Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

14.05.2015 року ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В направленому на адресу суду позові ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» зазначив, що 27 березня 2007 року між ТОВ Банком «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №99-М, згідно якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 49245 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,0 відсотків річних на строк до 26 березня 2022 року. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року встановлено, що кредитні кошти були перераховані [PERSON] готівкою відповідно до Заяви на видачу готівки №1 від 27.03.2007 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязань, що виникають з кредитного договору №99-М між ТОВ Банком «[PERSON] та Кредит» і [PERSON] було укладено іпотечний договір №99-М від 27 березня 2007 року. За умовами п.1 Договору іпотеки, іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю ПАТ Банку «[PERSON] та Кредит» пятикімнатну квартиру №74 в будинку №20 розташованому по вул. Сорочинській в м. Миргороді. Виплати по погашенню кредиту та відсотків за його користування третьою особою [PERSON] не сплачувалися, що спонукало ПАТ «[PERSON] та Кредит» в 2010 році звернутися до суду з позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON], яка виступала поручителем перед банком за виконання основним боржником свого грошового зобовязання заборгованості за кредитним договором. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року позов ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» було задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 511027 грн. 17 коп. Також із [PERSON] стягнуто 127756 грн. штрафу за порушення умов іпотечного договору, а саме не виконання обовязку щодо страхування предмету іпотеки. Третя особа [PERSON] продовжує не належним чином виконувати умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 30.03.2015 року мається заборгованість в сумі 4103533,87 грн. Зважаючи на ту обставину, що умови кредитного договору третьою особою не виконуються у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: пятикімнатну квартиру №74 в будинку №20, розташованому в м. Миргороді по вул. Сорочинській шляхом продажу на прилюдних тогах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банком «[PERSON] та Кредит» в розмірі 4103533,87 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту -22981,18 доларів США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 538738,61 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту -18284,09 доларів США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 428626,61 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам -457,36 дол. США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 10721,71 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 27587,71 дол. США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 646724,65 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 32772,97 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 2445946,32 грн. Визнати право за позивачем від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, за ціною відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності складеного на час продажу. Надати ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» право підпису договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в якості продавця, одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання довідок та документів, що будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, отримання в органах Державного реєстру прав на нерухоме майно, нотаріуса витягу з Державного реєстру прав на предмет іпотеки, право подавати від імені іпотекодавця в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів правовстановлюючих документів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, які повязані з оформленням права власності, право Банку здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки, право на отримання в ДКП «Миргородтехінвентаризація» дублікату технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], право на отримання в нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу квартири; право на отримання довідки про склад сімї або зареєстрованих у квартирі осіб. Нотаріусу за місцем посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що складає предмет іпотеки, - вилучити запис про вказане нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек за заявою та повідомленням Іпотекодержателя одноособово в момент посвідчення договору купівлі-продажу. З метою збереження предмету іпотеки, передати квартиру №74 в будинку №20, розташованого по вулиці Сорочинській у м. Миргороді, власником якої є [PERSON] в управління ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» на час до моменту його реалізації. Представник позивача [PERSON] при судовому розгляді справи позов підтримав в повному обємі, просив його задовольнити , як законний та обґрунтований. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що дійсно між нею і банком було укладено іпотечний договір 27.03.2007 року за яким вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №74 в будинку №20 розташованому по вул.. Сорочинській в м. Миргороді, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих [PERSON] за кредитним договором №99-М від 27.03.2007 року. Правомірність даного кредитного договору нею оспорюється на даний час. Вважає, що [PERSON] на час укладення кредитного договору не мав права на укладення кредитних договорів в іноземній валюті. Деякі документи кредитної справи ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» підроблені. У неї у власності мається крім спірної квартири житловий будинок розташований в м. Миргороді по вул. Воскресінській 29 в частині якого облаштований магазин. Вона у спірній квартирі не проживає. У третьої особи [PERSON] також мається у власності квартира №66 розташована по вул. Гоголя 74 в м. Миргороді, але проживає він у спірній квартирі. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову просила відмовити. Також просила суд застосувати до позовних вимог ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON], діючи в інтересах відповідачки, позов не визнав. Пояснив, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів про вартість спірної квартири на час розгляду справи судом. Дійсний борг за кредитним договором є значно меншим, ніж вартість квартири, що є предметом іпотеки. Відповідачкою [PERSON] на даний час оспорюється правомірність кредитного договору на забезпечення виконання якого було укладено іпотечний договір. В Миргородському міськрайонному суді на розгляді мається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Банку «[PERSON] та Кредит» про визнання кредитного договору №99-М від 27 березня 2007 року недійсним. До розгляду цієї справи по суті винести законне рішення по даній справі неможливо. Просив суд застосувати до позовних вимог ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с. 241 т.1) просив в задоволенні позову ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» відмовити за безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 27 березня 2007 року між ТОВ Банком «[PERSON] та Кредит» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №99-М за яким відповідачу було надано кредит у сумі 49245 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,0 відсотків річних. Позичальник зобовязується повернути кредитні кошти до 26 березня 2022 року Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок (а.с.10-13 т.1). Кредитні кошти були перераховані [PERSON] готівкою відповідно до Заяви на видачу готівки №1 від 27.03.2007 року та отримані ним, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року (а.