Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у грудні 2015 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 10 серпня 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], народження [INFO] який продовжує навчання. З січня 2013 року діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Просить стягти з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] розлучилися 23 січня 2013 року. На даний час він є студентом 2 курсу Лубенського медичного училища Полтавської області. З моменту розлучення і по даний час позивач повністю перебуває на утриманні матері [PERSON], яка ніде не працює. Батько матеріальної допомоги не надає. Просить стягти з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ? частини усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з 07.12.2015 до часу закінчення навчання 30.06.2017. У судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали, пояснили, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість та зобов'язаний надавати таку допомогу. [PERSON] на даний момент тимчасово не працює та вимушена одна утримувати неповнолітню дочку та повнолітнього сина, який продовжує навчання. Представник відповідача усудовому засіданні позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходу визнав у повному обсязі, не заперечував обов'язок відповідача щодо утримання неповнолітньої дитини. В частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позов не визнав, пояснивши, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у зв'язку з відсутністю у нього будь-яких доходів. Відповідач ніде не працює, а виплати по безробіттю йому припинені. Зазначив, що на даний час відповідачу складно знайти роботу за спеціальністю, він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у разі свого працевлаштування. Заслухавши позивачів та представника відповідача, дослідивши усі наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] - частково, за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 10.08.1996 до 23.01.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO] (а.с.4), та повнолітнього сина [PERSON], народження [INFO] який продовжує навчання (а.с.24). Діти проживають разом із матір'ю [PERSON] [ADDRESS], та перебувають на її утриманні (а.с.5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, хоча має можливість і зобов'язаний надавати таку допомогу. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно ст.ст. 180-183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або матері. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини його доходів є обґрунтованим та підлягає задоволенню. В частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом Лубенського медичного училища Полтавської області (а.с.26), за місцем навчання стипендії не отримує (а.с.49). Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня становить 1330 грн. Зазначене вказує на потребу [PERSON] у матеріальній допомозі від батьків. Мати повнолітнього [PERSON] не працює та не має змоги сама утримувати двох дітей, однин з яких продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку Пирятинського районного центру зайнятості як безробітній (а.с.16), з 13.02.2016 йому припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с.51). Стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, інших утриманців він не має. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз'яснень, п. 20 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, а саме: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як передбачено ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Кодексу. Частина 2 ст. 200 СК України вказує, що при визначенні розміру аліментів одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом враховується матеріальне становище обох батьків, які не мають постійного заробітку. Суд також враховує матеріальне становище повнолітнього сина сторін, який навчається на бюджетній формі навчання та не отримує стипендії. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що останній не має можливості утримувати повнолітнього сина, так як ніде не працює, доходів не має та перебуває на обліку у центрі зайнятості, шукає роботу за спеціальністю ветлікаря. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я та не позбавлений можливості працювати. До того ж, записи про трудову діяльність відповідача у його трудовій книжці вказують про можливість виконувати роботу не за спеціальністю (а.с.15). Зазначені відповідачем доводи не звільняють його від обов'язку утримувати повнолітнього сина у зв'язку з його навчанням, оскільки за змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на вищевказані обставини, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку, з урахуванням вимог ч.2 ст.182 СК України. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial