Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.11.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач станом на 26.02.2019 має заборгованість - 40570 грн 73 коп., з яких: 15010 грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4680 грн 01 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18472 грн 30 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1908 грн 13 коп. - штраф (процентна складова). Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою від 17.04.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 13.05.2018. В перше судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, відзиву до суду не направив. У зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, про час та місце розгляду справи він повідомлявся шляхом оголошення викладеного на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 54). Представник позивача в судове засідання також не з`явився. Разом з позовом надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 35). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 43). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Крім того, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором надавав відповідачу кредитні кошти на платіжну картку відповідно до встановленого розміру кредитного ліміту, що підтверджується, зокрема, розрахунками заборгованості (а.с. 6-8). Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не повертає чергові суми отриманого кредиту. Так, згідно вказаних розрахунків заборгованості, станом на 26.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 40570 грн 73 коп., з яких: 15010 грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4680 грн 01 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18472 грн 30 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1908 грн 13 коп. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 10.11.2014 щодо повернення кредитних коштів, а тому заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Разом з тим, вимога позивача стягнути з відповідача одночасно нараховані пеню та штрафи не може бути задоволена з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування Кредитом Клієнт не сплачує. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. З наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань складає 500 грн. + 5% вiд суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 10). Однак, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане підтверджується правовою позицією ВСУ у постанові № 6-1374цс17 від 11.10.2017. Отже, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитом у сумі 38162 грн 26 коп., з яких: 15010 грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4680 грн 01 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18472 грн 30 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Вимога ж стягнути 500 грн штрафу (фіксованої складової) та 1908 грн 13 коп. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягає. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 1806 грн 96 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial