Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу, в якій просила стягнути з відповідача за договором купівлі-продажу № 112 від 08 травня 2019 року суму заборгованості в розмірі 592,24 грн., яка складається з заборгованості за договором 250 грн.; інфляційної суми 27,75 грн.; 3 % річних за користування чужими грошовими коштами 64,49 грн.; частини пені за договором в розмірі 1 %, обумовленої в договорі за прострочення платежу 250 грн. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що 08 травня 2019 року з відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №112 на покупку товару на суму 2550 грн, з розстрочкою платежу на 3 міс. Після підписання угоди відповідачка отримала товар та нею було сплачена сума у розмірі 500 грн., вартість купленого товару відповідачка повинна була погашати щомісячно рівними частками по 700 грн. до 09 серпня 2019 року. Відповідач частково погашала кредит, проте сума боргу залишилась 250 грн. У зв`язку з чим звернулась в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач [PERSON] зареєстрована як фізична-особа підприємець з правом здійснювати роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах, що також підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку. 08 травня 2019 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару в розстрочку № 112, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , придбала в кредит з розстрочкою платежу на 3 місяці товар вартістю 2550 грн., а саме штани на суму 650 грн, макаси 190 грн, кофта - 560 грн., кофта 760 грн., штани 390 грн. та внесено готівку 500 грн. Договір містить графу «з умовами договору ознайомлена» напроти якої стоїть підпис відповідача. Підписання даного договору є підтвердженням факту передачі товару. (а.с.4) Також з договору вбачається, що відповідач частково погасила вартість товару, що засвідчено підписом відповідачки, залишок заборгованості становить 250 грн. Також, умовами вказаного договору передбачено, що у разі допущення прострочення чергового платежу вся сума непогашеної заборгованості, а також пеня в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення, буде стягнута в примусовому порядку незалежно від надходження строків чергових платежів за рішенням суду. Суд бере до уваги наступні норми чинного законодавства як правове обґрунтування правових відносин, що виникли між сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що відповідач частково погашала заборгованість і залишок становить 250 грн., що підтверджується записами в договорі, з завіренням підписів. Таким чином, як вказує позивач та не спростовано відповідачем, остання порушила свої зобов`язання за договором, не виконала їх належним чином, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і залишок заборгованості за договором не погашає. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення повної суми заборгованості за договором, сплати індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також суми пені в матеріалах справи відсутні. Відповідач прострочила строк виконання зобов`язання встановлений договором, оскільки кінцевий термін повернення заборгованості за договором є 09 серпня 2019 року. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~3\~ст.\~549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Договором передбачений розмір пені 1 % відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивач розраховує пеню за прострочення зобов`язання з 12 березня 2020 року по 29 червня 2021 року, та користуючись своїм правом на визначення меж позовних вимог, просить стягнути 1 % відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення у розмірі 250 грн., які суд вважає слід стягнути з відповідача. Крім того, ч. 1 ст. 552 ЦК України передбачає, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Суд враховує також те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просила стягнути індекс інфляції з 12 березня 2020 року по 29 червня 2021 року. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до відомостей, які оприлюднені в газеті «Урядовий кур`єр» http://ukurier.gov.ua/uk/articles/category/indeks-inflyaciyi/ за повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2020 року 100,8%, у травні 2020 року 100,3%, у червні 2020 року 100,2%, у липні 2020року 100,2 %, у серпні 2020 року склав 99,8 %; у вересні 2020 року 100,5 %, у жовтні 2020 року 101%, у листопаді 2020 року 101,3 %,у грудні 2020 року 100,9 %, у січні 2021 року 101,3%, у лютому 2021 року 101 %, у березні 2021 року 101,7 %, у квітні 2021 року 100,7 % та у травні 2021 року- 101,3 %. Таким чином, загальна сума індексу інфляції за період прострочення з 12 березня 2020 року по 29 червня 2021 року становить 29,44 грн., проте суд вважає, що інфляційне збільшення суми боргу слід стягнути в розмірі в межах позовних вимог, а саме 27,75 грн. Відповідальність за прострочення виконання зобов`язання в вигляді трьох відсотків річних за період, який позивач розраховує з 08 жовтня 2020 року по 29 червня 2021 року складає: 250,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 3 % / 365 днів х 265 = 5,45 грн, які слід стягнути з відповідача в користь позивача. Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 533,20 грн., яка складається з заборгованості за договором 250,00 грн.; інфляційної суми 27,75 грн.; 3 % річних за користування чужими грошовими коштами 5,45 грн.; частини пені за договором в розмірі 1 %, обумовленої в договорі за прострочення платежу 250 грн. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., а також витрати по сплаті банківських послуг в розмірі 10 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі (90,03 %) 817,47 грн., а також витрати по сплаті цих послуг в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 9 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial