Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності. Позовну заяву мотивує тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 25 лютого 2011 року, проте відносини в сімї не склалися, вони не підтримують подружніх стосунків, сімя фактично розпалася. Всі спроби налагодити стосунки не принесли результату, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Також вказує, що від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яку позивач просить залишити проживати з відповідачем. Крім того, з урахуванням змінених позовних вимог просить визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в., № кузова JMBSNCY4A8U001287, синього кольору, державний номер [NUMBER], оскільки в 2008 році (до укладення шлюбу з відповідачем) він придбав легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2008 p.в., за кредитні кошти, який погасив повністю 12 березня 2010 року (тобто до укладення шлюбу). 30.03.2013 року він продав вищевказане авто «Mitsubishi Lancer» - за 53 900 грн., що підтверджується довідкою-рахунком № 019542, копія якої додається до позову. Отже дані кошти були його особистими приватними коштами. В свою чергу, згідно довідки-рахунку №129146, 15 травня 2015 року, за вилучені від продажу вищевказаного особистого автомобіля, [PERSON] придбав спірне авто «Mitsubishi Lancer X» 2007 р.в., за ціною в розмірі 43 000 грн. Дана машина купувалась з метою використання ним в службових цілях. Таким чином, вважає, що оскільки спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу, однак за кошти, які належали йому особисто, тому автомобіль є його особистою приватною власністю. До початку розгляду справи по суті відповідач подала зустрічний позов до [PERSON], в якому з урахуванням остаточних позовних вимог просила визнати за нею право власності на легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer X» 1998, (2007), синього кольору, № двиг. 4В11AL2283, № куз. JMBSNCY4A8U001287, державний номер [NUMBER]. Зустрічну позовну заяву мотивувала тим, що зазначений автомобіль було придбано за кошти, які належали їй особисто. Так, до укладення шлюбу вона була власником транспортного засобу «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER], кузов TMBBC45J58D503659, 2008 року випуску, яку придбала у 2010 році. 17 червня 2014 році відповідач продала «Skoda Fabia». За ці кошти одразу нею було придбано «Skoda Superb», яку через рік було фактично обмінено (ключ на ключ) на «Mitsubishi Lancer X», який є предметом цього спору. Таким чином вважає, що спірний автомобіль належить їй на праві власності. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Окрім того, позивач, допитаний в якості свідка, в судовому засіданні пояснив, що до одруження з відповідачем мав власний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», який був куплений за кредитні кошти. Кредит був повністю ним погашений до укладення шлюбу. 30 березня 2013 року він продав вищевказаний автомобіль за 53\~900 грн. Після продажу власного автомобіля в його з [PERSON] користуванні залишився автомобіль марки «Skoda Fabia», який на праві особистої приватної власності належав дружині. В червні 2014 року вказаний автомобіль був проданий та за кошти отримані від його продажу куплений автомобіль «Skoda Superb», який використовувався в інтересах сім'ї, та для роботи. В 2015 році він знайшов продавця на сайті «[PERSON] ріа» та придбав спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], за кошти, які були ним отримані від продажу його власного автомобіля «Mitsubishi Lancer» у 2013 році. Кошти, отримані ним від продажу автомобіля дружини марки «Skoda Superb» він їй повністю повернув. Всі відчуження автомобілів відбувалися шляхом укладення договорів купівлі-продажу, а не шляхом обміну як вказує відповідач. Також вказав, що сім'ю зберегти неможливо, а тому шлюб, укладений між ним та відповідачем, слід розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, щодо задоволення зустрічного позову заперечив. Зокрема вказав, що стосунки між сторонами погіршилися, сторони не бажають надалі перебувати у шлюбі та примирятися. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній, сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини разом з матірю відповідачем [PERSON] Також вказав, що позивачем у 2008 році був придбаний автомобіль марки «Mitsubishi» за кредитні кошти. Після повного погашення кредиту позивачу в вересні 2010 року видали постійне свідоцтво. В 2013 році даний автомобіль був відчужений за 53\~000 грн., які згодом були передані у позику [PERSON] 14 травня 2015 року грошові кошти у сумі 50\~000 грн. були повернуті [PERSON] і на наступний день 15 травня 215 року придбаний спірний автомобіль, а тому він являється особистою приватною власністю позивача. Вказані обставини повністю підтверджені належними та допустимими доказами дослідженими в судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнала, щодо визнання за позивачем права особистої приватної власності на автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], заперечила та просила у задоволенні позову у вказаній частині відмовити, зустрічний позов підтримала в повному обсязі з підстав у ньому наведених, просила його задовольнити. Пояснила, що на момент укладення шлюбу в кожного з подружжя перебував у власності автомобіль. В 2013 році [PERSON] звільнився з роботи і продав власний автомобіль для того, щоб мати кошти на прожиття. В сімейному користуванні залишився її власний автомобіль марки «Skoda Fabia», який у 2014 році був обміняний на автомобіль марки «Skoda Superb». Вказаний автомобіль був у непоганому технічному стані, проте [PERSON] вирішив його обміняти. Через сайт «[PERSON] ріа» він знайшов продавця [PERSON], з яким був проведений обмін її автомобіля марки «Skoda Superb» на спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в. В день обміну автомобілів її автомобіль «Skoda Superb» був знятий з обліку для реалізації та [PERSON] передані ключі від автомобіля. Згодом [PERSON] повідомив їх, що він продав автомобіль в смт. Рокитне Рівненської області. Щодо грошових коштів на її рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пояснила, що це кошти її рідного брата, які він тимчасово зберігав на її рахунках. Відносно того, що [PERSON] кошти, які отримав від продажу власного автомобіля позичив [PERSON] під розписку заперечила, вказала, що це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] тривалий час, протягом двох років, не працював, а вона перебувала у декретній відпустці, відповідно їхня сім'я жила за рахунок декретних коштів та коштів, отриманих від продажу автомобіля позивача. Представник відповідача первісний позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не заперечив, щодо визнання автомобіля особистою приватною власністю позивача заперечив, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Вказав, що автомобіль «Skoda Fabia», який належав відповідачу на праві особистою приватної власності, був обміняний на автомобіль марки «Skoda Superb», а згодом аналогічно вказаний автомобіль був обміняний на спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в. Позивач з 2012 року по 2015 рік ніде не працював, не мав жодних доходів. Після звільнення з роботи він продав свій власний автомобіль та за ці кошти сторони жили протягом декількох років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з сторонами знайома з 2007 року. До укладення шлюбу у власності [PERSON] перебував автомобіль марки «Skoda Fabia», а у власності [PERSON] автомобіль «Mitsubishi Lancer». Через деякий час автомобіль позивача сторони продали, а автомобіль відповідача поміняли на автомобіль марки «Skoda Superb», а ще через деякий час обміняли на спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в. Свідком вказаних обмінів вона не була, однак їй вказані факти відомі зі слів як позивача, так і відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з 2000 року знайомий з позивачем, а з часу одруження сторін і з відповідачем. В 2013 році [PERSON] позичив йому 50\~000 грн., що підтверджується розпискою. 01 травня 2013 року в нього було весілля, а тому необхідні були кошти для весілля та ремонту житла. [PERSON] якраз в той час продав свій власний автомобіль та мав таку суму коштів. В 2015 році всі кошти [PERSON] він повернув з відсотками, оскільки останній повідомив, що має намір придбати автомобіль. З приводу вказаного договору позики з [PERSON] він не спілкувався. Також зазначив, що йому відомо, що [PERSON] в 2008 році придбав автомобіль «Mitsubishi Lancer», а в [PERSON] на час укладення шлюбу був автомобіль «Skoda Fabia», який згодом продали та купили автомобіль марки «Skoda Superb», який також через певний час продали, а потім купили автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2008 році [PERSON] купив автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» в кредит, який декілька років сплачував та в результаті погасив повністю. Після чого [PERSON] зустрівся з [PERSON] та через певний час одружився з нею. До одруження в [PERSON]Ю, був власний автомобіль. З часом у подружжя народився син, а [PERSON] продав свій власний автомобіль, в користуванні у сім'ї залишився автомобіль [PERSON] марки «Skoda Fabia», який [PERSON] використовував з метою роботи, оскільки відповідач перебувала в декретній відпустці. В 2014 році подружжя продало вищевказаний автомобіль та придбало автомобіль «Skoda Superb». Однак, [PERSON] не подобався вказаний автомобіль і він шукав собі інший. Через деякий час [PERSON] приїхав до нього на автомобілі «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в. та сказав, що купив для себе вказаний автомобіль. Щодо обміну автомобілів «Skoda Fabia» на «Skoda Superb» нічого не знає, знає, що подружжя продало один автомобіль, а потім купило інший. При укладенні договорів присутній не був. Щодо спірного автомобіля, йому відомо, що [PERSON] шукав собі машину та купив дану, за кошти, які він позичав [PERSON] Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області від 25 листопада 2015 року, серії І-ГЮ №110704, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 лютого 2011 року, актовий запис № 212. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON], дружині [PERSON]. Згідно з ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні сторони вказали, що вони не підтримують подружніх стосунків і категорично не погоджуються на примирення. Відповідно до ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №151274. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу\~ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні сторонами досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхнього неповнолітнього сина - з його матір'ю - відповідачем по даній справі. Як вказано вище 25 лютого 2011 року між сторонами був укладений шлюб. Як встановлено в судовому засіданні на час укладення шлюбу позивачу на праві власності належав автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», а відповідачу автомобіль марки «Skoda Fabia». 30 березня 2013 року позивач продав власний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» [PERSON] за 53\~900 грн. 17 червня 2014 року відповідач продала автомобіль марки «Skoda Fabia» та за кошти отримані від його продажу був куплений автомобіль «Skoda Superb». Вказані обставини визнаються сторонами. Згідно довідки-рахунку №129146, виданій [PERSON] слідує, що йому продано 15 травня 2015 року автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», № кузова JMBSNCY4AU001287, за 43\~000 грн., тобто під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до пояснень позивача вказаний автомобіль був куплений ним за кошти отримані від продажу автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» у 2013 році, тобто за кошти, які належали йому на праві особистої приватної власності. Вказані кошти були ним 01 травня 2013 року надані в позику [PERSON], а 14 травня 2015 року останнім повернуті, що підтверджується його поясненнями, наданими в ході допиту як свідка, поясненнями свідка [PERSON] та розпискою про отримання коштів від 01 травня 2013 року. Разом з тим, як слідує з пояснень відповідача спірний автомобіль був придбаний внаслідок обміну її власного автомобіля «Skoda Superb» на спірний, що підтверджується довідкою від 27 квітня 2016 року та довідкою-рахунком від 15 травня 2015 року, з яких вбачається, що зняття з обліку для реалізації автомобіля [NUMBER], та купівля спірного автомобіля були вчинені в один день 15 травня 2015 року, та підтверджено в судовому засіданні свідком [PERSON] Оцінюючи письмові докази, пояснення, доводи\~\~сторін\~\~та їх представників, свідків які були допитані в судовому засіданні, щодо визначення майна, набутого під час зареєстрованого шлюбу особистою приватною власністю\~\~одного з подружжя, суд\~\~приходить до висновку що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя. Відповідно до статей\~60,\~70 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу частки майна є рівними, якщо інше не встановлено договором. У відповідності частини 3\~статті 368 Цивільного кодексу\~\~України, майно нажите подружжям під час шлюбу вважається їх спільним майном. При вирішенні спору стосовно частки сторін у спільному майні подружжя, суд виходить із того, що в силу\~статті 63 Сімейного кодексу\~\~України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Враховуючи, що ні позивачем, ні відповідачем в однозначній формі не доведено те, що спірний автомобіль являється їхньою особистою приватною власністю, однак кожним з них заявлено позов про визнання права власності на даний автомобіль, з метою вирішення спору суд вважає за доцільне визнати за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спірне майно, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, № кузова JMBSNCY4AU001287, синього кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], виключає можливість його реального поділу між сторонами, грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, згоди на отримання грошової компенсації жодна із сторін не надала, що було зясовано судом, тому зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін, з визнанням за ними\~\~права власності на 1/2 частку зазначеного майна за кожним, без реального поділу. У відповідності до ст.88 ЦПК України з врахуванням залишення частини позовних вимог позивача без розгляду за його заявою, часткового задоволення первісного та зустрічного позовів, з відповідача на користь позивача підлягало до стягнення понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 974 грн. 40 коп. Однак дана сума судом не стягується, оскільки в судовому засіданні представник позивача вказав, що позивач не претендує на стягнення понесеного ним судового збору з відповідача.

Outcome: partial