Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Судом встановлено, що згідно повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду від 24.09.2020 року 24.09.2020 за участю [PERSON] , який керував автомобілем БАЗ Т713.12, реєстраційний номер [NUMBER] , сталася ДТП з автомобілемпозивача Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , винуватцем ДТП є [PERSON] , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 24.09.2020, та згідно якого [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП (а.с. 8) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5) Автомобіль БАЗ Т713.12, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований Приватним підприємством «Проком» згідно чинного полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 172481289 в ПрАТ Страхова компанія «UNIQA» (а.с. 9) Розмір франшизи складає 2 000 грн. Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 6716,24 грн., про що заявив позивач у судовому засіданні. Позивач [PERSON] звертався до ПП «Проком» з претензією щодо виплати йому у добровільному порядку франшизи у розмірі 2000 грн. (а.с. 6), на що отримав відповідь від відповідача про те, що страхова компанія здійснила виплату у повному обсязі [PERSON] (а.с. 7) В даному випадку судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина [PERSON] та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 6716,24 грн. Предметом спору є невиплата позивачу франшизи. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У даному випадку згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобіврозмір франшизи складає 2 000 грн. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальності «Проком Міськбуд Проект» [PERSON] прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів на підприємство ТОВ «Проком Міськбуд Проект» 24.09.2020 року і звільнений 16.10.2020 року (а.с. 43) Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальності «Проком Міськбуд Проект» є юридичною особою (а.с. 44-47) Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПП «Проком» є юридичною особою (а.с. 17) Суд не бере до уваги посилання позивача на ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обов`язків, оскільки судом встановлено, що на час ДТП, а саме: 24.09.2020 року [PERSON] перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальності «Проком Міськбуд Проект». В матеріалах справи відсутні докази відносно того, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Проком». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дорожньо - транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , його дії є неправомірними, між ними та завданою автомобілю Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу, шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відтак, обов`язок по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди у розмірі франшизи повинен нести [PERSON] . За таких обставин, підстави для стягнення франшизи на користь позивача з ПП «Проком» відсутні. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed