Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

04 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 18 березня 2014 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] та [PERSON], на домоволодіння по [ADDRESS], яке складається із наступного: А-1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв. м, житловою площею 32,8 кв. м, Б,Г - сараї, бІ - ґанок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, І - мощення, №3 - водоколонка. 05 серпня 2015 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 18 березня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач [PERSON] з урахуванням останніх уточнених позовних вимог обґрунтувала позов тим, що вона є рідною дочкою [PERSON] [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті матері, то вона успадкувала все її майно, а саме домоволодіння по [ADDRESS]. Її дід [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] отримали право власності по 1/2 частці кожного на домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровськ. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті в спадщину вступили [PERSON] та [PERSON], які успадкували дане домоволодіння у розмірі 1/2 частини. [PERSON] належало 3/4 частини даного домоволодіння а [PERSON] 1/4 частина. [INFO] року померла [PERSON], після її смерті в спадщину вступила [PERSON], яка успадкувала спадкове майно, а саме домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську. Отже [PERSON] успадкувала після смерті матері 3/4 частини домоволодіння, але не оформлювала своє спадкове майно. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, даними домової книги. А також цей факт не заперечується відповідачем. Інший спадкоємець першої черги дочка [PERSON] та рідна сестра [PERSON] - [PERSON] протягом 6 місяців до управління та володіння спадковим майном не вступила, оскільки у спадковому домоволодінні ніколи не проживала, комунальні послуги не сплачувала, правовстановлюючі документи у неї відсутні. Заяву про прийняття спадщини не подавала, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Тому [PERSON] - власниця домоволодіння по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. [INFO] року померла [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно на вище наведене домоволодіння. Позивач як рідна донька померлої вступила в спадщину як спадкоємець першої черги. Більше спадкоємців першої черги не має, рідний брат її [PERSON], син [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] постійно проживає у домоволодінні та зареєстрована там і тому, є такою, що прийняла спадщину. 30 жовтня 2013 року вона звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори та їй було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа власності на спадкове майно. Вказані обставини стали причиною звернення позивача [PERSON] до суду про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на домоволодіння по [ADDRESS], після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.139-142). 19 серпня 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на 3/8 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її матері [PERSON] та батькові [PERSON] на праві власності належало по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] року її батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька прийняли в рівних частках її мати [PERSON] та її сестра [PERSON], які на момент смерті батька проживали з ним за однією адресою в спірному домоволодінні. Таким чином, після смерті її батька частка її матері в спірному домоволодінні склала 3/4 його частини: 1/2 частка на підставі рішення народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 14.03.1980 року, 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1983 року. Житловий будинок має два окремих входи та поділений на дві квартири. У відокремленій частині, що є меншою за площею, проживала її мати [PERSON]. За життя її мати заповіт не складала та в усній формі розпорядилася, що її частка в домоволодінні буде належати їй та її сестрі [PERSON] в рівних частках. [INFO] року її мати [PERSON] померла. [PERSON] поховала матір за власні кошти, так як її сестра не працювала, пенсіонеркою не була, ніяких доходів не мала. [PERSON] постійно допомагала сестрі матеріально. Після смерті матері вона за домовленістю з сестрою зайняла частину будинку, в якій проживала їх мати. Ця частина будинку відповідала її частці в спадковому майні - ( 3/4 :2) 3/8 частини спірного домоволодіння. В березні 1997 року вона повністю привела в належний стан приміщення в будинку, які фактично стали належати їй. Викинула всі непотрібні речі, забрала собі на пам'ять деякі речі, які належали її матері, а саме: машинку швейну ручну "Подольськ", часи наручні та намисто з бурштину, а також художні книги. Більше нічого цінного після матері не залишилося. Крім того, вона побілила стіни та стелю, пофарбувала вікна та підлогу. Всі ремонтні роботи були нею виконані до Великодня, тобто до 27 квітня 1997 р. Разом зі своєю сестрою [PERSON] весною 1997 року вона посадили город, а потім обробляли земельну ділянку. Вказані обставини свідчать про те, що вона відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], так як вступила в управління та володіння спадковим майном. Так як вона прийняла спадщину, то вона відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] року. Але з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася. В травні 1997 року син її сестри [PERSON] - [PERSON] фактично створив сім'ю і разом з дружиною [PERSON] попросили її, щоб їм дозволила проживати в її частині будинку. Відмовити племіннику вона не могла, тому надала свою згоду на його проживання. [PERSON] постійно спілкувалася з сестрою та племінницею, допомагала їм чим могла, так як сестра не працювала, вживала спиртні напої, тому жити було ні на що. Так як її племінник зловживав спиртними напоями, то його сім'я розпалася і дружина залишила його приблизно за рік до його смерті та вибралася з будинку. В 2008 році племінник [PERSON] помер. За час свого проживання в належній їй частині будинку племінник призвів її до стану, непридатного для проживання. Так, стеля в кухні впала, стіни були обдерті, дерев'яна підлога місцями провалилася, чавунну батарею племінник здав на металобрухт. Проживати в приміщеннях було неможливо. Тому з 2009 року вона разом зі своєю онукою [PERSON] почала робити ремонт в її частині будинку. Ремонтні роботи виконувалися протягом 2009-2010 років. Було відремонтовано стелю, придбана батарея та відновлена система опалення, постелена нова дерев'яна підлога, 2 вікна заклали, а 4 вікна поміняли на металопластикові. Була повністю замінена електропроводка, проведена вода. Було пошпакльовано всі стіни, а в коридорі стіни були обшиті пластиком. В кімнатах стіни були поклеєні шпалерами. Вхідні двері були замінені на металеві. Крім того, був відновлений ганок, гак як сходи повністю розвалилися, тому необхідно було зробити нові сходи, ця частина будинку була повністю утеплена зовні. Її сестра [PERSON] раптово померла [INFO] року. В цей час в її частину будинку вселилася її онука [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною, яка проживає в будинку до цього часу. Влітку 2010 року вона з онукою розібрала в дворі дерев'яний сарай, який розвалився, частину сміття спалила, а частину вивезла з двору. [PERSON] через місяць після смерті своєї матері, народила дитину. З її онукою [PERSON] вони проживали практично однією сім'єю, так як [PERSON] після народження дитини працевлаштувалася, тому вона та її онука доглядали за її дитиною до досягнення нею 3-річного віку. [PERSON] постійно після смерті сестри говорила [PERSON] про те, що треба оформити документи на спірне домоволодіння, вона не заперечувала, але говорила, що документів ніяких немає і треба документи відновлювати. Але її право на частину домоволодіння вона завжди визнавала і для неї було несподіванкою, коли [PERSON] повідомила її онуці про те, що домоволодіння повністю належить тільки їй. На підставі викладеного просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Визнати за нею право власності на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати (а.с.149-151). Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в уточненій позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Проти зустрічного позову заперечували у повному обсязі та просили відмовити. Позивач [PERSON] пояснила, що коли вона вступила у спадщину після смерті матері [PERSON] вона була єдиним спадкоємцем. 1/4 частина належала її матері, а 3/4 частині її бабусі. Мати після смерті бабусі спадщину не оформила. Зазначила, що дійсно у будинку з 2011 року проживала онука відповідачки [PERSON]. Робили ремонтні роботи, але кошти на це давала вона. Також від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшли письмові заперечення на зустрічний позов, які обґрунтовані тим, що стосовно тверджень [PERSON] про фактичне прийняття спадщини після смерті [PERSON] відповідно до ст. 548, 549 ЦК України (1963р.), звертають увагу суду на тому, що вступ в управління та володіння спадковим майном мав відбутись відповідно до ст. 549 ЦК УРСР протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, тобто протягом 6 місяців з [INFO] року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Позивач не надає належних та допустимих доказів того, що вона вступила в управління і володіння спадковим майном впродовж 6 місяців з 13.02.1997 р., а отже вважається такою, що вона відмовилась від спадщини. Позивач [PERSON] ніколи не проживала у спадковому будинку, ніколи не мала правовстановлюючих документів на будинок та навіть не мала ключів від дверного замку будинку, а тому не вступала у фактичне користування спірним житловим будинком, заходів щодо охорони майна не вживала, за власний рахунок жодних витрат, в тому числі на комунальні послуги, податку на земельну ділянку, ремонтні роботи - не здійснювала, і жодним доказом інше не підтверджується. Щодо намагання [PERSON] всі перелічені у позові обставини доводити лише за допомогою показань свідків, то необхідно зауважити, що такий спосіб доказування не є належним та суд має оцінювати такі покази критично, оскільки жодним письмовим доказом по справі обставини, викладені у позові, не підтверджується, і [PERSON] має обґрунтовані сумніви щодо здатності свідків [PERSON] пам'ятати обставини, що відбулись у 1997 р. - майже 17 років тому назад. Крім того, є обставини справи, які можливо підтвердити тільки письмовими доказами: чи здійснювала позивачка витрати на ремонт будинку, оплату податку на землю, оплату комунальних послуг, чи проживала та була зареєстрована позивачка у спірному будинку тощо. Звертають увагу суду на той факт, що всі комунальні платежі сплачувала [PERSON], особові рахунки оформлені на її ім'я. Також [PERSON] отримала свідоцтво про смерть [PERSON], соціальну допомогу по похованню після померлої [PERSON], тобто була на той момент єдиним спадкоємцем, що не тільки проживала, а й вступила у фактичне користування спадковим будинком. Що стосується тверджень [PERSON] про нібито здійснений нею навесні 1997 р. поточний ремонт та оброблення земельної ділянки, то вони є надуманими та бездоказовими, оскільки до 2010р. Позивачка взагалі не проявляла інтересу до спадкового будинку. Інших істотних обставин справи, які свідчать про вступ у фактичне володіння спадковим майном у період з 13.02.1997 р. по 13.08.1997 р., позовна заява [PERSON] не містить. Посилання на те, що нею у 2010 р. змінено 4 вікна, двері, підлогу, батарею, утеплено стіни - є по-перше, бездоказовими, по-друге, не відносяться до даної справи, предмету доказування, а тому не впливають на правильність її вирішення (а.с.156-158). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечували частково, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. [PERSON] пояснила, що коли мати [PERSON] померла в 1997 році, вона деякі її речі взяла у спадщину. Ховала мати. Взяла часи, швейну машинку та намисто. У них була усна домовленість з померлою сестрою. Робила поточні ремонти. Після ремонту у будинок вселилася онука. Стосунки були гарні. Як брала речі матері бачила свідок. Роботи у будинку робила до 2000 року. Онука мешкала у будинку і мала від нього ключі. Документів на будинок дійсно не має. Представник [PERSON] [PERSON] пояснила, що ними було надано всі докази. Обставини підтверджуються показами свідків та документами по справі. [PERSON] не заперечувала, що у будинку мешкала онука [PERSON] [PERSON] взяла речі матері, робила дрібні ремонти у будинку і є такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Тому після смерті [PERSON] спадщину прийняла як [PERSON] через свою матір, так і [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки з обох сторін підтвердили, що у [PERSON] навіть не було в чому її ховати, тому брати у будинку майже не було чого. Третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове не з'явилися, після скасування заочного розгляду справи заяв не надавали, причина неявки суду не відома, раніше ними було надано спадкову справу після смерті [PERSON], спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши речі, які взяла [PERSON], допитавши свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8). [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.152). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00015774224 від 08 вересня 2015 року [PERSON], [INFO], 25 березня 1965р. уклала шлюб з [PERSON], актовий запис № 376, після реєстрації шлюбу прізвище взяла [PERSON] (а.с.193). [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1983 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-2092, спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], яке складається із 1/2 частини шлакобетонного будинку, загальною площею 32,8кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 818кв.м., який належить померлому на підставі свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради 20 лютого 1979 року, зареєстрованого 20 лютого 1979 року під № 359-65 в Дніпропетровському інвентар бюро (а.с.15). Згідно довідки Комунального підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 15171 від 29.11.2011 року право власності на домоволодіння по [ADDRESS], станом на 28.11.2011р. зареєстровано за гр. [PERSON] 1/2 частка на підставі рішення Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 14.03.80 р., а 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2092; а за гр. [PERSON] 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2092 (а.с.12). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00015892282 від 13 жовтня 2015 року [PERSON], [INFO] 14 жовтня 1972р. уклала шлюб з [PERSON], актовий запис № 755, після реєстрації шлюбу прізвище взяла [PERSON] (а.с.200). [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.46). З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 36284424 від 10.01.2014 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року спадкова справа не відкривалася (а.с.49). Згідно даних домової книги [PERSON], на той час і згодом проживала у домоволодінні разом з [PERSON], будучи там зареєстрованою (а.с.70-81), є спадкоємицею першої черги після смерті матері [PERSON] та вступивши в управління спадковим майном. З наданих квитанцій про сплату комунальних платежів вбачається, що [PERSON] сплачувала за комунальні послуги та на її ім'я оформлені особові рахунки (а.с.159-163). [PERSON] є також спадкоємицею першої черги після смерті матері [PERSON], але заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала про що свідчить відсутність спадкової справи, разом зі спадкодавцем не проживала та не була зареєстрованою. [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.10), не оформивши свої спадкові права після смерті [PERSON] З спадкової справи № 36/2011, відкритої до майна [PERSON], яка померла [INFO] року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини зверталася її донька [PERSON] (а.с.36-48). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документ щодо належності [PERSON] житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з технічного паспорту від 19.07.1982 року, домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровськ складається з наступного: А-1 - житловий будинок, Б,Г - сарай, В - вбиральня, №1-2 - огорода, І - мощення, №3 - водокол. (а.с. 94-97). Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що спірне домоволодіння було поділено на два помешкання ще померлими [PERSON] та [PERSON] У половині [PERSON] після його смерті мешкала [PERSON] та її донька [PERSON] і син [PERSON]. У другій половині мешкала бабуся [PERSON] Після її смерті у цій половині мешкав [PERSON] та його родина. Після смерті [PERSON] та [PERSON] до позивача переїхала жити її племінниця [PERSON], онука відповідача [PERSON] [PERSON] мешкала з [PERSON], а потім переїхала до частини бабусі. Робили там ремонти, вставляли вікна, батареї. Коли померла бабуся [PERSON] її навіть не було в чому ховати, у будинку майже не було меблів. Ховали сусіди, давали одяг, готували у сусідів, а поминали у [PERSON] Хоча за життя матері [PERSON] рідко приходила. Підтвердили той факт, що онука відповідача [PERSON] мешкала у будинку [PERSON] і робила косметичний ремонт, міняла вікна. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що після смерті бабусі [PERSON] у її частині будинку мешкав [PERSON]. Він просив дозволу у [PERSON] мешкати у тій частині будинку, оскільки вважалося, що ця половина належить [PERSON] Після його смерті у цій частині мешкала онука [PERSON], племінниця [PERSON] [PERSON], яка робила там ремонт за допомогою коштів [PERSON] [PERSON] після смерті матері [PERSON] взяла її речі, а саме ручну швейну машинку, намисто. Машинкою наразі користується донька [PERSON] [PERSON] завжди вважала, що то її частина будинку. Також [PERSON] робила сходи. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні доказами та нормами матеріального і процесуального права, що регулюють дані правовідносини, суд приходить до наступного. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON], після її смерті вона взяла речі матері, що також підтвердили в судовому засіданні свідки. Суд не бере до уваги твердження позивача [PERSON] про те, що оглянуті речі в судовому засіданні не належали померлій [PERSON], оскільки це спростовується показами свідків. Факт проживання у спірній частині будинку онуки відповідача [PERSON] не заперечувався і позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов в цій частині, встановивши факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Суд вважає, що своїми діями [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON], зокрема шляхом вступу у володіння речами спадкодавця - швейною машинкою «Подольськ» з ручним приводом, намистом з жовтого каміння, механічним наручним годинником у корпусі з металу, які надала для огляду в судовому засіданні. Крім того [PERSON] брала участь у ремонті частині будинку, інших гоподарських роботах. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного. Виходячи із часток, які належали матері [PERSON] - [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (3/4 частки), позивачу за первісним позовом повністю належить 1/4 частка, а 3/4 частки повинні належати порівну сторонам, тобто по 3/8 частки. Отже, частка [PERSON] складатиме 1/4+3/8=2/8+3/8=5/8, а [PERSON] - 3/4:2=3/8 спірного домоволодіння.

Outcome: partial