Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача повернути позивачу земельні ділянки площею 3,2940 га та 3,1481га, передані у користування відповідача за договорами оренди відповідно № 718 та №719 від 08 січня 2009 року; стягнути з відповідача на користь позивача доходи, які він отримав або міг отримати за час незаконного користування земельними ділянками у 2014 році в сумі 44075 грн. 56 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позовні вимоги, з посиланням на наявність права власності позивача на земельні ділянки площею 3,2940 га та 3,1481га, обґрунтовані тим, що 08 січня 2009 року позивачем з відповідачем укладено договори оренди земельних ділянок № 719 та № 718, строк дії яких закінчується 31 грудня 2013 року. 30 серпня 2013 року та 21 січня 2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди земельної ділянки на наступний період. Відповідач означені земельні ділянки не повернув та згідно листа Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року засіяв земельні ділянки озимою пшеницею, чим порушив вимоги ст.ст.17, 19, 27, 31 Закону України «Про оренду землі». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав на те, що направляв на адресу позивача акти приймання передачі земельної ділянки від 09 липня 2014 року, які залишені позивачем без відповіді. Вказує на те, що від використання земельних ділянок позивача на підставі договорів оренди отримав збитків, що підтверджено висновками експертно-економічного дослідження № 4007/4008-14 від 21 листопада 2014 року, внаслідок чого позивач не зміг би отримати доходи від використання земельної ділянки в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельну ділянку належать земельні ділянки, розташовані на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області площами 3,1481 га, та 3,2940 га /а.с.7, 8/. 08 січня 2009 року сторонами укладено Договір оренди земельної ділянки № 719 та Договір оренди земельної ділянки № 718 /а.с.9-10, 12-13/ (Надалі - Договори), згідно п.п.1.1, 1.3, 3.1-3.3, 7.2 яких, позивач надав позивачу в оренду земельні ділянки площею 3,1481 га ріллі та 3,2940 га ріллі в строк до 31 грудня 2013 року. Термін дії договорів наступний: термін дії починається в день його державної реєстрації та закінчується в день, наступний за днем закінчення строку оренди. У разі, коли орендар продовжує користуватись Земельною ділянкою після закінчення строку оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку оренди, цей договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди і не поновлення цього договору сторонами. Земельні ділянки передані ТОВ АПК «Спаський» за актами приймання-передачі, що є додатками до договорів оренди /а.с.10, 13/. Згідно з доповненнями до договорів оренди, договори зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу ДРФ центру ДЗК 17 вересня 2009 року за номерами [NUMBER] та [NUMBER] /а.с 11, 14/. При цьому доказів на підтвердження вини позивача або відповідача у не своєчасній реєстрації договорів оренди суду не подано. 30 серпня 2013 року та 21 січня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди земельної ділянки на наступний період /а.с.15-18/, отримані відповідачем 05 вересня 2013 року та 23 січня 2014 року відповідно /а.с.19/. Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року позивача повідомлено, що земельні ділянки засіяно озимою пшеницею та використовуються ТОВ АПК "Спаський" /а.с.20/. Обставина щодо засіву ділянок позивача озимою пшеницею підтверджено також і актами комісії Спаської сільської ради від 03 червня 2014 року /а.с.22, 23/. Згідно зі ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою шляхом застосування передбачених законом способів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендатор зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.2 ст. 972 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно зі ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. У відповідності до умов п.6.4.5 договорів оренди, орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі Орендодавцеві після закінчення дії договору. На підтвердження належного виконання обов`язку щодо своєчасного повернення земельних ділянок відповідачем надано копії актів приймання передачі земельних ділянок за договорами оренди від 08 січня 2009 року № 718 та № 719 не узгоджених позивачем із поштовим описом вкладення у цінному листі із відміткою пошти про направлення від 10 липня 2014 року. Акти датовані 09 липня 2014 року. Доказів отримання позивачем означених актів суду не надано. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається належного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення земельних ділянок позивачу в зв`язку із закінченням строку дії, на який вони були укладені, оскільки акти позивачу не вручені, доказів ухилення позивача від отримання актів суду не надано, акти складені з порушенням строку, визначеного сторонами для їх складання. Посилання представника відповідача на той факт, що умови договору передбачають строк повернення земельної ділянки протягом п`яти років з дня державної реєстрації договору та те, що повернення відбулося несвоєчасно через сезонність робіт відповідача суд не приймає до уваги, оскільки договорами чітко визначено строк, на який земельна ділянка передається в оренду - 01 січня 2014 року і доказів вини позивача у несвоєчасній державній реєстрації договорів суду не надано. Згідно зі ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Статтею 28 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. Позивач просить стягнути з відповідача збитки виходячи з розміру доходів, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. В обґрунтування розміру доходів посилається на те, що відповідачем засіяно належні позивачу земельні ділянки озимою пшеницею. Середня врожайність озимої пшениці складає 37,8 центнера з гектара, середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 1810 грн. за одну тону. Водночас, відповідачем надано суду висновок експертно-економічного дослідження № 4007/4008-14 від 21 листопада 2014 року, згідно з яким середня врожайність 2014 року по підприємству ТОВ АПК «Спаський» поле № 64 (озима пшениця) становить 2,8 т/га. Документально підтверджується понесення відповідачем витрат по вирощуванню озимої пшениці з розрахунку на 1 гектар площі - 5829,00 грн./га. Наведені висновки позивачем не оскаржені. Таким чином, враховуючи, що площа першої земельної ділянки складає 3,2940 га, то сума доходів, які позивач міг би отримати від користування означеною земельною ділянкою складає 16693 грн. 99 коп. (2,8 т/г х 3,2940 га х 1810 грн.). Площі другої земельної ділянки становить 3,1481 га. Сума доходу складатиме 15954 грн. 57 коп. (2,8 т/га х 3,1481 га х 1810 грн.). Загальна сума доходу складає 32648 грн. 56 коп. Досліджуючи доводи відповідача, що від користування земельними ділянками відповідач поніс збитків, які необхідно врахувати під час розрахунку розміру збитків, суд враховує положення ст.212 ЗК України, якими встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Внаслідок викладеного суд не враховує понесені відповідачем витрати від користування земельними ділянками під час визначення розміру неодержаного позивачем доходу. Внаслідок викладеного, в повному обсязі підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про повернення земельних ділянок та частково підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відшкодування збитків, а саме на суму в розмірі 32648,56 грн. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК з АФ «Агрокомплекс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 326,48 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial