Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» 12.02.2019 р. звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.08.2012 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.1900 р. [INFO] р. [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] . На виконання вимог ст.1281 ЦК України, позивачем 28.11.2017 р. була направлена претензія кредитора до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори. 11.12.2017 р. позивачем було отримано відповідь П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса, за місцем заведення спадкової справи. 05.07.2018 р. позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса. 09.01.2019 р. до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено лист- претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, які були залишені без задоволення. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 02.08.2012 р. становить - 12323,73 грн., яка складається з наступного: 11785,45 грн. - заборгованість за кредитом; 538,28 грн. - заборгованість за відсотками. Посилаючись на ст.ст.259, 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, за позовом АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 12323,73 грн. за кредитним договором б/н від 02.08.2012 р. Представник позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. В процесі розгляду справи до суду була направлена відповідь на відзив (а.с.126-132). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку, в процесі розгляду справи заперечувала проти задоволення позову, оскільки вона не отримувала спадщини після смерті [PERSON] . На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.114-117). Дослідивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи позицію відповідачів, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Ст.611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом. За положеннями ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 02.08.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обрання сторонами саме такої форми письмового правочину, складовою якого є погоджені Заява, Умови та Тарифи, не суперечить вимогам ч. 1 та ч.2 ст. 639 ЦК України. Кредитний договір № б/н від 02.08.2012 р. в установленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому згідно ст.. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто [PERSON] (а.с.10); розрахунок заборгованості, відповідно до якого [PERSON] в період часу з 17.07.2013 р. 19.12.2014 р. здійснював сплату за користування кредитом (а.с.8-9); довідка про отримані [PERSON] за договором картки, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 06.2017 р. (а.с.134); виписка по кредитному рахунку відповідно до якої [PERSON] активно користувався кредитним лімітом (а.с.135-137). [INFO] . [PERSON] помер. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 02.08.2012 р. становить 12323,73 грн., з яких: 11785,45 грн. - заборгованість за кредитом; 538,28 грн. - заборгованість за відсотками. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Оскільки зі смертю позичальника його зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281-1282 ЦК України. Згідно із ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідачі не повідомляли позивача про смерть позичальника. Про смерть [PERSON] банку стало відомо 15.10.2017 р., а 30.11.2017 р., тобто у встановений ст.1281 ЦК України строк, банк заявив вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення на адресу П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори претензії кредитора (а.с.43, 104). Відповідно до правил ч. 3 ст. 1268 ЦК України такими, що прийняли спадщину вважаються особи, які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо вони протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини. Ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зі спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В. після смерті [PERSON] , судом встановлено, що з заявою про прийянття спадщини після смерті спадкодавця звернулась [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь спадкоємиці за законом, дочки спадкодавця - [PERSON] (а.с.74, 75), яка і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.100). З наведеного вище, суд дійшов висновку, що за зобов`язаннями [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» має відповідати спадкоємець, який прийняв спадщину - [PERSON] , а тому сума заборгованості за кредитним договором б/н від 02.08.2012 р. підлягає стягненню з неї на користь позивача. Доводи відповідача [PERSON] , викладені нею у відзиві на позов, не спростовують висновків суду з підстав, що наведені вище. Оскільки відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , то відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості, у зв`язку з чим суд відмовляє АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, пред`явлених саме до цього відповідача. На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: partial