Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір реалізувати своє майно, вони звернулися до нотаріуса з метою продажу квартири, але їм було відмовлено, оскільки на вказану квартиру накладено арешт Першою кременчуцькою державної нотаріальною конторою на підставі ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.06.1999 року. Згідно з інформацією, наданою Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, арешт накладено відповідно до повідомлення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.06.1999 року, відповідно до якого арешт накладено на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Посилаючись на те, що арешт частини квартири порушує права позивачів як власників майна, просять суд звільнити квартиру з-під арешту, накладеного на підставі ухвали, серія та номер 4665-2, яка видана 03.06.1999 року Автозаводським районним судом міста Кременчука. Ухвалою суду від 17.06.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 31). Позивачі надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов визнала. Представник третьої особи надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1997 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів (а.с. 18). Відповідно до копії договору дарування частини квартири від 25.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 19). Отже, [PERSON] , [PERSON] стали одноосібними власниками вказаної квартири. Як вбачається з позовної заяви, позивачі мали намір продати вказану квартиру, але їм було відмовлено, оскільки існує обтяження у вигляді арешту, який накладено на підставі ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.06.1999 року (а.с. 16-17). Згідно з копією повідомлення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.09.1999 року № 4665-2, арешт накладено на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Як вбачається з відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28.03.2021 року за № 58360, до відділу на примусове виконання не надходили виконавчі документи та не перебувають відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] (а.с. 24). Судом встановлено, що арешт накладено на квартиру [ADDRESS] вже після укладення договору дарування частини квартири від 25.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., на підставі якого [PERSON] перестала бути власником вказаної квартири. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. В силу частини першої статті 59 цього закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Враховуючи, що позивачі є власниками спірної квартири з 25.09.1998 року, накладення арешту на спірну квартиру на підставі ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.06.1999 року, порушує законні права власників, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення спірного майна з-під арешту. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Позивачами при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. кожним, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved