Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначив, що він 30 вересня 2002 року був прийнятий на роботу до Відокремленого апідрозділу «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» у якості підземного гірничого працівника 3 розряду з повним робочим днем під землею. 10.11.2016 року він був звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 39 КЗпП України. Починаючи з грудня 2015 року відповідач почав несвоєчасно сплачувати заробітну плату, в наслідок чого на момент звільнення в нього виникла заборгованість по заробітній платі. Відповідно до довідки наданої відповідачем, станом на 18 липня 2017 року заборгованість з заробітної плати складає 11610,07 грн.. На час предявлення позову до суду сума середнього заробітку, яку відповідач забовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 39769 грн. 76 коп. (216, 14 грн. / середньоденний заробіток/ 184 кількість робочих днів затримки розрахунку у 2017 року (216,14*184=39769,76 грн). В добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати позивачу існуючу заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, посилаючись на відсутність коштів. Просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 10.11.2016 року по 27.07.2017 року у сумі 39769 грн. 76 копійок. Позивач [PERSON]\~ в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в тому розмірі, як вони зазначені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, в своїх письмових запереченнях зазначила та пояснила в судовому засіданні, що, не оспорюючи факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, факту наявності заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем на час звільнення і на цей час, про що надала відповідну довідку, вважає, що між сторонами виник трудовий спір, для якого ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено тримісячний строк звернення до суду, який позивач пропустив без поважних причин, звернувшись до суду лише через девять місяців з моменту звільнення, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно копії паспорта серії ЕМ 868213, виданого 03 березня 2001 Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] /а.с.4-5/ Згідно з копією трудової книжки серії БТ-І № 1881035, 10.11.2016 року, на підставі наказу № 849к, [PERSON] звільнений з посади підземного гірничого працівника 3 розряду ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» за ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію /а.с.6-7/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 139 від 18.07.2017 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] станом на 18.07.2017 року складає 11610 грн. 07 коп. /а.с.8/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» б/н та дати, яка була долучена представником відповідача у судовому засіданні, сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] станом на 13.09.2017 року складає 11610 грн. 07 коп. /а.с.27/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 142 від 26.07.2017 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 216,14 грн. /а.с.8/. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 142 від 26.07.2017 року, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за вересень 2016 року складає 3758, 99 грн, за жовтень 2016 року 0,00 грн., відпрацьовано 14 днів /а.с.8/. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 3758,99 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період -\~ 14. Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~ щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні - для [PERSON] це 3758,99 грн. - на число відпрацьованих робочих днів (годин) - для [PERSON] це 14 днів,- середньоденна заробітна [PERSON] складає 268,50 грн., а з урахуванням утримань з нарахованого доходу працівників - складає 216,14 грн. Такий розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] зазначений у довідці ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 142 від 26.07.2017 року і саме з такого розміру середньоденної заробітної плати виходив позивач у своїх розрахунках розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач в судовму засіданні наполягав на стягненні на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.11.2016 року по 27.07.2017 року. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 11.11.2016 року та по 27.07.2017 року, яка складає: -листопад 2016 року 14 днів, -грудень 2016 року 22 дні, -січень 2017 року 20 днів, -лютий 2017 року 20 днів, -березень 2017 року - 22 днів, -квітень 2017 року 19 днів, -травень 2017 року - 20 днів, -червень 2017 року - 20 днів, -липень 2017 року 19 днів, всього 176 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 38040,64 грн. (176 днів х 216,14 грн.). Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Доводи представника відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду, який передбачений ч.1 ст.233 КЗпПУ, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише через девять місяців після свого звільнення, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах ппро звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, офіційне тлумачення положення ч.1 ст.233 КЗпП України міститься в Рішенні Конституційного Суду №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, де вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як свідчить довідка, надана представником відповідача [PERSON] (а.с.27) та не оспорювалось нею самою в судовому засіданні, на день розгляду справи остаточного розрахунку з позивачем з виплати заборгованості з заробітної плати підприємством не здійснено, отже, строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган фактично з ним розрахувався, а не з дня звільнення, як на те посилається представник відповідача, [PERSON] пропущено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 10.11.2016 року по 27.07.2017 року у сумі 39769 грн. 76 копійок, при цьому кількість робочих днів за цей період часу, на думку позивача відповідно до наведеного ним розрахунку, складає 184 дня. Проте, після перевірки розрахунку позивача судом, встановлено, що кількість робочих днів за період з дня, наступного за днем звільнення [PERSON] \~ 11.11.2016 року та по 27.07.2017 року, складає 176 днів, за таких обставин сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 38040,64 грн.

Outcome: partial