Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

29 березня 2019 року законний представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової Вікторії Володимирівни про визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями, в якому просила визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 травня 2015 року Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., зареєстроване в реєстрі під № 439, на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому в частині права на спадщину на 1/2 частку вказаного майна. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ; Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 20 травня 2019 року [PERSON] подана уточнена позовна заява, в якій вона змінила частку спадкового майна, а саме законний представник [PERSON] просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 травня 2015 року Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., зареєстроване в реєстрі під № 439, на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому в частині права на спадщину на 3/4 частки вказаного майна. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] та на 1/4 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , а загалом на 3/4 частини спадкового майна; Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтувала наступним. У період з 11 липня 2001 року по 16 вересня 2008 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , під час якого народився [INFO] син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Законний представник позивача наголошувала на тому, що тривалий час вона не знала про факт та дату смерті [PERSON] , оскільки останній проживав за межами України та вона отримала документальне підтвердження смерті останнього лише у 2014 році. Вже після смерті [PERSON] померли його батьки - [INFO] [PERSON] , а [INFO] [PERSON] . 12 [INFO] року [PERSON] отримала інформацію про те, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому проживали батьки її чоловіка - [PERSON] та [PERSON] , успадкував [PERSON] , другий їх син та рідний брат [PERSON] , про що Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. 12 травня 2015 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі під № 439. При цьому, [PERSON] стверджувала, що вона лише 12 березня 2019 року дізналася про наявну спадщину, яка залишилася після батьків її колишнього чоловіка. Враховуючи вимоги Цивільного кодексу України про спадкування [PERSON] , якби він був живий на час смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON] , мав би право на частку у спадщині після їх смерті, а саме на частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належав спочатку померлому [INFO] [PERSON] , а вже потім померлій [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . Отже, враховуючи, що на дату смерті [PERSON] та [PERSON] , батько [PERSON] - [PERSON] вже помер, позивач [PERSON] , як малолітня особа, вважається таким, що прийняв спадщину спочатку після смерті свого діда [PERSON] в 1/2 частці на житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] обдасть [ADDRESS] , а вже потім після смерті своєї баби [PERSON] в 1/4 частці вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідно, після померлих своїх діда [PERSON] та баби [PERSON] є спадкоємцем 3/4 часток у спадщині на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями. Проте, видачею Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. вказаного вище оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину порушено спадкові права неповнолітнього [PERSON] , оскільки під час його видачі приватним нотаріусом неправильно було визначено частку спадкового майна, яке підлягало спадкуванню [PERSON] . Таким чином, порушене право неповнолітнього спадкоємця [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання Свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання за ним права власності на 3/4 частки зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями. У судовому засіданні [PERSON] , його законний представник [PERSON] та її представник адвокат Ващенко Р.М. на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, та на письмові докази, наявні в справі. Відповідач [PERSON] свої інтереси довірив представляти адвокату Божко Д.О., який у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечував. Так, представник відповідача надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог щодо визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що як зазначила [PERSON] вона отримала документальне підтвердження факту смерті [PERSON] у 2014 році. Отже, про право малолітнього [PERSON] на спадщину [PERSON] довідалася як мінімум у 2014 році. Проте, чи зверталася вона в інтересах свого сина до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - у позові не зазначено. Крім того, з 01 січня 2015 року в Україні існує відкритий інтернет-доступ до реєстру нерухомого майна, який розміщений на офіційному сайті Міністерства юстиції України. В електронному реєстрі нерухомого майна зберігається інформація про право власності громадян України на об`єкти нерухомості. Таким чином, законний представник позивача могла та мала реальну можливість отримати з 01 січня 2015 року реальні виписки по об`єктах нерухомості як [PERSON] , так і [PERSON] . Крім того, [PERSON] надав суду письмові пояснення щодо позовних вимог про визнання права власності на спадщину, в яких вказав, що [INFO] в м. Змієві Харківської області помер батько відповідача [PERSON] - [PERSON] , останнім місцем реєстрації якого була адреса: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишав. Після його смерті відкрилася спадщина зокрема на майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були [PERSON] (син), а також дружина (мати відповідача) - [PERSON] (дружина). Станом на момент смерті [PERSON] за місцем його реєстрації була зареєстрована та постійно проживала його дружина [PERSON] . До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Крім цього, у [PERSON] був ще один син - [PERSON] , який помер [INFO] , тобто до смерті батька. [PERSON] мав сина [PERSON] - позивача по даній справі, який на день смерті [PERSON] дійсно був малолітнім. З урахуванням викладеного, [PERSON] дійшов висновку про те, що спадщину після смерті батька відповідача прийняла його мати (дружина померлого) [PERSON] , однак спадщину нотаріально не оформляла через незадовільний стан здоров`я. Відомостей щодо інших спадкоємців, які були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] на день його смерті, позовна заява не містить. Спірний будинок [PERSON] та [PERSON] побудували у шлюбі, а тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, а інша 1/2 частина належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, [PERSON] стверджував, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/4 частину будинку, а іншу 1/4 частину будинку успадкував [PERSON] . [INFO] в м. Змієві Харківської області померла [PERSON] , останнім місцем реєстрації якої була адреса: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] також заповіту не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину спірного житлового будинку, що була успадкована нею, але не переоформлена нотаріально, після смерті [INFO] [PERSON] , а також на 1/2 частину будинку як на сумісну власність подружжя. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] . При цьому, як зазначалося вище [PERSON] мала онука [PERSON] - сина [PERSON] , який на день смерті матері відповідача був малолітнім. Таким чином, представник відповідача [PERSON] , приймаючи до уваги зміст позовної заяви, вважав, що відповідач разом з позивачем по справі успадкували після смерті [PERSON] по 1/2 частині спадщини, яка складається з 3/4 частин будинку [ADDRESS] . На підставі викладеного [PERSON] стверджував, що у відсотковому вираженні спадщина має бути розподілена наступним чином: 1) після смерті [PERSON] [PERSON] фактично стала власником 75% будинку (25% - успадкованих, а 50% - як дружина у спільній сумісній власності), а [PERSON] - 25% житлового будинку. 2) після смерті матері [PERSON] з [PERSON] фактично стали власниками по 37,5% спірного будинку (75% / 2). Отже, право власності за [PERSON] може бути визнане тільки на 62,5% будинку, а не на 75%, як заявлено у позові. Крім того, в позовній заяві відсутні відомості щодо повторного укладення шлюбу [PERSON] та про осіб, які проживали та були зареєстровані з ним на час його смерті, що не виключає наявність інших дітей. Вказані обставини мають бути обов`язково перевірені нотаріусом під час розгляду питання про видачу Свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на спадщину - виключається. На підставі викладеного, представник відповідача Божко Д.О. просив відмовити у задоволенні позову законного представника [PERSON] - [PERSON] в повному обсязі. Приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікова В.В. у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, остаточно свої пояснення стосовно позовних вимог виклала в листі від 17 липня 2019 року вих. № 301/01-16, в якому вказала, що після померлого [INFO] [PERSON] спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, в рівних частках є: дружина померлого - [PERSON] (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), та його малолітній онук - [PERSON] (ч. 1 ст. 1266, ч. 4 ст. 1268 ЦК України). За життя [PERSON] не було виділено частку в спільному майні подружжя, тому спадщина після її смерті складається з 1/2 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , а не з 3/4 частин, як зазначено представником відповідача [PERSON] . Спадкоємцями на вказану 1/2 частку є син померлої - [PERSON] , та її онук - [PERSON] . Таким чином, спадщина після померлих [PERSON] та [PERSON] має бути розподілена в таких частках: 1) [PERSON] - 3/4 частини; 2) [PERSON] - 1/4 частина спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Суд, вислухавши думку позивача, його представників, представника відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 11 липня 2001 року по 16 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області шлюбі, що підтверджується копіями Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , актовий запис № 40, та Свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , актовий запис № 185 (а.с. 11, 12). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 77 (а.с. 10). З копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 7218 (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнано, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню факт смерті [INFO] [PERSON] . З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Крім того, [PERSON] та [PERSON] були батьками відповідача по справі - [PERSON] (а.с. 65). [INFO] помер [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 217 (а.с. 14). [INFO] померла [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 245 (а.с. 15). За інформацією приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В.В. від 22 травня 2019 року вих. № 229/01-16 після померлої [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 14/2015 та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 травня 2015 року на ім`я [PERSON] на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Після померлого [INFO] [PERSON] на момент видачі Свідоцтва про право па спадщину за законом, а саме на 12 травня 2015 року, спадкова справа не заводилась (а.с. 47, 48, 59, 78). Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 березня 2019 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 439 від 12 травня 2015 року (а.с. 17, 123-125). Таким чином, відповідач по справі успадкував зазначений вище будинок в цілому та отримав відповідне Свідоцтво про право на спадщину. Проте, Свідоцтво про право на спадщину за законом № 439 від 12 травня 2015 року підлягає визнанню частково недійсним з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - частина 1 статті 1222 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Статтею 1258 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1301 ЦК України передбачена можливість визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним, а саме свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що [PERSON] має право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON] , проте не погоджувався із визначеними позивачем частками на спадкове майно. З матеріалів спадкової справи № 14/2015 вбачається, що 03 жовтня 1970 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб - копія Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , актовий запис № 159 (а.с. 62). 12 листопада 1976 року між виконкомом Зміївської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено Договір, яким останньому передано в безстрокове користування земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності (а.с. 76-77). За інформацією КП «Зміївське БТІ» від 24 березня 2015 року вих. № 1338 [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] (а.с. 74, 123-125). Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 1 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Отже, до правовідносин щодо визначення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України). Відповідно до ст. 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Частиною 2 статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно із статтею 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Таким чином, враховуючи, що станом на 12 листопада 1976 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, то житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначалося вище [INFO] [PERSON] помер. Зі спадкової справи № 14/2015 вбачається, що на момент його смерті за адресою [ADDRESS] , тобто разом з померлим була зареєстрована його дружина [PERSON] (а.с. 72). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] є особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що право на спадкування, відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1261, 1266, 1268 ЦК України, після смерті діда [PERSON] також мав і позивач - [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] батько позивача - [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , оскільки інша 1/2 частина належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Отже, [PERSON] та [PERSON] фактично успадкували по 1/4 частині спірного житлового будинку. Таким чином, після смерті діда [PERSON] [PERSON] мав право на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] - на 3/4 вказано майна, з яких: 1/2 частина, як частина в спільній сумісній власності, а 1/4 - в порядку спадкування після смерті чоловіка. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи № 14/2015 вбачається, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 61). 10 березня 2015 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової Вікторії Володимирівни із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 60). Отже, [PERSON] , в розумінні положень ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину після смерті своєї матері. Крім того, як було вказано вище, право на спадщину також мав і [PERSON] як її онук. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , які підлягають спадкуванню сторонами по справі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а саме по 3/8 частини кожний. Враховуючи вище викладене, [PERSON] має право на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] . [PERSON] має право на 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] , з яких: 1/4 частини успадкованих після смерті діда [PERSON] та 3/8 частини - після смерті баби [PERSON] Посилання представника відповідача [PERSON] на імовірну наявність інших спадкоємців, які б також мали право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] , не приймаються судом до уваги, оскільки на підтвердження даного факту, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано жодних доказів. Крім того, суд зазначає, що у разі виявлення інших спадкоємців, дані особи не позбавлені права звернутися до суду із відповідними позовами для захисту своїх прав та інтересів, відмова у задоволенні позову [PERSON] з даних підстав призведе до порушення його законних прав та інтересів, як неповнолітньої особи, що суперечить положенням Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини. Також, відповідачем та його представником не надано на розсуд суду жодних фактичних даних, які б підтвердили факт пропущення [PERSON] строків позовної давності, натомість законним представником позивача обґрунтовано строки звернення до суду та підтверджено письмовими доказами. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Судом встановлено, що оспорюване позивачем Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 травня 2015 року було видано лише на ім`я [PERSON] , який за змістом вказаного Свідоцтва спадкує все майно спадкодавця, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Разом з тим, вказане порушує права на спадкування [PERSON] , як особи - онука померлих [PERSON] та [PERSON] , оскільки батько позивача на момент їх смерті вже помер. Діючим Законом України «Про нотаріат» не передбачено можливості скасування виданого або видачі нотаріусом нового Свідоцтва. На підставі викладеного, Свідоцтво про право на спадщину за законом № 439 від 12 травня 2015 року, посвідчене приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., на спірний житловий будинок з надвірними спорудами, необхідно визнати частково недійсним, а саме в частині визначення кола спадкоємців та часток. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог законного представника [PERSON] - [PERSON] , а саме визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 травня 2015 року Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., зареєстроване в реєстрі під № 439, на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом та визнати за [PERSON] право власності на 5/8 часток житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] , приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В.В. на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial