Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

14 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі по тексту - ДП МА «Бориспіль»), яким, з урахуванням уточнень від 18 липня 2018 року, просить : скасувати пункт 3 наказу ДПМА «Бориспіль» від 02 березня 2018 року № 11-07/1-393/п «Щодо застосування дисциплінарного стягнення» про оголошення позивачу догани; скасувати наказ ДПМА «Бориспіль» від 17 квітня 2018 року № 11-07/1-714/п «По особовому складу», яким позивача звільнено з роботи 19 квітня 2018 року за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та поновити [PERSON] на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу з 19 квітня 2018 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2018 року по дату видачі відповідачем наказу про поновлення на роботі. Вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] не вважає себе таким, що порушив вимоги трудової дисципліни. Крім того, відповідно вимог ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один захід стягнення - догана або звільнення. Незважаючи на це, відповідач за один і той самий період, за одні й ті самі дії [PERSON] застосував до нього обидва види дисциплінарного стягнення. Наказом від 02 березня 2018 року щодо [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, а наказом від 17 квітня 2018 року його звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того позивач зазначив, що ДПМА «Бориспіль» застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді догани з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України, оскільки про виявлення фактів, які стали підставою для подальшого службового розслідування, відповідачу стало відомо ще 11 січня 2018 року з службової записки [PERSON] ДПМА «Бориспіль», на думку позивача, також порушено вимоги Наказу Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року за № 879, яким затверджено Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, оскільки [PERSON], як матеріально-відповідальну особу, жодного разу не повідомляли та не запрошували на проведення трьох інвентаризацій, він не писав розписки та не проставляв свій підпис на актах і протоколах. Відтак, здобуті у такий спосіб докази, на підставі ст. 78 ЦПК України вважає недопустимими. Щодо звільнення з займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України зазначив, що звільнення є незаконним, оскільки з моменту застосування до нього догани та проведення службової перевірки, яка передувала звільненню, ним не було скоєно нових проступків, дисциплінарних порушень чи дій, які б могли стати підставою для недовіри зі сторони відповідача. Період, за який здійснено повторне службове розслідування, та обставини, встановлені ним, є аналогічними тим, що стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді догани. Зважаючи на вказане, дії ДПМА «Бориспіль» позивач вважає незаконними та просить скасувати обидва накази (про застосування догани та про звільнення) та на підставі ст. 235 КЗпП України поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з'явились. Подали заяви, якими позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, а розгляд справи провести у їх відсутність. Під час розгляду справи [PERSON] повідомляв суду, що дійсно згідно змін та доповнень до технології не мав права приймати до камери зберігання харчові продукти, але приймав їх на декілька днів за розпорядженням та вказівкою адміністратора камери незапитаного багажу (далі по тексту - КНБ) [PERSON]. Таке рішення було прийнято ним у зв'язку з тим, що в багатьох випадках пасажири протягом 1-2 днів звертались до КНБ та просили повернути їх речі і у разі відсутності в них харчів, відбувались сварки. Зважаючи на це [PERSON] вирішив приймали загублені пасажирами речі разом з харчовими продуктами. За минуванням 3-4 днів харчові продукти викидати, оскільки останні починали псуватись. В КНБ не було сміттєвого відра чи баку, а тому харчі згодом виносились та викидались поза межами камери зберігання. Зважаючи на це та технологію, харчові продукти не вносились працівниками до реєстрів та в подальшому щодо них не складались акти списання, вилучення чи знищення. Про те, що у ДПМА «Бориспіль» проводяться щодо нього розслідування знав ще на початку лютого 2018 року, коли був запрошеним до відділу запобігання корупції. Про три проведені інвентаризації дізнався вже після їх проведення, безпосередньої участі при їх проведенні та складанні документів не був присутнім та не запрошувався комісією, жодних підписів і заяв у зв'язку з цим не писав і не проставляв на них підписи. У своїх поясненнях представник позивача підтримував обставини, наведені в уточненому позові та просив врахувати наявність чисельних порушень як при накладенні дисциплінарного стягнення у виді догани, так і при звільненні з підстав недовіри. Представник відповідача та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Під час розгляду справи представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у двох відзивах з урахуванням доказів, наданих в їх обгрунтування. Також повідомляв, що в період з дня застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді догани і до моменту його звільнення у зв'язку з недовірою, у ДПМА «Бориспіль» не зафіксовано за ним нових порушень трудової дисципліни, однак минулі порушення, на підставі яких щодо позивача застосовано догану, було деталізовано і доповнено порушенням вимог п. 4.8 Посадової інструкції. Підставами для звільнення позивача з займаної посади слугували ті самі обставини, що були виявлені і стали причиною для застосування дисциплінарного стягнення, за той самий проміжок часу. В діях позивача були виявлені наступні порушення трудової дисципліни : не забезпечив схоронність речей з КНБ; недотримання порядку ведення обліку речей та внесення їх до реєстру. Щодо претензій по чотирьох місцях в КНБ, то перевіркою виявлено наявність речей, наявних в цих місцях, але їх не було обліковано в системі автоматизованого робочого місця. Але самі речі були в наявності. Речі приймав до КНБ прийомоздавальник [PERSON], а переносив до камери [PERSON]. У разі виявлення загубленої речі на борту літака аерохендлінгова компанія складала акт і після цього передавали речі до КНБ. [PERSON] мав описати ці речі та внести про них відомості в систему автоматизованого робочого місця. Але він вносив до системи некоректні відомості. Наприклад, до КНБ принесли пакет з дьюті фрі із змістом. Позивач вніс до системи лише дані про цей пакет, без деталізації змісту, який було відображено в акті аерохендлінгової компанії. Однак, після перевірки, на вказаному місці все ж таки виявили цей пакет і весь зміст згідно акту, тобто всі речі були в наявності. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що обіймав посаду адміністратора КНБ служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу ДПМА «Бориспіль». [PERSON] працював на посаді прийомоздавальника. Під час звільнення з займаної посади позивача та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, свідок вже не працював у ДПМА «Бориспіль». Від спільних знайомих знав, що через наявність питань до роботи позивача у КНБ до нього застосовували догану. Повідомив також, що в грудні 2016 року у ДПМА «Бориспіль» відкрили КНБ. До цього часу жодних камер знахідок і їх зберігання в аеропорту не існувало. Було розроблено технологію, в якій зазначалось, що на зберігання до камери незапитаного бажагу приймаються харчові продукти з коротким терміном зберігання. Свідок та прийомоздавальники КНБ самостійно не могли визначити поняття вислову «короткий термін зберігання». Через це митний орган рекомендував взагалі заборонити приймати до КНБ харчові продукти і у зв'язку з цим до технології було внесено зміни. Першим часом адміністратор та прийомоздавальники КНБ неухильно виконували вимоги технології та при надходженні до камери речей з харчовими продуктами, речі залишали у встановлено порядку на зберіганні, а харчові продукти знищували. Проте, від пасажирів, які забирали з КНБ загублені речі, пішли скарги на відсутність в їх речах харчових продуктів. Через це свідок дав вказівку підлеглим прийомоздавальникам все-таки приймати до КНБ речі разом з харчами та зберігати харчові продукти протягом 4-5 днів. При цьому харчі до актів реєстрації не вносились і не описувались, а при зверненні пасажирів, повертались їм. Крім технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберігання, обліку та видачі інших нормативних документів, які б регулювали питання зберігання, утилізації, порядку знищення харчових продуктів до КНБ на той час не існувало. Питання щодо зберігання чи утилізації харчових продуктів неодноразово було на слуху та щодо його вирішення свідок усно звертався до технологічного відділу, проте відповідні рішення прийняті так і не було. Варіант, що був запропонований свідком та реалізований прийомоздавальниками був направленим на збереження речей пасажирів та відсутність з їх боку нарікань через відсутність загублених в тому числі харчів. Приймаючи до КНБ загублені речі, прийомоздавальники реєстрували їх та присвоювали номер, крім харчів, і клали на поличку. В подальшому, у разі прийняття на зберігання харчових продуктів, це питання відслідковувалось і стежили, щоб вони не починали псуватись. У разі незапиту загублених речей, з ячейки викидались до сміттєвого баку лише харчові продукти, інші речі залишали на зберіганні в КНБ. Про те, що харчі все-таки приймаються до камери КНБ і в подальшому викидаються, свідок особисто усно повідомляв керівництво. Заперечень не було. [PERSON] за час роботи свідка у ДПМА «Бориспіль» не був заміченим на крадіжках речей з камери зберігання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, подані сторонами на підтвердження вимог чи заперечень, прийшов переконання, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що наказом відповідача № 97/п § 1 від10 квітня 1997 року позивача прийнято на роботу до Державного міжнародного аеропорту Бориспіль на посаду вантажника ВСМ у АВК (а.с. 5 т. 3). Наказом № Н-11-07-828/п § 2 від 29 вересня 2006 року [PERSON] переведено на посаду прийомоздавальника у відділ АВК групи камери збереження (а.с. 6 т. 3). На підставі наказу ДПМА «Бориспіль» № 11-07/1-52/п від 12 січня 2018 року позивача з 10 січня 2018 року переміщено до служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу підрозділу камери незапитаного багажу на посаду прийомоздавальника багажу (далі по тексту - прийомоздавальник) (а.с. 36-42 т. 1). Наведене вище підтверджується також записами з трудової книжки позивача (а.с. 28-30 т. 3). Згідно посадової інструкції прийомоздавальника (далі по тексту - Інструкція), затвердженої 14 березня 2017 року за № 34-05/1-11 в редакції 3, а саме п. 1.1. прийомоздавальник КНБ є працівником ДПМА «Бориспіль», який відповідає за обробку багажу пасажирів, з метою забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пасажирів згідно вимог внутрішнього технологічного документу, що встановлює порядок обробки багажу КНБ (а.с. 139 - 144 т. 1). З даною посадовою інструкцією [PERSON] ознайомлений під розписку 18 березня 2017 року (а.с. 145). У п. 1.2 Інструкції вказано, що прийомоздавальник безпосередньо підпорядкований старшому прийомоздавальнику багажу - комірнику КНБ. В розділі 4 визначено обов'язки прийомоздавальника, зокрема у п. 4.2, 4.6, 4.7, 4.8, 4.12, 4.16, 4.18, 4.21 зазначено : приймає на зберігання незапитаний, засланий, бездокументний, досилочний, невивантажений, незавантажений трансферний багаж; бере участь у проведенні обстеження та опису прийнятого на зберігання багажу; забезпечує цілісність та збереження прийнятого на зберігання багажу; оформляє багаж та складає відповідні акти з подальшим внесенням необхідних даних до автоматизованої системи; видає багаж пасажиру після пред'явлення ними необхідних документів; проводить інвентаризацію багажу відповідно нормативних документів; виконує роботи з прийому та обробки для доставки багажу та інших матеріальних цінностей, їх доставки, супроводження, видачі; дотримується вимог організаційно - розпорядчих, організаційно - технологічних документів, вимог посадової інструкції. Відповідно п. 6.1 та 6.3 вказаної Інструкції прийомоздавальник несе персональну відповідальність за порушення або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачаються цією інструкцією у відповідності до вимог законодавства України. Несе відповідальність за втрату , псування, нестачу грошей та інших матеріальних цінностей у КНБ у відповідності до складеного договору про повну матеріальну відповідальність. 22 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 11-14-49 про повну матеріальну відповідальність, яким в абз. в, г п. 1 зазначено, що прийомздавальник багажу зобов'язується : вести облік, складати й представляти у встановленому порядку товарні, грошові й інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей (а.с. 86 т. 1). У зв'язку з наведеним суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно наказу ДПМА «Бориспіль» № 11-07/1-52/п від 12 січня 2018 року позивача з 10 січня 2018 року переміщено до служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу підрозділу камери незапитаного багажу на посаду прийомоздавальника багажу, а вищевказаний договір про повну матеріальну відповідальність укладено з [PERSON] як прийомоздавальником камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговуван-ня. Тобто, після зміни назви служби, в якій працював позивач, з ним не було переукладено та підписано новий договір повної матеріальної відповідальності. При здійсненні покладених на позивача обов'язків він також керувався технологією «Про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі» (далі по тексту - технологія), що затверджена наказом ДПМА «Бориспіль» № 01-07/1-638 від 13 грудня 2016 року. З даною технологією [PERSON] ознайомлений під розписку 16 грудня 2016 року (а.с. 114 - 127 т. 1). У п. 1.1 технології зазначено, що вона розроблена для регламентування : порядку дій у разі виявлення знахідки; порядку дій при переміщенні знахідки до місця зберігання; процедури оформлення, зберігання, видачі знахідок; організації роботи зі знахідкою, за якою не звернувся власник, термін зберігання якої закінчився. Прийомоздавальник багажу камери знахідок КНБ СПО, згідно п. 11.5, 11.6 технології, забезпечують схоронність прийнятих на зберігання знахідок. Кожній знахідці присвоюється індивідуальний реєстраційний номер, після чого вони розміщуються для зберігання в приміщенні камери знахідок на стелажах. Для забезпечення обліку прийому та видачі знахідки, відповідно п. 3.13, 3.14 технології, використовується автоматизоване робоче місце (далі по тексту - АРМ) «Камери знахідок». Прийомоздавальник багажу камери знахідок КНБ СПО або прийомоздавальник багажу КНБ СПО вносить інформацію про виявлену знахідку до АРМ «Камери знахідок» на підставі акту про виявлення знахідки. Відповідно п. 16.1 технології прийомоздавальники багажу камери знахідок КНБ СПО , прийомоздавальники багажу КНБ СПО, працівники САБ, керівники та відповідальні посадові особи структурних підрозділів, які зазначені в даній технології, несуть відповідальність за дотримання вимог даної технології в повному обсязі, а також за своєчасну та коректну передачу інформації згідно з вимогами керівних документів і даної технології. 20 лютого 2017 року на підставі наказу відповідача № 01-07/1-84 до вищевказаної технології було внесено зміни та, зокрема, доповнено п. 3.20, згідно якого продукти харчування на зберігання до камери знахідок КНБ СПО або складу знахідок не приймаються. З цими змінами [PERSON] ознайомився особисто під розписку 22 березня 2017 (а.с. 107 - 113, 128 т. 1). Відповідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що [PERSON] подав даний позов до Бориспільського міськрайонного суду Київської області 14 травня 2018 року. Про наказ, яким на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді догани, позивач дізнався 02 березня 2018 року, а про наказ щодо звільнення дізнався17 квітня 2018 року. Зважаючи на вказане та вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України, суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору. Відповідно положень ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, із яким укладено трудовий договір. Статтею 29 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов'язок щодо роз'яснення працівникові до початку його роботи прав та обов'язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України). Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Дисциплінарне стягнення - передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції, за вчинений дисциплінарний проступок. Слід мати на увазі, що власник підприємства чи уповноважений власником орган не вправі змінювати на свій власний розсуд заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Наведене узгоджується також з правовою позицією наведеною у постанові Верховного суду України по справі № 6-2801 цс 15. 11 січня 2018 року службовою запискою № 41-10-34 менеджер безпеки відділу запобігання корупції та внутрішніх розслідувань [PERSON] повідомив начальника відділу запобігання корупції та внутрішніх розслідувань [PERSON] про те, що виявлено і зафіксовано на відеозаписах оперативного центру служби авіаційної безпеки неправомірні дії прийомо-здавальників кімнати незапитаного багажу СПО [PERSON] та [PERSON] 05 січня 2018 року на складі знахідок у митній зоні аеропорту та прийомоздавальника [PERSON] 30 грудня 2017 року та 06 січня 2018 року у кімнаті знахідок ДПМА «Бориспіль» (а.с. 47 т. 1). За наслідком отриманої 11 січня 2018 року інформації від [PERSON] начальник відділу запобігання корупції та внутрішніх розслідувань [PERSON] 12 січня 2018 року подав на ім'я генерального директора [PERSON] службову записку № 41-10-38, якою довів останньому про виявлені порушення в діях [PERSON] (а.с. 46 т. 1). На підставі наказу відповідача № 01-07/33 від 16 січня 2018 року з метою з'ясування обставин та виявлення винних осіб, наведених [PERSON] у службовій записці від 11 січня 2018 року створено комісію для проведення службового розслідування (а.с. 45 т. 1). З актів перегляду відеозаписів від 01 лютого 2018 року за № 41-26/2-6 та № 41-26/2-7 щодо обставин в період 17, 19, 25, 26, 30 грудня 2017 року та 06, 07 січня 2018 року в діях [PERSON] не зафіксовано порушень трудової дисципліни (а.с. 48 - 56 т. 1). З акту перегляду відеозапису від 01 лютого 2018 року за № 41-26/2-8 за період 16, 19, 21, 24 грудня 2017 року та 05 січня 2018 року встановлено, що [PERSON] 24 грудня 2017 року отримав від [PERSON] згорток, який попередньо останній дістав з валізи. Позивач запакував якісь речі у поліетиленовий пакет чорного кольору та передав його [PERSON]. [PERSON] разом з [PERSON] підійшли до стелажу з написом «попередній місяць» та почали здійснювати незрозумілі дії зі знахідками, які знаходились в коробці на даному стелажі. Вказані особи залишили склад знахідок у митній зоні, а [PERSON] забрав вказаний вище поліетиленовий пакет (а.с. 57 - 64 т. 1). На виконання вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України роботодавець зажадав від позивача пояснень, однак останній відмовився від їх дачі. Наведене підтверджується Актом про відмову працівника від надання письмових пояснень від 02 лютого 2018 року за № 41-10-82 (а.с. 184 т. 1). Протоколом засідання комісії щодо опитування працівників від 05 лютого 2018 року за № 41-27-8 відомості відносно [PERSON] не відображені, однак зафіксовано пояснення адміністратора КНБ [PERSON], якими останній підтвердив, що знав про порушення вимог технології прийомо-здавальниками в частині прийому на зберігання до камери харчових продуктів та не обліковування в документах. Вказав також, що саме він дав підлеглим йому прийомоздавальникам таку вказівку, у зв'язку з чим вони так і вчиняли (а.с. 65 - 80 т. 1) Згідно акту № 34-26/9-2 від 05 січня 2018 року про інвентаризацію речей камери знахідок КНБ СПО за листопад 2017 року встановлено, що станом на 01 січня 2018 року згідно даних первинних документів та електронного журналу реєстрації знахідок програми АРМ «Камера знахідок» залишок зареєстрованих у листопаді 2017 року складає 143 одиниці знайдених речей, які відповідають фактичній їх наявності на складі (а.с. 187 - 197 т. 1). У зв'язку з виробничою необхідністю і на підставі проведення службового розслідування за наказом ДПМА «Бориспіль» від 16 січня 2018 року 07 лютого 2018 року відповідачем винесено наказ № 01-07-49 про проведення позапланової перевірки (а.с. 200 т. 1). 19 лютого 2018 року відповідачем складено акт № 34-26/9-3 проведення позапланової інвентаризації камери знахідок КНБ за період з 31 грудня 2016 року по 09 лютого 2018 року, яким комісією виявлено в наявності, але не вказано прийомоздавальником [PERSON] при прийнятті знахідки на зберігання в програму АРМ «Камери знахідок» детальний опис вмісту деяких місць знахідок, а саме : № 6957 від 26 грудня 2017 року виявлено, але не вказано в програмі АРМ дві пляшки з рідиною та джем; № 6958 від 26 грудня 2017 року виявлено, але не відображено в АРМ печиво 4 найменування та цукерки; № 7059 від 29 грудня 2017 року виявлено, але не вказано в АРМ права водійські (а.с. 201- 250 т. 1, а.с. 1-157 т. 2). Цього ж дня в ДПМА «Бориспіль» складено акт про результати службового розслідування, яким в діях позивача виявлено порушення п. 11.5 технології щодо не забезпечення схоронності прийнятих на зберігання знахідок, порушення вимог п. 4.7, 4.21 посадової інструкції щодо не забезпечення цілісності та збереження прийнятого на зберігання багажу, не дотримання вимог організаційно - розпорядчих, організаційно - технологічних документів, вимог посадової інструкції, у зв'язку з чим рекомендовано відносно прийомоздавальника [PERSON] застосувати дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення вимог п. 11.5 технології, п. 3.20 змін та доповнень до технології, п. 4.7 посадової інструкції (а.с. 28-35 т. 1). 21 лютого 2018 року наказом ДПМА «Бориспіль» за № 01-07-70 внесено зміни до наказу від 07 лютого 2018 року за № 01-07-49 «Про проведення позапланової інвентаризації», якими у п. 1 наказу «термін проведення з 07 лютого по 16 лютого 2018 року» замінено на «термін проведення з 07 лютого по 03 березня 2018 року» (а.с. 178 т. 2). 01 березня 2018 року складено акт № 34-26/9-4 щодо позапланової інвентаризації, якою за період 2016 - 2018 роки станом на 23 лютого 2018 року виявлено різницю у вазі багажу, що зберігається в КНБ (а.с. 179 - 189 т. 2). Порушень в діях позивача даним актом не зафіксовано. Пунктом п. 3 наказу ДПМА «Бориспіль» «Щодо застосування дисциплінарного стягнення» від 02 березня 2018 року за № 11-07/1-393/п позивачу оголошено догану через порушення ним вимог п. 11.5 технологій, п. 3.20 змін та доповнень до технологій та вимог п. 4.7 посадової інструкції. З даним наказом [PERSON] ознайомлений під підпис 02 березня 2018 року (а.с. 25 - 27 т. 1). Разом з тим, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, суд вважає, що при винесенні оспорюваного пункту 3 наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани щодо [PERSON] відповідачем порушено вимоги ст. 148 КЗпП України щодо порядку та строків накладення дисциплінарного стягнення. Аналізуючи зміст ст. 148 КЗпП України суд приходить висновку, що місячний строк накладення дисциплінарного стягнення обраховується із часу виявлення проступку, тобто дати, коли роботодавцю стало відомо про вчинення працівником певної дії, а не із часу закінчення перевірки правомірності дій працівника. Даний місячний строк включає в тому числі час на проведення всіляких перевірок, витребування пояснень та час для оцінки дій працівника. Даний строк не може бути змінено чи продовжено роботодавцем шляхом видачі відповідного наказу, оскільки наведене не передбачено нормами КЗпП України та сприяє порушенню прав працівника. Тобто, саме 11 січня 2018 року уповноважена посадова особа ДПМА «Бориспіль» [PERSON] виявив у діях [PERSON] порушення вимог трудової дисципліни, що зафіксовані в певний час засобами відеофіксації та повідомив про них безпосередньому керівнику [PERSON]. Доказів протилежного сторонами суду не надано. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що саме з 11 січня 2018 року, коли було виявлено порушення трудової дисципліни [PERSON], почав перебіг строк для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. Зважаючи на це роботодавець мав право притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності протягом одного місяця з дня виявлення проступку, а саме з 11 січня 2018 року до 10 лютого 2018 року включно. З уточнень предмета позову від 18 липня 2018 року вбачається, що позивач в період з 17 по 30 січня 2018 року перебував у відпустці. Наведене не заперечується та не спростовується відповідачем, у зв'язку з чим в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України до строку для застосування дисциплінарного стягнення не враховується час звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування працівника у відпустці. З урахуванням наведеного ДПМА «Бориспіль» мало притягнути позивача до дисциплінарного стягнення в строк до 24 лютого 2018 року включно. Всупереч наведеному, догану застосовано до [PERSON] лише 02 березня 2018 року, що є порушенням вимог ст. 148 КЗпП України щодо порядку та строків застосування дисциплінарного стягнення, у зв'язку з чим суд приходить висновку про обгрунтованість вимог позивача про скасування п. 3 наказу ДПМА «Бориспіль» від 02 березня 2018 року за № 11-07/1-393/п. Щодо вимог [PERSON] про скасування наказу відповідача від 17 квітня 2018 року за № 11-07/1-714/п про звільнення з підстав недовіри слід зазначити наступне. На наступний день після застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді догани, а саме 03 березня 2018 року, відповідач з метою забезпечення оперативного реагування на повідомлення щодо наявності у вчинках працівників камери незапитаного багажу ознак винних дій, які дають підстави для втрати довір'я, видав наказ № 01-07/1-102 про проведення службового розслідування комісією, створеною на підставі наказу ДПМА «Бориспіль» від 02 березня 2018 року за № 01-07-82 (а.с. 170 - 177 т. 2). 07 березня 2018 року відповідачем складено акт № 41-26/2-17 щодо перегляду відеозапису, згідно якого 06 березня 2018 року здійснено перегляд відеозаписів з відеокамер № 1767, 1240 та 1802 за 16 лютого 2018 року. Даним актом не зафіксовано жодних порушень в діях позивача (а.с. 190 - 196 т. 2). За наслідком проведеного службового розслідування 20 березня 2018 року комісією створеною в ДПМА «Бориспіль» складено акт № 41-26-10, яким встановлено, що [PERSON] окрім порушень вимог п. 11.5 технології, п. 4.7, 4.21 посадової інструкції, за які щодо нього застосовано догану, також вчинив порушення вимог п. 4.8 посадової інструкції, а саме не належним чином оформляв та не складав відповідні акти з подальшим внесенням необхідних даних до автоматизованої системи. У зв'язку з цим комісія вирішила, що [PERSON] внаслідок професійної недбалості вчинив дисциплінарний проступок по недотриманню правил збереження матеріальних цінностей, чим неодноразово порушив вимоги відомчих нормативних актів, що є достатньою підставою для надання висновку про втрату до нього довір'я (а.с. 160 - 166 т. 2). При цьому слід також зазначити, що підписанню вказаного акту передувало вивчення комісією наступних матеріалів : акт службового розслідування від 19 лютого 2018 року за № 41-26-6, призначеного на підставі наказу ДПМА «Бориспіль» від 16 січня 2018 року; опрацьовано матеріали акту позапланової інвентаризації від 19 лютого 2018 року за № 34-26/9-3; Акту позапланової інвентаризації від 01 березня 2018 року за № 34-26/9-4 та додатково комісією здійснено перегляд матеріалів відеозаписів (акт перегляду відеозаписів від 01 лютого 2018 року за № 41-26/2-6, акт перегляду відеозапису від 01 лютого 2018 року за № 41-26/2-7, акт перегляду відеозапису від 01 лютого 2018 року за № 41-26/2-8). Тобто, підставами для проведення службового розслідування обставин щодо визначення наявності передумов для звільнення працівників КНБ через втрату до них довір'я, слугували одні й ті самі події, за той самий проміжок часу, встановлені та відображені у вищевказаному переліку документів, що вже були предметом дослідження попередньої комісії та на підставі яких до [PERSON], в тому числі, застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Щодо тверджень представника відповідача про виявлення в діях позивача нових порушень вимог посадової інструкції, а саме п. 4.8, які виразились в тому, що прийомоздавальником [PERSON] не вказано при прийнятті знахідки на зберігання в програму АРМ «Камера знахідок» детальний опис вмісту деяких місць, а саме за № 6957, 6958, 7059, і які в подальшому при повторній службовій перевірці стали підставою для висновку про звільнення з підстав втрати довір'я слід зазначити наступне (а.с. 51 - 57 т. 3). Дані обставини були виявлені та деталізовані ще в акті № 34-26/9-3 від 19 лютого 2018 року складеного комісією за наслідком позапланової інвентаризації камери знахідок КНБ за період з 31 грудня 2016 року по 09 лютого 2018 року (а.с. а.с. 201- 250 т. 1, а.с. 1-157 т. 2). Тобто, наведені обставини, на які відповідач посилається як нові порушення трудової дисципліни зі сторони позивача після застосування щодо нього догани, не є такими, оскільки існували та були відомі комісії, яка розглядала матеріали та приймала рішення щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення 02 березня 2018 року. У зв'язку з наведеним, суд вважає внесення до підстав звільнення позивача через втрату довір'я порушення вимог п. 4.8 посадової інструкції формальним, та таким що не свідчить про наявність інших порушень в його діях під час виконання трудових обов'язків після застосування 02 березня 2018 року догани. Варто також звернути увагу на те, що під час проведення службових перевірок проведено три інвентаризації, участі в яких позивач не приймав, оскільки не був запрошеним на них. Жодних заяв, розписок чи підписів на інвентаризаційних документах [PERSON] не проставляв. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене, в свою чергу свідчить про порушення прав працівника, щодо виконання роботи якого здійснюється інвентаризація та невиконання вимог п. 4.16 Посадової інструкції прийомоздаваль-ника багажу, вимог Технології та п. 6, 18, 19 І, абз. 3 п. 1 розділу ІІ, Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року за № 879, оскільки [PERSON] є матеріально відповідальною особою та несе відповідальність за передане до його відання майно. Частиною 1 ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1, 2-5, 7 ст. 40, п.2, 3 ст. 41 цього Кодексу може бути проведене лише за згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно ч. 1 ст. 246 КЗпП України первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально - економічні права та інтереси. Пунктом 10 ч. 1 ст. 247 КЗпП України зазначено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємствах, установах і організаціях надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Частина 6 ст. 43 КЗпП України зазначає, що якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Згідно ч. 8 цієї статті власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). 16 березня 2018 року незалежна професійна спілка працівників авіаційної безпеки листом № 01-33 повідомила голову комісії [PERSON] про те, що не дає згоди на звільнення працівників КНБ на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 167 - 169 т. 2). 22 березня 2018 року ДПМА «Бориспіль» звернулось з поданням до голови профспілки ДПМА «Бориспіль», яким просило надати дозвіл на звільнення працівників, в тому числі [PERSON], на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 209 - 210 т. 2). У зв'язку з наведеним професійна спілка листом № 301-01-61 від 26 березня 2018 року повідомила генерального директора ДПМА про те, що дату засідання профспілкового органу призначено на 28 березня 2018 року на 11 год. 00 хв., у зв'язку з чим просила забезпечити явку працівників, щодо яких вирішується питання по звільненню на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 211 т. 2). Згідно витягу з протоколу № 38 від 12 квітня 2018 року професійна спілка ДПМА «Бориспіль» надала згоду на звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 212 т. 2, а.с. 10 т. 3). Саме цей висновок профспілкового органу суд приймає до уваги, оскільки безпосередньо до нього з поданням звертався роботодавець, позивач не заперечував що є членом даного профспілкового органу та дана профспілка створена у відповідності до вимог ч. 2 ст. 246 КЗпП України і зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с. 11- 14 т. 3). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження запрошення [PERSON] та його безпосередньої участі на засіданні профспілкового органу, в той час як саме на ДПМА «Бориспіль» профспілковим органом у листі від 26 березня 2018 року (а.с. 211 т. 2) було покладено обов'язок повідомити та забезпечити явку працівників, щодо яких здійснюється розгляд питання про звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. З наданого витягу протоколу засідання профспілкового органу від 12 квітня 2018 року також не вбачається можливим встановити, чи був [PERSON] запрошеним на дане засідання та чи приймав у ньому участь, а у разі відсутності - не вказано чи була його заява на розгляд даного питання за відсутності позивача чи обставини повідомлення [PERSON] про дати засідань профспілкового органу. Згідно ч. 2, 3 та 5 ст. 43 вказаного Кодексу у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Однак, всупереч наведених норм КЗпП України рішення профспілкового органу прийнято з порушенням строків, наведених в ч. 2, 3 ст. 43 КЗпП України. Так, подання відповідача до профспілкового органу датоване 22 березня 2018 року, а висновок профспілкового органу надано 12 квітня 2018 року, тобто через 22 календарних дні, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 43 КЗпП України. Слід також зазначити, шо нормами даної статті не конкретизовано вимоги до п'ятнадцятиденного строку, а саме - чи це питання розглядається протягом 15-ти робочих днів, чи протягом 15-ти календарних днів. Разом з тим, навіть якщо строки обраховувати виходячи з робочих днів, то рішення профспілкового органу мало бути прийнятим у строк до 11 квітня 2018 року включно, а не пізніше. Зважаючи на вищевказане та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд вважає висновок профспілкового органу від 12 квітня 2018 року щодо звільнення [PERSON] недопустимим доказом, оскільки цей доказ отримано з порушенням порядку, встановленого законом. На підставі наказу ДПМА «Бориспіль» від 17 квітня 2018 року позивача звільнено з посади прийомоздавальника багажу КНБ служби обслуговування в терміналах аровокзального комплексу з 19 квітня 2018 року за винні дії, що дають підстави для втрати довір'я, передбачені п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 158 - 159 т. 2). З даним наказом [PERSON] ознайомлений під розпис 19 квітня 2018 року (а.с. 159 т. 2 на звороті). Згідно довідки відповідача про проведення розрахунку від 09 липня 2018 року за № 14.5-59/1-820 встановлено, що при звільненні позивача з ним проведено розрахунок (а.с. 8 т. 3). Сам же [PERSON] не заперечує цього факту та підтвердив відсутність заборгованості перед ним у ДПМА «Бориспіль». Наведене в силу вимог ч. 2 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. У п. 28. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2, 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Наведене також узгоджується з правовими позиціями наведеними в постановах Верховного суду України при розгляді справ № 6-1093 цс 15 та № 6- 100 цс 16. Розірвання договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов : 1) безпосереднє обсуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо), 2) винна дія працівника, 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав втрати довір'я може вважатися обгрунтованним, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, що дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач є матеріально відповідальною особою, оскільки згідно посадової інструкції, технології та договору про повну матеріальну відповідальність його робота була пов'язана з зберіганням, обробкою, видачею матеріальних цінностей на складах, базах, сховищах, камерах зберігання, коморах або інших спеціально відведених місцях зберігання. Щодо виявлених в діях [PERSON] порушень вимог посадової інструкції та технології позивач не вважає себе винним, оскільки вважав що виконує вказівки безпосереднього керівника [PERSON], який і надав усну вказівку про можливість приймання до КНБ загублених речей разом з харчовими продуктами, які в подальшому, за незапитом, слід викидати з ячейки, де залишаються на зберіганні інші речі. Крім того, з досліджених вище документів та актів інвентаризації судом не встановлено в діях [PERSON] ознак знищення, псування, розкрадання чи неналежного зберігання ввірених речей. Актами лише зафіксовано щодо нього обставини неповноти відображення в базі АРМ «Камера зберігання» даних по переданих на зберігання речей, але зміст ячейки, незважаючи на це, відповідав первинним документам та всі речі виявлено перевіряючими комісіями в наявності. Суд також вважає, що роботодавець, за наявності в сукупності певних обставин, має безумовне право на звільнення працівника з підстав втрати довір'я, однак при цьому, відповідно п. 28. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 слід врахувати : час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення цього питання. Даних вимог ДПМА «Бориспіль» не дотрималось та здійснило незаконне звільнення 19 квітня 2018 року [PERSON] з займаної посади, оскілки за одні й ті самі дії, вчинені тією ж особою, за той же період щодо позивача вже проводилась службова перевірка, під час якої комісією надано свої висновки та застосовано до [PERSON] дисциплінарне стягнення у виді догани. Як підтвердили сторони по справі, після оголошення позивачу догани та до моменту його звільнення ним не скоєно нових проступків чи порушень трудової дисципліни, не вчинено дій, які б компроментували його або свідчили про продовження порушень посадової інструкції чи технології; а з моменту застосування дисциплінарного стягнення (02 березня 2018 року ) і до прийняття наказу про службову перевірку (03 березня 2018 року) для перевірки наявності підстав для звільнення на підставі втрати довіри, минув лише один день. Наведене в свою чергу свідчить про те, що позивача було звільнено та застосовано до нього догану з одних і тих самих підстав, тобто він двічі поніс стягнення за один й той самий проступок. Крім того, судом вище вже надано оцінку окремим доказам і зазначено інші порушення під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення, що в сукупності дає підстави суду прийти до переконання, що наказ про звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПу є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки наказ, на підставі якого позивача звільнено з займаної посади скасовано, [PERSON] слід поновити на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу з 19 квітня 2018 року. Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У п. 18, абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ДПМА «Бориспіль» від 09 липня 2018 року за № 14.5-59/1-819 вбачається, що на момент звільнення [PERSON] 19 квітня 2018 року його середньоденний заробіток становив 393 грн. 60 коп., а середньомісячний заробіток становив 8659 грн. 23 коп. (а.с. 7 т. 3). В зв'язку з цим слід зазначити, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині періоду з 27 грудня 2018 року по дату видачі ДПМА «Бориспіль» наказу про поновлення [PERSON] є безпідставними та передчасними і не підлягають задоволенню, оскільки у суду відсутні докази можливого невиконання судового рішення та немає підстав для застосування вимог ст. 236 КЗпП України. Виходячи з наведеного середній заробіток підлягає стягненню виключно за період з 19 квітня 2018 року по день ухвалення судового рішення, а саме 26 грудня 2018 року. За період з дня звільнення та до дня ухвалення судового рішення минуло 252 календарних дні, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня по 26 грудня 2018 року в розмірі (393,60 (середньоденний заробіток) х 252 календарні дні) 99 187 грн. 20 коп. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. П. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено 704 грн. 80 коп. судового збору. Наведене підтверджується фіскальним чеком № 9087 від 11 травня 2018 року (а.с. 1 т. 1). У зв'язку з цим та зважаючи на задоволення позову з ДПМА «Бориспіль» на користь [PERSON] слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial