Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

30 жовтня 2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до профсоюзного комітету публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» /надалі Профком/, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області /надалі Фонд/, територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Донецькій області /надалі Держгірпромнагляд/, Територіальної державної інспекції з питань праці в Донецькій області /надалі Інспекція праці/ та Державної казначейської служби України /надалі Казначейська служба/ з вимогами про стягнення з відповідачів в солідарному порядку матеріальної шкоди яка складається із сум недоплат одноразової допомоги та щомісячних страхових платежів з Фонду в розмірі 34998,58 грн. та моральної шкоди в розмірі 600000,00 гривен по 200000,00 грн. кожному із позивачів, обґрунтовуючи її спричинення тим, що представники відповідачів як члени комісії з розслідування нещасного випадку що стався із потерпілим допустили порушення вимог чинного законодавства в результаті чого протягом тривалого часу не здійснено об'єктивного розслідування нещасного випадку та відмовлено в складанні відповідних документів. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 07 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. З таким рішенням суду не погодилися позивачі, в апеляційній скарзі останні просили рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального права, а саме суд не врахував всіх обставин з приводу того, що матеріальну шкоду в розмірі недоотриманих сум одноразової допомоги та щомісячних страхових платежів спричинено саме в результаті неправомірних дій відповідачів, також таким ж діями відповідачів спричинена позивачам і моральна шкода, та суд визначивши що права позивачів порушені безпідставно відмовив через пропуск строків звернення до суду. Заслухавши доповідача, пояснення позивачів і їх представника, також пояснення представника Профкому та двох представників Держгірпромнагляду, за відсутності представників Інспекції праці та Казначейської служби повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи письмова розписка, телефонограми та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за наступних підстав. В рішенні, суд дійшов висновку, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством, та під час роботи 21 травня 2001 року з ним стався нещасний випадок внаслідок якого останній загинув, за наслідками якого спочатку складено акт про нещасний випадок не пов'язаний із виробництвом та в подальшому 14 жовтня 2008 року складено акт про нещасний випадок який пов'язаний із виробництвом, та суд виходив з того, що дочка, мати, та дружина потерпілого [PERSON] мають право на виплату матеріальної та моральної шкоди, однак сплив строк давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, з огляду на що суд відмовив в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що спірні правовідносини регулюються статтями 1167, 1168 Цивільного кодексу України згідно яких, моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Тобто, виходячи із змісту наведених норм, для відшкодування моральної шкоди позивачам обов'язково підлягають встановленню обставини щодо факту спричинення такої шкоди саме неправомірними діями відповідачів. Порушення прав саме з боку працівників відповідачів, позивачі пов'язували саме із їх діяльністю в комісії з розслідування нещасного випадку що стався з [PERSON] 21 травня 2001 року, щодо складання неправомірного акту про нещасний випадок, за яким він не був пов'язаний із виробництвом та зокрема з фактом складання іншого акту повторного спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 21 травня 2001 року о 2 годині 30 хвилин та актом № 3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, в результаті якого [PERSON] загинув, згідно яких причиною нещасного випадку що стався є порушення трудової та виробничої дисципліни. Та згідно положень наведених норм, відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту прав і така шкода підлягає відшкодуванню за наявності факту заподіяння цієї шкоди. Разом з тим, при з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, чинне законодавство визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Стосовно обставин встановлених у справі позивачі не довели свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому та позивачі належних доказів щодо факту заподіяння моральної шкоди саме діями відповідачів не надали. У той же час, відповідно до чинного законодавства, відшкодування матеріальної шкоди можливе за умови завдання шкоди майну фізичної особи через неправомірні дію або бездіяльність /статті 1166, 1167 ЦК України/. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, виходячи із змісту наведених норм відшкодовує шкоду особа, яка її завдала. Вирішуючи спір, апеляційний суд вважає, що жодним чином не підтверджені обставини на які посилалися позивачі щодо спричинення їм матеріальної шкоди діями саме відповідачів. Роблячи наведені висновки, апеляційний суд виходить з того, що позивачами у справі фактично не заперечувався той факт, що після ухвалення рішення апеляційного суду Донецької області від 02 жовтня 2008 року, яким встановлено, що факт нещасного випадку що стався з [PERSON] 21 травня 2001 року є таким що пов'язаний з виробництвом, Товариство провело додаткове розслідування та склало відповідний акт. Разом з тим, вимоги позивачів до Фонду щодо виплати страхових сум, також вимоги до публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» /надалі Товариство/ були предметом судового розгляду за результатами яких ухвалено судові рішення. Та судова колегія вважає, що не ґрунтуються на законі підстави цього позову, оскільки відсутні докази того, що мали місце винні дії з боку саме відповідачів, які би знаходились в причинному зв'язку із спричиненням позивачам матеріальної та моральної шкоди та давали підстави для відшкодування такої шкоди. При цьому, судом враховано, що позивачі не довели того, що через неправомірні дії відповідачів /працівники який приймали участь як члени комісії при проведенні розслідування нещасного випадку/, вони недоотримали суми страхового відшкодування чи їм було спричинено моральну шкоду, з огляду на що, відсутні підстави для задоволення позову. Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що позивачі не довели порушення своїх прав саме з боку відповідачів та не довели тих обставин якими вони обґрунтовували позовні вимоги, з огляду на що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову через пропуск строків позовної давності. Таким чином, позивачі на яких покладено обов'язок доказування тих обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердили належними та допустимими доказами обставин щодо їх права на стягнення шкоди із відповідачів. Із наведеного необхідно зробити висновок, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та невірно застосовані положення норм матеріального права, що має своїм наслідком скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Outcome: partial