Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

2.12.2015 р. подано до суду цей позов, в якому позивач, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС категорії 1 та інвалід війни 3-ої групи, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн., посилаючись на те, що 8.11.2011 року постановою Гайсинського районного суду визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (далі Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА) протиправною в частині ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік розміром тридцяти мінімальних заробітних плат, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА перерахувати та виплатити [PERSON] щорічну допомогу з підвищенням її до тридцяти мінімальних заробітних плат з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» станом на 1.06.2011 року, постанову звернено до негайного виконання. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 року вказану постанову скасовано і прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність УПСЗН Гайсинської РДА Вінницької області у відмові в нарахуванні [PERSON] одноразової компенсації за шкоду здоров`ю, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених коштів. 3.06.2014 р. [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА з вимогою про добровільне виконання судового рішення від 28.04.2014 року, також у заяві просив надати йому розрахунок заборгованої одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених коштів, проте 16.06.2014 року листом № 01- 20/ 1696 відповідач повідомив його про те, що виконання судового рішення неможливе у зв'язку з відсутністю коштів й не надав розрахунку заборгованої одноразової компенсації, вважав, що відповідач навіть не спромігся, чи не бажав, частково виконати рішення суду, нарахувавши [PERSON] заборгованість, чим принизив його честь та гідність. 01.07.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою надати зазначений розрахунок одноразової компенсації з урахуванням фактично виплачених коштів, 08.07.2014 р. отримав відповідь за № 07- 11/1952 про те, що вказаний вище розрахунок не може бути здійснений, мотивуючи це відсутністю коштів. не виконуючи рішення судів, не виплачуючи [PERSON] належні йому кошти, відповідач повністю ігнорує законні права та інтереси позивача, гарантовані йому Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Конституцією України, законами України, чим принижує честь та гідність позивача й спричиняє виникненню душевних переживань та страждань. 12.08.2014 року позивач звернувся до Гайсинського районного суду із позовом про визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області протиправною в частині тривалого невиконання постанов Гайсинського районного суду від 08.11.2011 р. у справі № 2-а-6517/11 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 р. у справі №2-а-6517/11/0204 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову компенсацію за шкоду здоров'ю у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених коштів, вказані позовні вимоги постановою суду від 04.09.2014 р. задоволено повністю, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2014 року вказану постанову залишено без змін. Вважав, що протиправними діями відповідача - управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА протягом тривалого часу його моральному здоров'ю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, внаслідок протиправних дій відповідача він, на його думку, зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей повноцінного лікування, звичок і бажань, які він міг би реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судових позовів, відвідування інстанцій органів соціального захисту населення, щоб домогтися належної йому, інваліду III групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних заробітних плат за шкоду, заподіяну здоров'ю, - свої моральні страждання позивач оцінив в 30 000 грн. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутність, подав до суду заперечення, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з огляду на недоведеність моральних страждань [PERSON] Представник відповідача управління Державної казначейської служби України у Гайсинському районі Капійчук А.М. вимоги позову не визнала, вважали дії Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА правомірними з огляду на відсутність видатків на виконання рішень судів та відсутність можливості виконати рішення суду за зазначених обставин, а тому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Прокурор прокуратури Гайсинського району Джежик Р.А. вимоги позову вважала безпідставними з огляду на відсутність видатків з Державного бюджету в 2014 році на виконання рішень судів та неможливість виконання вказаних позивачем рішень за вказаних обставин. З урахуванням позицій сторін, досліджених судом матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом III групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, постановою Гайсинського районного суду від 04.09.2014 р. визнано бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА протиправною в частині тривалого невиконання постанов Гайсинського районного суду від 08.11.2011 р. у справі № 2-а-6517/11 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 р. у справі №2-а-6517/11/0204 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову компенсацію за шкоду здоров'ю у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених коштів, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.10.2014 року вказану постанову залишено без змін. До звернення до суду [PERSON] неодноразово 3.06.2014 р., 1.07.2014 р. 29.07.2014 р. з письмовими заявами про необхідність виконання рішення суду звертався до відповідача, проте рішення суду, звернене до негайного виконання, тривалий час не виконувалось, вказані факти встановлені судом при розгляді справи №2-а-6517/11/0204. Весь період намагання поновити порушені права [PERSON] переживав негативні емоції, душевні переживання, внаслідок протиправних дій відповідача -управління соціального захисту населення Гайсинської РДА, державного органу, створеного для виконання певних державних функцій в сфері соціального захисту громадян, позивач зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей повноцінного лікування, звичок і бажань, які він міг би реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судових позовів. Зазначені правовідносини регулюються: - статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерел права; - за п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод Висока Договірна Сторона зобов`язана гарантувати кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку. - ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Невід'ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання рішення суду в розумний строк. За п. 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Антонюк проти України" (Заява N 17022/02) від 11.12.2008 р. відповідальність держави за виконання рішень суду щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Європейський суд з прав людини у справі № 65656/11 «Цибулько та інші проти України» 20.06.2013 р. виніс рішення на користь 250 громадян України, яким визнав неприйнятними тривале невиконання судових рішень й відсутність ефективних засобів правового захисту, що свідчить про порушення ст. 6 ( параграфи 1 та 13) Конвенції і ст. 1 Протоколу № 1. Згідно ст.ст. З, 19 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визнанні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» умовою для притягнення до відповідальності за завдану шкоду є наявність протиправних дій або бездіяльності, наявність шкоди та безпосередній причинний зв'язок між дією або бездіяльністю і шкодою. Оскільки, рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА в частині тривалого невиконання постанов Гайсинського районного суду від 08.11.2011 р. у справі № 2-а-6517/11 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 р. у справі №2-а-6517/11/0204 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Гайсинської РДА нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову компенсацію за шкоду здоров'ю у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених коштів, перед зверненням до суду позивач тричі звертався до відповідача з вимогою добровільно виконати рішення суду, проте отримував необгрунтовані та незаконні відмови, з цього приводу [PERSON], інвалід 3-ої групи, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазнав моральних страждань у виді приниження його людської гідності, негативних переживань, був позбавлений можливості повноцінного лікування, то, з огляду на глибину та тривалість перенесених ним душевних переживань, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що з державного бюджету через управління Державної казначейської служби України у Гайсинському районі на користь позивача підлягає стягненню 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, і такий її розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів держави, яка відповідальна за діяльність державних органів перед своїми громадянами.

Outcome: partial