Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

25.04.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 2200 грн. з усіх видів заробітку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з червня 2003 року по квітень 2011 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] 2003 р.н. Дитина мешкає з позивачем. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працевлаштований, та, посилаючись на наявність можливості у відповідача сплачувати кошти на утримання спільної дитини, просить суд стягнути аліменти на утримання сина. Ухвалою суду від 20.05.2019 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Також просить вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 06.06.2003року по 14.04.2011 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу наведених норм вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою, а отже знаходиться на її утриманні. За такого, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня пo 30 листопада становить - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1100 гривень щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів суд враховую рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини ( ст.. 141 СК України) . При цьому суд враховує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 768,40 грн., відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл витрат понесних позивачем на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що у зв`язку з тим, що представником позивача подано заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення, на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: partial