Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позову позивач зазначав, що згідно кредитного договору від 29 липня 2008 року [PERSON] отримав споживчий кредит на суму 20000 доларів США зі сплатою 15,99% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором не пізніше 28 липня 2023 року. Цього ж дня для забезпечення вказаного зобов'язання між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, яка, згідно п.п.1.1-1.4 договору поруки у випадку невиконання та/або прострочення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором. Позичальник умов договору не дотримувався, допустив прострочення погашення кредиту, у зв'язку з чим 10 березня 2010 року було проведено реструктуризацію кредиту і між Банком та Відповідачем 1 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору. Згідно з Додатковою угодою №1, Позичальнику при умові виконання Договору, протягом 12 місяців з 10 березня 2010 року по 04 березня 2011 року встановлювалась процентна ставка за користування кредитом в розмірі 8,4% річних, а в разі порушення умов Договору, прострочення зобов'язань на більш ніж 7 робочих днів, встановлюється процентна ставка у розмірі 15,99% річних, а також цього ж було укладено новий договір поруки зі [PERSON] [PERSON] з січня 2015 року не сплачує необхідні платежі. Відповідачам направлялись претензії про погашення заборгованості, але вони на них не реагували та заборгованості по кредиту не погасили. Банк просить в солідарному порядку з відповідачів стягнути борг за кредитом на суму - 15346,02 долари США, борг за процентами в сумі - 1697,81 долари США, пеню за прострочення сплати кредиту - 8328,31 грн. В суд представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Крім того в заяві зазначив, що після подачі позову боржником частково було погашено заборгованість на суму 2820,07доларів США. З яких на тіло кредиту було направлено 772,82 долара США та на погашення відсотків 2047,25 долари США. Також було надано новий розрахунок заборгованості по кредиту станом на 01 лютого 2017 року. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце слухання справи до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] проти позову заперечив, зіславшись на те, що [PERSON], як поручитель не повинна нести відповідальності за даним кредитним договором, оскільки було укладено Додаткову угоду №1 від 10.03.2010 року з боржником, внаслідок чого суттєво збільшився обсяг відповідальності, тому вважає, що з моменту її укладання порука є припиненою. Також представник вказав на те, що під час розгляду справи [PERSON] частково було погашено заборгованість по кредитному договору, тому заявлена заборгованість підлягає зменшенню відповідно до п.3.5 умов кредитного договору. Наданий позивачем новий розрахунок заборгованості станом на 01.02.2017 року не повинен враховуватись судом, оскільки на його думку заявлені позовні вимоги стосувались заборгованості станом на 07.08.2015 року, а клопотання про збільшення чи уточнення позовних вимог позивач не заявляв. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Матеріалами справи встановлено, що 29 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (далі Банк) та [PERSON], був укладений кредитний договорі № 29/07/2008/840-К/175, відповідно до якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20000 доларів США строком до 28 липня 2023 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 15,99% річних на споживчі цілі. Цього ж дня було, для забезпечення вищевказаного зобов'язання, між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, за яким остання поручалась перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. Проте [PERSON] на порушення умов кредитного договору щомісячно не вносив мінімальні платежі на погашення заборгованості, тому 10 березня 2010 року було проведено реструктуризацію кредиту і між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до вищезгаданого кредитного договору. Відповідно до якої, при умові виконання договору позичальником протягом 12 місяців з 10.03.2010 року по 04.03.2011 року встановлювалась процентна ставка за користування кредитом у розмірі 8,4% річних, а в разі порушення умов договору - прострочення зобов'язань на більш ніж 7 робочих днів, встановлювалась процентна ставка у розмірі 15,99 річних. У зв'язку з проведенням реструктуризації кредитного договору [PERSON] з [PERSON] 10 березня 2010 року було укладений новий договір поруки. Станом на 07.08.2015 року заборгованість складає 17043,83 долари США по тілу кредиту та нарахованих відсотках, та 8328,31 грн. пені за прострочення сплати кредиту. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі,якщо такий строк не встановлено,порука припиняється,якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже,порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того,встановлений строк її дії договором чи законом,його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі,зі спливом якого пов'язана дія чи подія,яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251,252 ЦК України) Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язання боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. У справі встановлено, що боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними відсотками до 27 липня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розміри та строки, визначені у договорі. Отже, поряд з установленим строком дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум,погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами,повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до п.2.4 Додаткової угоди до кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом здійснення перерахування на рахунок банку на умовах визначених цим договором. Відповідно до п.1.2. договору поруки порукою забезпечується вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку ,як установлено кредитним договором. Отже,оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, як солідарний боржник, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого ч.4 ст.559 цього кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини осново зобов'язання, то в силу положень ч.4 ст.559 цього кодексу порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж боржником було внесено 02.12.2014 року, а тому право у кредитора пред'явити до поручителя письмову вимогу виникло з 03.01.2015 року. Банк надіслав кожному окремо вимоги про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, у яких просив погасити заборгованість за кредитним договором не більше ніж за 3 календарних днів після отримання вимоги. Вимоги банку залишились без виконання з боку відповідачів, а тому банк звернувся 26 серпня 2015 року до суду з позовом. Аналізуючи вищевикладене з січня 2015 року (з часу нездійснення боржником платежів) шестимісячний строк звернення до поручителя щодо стягнення таких періодичних платежів та повернення тіла кредиту закінчився в липні 2015 року, а банк звернувся до суду з позовом у серпні 2015 року. Тому на думку суду, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до поручителя щодо стягнення з нього заборгованості з січня по липень 2015 року. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 13.09.2017 року № 6-1455 цс17. Боржником 12.10.2015 року було сплачено на погашення кредитної заборгованості 2820,07доларів США, з яких відповідно до п.2.7 Додаткової угоди №1 від 10.03.2010 року на тіло кредиту було направлено 772,82 долари США, а на погашення відсотків 2047,25 долари США. Тому, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] тіло кредиту в розмірі 14573,20 доларів США, оскільки борг по тілу кредиту починаючи з 01.01.2015 року по 01.08.2015 року не змінювався, та пеню за 25.11.2014 та за період з 06.07.2015 по 06.08.2015 в розмірі 2463,65 грн., а також з [PERSON] пеню за період з 06.01.2015 по 08.06.2016 в розмірі 5864,66 грн. Суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок по збільшенню заборгованості по кредитному договору станом на 01.02.2017 року, оскільки останнім заяви про збільшення позовних вимог не було подано, тому суд розглядає позов у межах заявлених вимог. Що стосується доводів представника [PERSON], що порука припинилася внаслідок зміни обсягу відповідальності боржника, то вони на увагу не заслуговують, оскільки після підписання додаткової угоди №1 від 10.03.2010 року в той же день було підписано новий договір поруки, тому збільшення обсягу відповідальності не відбулося. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial