Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

21 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що до 17 липня 2016 року він працював машиністом електровоза структурного підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата Західне» державного підприємства «Донецька залізниця». З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 17 липня 2016 року він звільнився з «Державного підприємства Донецька залізниця» по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Зазначає, що з моменту звільнення до теперішнього часу йому не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року в сумі 35997 грн. 30 коп. 20 квітня 2021 року представником відповідача представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» - Парахотіним А.П., який діє на підставі довіреності від 27 листопада 2020 року, до суду надав відзив в якому зазначив, що вимоги [PERSON] не визнає з тих підстав, що АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на території, непідконтрольній владі України. До 18 липня 2016 року позивач працював у ДП «Донецька залізниця». Зазначає, що сам по собі факт звільнення позивача не може, бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Відповідно до даних реєстру юросіб, ДП «Донецька залізниця»(код ЄДРПОУ 01074957) знаходиться у стані припинення, отже саме ДП «Донецька залізниця» має відповідати за позовом за спірний період. 22 квітня 2021 року позивачем [PERSON] було надано заперечення на відзив наданий представником відповідача, заперечення обґрунтоване тим, що на сьогодні ДП «Донецька залізниця» з Єдиного державного реєстру не виключене, залишається бути юридичною особою, маючи таким чином цивільну правоздатність. Вказує на те, що оригінали первинних фінансових документів для нарахування заробітної плати знаходяться у фінансовому відділі Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» куди вони були здані особисто представниками структурного підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата Західне» для перевірки їх достовірності працівниками бухгалтерії регіональної філії «Донецька залізниця» у серпні листопаді 2016 року по 17 липня 2016 року у електронному вигляді, які знаходяться у автоматизованій системі бухгалтерського обліку «ФОБС». На той час АТ «Українська залізниця» визнала заборгованість по заробітній платі по Державному підприємству «Донецька залізниця» та почала виплачувати заборгованість по заробітній платі. Більшість працівників почали отримувати гроші, але відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року виплату заборгованості по заробітній платі та нарахування заробітної плати працівникам Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Українська залізниця» було припинено. Також позивач зазначив, що ВП ВС у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, зазначила, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється переходять до правонаступників. При злитті є лише один правонаступник, який набуває не окремі, визначені в акті приймання-передачі активи та зобов`язання юридичних осіб, які припиняються, а всю їх сукупність. Тому АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх державних підприємств залізничної галузі(зокрема ДП «Донецька залізниця». Вважає доводи представника відповідача безпідставними, просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження та витребувано з ПАТ «Українська залізниця» відомості про розмір нарахованої, але не виплаченої [PERSON] заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року. Витребувано з Донецького обласного відділення Ощадного банку України виписку по зарплатному картковому рахунку [PERSON] , з інформацією про всі надходження грошових коштів та джерела їх надходження . Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини та відповідні ним докази. Відповідно до наказу № 417 від 26 липня 2005 року, [PERSON] з 26 липня 2005 року прийнято на роботу до Донецької залізниці Локомотивне депо Ясинувата Західне» слюсарем по ремонту рухомого составу 3 розряду до цеху ПТО електровозів, в подальшому переведено на посаду помічника машиніста електровозу. Згідно із наказом № 191/ос від 03 липня 2012 року звільнений у зв`язку із переведенням до локомотивного депо Слов`янськ ДП «Донецька залізниця», наказом № 214-ос від 04 липня 2012 року, прийнято машиністом електровозу дільниці експлуатації локомотивів оборотного депо Микитівка, в порядку переведення з локомотивного депо Ясинувата Західне ДП. «Донецька залізниця». 01 грудня 2015 року, на підставі наказу № 248/н від 04 листопада 2015 року «Про передачу оборотного депо Микитівка до локомотивного депо Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця», з 1 грудня 2015 року штат оборотного лепо Микитівука локомотивного депо Слов`янськ ДП`Донецька залізниця перенпідпорядковане Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця»(наказ № 225-ос від 23 листопада 2015 року). 18 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізоване шляхом злиття у ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця»(наказ АТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 № 303,наказ від 15 липня 2016 року № 4/ос.09 червня 2017 року [PERSON] звільнено у зв`язку із переведенням до СП «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»(наказ від 06 червня 2017 року № 1356/ДН-а.т 13 червня 2017 року [PERSON] прийнятий помічником машиніста електровозу по переводу з ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»(наказ №96-ос від 13 червня 2017 року). 02 серпня 2017 року, [PERSON] переведений машиністом електровозу(наказ № 147-ос від 01 серпня 2017 року) Наведені обставини підтверджуються даними трудової книжки [NUMBER] від 27 липня 2005 року. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з січня 2016 - липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: за січень 2016 року 5859 грн. 68 коп., за лютий 2016 року 7333 грн. 26 коп., за березень 2016 року 8317 грн. 90 коп., за квітень 2016 року 6419 грн. 43 коп., за травень 2448 грн. 47 коп., за червень 2016 року 8387 грн. 90 коп., за липень 2016 року( у період з 01 липня 2016 року по 17 липня 2016 року) 3090 грн. 34 коп.. Згідно із розрахунком розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, зробленого позивачем на підставі розрахункових листків за лютий липень 2016 року, [PERSON] за період з лютого 2016 року по липень 2016 року нараховано 35997 грн. 30 коп., сума до виплати становить 28158 грн. 42 коп.. Згідно із наданою інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки, відкритому на ім`я [PERSON] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~в філії\~АТ «Державний\~ощадний банк\~України»,\~за період\~з 01\~лютого 2016\~року по\~01\~серпня 2016\~року на\~рахунок заробітної плати грошові кошти не надходили. Згідно із\~індивідуальними відомостями\~про застраховану\~особу [PERSON] ,\~наданими органами\~Пенсійного Фонду\~України,\~страхувальником [PERSON] \~за період\~лютого по\~серпень 2016\~року регіональною\~філією «Донецька\~залізниця» акціонерного\~товариства» Українська\~залізниця» (код\~ЄДРПОУ 40150216),\~страхові внески\~сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у лютому 2016 року склала 7333грн. 26 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за лютий 2016 року, у березні 2016- 8317 грн. 90 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за березень 2016 року, у квітні 2016 року 6419 грн. 43 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за квітень 2016 року, у травні 2016 року 2388 грн. 47 коп., натомість в табуляграмі зазначена сума нарахування, як 2448 грн. 47 коп., у червні липні 2016 року страхові внески не сплачені, хоча з наданої табуляграми позивача вбачається, що в червні 2016 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 8387 грн. 90 коп., за липень 2016 року( у період з 01 липня 2016 року по 17 липня 2016 року) 3090 грн. 34 коп. за період праці у Локомотивному Депо «Ясинувата- Західне» ДП «Донецька залізниця»(ЄДРПОУ 01076123) Згідно із наданою інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки, відкритому на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в філії АТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] було нараховано заробітну плату згідно списку Локомотивне депо Ясинувата Західне ДП ДЗ 11 квітня 2016 року - у розмірі 44 грн. 46 коп., 13 квітня 2016 року 56 грн. 79 коп., 18 травня 2016 року 132 грн. 58 коп., 22 червня 2016 року 135 грн. 54 коп., З серпня 2016 року зарахування заробітної плати відбувалося за роботу після переведення на інше місце роботи. Відповідно до інформації начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» спрямованої начальнику СП «Юридична служба» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», [PERSON] був прийнятий на посаду машиніста електровоза у виробничий підрозділ «Ясинуватськелокомотивне депо» з 18 липня 2016 року. До 18 липня 2016 року [PERSON] працював у ДП «Донецька залізниця». У Дирекції відсутні відомості щодо нарахування і виплати заробітної плати [PERSON] за період його роботи у ДП «Донецька залізниця». У вказаному листі зазначено, що заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 18 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 40375 грн.94 коп. була перерахована на особовий рахунок [PERSON] . Посилаючись на вищевказану інформацію, суд звертає увагу, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не оспорено дійсність вказаних розрахункових листів (табуляграм), довідки про доходи, не надано доказів, які б спростовували або ставили під сумнів ці документи. Зазначення лише того, що [PERSON] були виплачені грошові кошти за спірний період не є доказом, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначеної інформації. Співставлення наданих суду табуляграм із відомостями персоніфікованого обліку дозволяє дійти висновку про їх достовірність та допустимість. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст.\~115\~КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Та обставина, що відповідач, як правонаступник ДП «Донецька залізниця» має відповідати за позовом, встановлена постановою ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, де зазначено, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється переходять до правонаступників. При злитті є лише один правонаступник, який набуває не окремі, визначені в акті приймання-передачі активи та зобов`язання юридичних осіб, які припиняються, а всю їх сукупність. Тому АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх державних підприємств залізничної галузі(зокрема ДП «Донецька залізниця`Відповідачем представлені позивачем докази не спростовані наданням суду належних доказів. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року за вирахуванням коштів, які були сплачені, в сумі 35555 грн. 90 коп., з яких підлягають відрахуванню обов`язкові платежі та податок, виходячи з такого розрахунку: 35997 грн. 30 коп(7333 грн. 26 коп. +8317 грн. 90 коп.+6419 грн. 43 коп.+2448 грн. 47 коп.+8387 грн. 90 коп.+3090 грн. 34 коп.) -441 грн. 40 коп.(44 грн. 46 коп. + 56 грн. 79 коп. + 132 грн. 58 коп. + 135 грн. 54 коп.=369 грн.37 коп. + 72 грн. 02 коп.(19,5% від 369 грн. 37 коп.) Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений в цій частині, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial