Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

06.03.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист\~честі,\~гідності та\~ділової репутації,\~про відшкодування\~матеріальної та\~моральної шкоди та просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену відповідачем в Заяві на імя Голови правління НАК «Нафтогаз України» вх. №К-298 від. 11.12.2017 року; стягнути з відповідача на його користь 2805,70 грн. матеріальної шкоди та 300\~000,00 грн. моральної шкоди; стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 5909,60 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2003 року він обіймає посаду директора філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» ҐПАТ «Укргазвидобування», має трудовий стаж 43 роки. Працював на різних посадах на підприємстві «Шебелинкагазвидобування», керівником іншої філії Компанії та генеральним директором Дочірньої Компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України». 11.12.2017 року на адресу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за вх. №К-298 на імя Голови Правління НАК «Нафтогаз України» надійшла заява від [PERSON], в якій ним поширена недостовірна негативна інформація з викладенням в ній обурливих та ганебних звинувачень у скоєнні злочинних діянь. За трудові досягнення і активну виборчу діяльність він неодноразово нагороджувався грамотами, Почесними грамотами, має державні і відомчі нагороди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з мотивів викладених Представники відповідача проти позову заперечували, вказували на те, що реалізуючи своє конституційне право на звернення, [PERSON] дійсно направив заяву на адресу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на імя Голови Правління НАК «Нафтогаз України», однак в ній містились виключно оціночні судження. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституцією України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом із тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей\~94,\~277 ЦК України, частини четвертої\~статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого\~\~2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого\~\~2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року\~\~у справі № 6-639 цс 17. 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими;\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом;\~\~3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини,\~\~фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Судом встановлено, що [PERSON] з 2000 року працював на посаді першого заступника голови Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області. З 22 вересня 2000 року призначений на посаду директора ГПУ «Шебелинкагазвидобування». З 2001 по 2003 рік директор Управління з переробки газу і газового конденсату. З 18 вересня 2003 року директор ГПУ «Шебелинкагазвидобування», де працює по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І № 0456494 від 12.08.1975 року (а.с. 15-23) 11.12.2017 року на адресу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за вх. № К-298 на імя Голови правління НАК «Нафтогаз України» надійшла Заява від [PERSON] (а.с.30-32) У вказаній заяві міститься, крім іншого, інформація наступного змісту: «на території Балаклійського району є підприємство ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», яке добуває майже половину українського газу, очолює його директор [PERSON]. Призначений він на це підприємство директором 4-й раз. Колишній член Політради Партії Регіонів у харківській області брав активну участь по направленню працівників підприємства та виділення з підприємства автотранспорту на антимайдан у Київ та Харків. А після революції гідності швидко змінив колір, але не змінив принципів життя. Продовжує своє незаконне збагачення через фірми прокладки і в цьому йому допомагають деякі працівники ПАТ «Укргазвидобування»; « За рахунок підприємства ( робочі, техніка, тощо) в с. Геєвка Зміївського району Харківської області побудований мисливський маєток пана [PERSON] (копію фото додаю) асфальт був завезений з асфальтного заводу Управління будівельно-монтажних робіт «Укргазспецбудмонтаж» (УБМР «Укргазспецбудмонтаж»), яка є структурним підрозділом ПАТ «Укргазвидобування»; «Нас змушували повірити в те, що як будуть платити великі зарплати керівникам, то вони не будуть красти, на сьогоднішній день зарплата директора приблизно 200-400 тисяч на місяць, а він через свої фірми прокладки продовжує відмивати гроші з державного підприємства». Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 27.10.2015 року, кримінальне провадження № 120142200000000225 за фактом розкрадання державних коштів під час здійснення закупівлі за договором поставки №26-2011 від 27.01.2011 р., укладеного з ТОВ «ТАННАРІ», закрите постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 27.10.2015 року в звязку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.(а.с.41) Відповідно до повідомлення Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 06.02.2018 року, кримінальних проваджень, у яких [PERSON] повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, в провадженні слідчого відділення Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області відсутні.(а.с.46). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27.07.2016 року нежитлова будівля, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Геївка, вул. Лугова, б. 60 належить [PERSON].(а.с.107- 109). Підтверджень того, що зазначена будівля була побудовано за рахунок підприємства, та те що протягом 2014 року надавався автотранспорт філії ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування» для перевезення працівників філії з метою участі в акціях та мітингах, що проходили в м. Києві та м. Харкові, суду не надано. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації, яка є не оціночним судженням, а фактичним твердженням. Згідно\~ст. 62 Конституції\~- особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених фактів в Заяві. Отже, вказана інформація є недостовірною. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Крім того, [PERSON] будучи директором приватного підприємства, не є публічною особою, яка підлягає ретельному громадському контролю. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність [PERSON] інформацію наступного змісту: «Колишній член Політради Партії Регіонів у Харківській області брав активну участь по направленню працівників підприємства та виділення з підприємства автотранспорту на антимайдан у Київ та Харків. А після революції гідності швидко змінив колір, але не змінив принципів життя. Продовжує своє незаконне збагачення через фірми прокладки і в цьому йому допомагають деякі працівники ПАТ «Укргазвидобування»; « За рахунок підприємства ( робочі, техніка, тощо) в с. Геєвка Зміївського району Харківської області побудований мисливський маєток пана [PERSON] (копію фото додаю) асфальт був завезений з асфальтного заводу Управління будівельно-монтажних робіт «Укргазспецбудмонтаж» (УБМР «Укргазспецбудмонтаж»), яка є структурним підрозділом ПАТ «Укргазвидобування»; «Нас змушували повірити в те, що як будуть платити великі зарплати керівникам, то вони не будуть красти, на сьогоднішній день зарплата директора приблизно 200-400 тисяч на місяць, а він через свої фірми прокладки продовжує відмивати гроші з державного підприємства». Відповідно до ч.1 ст.275\~ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. За змістом ч.1ст.280\~ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.1ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, суд приходить до висновку, що своїми діями (поширенням недостовірної інформації про позивача) відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, гідності, ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Суд, враховуючи роз'яснення п.9постанови №4 від 31.03.1995р. Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовних вимог, вважає, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, порушенням його немайнового права з боку відповідача [PERSON] є грошова сума у розмірі 3\~000 (три тисячі) грн. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів що його хвороба і відповідно витрати на придбання ліків настала внаслідок протиправних дій відповідача. \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 5\~909,60 коп., що підтверджується квитанцією № 40/1.412 від 21.02.2018 року (а. с. 1). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 749,80\~ грн. в оплату витрат на сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial