1980 грн. 05 коп.; - за березень 2017 року 5762 грн. 88 коп.; - за квітень 2017 року - 5835 грн. 15 коп.; - за травень 2017 року - 6563 грн. 97 коп. Загальна сума заборгованості 20142 грн. 05 коп. Тобто, станом на день звернення з даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 20142 грн. 05 коп. та фактично не виплачена. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 27 липня 2017 року звертався до відповідача із заявою-вимогою, яку він надіслав цінним листом, про видачу йому довідки про заборгованість на момент звільнення з детальним помісячним зазначенням сум заборгованості, видачу довідки наявної заборгованості, довідки про середній заробіток за останні два місяці роботи та з вимогою здійснити виплату наявної заборгованості та компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України на роботодавця покладається при звільненні працівника здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові, в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Те, що при звільненні позивача з посади машиніста компресорних установок з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі та, з його слів, було відмовлено у видачі довідки про заборгованість станом на момент звільнення є прямим порушенням вищевказаних норм. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2013 року по справі № 6-64цс13: «відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України». А отже, посилання відповідача на повну зупинку виробництва, а також відсутність коштів у звязку з арештом рухомого та нерухомого майна не звільняє його від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідач не звертався до суду з позовом про скасування таких арештів. Суд вважає, що зазначення відповідачем обставини щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі не є підставою для її невиплати, а тому з відповідача слід стягнути 20142 грн. 05 коп. невиплаченої заробітньої плати. Згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При цьому, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Обчислення середньої заробітної плати проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», зокрема п. 8, в якому зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із довідки № 569 ПАТ «АЗОТ» від 23 жовтня 2017 року середньоденний заробіток за квітень-травень 2017 року дорівнює 515 грн. 35 коп. Так як остаточний розрахунок відповідачем не проведений, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення судом становить 115 робочих днів х 515 грн. 35 коп. = 59265 грн. 25 коп., (115- кількість робочих днів з 07 червня 2017 року по день ухвалення рішення). Разом з тим, враховуючи, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення судом значно більший розміру самої заборгованості по заробітній платі, яка є істотньою, суд з урахуванням принципів розумності та справедливості вважає, що цей розмір підлягає істотньому зменшенню до розміру заборгованості по заробітній платі 20142 грн. 05 коп. для збереження принципу співмірності. Що стосується вимоги позивача про виплату йому компенсації за втрату частини заробітної плати, то відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Законом України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати. Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Отже, індексація проводиться лише при виплаті заборгованості по заробітній платі, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виплату компенсації є передчасними, оскільки заборгованість по заробітній платі позивачеві підприємством ще не виплачена, тому позовні вимоги у даній частині до задоволення не підлягають. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. А тому, відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача слід стягнути 1600 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial