Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У червні 2021 року представник позивача адвокат Яцун В.М. він імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після його смерті у силу ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 3/8 частини вищевказаного будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 3/8 частини вказаного житлового будинку. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після її смерті прийняв позивач [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] за заявою позивача про прийняття спадщини заведено спадкову справу. Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, що належала [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, а також у зв`язку з тим, що за час свого життя померла офіційно не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус двору неможливо. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 22 червня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17 вересня 2021 року. У судове засідання позивач та представник позивача Яцун В.М. не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача Яцун В.М. подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача (а. с. 58). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 54). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується копією довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 109 від 10 липня 2019 року (а. с. 6). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 2366 від 06 грудня 2018 року (а. с. 7). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 45) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 43). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 15). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 15). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 2367 від 06 грудня 2018 року (а. с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] , крім її частини (1/4) житлового будинку, також стала належати 1/8 частини будинку, що належала [PERSON] (разом 3/8 частини будинку). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 52). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. [PERSON] була дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 17), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 17), копією довідки відділу ДРАЦС від 09 квітня 2004 року на підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 18). Отже, [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською ДНК заведено спадкову справу за № 727/2004 (а. с. 40-42). Із копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець першої черги за законом - дочка померлої [PERSON] . [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Отже, після смерті [PERSON] [PERSON] стало належати 3/8 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 67). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 20). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. До майна померлої [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 304/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 66). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 65). Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 3/8 частини спірного житлового будинку стали належати її сину [PERSON] , тобто позивачу у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні необхідні документи на спадкове майно, а саме правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 141/02-31 від 23 лютого 2021 року (а. с. 22). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 8-10). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 19 січня 2021 року становить 75000 грн. (а. с. 21). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved