Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

14.08.2015р. прокурор звернувся до суду із даним позовом, покликаючись на те, що рішенням Бартатівської сільської ради № 767 від 21.05.2010р. "Про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки площею 12.1 га для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська та передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва індивідуальних житлових будинків" та Додатку до вказаного рішення [PERSON] відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Воля Бартатівська площею 0.0963 га.. 06.06.2011р. Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі видано [PERSON] державний акт про право власності на землю [NUMBER]. Зазначав, що 18.04.2012р. прокуратура Городоцького району звернулася із адміністративним позовом в інтересах Городоцької РДА та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішень Бартатівської сільської ради № 444 від 17.04.2008р., № 656 від 06.11.2009р., № 657 від 06.11.2009р., № 606 від 15.06.2009р. та № 767 від 21.05.2010р.. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013р. адміністративний позов прокурора Городоцького району задоволено частково, скасовано рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 606 від 15.06.2009р. "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для БОЖБ", № 656 від 06.11.2009р. "Про погодження і затвердження містобудівного обґрунтування розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови", № 657 від 06.11.2009р. "Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки під квартал індивідуальної житлової забудови", № 767 від 21.05.2010р. "Про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки площею 12.1 га для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська та передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва індивідуальних житлових будинків". Причиною скасування вищевказаних рішень зазначено непредставлення доказів розгляду на сесії ради відповідних заяв громадян про надання їм земельних ділянок у власність, проектів рішень з даними про голосування по кожному громадянину, відсутність даних про точну кількість таких звернень до Бартатівської сільської ради та кількість задоволених заяв, невідповідність викладу рішень сільської ради в частині не зазначення площ земельних ділянок та місць їх розташування, оформлення громадянами одного загального проекту землеустрою без створення об'єднання громадян для відведення земельних ділянок під спільне будівництво кварталу житлової забудови. Крім того, містобудівне обґрунтування під розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови, розроблене ФОП [PERSON], не могло бути затверджене відповідачем, оскільки не було погоджено органами охорони культурної спадщини, земельних ресурсів та не пройшло державної експертизи містобудівної документації. В продовження, відповідачем без прийняття рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок відведено землі під будівництво за рахунок земель, які згідно даних державного земельного кадастру відносяться до земель с/г призначення (пасовища). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013р. у справі № 813/2242/13-а залишено без змін, відтак така згідно вимог ч.5 ст.254 КАС України набрала законної сили. Норми чинного законодавства України, зокрема ст.12, 116, 122 ЗК України, встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку та одержанням її власником державного акта на право власності. Проте згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки належний [PERSON] Державний акт [NUMBER] виданий на підставі незаконного рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, просив такий визнати недійсним, зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] та привести її у придатний до використання стан. В судовому засіданні прокурор прокуратури Городоцького району Майнич Ю.О. позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, пояснивши, що прокурором Городоцького району при поданні даного позову не підтверджено факту порушення інтересів держави, що б було підставою його представництва в суді, а тому він не є належним позивачем. У своїх письмових заперечення також просять суд застосувати строки позовної давності, оскільки зі слів позивача та третіх осіб вбачається, що про прийняті Бартатівською сільською радою рішення стало відомо ще в кінці 2011р., а позовна заява була подана прокурором лише 27.08.2015р., тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України терміном позовної давності. Крім того, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку ВСУ, зробленому у постанові від 18.09.2013р., прийнятій за результатами розгляду заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2012р. у справі за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до Особи 1, третя особа - державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення її (№ 6-92цс13) зазначено наступне: основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.). проте в рамках даної справи жодним чином не доводиться, чому суспільні інтереси мають більш пріоритетне значення у порівнянні з конституційно закріпленим правом особи на непорушність права власності. Адже наслідком скасування Державного акта [NUMBER] від 06.06.2011р. буде повернення такої земельної ділянки до земель комунальної власності, власником яких є територіальна громада в особі Бартатівської сільської ради, тобто в подальшому ця земельна ділянка може бути передана у право власності іншій особі, в тому числі шляхом приватизації. Таким чином "конфіскація" земельної ділянки в одних з тим, щоб інші набули можливості її приватизації, не є суспільним інтересом, а інтересом індивідуальної особи. Застосовуючи положення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді справи "Стретч проти Сполученого Королівства" ЄСзПЛ дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку органу публічної влади, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння ним своїм майном та, відповідно, відбулося порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції. Оскільки жодна судова інстанція не встановила, що [PERSON] були вчинені якісь протиправні дії при отриманні земельної ділянки у власність, останній вважається таким, що добросовісно отримав таку землю у власність. З огляду на наведене просять суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Представник відповідача - Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, а також від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області, в судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи у справі - [PERSON], та треті особи в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі, пояснивши, що проект відведення був розроблений в цілому, а не на конкретних громадян, була порушена процедура прийняття рішень, з огляду на що такі і були скасовані. Прокуратуру вважають належним позивачем, оскільки саме громада с. Воля Бартатівська звернулася до прокуратури із заявою про проведення відповідної перевірки, оскільки прийнятими рішеннями Бартатівської сільської ради порушувалися інтереси усієї громади села. Крім того, цільове призначення землі (пасовища) так і не було змінено, громадські слухання не проводилися, а з засідання сесії представників с. Воля Бартатівська вигнали, не давши можливості висловити свою позицію. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача та його представника, третіх осіб та їх представників, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Бартатівської сільської ради №767 від 21.05.2010р. (а.с.12) та додатку до нього щодо списку людей, які отримали земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків в кварталі під забудову в с. Воля-Бартатівська, (а.с.13-14) [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 0.0963 га, що знаходиться в [ADDRESS], цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер вказаної земельної ділянки [NUMBER] (а.с.9). Рішення Бартатівської сільської ради №767 від 21.05.2010 р. постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 р. у справі №813/2242/13-а скасовано (а.с.19-24). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 р. вказане судове рішення залишено без змін (а.с.15-18), а, відтак, в силу ч.2 ст.254 КАС України, воно набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках, визначених законом. Частиною З статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина 1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад. Відповідно до ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] на підставі рішення Бартатівської сільської ради №767 від 21.05.2010 р., яке визнано незаконним, відтак державний акт, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є недійсним. Згідно ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 1 ст.126 ЗК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 17.07.2011р., яка діяла на момент видачі відповідачу Державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Статею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Проте судом встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, з огляду на що позов в цій частині слід задоволити. При цьому суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача [PERSON] - [PERSON], в тій частині, що прокуратура Городоцького району Львівської області не є належним позивачем у справі, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, з позовом про скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області звертався прокурор від імені Городоцької районної державної адміністрації Львівської області та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області і судом було встановлено факт порушення інтересів держави при винесенні оспорюваних рішень, на підставі яких і було видано державний акт на право власності на землю відповідачу, а тому на підставі абз.2 ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор набув статусу позивача у даній справі. Клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків позовної давності, викладене нею у письмових запереченнях на позовну заяву, суд залишає без задоволення, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, після проведеної прокуратурою Городоцького району Львівської області у 2011р. перевірки з приводу неправомірних дій службових осіб Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області при видачі земельних ділянок в травні 2011р. прокуратура звернулася до суду про скасування відповідних рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району, чим перервала перебіг позовної давності у відповідності до ч.2 ст.264 ЦК України. Таким чином строк позовної давності у даній ситуації слід рахувати з дати набрання законної сили рішенням у справі за наслідками розгляду справи, що стосувалася скасування рішень Бартатівської сільської ради, на підставі яких було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто з 19.06.2014р.. З приводу посилань представника відповідача [PERSON] на те, що при прийнятті рішень про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки суд повинен дотримуватися справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника (зокрема, як зазначено у справах "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.) вважаю за доцільне роз'яснити, що у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" захисту в контексті ст.1 Першого протоколу підлягало не саме право власності як таке, а предметом спору була законність строків, які встановлювалися для відчуження майна заявників. При цьому жодною із сторін не ставилася під сумнів законність набуття заявниками права власності, а тому посилання на вказане рішення суду не може бути підставою для відмови у задоволенні даного позову, оскільки у даній справі йдеться саме про незаконність набуття права власності відповідачем. Аналогічним чином рішення у справах "Новоселецький проти України" та "Федоренко проти України" не стосувалися випадків оспорювання правомірності набуття права власності. Навпаки, в п.72 рішення у справі "Новоселецький проти України" від 22.02.2005р. суд відмітив, що не може розглядати факти щодо вилучення права володіння спірною квартирою та дозволу відкриття такої у відсутності заявника, так як вони мали місце у жовтні-листопаді 1995р. і не підпадають, таким чином, ratione temporis під юрисдикцію. При цьому, як вбачається із аналізу оцінок Європейського суду з прав людини у даних справах, в них ішлося про захист саме законного права власності заявників, тобто права, яке ніким не оспорювалося і визнавалося, на відміну від даної справи, де йдеться саме про незаконність набуття права власності, а тому суд не вбачає підстав для застосування наведеної практики Європейського суду з прав людини до цієї справи. У справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства", на який посилається представник відповідача [PERSON] мова йшла про безперервне користування заявником земельною ділянкою на правах оренди протягом 22 років, після чого орган місцевого самоврядування відмовився продовжити заявнику термін оренди, що не може свідчити про схожість даних обставин із викладеними у цій справі, адже [PERSON] не набув права власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, не володів нею мирно протягом тривалого часу, тим більше, бажає відчужити таку земельну ділянку і не користуватися нею добровільно, що визнав у судовому засіданні, а тому у цій ситуації не можна стверджувати про непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном. При цьому не підлягає задоволенню вимога прокурора про зобов'язання [PERSON] привести у придатний до використання стан спірну земельну ділянку, оскільки жодними доказами у справі не підтверджено факт приведення її у непридатний до використання стан, жодні обстеження цієї земельної ділянки відповідними службами не проводилися і в судовому засіданні прокурором не ініціювалися. Оскільки відповідно до Закону України "Про судовий збір" в редакції, яка діяла станом на момент звернення до суду, прокурор був звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], визнається недійсним з огляду на незаконність рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, суд вважає за справедливе у відповідності з вимогами ч.2 ст.88 ЦПК України стягнути судовий збір на користь держави з Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області за розміром ставок, що діяли станом на момент звернення до суду із даним позовом.

Outcome: approved