с.32-35, т.1). 27 березня 2007 року між ТОВ «Банком «[PERSON] та Кредит» та відповідачкою [PERSON] було укладено іпотечний договір №99-М з метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно : пятикімнатна квартира №74 в будинку №20, розташованому в м. Миргороді по вулиці Сорочинській. Зазначена квартира має загальну площу 93,8 кв.м. і житлову площу 60,2 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] 08 лютого 2005 року за №321, зареєстрованого в Дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація» 24 лютого 2005 року в реєстровій книзі 54 під номером 44, реєстраційний номер 7408862 (а.с.14-17). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] 511027,17 грн. заборгованості за кредитним договором. Також із [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» 127756,79 грн. штрафу за порушення умов іпотечного договору (а.с.32-35 т.1) . Цим же рішенням визнано безпідставними заперечення відповідачів щодо незаконності укладення кредитного договору в іноземній валюті, оскільки вказане спростовується наданими позивачем банківською ліцензією №28 від 20.01.2003 року та відповідними документами, які підтверджують право ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» на проведення операцій з валютними цінностями в іноземній валюті. Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження відповідачки [PERSON] про те, що у позивача на час укладення кредитної угоди не було права на проведення операцій в іноземній валюті, що тягне за собою недійсність кредитного договору. Станом на 30 березня 2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає: 4103533,87 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту -22981,18 доларів США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 538738,61 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту -18284,09 доларів США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 428626,61 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам -457,36 дол. США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 10721,71 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 27587,71 дол. США, що становить по курсу НБУ на дату розрахунку 646724,65 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 32772,97 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 2445946,32 грн. (а.с. 18-31, т.1). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином. Відповідно до умов договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 7.4.7 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі несвоєчасного повернення суми основного зобовязання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки, а також в разі порушення іпотекодавцем обовязків щодо збереження чи страхування Предмета іпотеки. Відповідачкою [PERSON] порушено умови іпотечного договору в частині не проведення страхування предмету іпотеки, за що з неї рішенням Миргородського міськрайонного суду від 31.03.2011 року стягнуто штраф. Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є такими, що узгоджуються з вимогами Закону України «Про іпотеку», з умовами договору іпотеки, а тому підлягаючими до задоволення. Судом відхиляється і твердження відповідачки [PERSON] про те, що позивачем підроблено ряд документів у кредитній справі, оскільки обєктивних доказів стосовно цього суду надано не було. Ніхто з посадових осіб ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» не був притягнутий до кримінальної відповідальності за підробку документів. На час розгляду даної справи судом відсутні рішення суду стосовно визнання спірного кредитного договору на забезпечення виконання якого було укладено іпотечний договір недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області скасовано ухвалу Миргородського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року про зупинення провадження по даній цивільній справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Банку «[PERSON] та Кредит» про визнання кредитного договору №99-М від 27 березня 2007 року недійсним (а.с.28-30 т.2). Зважаючи на це, суд приймає рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виключно тих доказів які надані сторонами. В той же час, серед інших вимог , ПАТ «Банком «[PERSON] та Кредит» заявлено наступні позовні вимоги: про визнання права за банком від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; про надання банку право підпису договору купівлі-продажу квартири в якості продавця; про надання права на одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання довідок та документів, що будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, отримання в органах Державного реєстру прав на нерухоме майно, у нотаріуса витягу з Державного реєстру прав на предмет іпотеки, право подавати від імені іпотекодавця в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, які повязані з оформленням права власності, право Банку здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки, право на отримання в ДКП «Миргородтехінвентаризація» дублікату технічного паспорту на пятикімнатну квартиру №74 в будинку №20, розташованого по вул. Сорочинській у м. Миргороді. Право на отримання в нотаріуса дубліката договору купівлі-продажу квартири; право на отримання довідки про склад сімї або зареєстрованих у квартирі осіб. Нотаріусу за місцем посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що складає предмет іпотеки,- вилучити записи про вказане нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Єдиного реєстру іпотек за заявою та повідомленням Іпотекодержателя одноособово в момент посвідчення договору купівлі-продажу. Суд приходить до переконання, що актами цивільного законодавства, іпотечним договором такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» про передачу йому пятикімнатної квартири №74 в будинку №20, розташованої по вул. Сорочинській у м. Миргороді в управління на час до моменту її реалізації, то суд вважає, що дана позовна вимога підлягає до задоволення виходячи з наступних обґрунтувань. Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способу захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. З вищенаведеного випливає, що визначений позивачем спосіб захисту прав, передбачений Законом і застосовується після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає застосування такого способу захисту прав як передача предмету іпотеки в управління на період до його реалізації, а є обов'язковою передумовою. Зважаючи на вище викладене, позов Публічного акціонерного товариства «Банку «[PERSON] та Кредит» в частині передачі в управління предмету іпотеки підлягає до задоволення. Стосовно прохання сторони відповідача про застосування до позовних вимог ПАТ «Банку «[PERSON] та Кредит» положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд приходить до переконання, що положення цього закону в розглядуваному випадку застосовані не можуть бути, виходячи з наступних обґрунтувань. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999р. №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону № 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015р. у справі за №6-46цс15. При цьому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". З пояснень відповідачки [PERSON] судом встановлено, що у неї є у власності інше житло житловий будинок розташований в м. Миргороді по вул. Воскресінській 29, в частині якого облаштовано магазин. Вона не проживає у спірній квартирі. У третьої особи [PERSON] є у власності інше житло: квартира [ADDRESS]. Отже, відсутні правові підстави для зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Outcome: partial