Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі про встановлення факту виконання передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві та зарахування загального трудового стажу. Позовні вимоги мотивував тим, що з 19.04.1990 р. по 17.10.1995р. він працював в колгоспі ім. Леніна Коломийського району. Даний факт 23.01.2014р. встановлено рішенням суду. Проте в перерахунку пенсії йому було відмовлено, оскільки документально не підтверджено виконання ним в спірний період передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві - колгоспі ім. Леніна. У спірний період він працював у сувенірному цеху с. Перерів у вищевказаному колгоспі, де займався виготовленням, упакуванням та відправкою продукції, за що йому нараховувалась заробітна плата. А тому, йому потрібно зробити перерахунок пенсії шляхом зарахування до загального стажу роботи період з 19.04.1990 р. по 17.10.1995р.. Просить встановити факт виконання ним у вказаний період передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві- вищевказаному колгоспі, а також, зарахувати йому до загального стажу роботи період з 19.04.1990р. по 17.10.1995р.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Також пояснив, що звернувся до суду саме із позовом, оскільки його заяву аналогічного змісту було залишено без розгляду за клопотанням відповідачів, зважаючи на наявність спору. Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили, про що подали письмове заперечення, в якому зазначили, що позивачем не надано будь-яких документів про підтвердження виконання ним встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Рішенням Снятинського районного суду від 23.01.2014р. лише встановлено факт роботи позивача у колгоспі ім. Леніна і не міститься інформації про виконання ним мінімуму трудової участі. А тому, вважають вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно трудової книжки, позивач 19.04.1990р. прийнятий на роботу надомником у колгосп ім.. Леніна у сувенірний цех с. Перерів; 17.10.1995р. - звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до архівної довідки від 12.04.2016р. № 04-01/Г-64 вбачається, що кількість вироблених трудоднів трудової участі в колгоспному виробництві позивача становить: у 1990р. - 49 трудоднів, у 1991р. - 365 трудоднів, 1992 р. - 301 трудоднів. Відповідно до архівної довідки від 12.04.2016р. № 04-01/Г-65 встановлено, що щомісячна заробітна плата позивача у колгоспі ім.. Леніна, спілки селян «Відродження» за спірний період становила: у серпні 1990 р. - 237,50 грн., у листопаді 1990р. - 252,00 грн., а також вказано щомісячну заробітну плату у 1991 та 1992 роках. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Снятинського районного суду від 23.01.2014р. задоволено заяву позивача, встановлено факт його роботи в колгоспі ім.. Леніна Коломийського району з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. постанову Снятинського районного суду від 05.11.2014р. скасовано, у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Управління ПФУ в Снятинському районі, Управління ПФУ в Косівському районі про визнання незаконною відмови відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи при перерахуванні пенсії період роботи з 19.04.1990 р по 17.10.1995 р. в колгоспі ім. Леніна та зобов'язання відповідача зарахувати вказаний період при перерахунку пенсії - відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.07.2015р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. При цьому, суди, відмовляючи в позові, виходили з того, що позивачем не було доведено факту виконання ним передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві у спірний період. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на вказані рішення адміністративних судів про відмову в позові, як на преюдиційні факти невиконання позивачем мінімуму трудової участі в колективному господарстві, оскільки встановлення цих фактів і є предметом спору у даній справі з метою захисту прав позивача на соціальний захист в майбутньому. Із показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], яка працювала бухгалтером в колгоспі ім. Леніна, та [PERSON], який є сусідом позивача та працював трактористом в колгоспі ім. Леніна, вбачається, що [PERSON] працював у сувенірному цеху колгоспу ім. Леніна із 1991 р. по 1995р. Також свідки стверджували, що позивач виконував мінімум трудоднів з 1991 р. по 1995 р., так як він відпрацював ненормовано в сувенірному цеху. Також [PERSON]надав суду власну трудову книжку колгоспника, в якій відображено прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в господарстві. Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто, загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4, а стаж роботи в колгоспі нараховується на підставі довідки про встановлений вироблений мінімум. Таким чином, у 1990 р. позивач відпрацював 49т.д./25,4 = 2 місяці. Також факт відпрацювання позивачем необхідної кількості трудоднів з 1991 року по 1995 роки відповідає змісту пояснень позивача в судовому засіданні, записам в трудовій книжці, змісту архівної довідки від 12.04.2016 р. та показам свідків. Отже, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Позовна вимога про зарахування до загального стажу роботи періоду з 19.04.1990 р. по 17.10.1995 р. підлягає до задоволення, зважаючи на встановлені обставини рішенням Снятинського суду від 23.01.2014р., яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного, ст.56 Закону Украхни "Про пенсійне забезпечення",

Outcome: partial