Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

До Калинівського районого суду Вінницької області в грудня 2015 року звернулась [PERSON] до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 1995 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років спільного проживання з відповідачем сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, конфлікти, вчиняв насильство в сім'ї, а тому позивач змушена була звернутись з позовом до суду про розірвання шлюбу. 12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач перейшла на дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Рішення суду набуло законної сили. 17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області в порядку поділу майна було вирішено між сторонами спір та розподілено за кожним окремо по 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], а також вирішено питання щодо розподілу боргу до повного погашення кредитних зобов'язань, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Рішення суду 08 квітня 2015 року набуло законної сили. 03 листопада 2015 року згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень позивачка зареєструвала право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири на своє ім'я. 14.01.2016 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та перейшла на прізвище чоловіка «[PERSON]». Так, як позивач з відповідачем перебували і перебувають в неприязних відносинах протягом тривалого часу, які в них склались з відповідачем ще за спільного проживання, відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, змінив замок на вхідних дверях до квартири, не дозволяє позивачу вселитись до квартири, постійно вказує на те, що позивач не має ніякого відношення до квартири, так як він є її власником. При неодноразових спробах вселитись до квартири та користуватись нею як співвласник позивач не має можливості, оскільки відповідач не йде на зустріч, не дивлячись на те, що малолітня дитина проживає з позивачкою. Неодноразові звернення до поліції не дають результату про вселення та користування квартирою, оскільки в поліції вказують на існування цивільно-правових відносин і рекомендують звертатись до суду. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Воронцов В.М. в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення та пояснили, що позивачці ніхто не чинив перешкоди в користуванні квартирою. Нові замки на двері відповідач змушений був поставити за власні кошти, оскілки їх забрала позивач. З приводу вселення до квартири пояснили, що позивача з неї ніхто не виселяв, вона сама добровільно виїхала з дітьми забравши всі речі. Крім того, встановити порядок користування квартирою неможливо, оскільки відсутній поділ квартири в натурі та немає можливості поділу 50/50 згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.02.205 року по справі № 132/2856/13-ц. З врахуванням вищевикладеного просять в задоволені позову відмовити в повному обсязі в зв'язку з безпідставністю заявлених вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява юрисконсульта Вінницького регіонального управління Фонду Степанюк Д.О., відповідно до якої останній просить розгляд справи проводити у відсутність їх представника в зв'язку з великим навантаженням в роботі та відсутністю фінансування. Проти задоволення позову не заперечує та при вирішені справи по суті покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, його представника - адвоката Воронцова В.М., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22 липня 1995 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. 12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач перейшла на дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Рішення суду набуло законної сили. 17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області в порядку поділу майна було вирішено спір між позивачем та відповідачем і розподілено за кожним окремо по 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], а також вирішено питання щодо розподілу боргу до повного погашення кредитних зобов'язань, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Рішення суду 08 квітня 2015 року набуло законної сили. 03 листопада 2015 року згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень позивачка зареєструвала право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири на своє ім'я. 14.01.2016 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та перейшла на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 85). Так, як позивач з відповідачем перебували і перебувають в неприязних відносинах протягом тривалого часу, які в них склались з відповідачем ще за спільного проживання, відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, а саме - змінив замок на вхідних дверях до квартири, не дозволяє позивачу вселитись до квартири, постійно вказує на те, що позивач не має ніякого відношення до квартири, так як він є її власником. При неодноразових спробах вселитись до квартири та користуватись нею як співвласник позивач не має можливості, оскільки відповідач не йде на зустріч, не дивлячись на те, що малолітня дитина проживає з позивачем. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Основного Закону України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, згідно зі ст.ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності. Відповідно до положень ст. 358 ЦК україни, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою, є відсутність згоди між сторонами щодо порядку володіння та користування таким майном. Згідно повідомлень Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача, а саме усунення перешкод в доступі до спірної квартири, проте позивачу було повідомлено, в зв'язку з тим, що дані відносини відносяться до категорії цивільно-правових та вирішуються в судовому порядку. Згідно акту комісії Калинівської міської ради від 19.11.2015 року, було встановлено, що відповідач [PERSON] змінив замки на вхідних дверях квартири [ADDRESS], а сам в квартирі був відсутній, що перешкоджало позивачці [PERSON] зайти до квартири. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом позбавлення позивача вільного доступу до даного нерухомого майна. Запречення відповідача та його представника - адвоката Воронцова В.М. проти позову суд визнає безпідставними, оскільки вони не знайшло своого підтвердження в судовому засіданні. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.95 року зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом. З огляду на вищевикладене, враховуючи технічні характеристики житлового приміщення, інтереси сторін, між якими дійсно склалися неприязні стосунки, як встановлено в судовому засіданні, суд вважає за доцільне та справедливе встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши: [PERSON], [INFO], в користування житлову кімнату 1, площею 17,6 кв.м; [PERSON], [INFO], в користування житлову кімнату 2, площею 12,6 кв.м; балкон (терасса), площею 2,2 кв.м. та залишити в спільному користуванні приміщення: коридор, площею 9,2 кв.м; кухня, площею 13,1 кв.м; туалет, площею 1,4 кв.м; ванна, площею 2,7 кв.м; станна шафа, площею 0,8 кв.м; стінна шафа, площею 1,0 кв.м. Даний порядок користування квартирою був встановлений сторонами відразу після розірвання шлюбу. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж Правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13, яку суд зобов'язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України. Посилання відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Воронцова В.М. про порушення інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна при виготовлені нового технічного паспорта на квартиру є безпідставними та спростовуються в судовому засіданні показами свідка [PERSON], який проводив заміри квартири. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою, підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved