Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

05 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 28 908 грн., 16 коп., пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 825 грн. 00 коп., та збільшення розміру аліментів на суму 1 000,00 грн., щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімума на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення ним повноліття. Вказує, що відповідач обовязку зі сплати аліментів за виконавчим листом не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів на дитину у розмірі 28 908,16 грн., у звязку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів утворилась пеня за період з січня 2018 року по 27 грудня 2018 року у розмірі 1 825,00 гривень. Позивачка [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що об'єктивно витрати на утримання дитини зростають та відповідач не сплачує їх з 2015 року, тому позов просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача. адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю за недоведеністю позовних вимог. Просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що відповідач періодично сплачував на користь позивачки на її платіжну картку аліментні платежі, які не обліковані виконавчою службою та доказів протилежного позивачкою не надано як і не надано доказів у обгрунтування необхідності збільшення розміру аліментів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 30 вересня 2007 року у сторін народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №058391 від 10 жовтня 2007 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 500 грн., щомісяця, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення ним 18-літнього віку. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, а саме довідки-розрахунку Зарічненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області № 9099 від 19 грудня 2018 року, яка подана позивачкою разом із позовною заявою заборгованість по аліментах, відповідач перестав виконувати рішення суду, внаслідок чого в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 29.12.2018 року становить 28 908,16 грн. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016, № 1402-VIII cудові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до частин 1, 3, 4, 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Аналізуючи ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до даного закону заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустимо. Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. На виконанні у Зарічненському РВ ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1121/11, від 18 лютого 2013 року виданого Рівненським районним судом Рівненської області. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. У зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України (далі СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.\~196\~СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Порядок визначення розміру пені вказаний у Постанові [PERSON] Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, де зазначно, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. У позовній заяві позивачка просить стягнути пеню за період з січня 2018 року по 27 грудня 2018 року. Згідно наведених нею розрахунків сума пені за прострочення сплати аліментів на її користь на утримання дитини визначена у розмірі 1\~825,00 грн. за період. Вказаний розрахунок наведений у позовної заяві та перевірений судом. Таким чином загальна сума аліментів з січня 2018 року по 27 грудня 2018 року = (500*1%*31)+(500*1%*28)+(500*1%*31)+(500*1%*30)+(500*1%*31)+(500*1%*30)+(500*1%*31)+(500*1%*31)+(500*1%*30)+(500*1%*31)+(500*1%*30)+(500*1%*27) = 1805,00 грн. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1805,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів, відповідачем не надано. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] суд виходить з наступного. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи норми ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення, а сума стягуваних з відповідача аліментів підлягає збільшенню до 1 000,00 гривень, як цього просить позивачка, беручи до уваги принцип диспозитивності, визначений у ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого позов може бути заловолений в межах заявлених вимог, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що буде законним, справедливим і відповідатиме інтересам дитини. Судом не отримано відомостей про неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, який визначила позивачка. Відповідач є працездатною особою є батьком та зобовязаний матеріально забезпечувати свою дитину. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, відповідно до частини задоволених вимог, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. стягненню не підлягає, оскільки судовий збір сплачений за вимогу про стягнення заборгованості за аліментами у задоволенні якої відмовлено. Проте з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768, 40 грн. на користь держави за вимогу про збільшення розміру аліментів, від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: partial