Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

24.04.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 гривень щомісячно до досягнення дитини повноліття, починаючи з січня 2014 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач є батьком дитини. В вересні 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, з того часу він на утримання дочки добровільно матеріальної допомоги не надає, в зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки з січня 2014 року в твердій грошовій сумі. Позивач у письмовій заяві повідомила суд про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статтей 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року по 11.09.2014 року, що підтверджено рішенням Волноваського районного суду від 11.09.2014 року про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу 18.11.2004 року в даному шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. На теперішній час дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається з довідки від 04.04.2017 року, виданої квартальною. З позовної заяви вбачається, що відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дочки, чим фактично ухиляється від обов'язку їх утримувати, іншим особам аліменти не виплачує. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено судом, відповідач свого обов'язку утримувати дочку не виконує, однак вимоги позивачки щодо стягнення з нього грошових коштів в розмірі 1500,00 гривен, але не менше 50% прожиткового мінімуму підлягають частковому задоволлненню з огляду на наступне Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір якої з огляду на положення ч. 2 ст. 182 цього Кодексу доцільно визначити не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, згідно якого передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак набрання чинності якого відбудеться 08.07.2017 р., тому на теперішній час суд не вбачає підстав задовольняти позов в цій частині. Згідно Зaкoну України "Про Державний бюджет нa 2017 рік" прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року встановлений в розмірі - 1777 грн Позивач просить стягнути аліменти в розмірі 1500,00 гривень. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, суд вважає, що стягненню підлягають аліменти у визначеній твердій грошовій сумі, розмір якої з огляду на наведене повинен складати 1500 гривень. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача за минулий час, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнім від їх сплати, тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача за минулий період не підлягають задоволенню, а повинні стягуватись з дня пред'явлення позову. Оскільки позивача при пред'явленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статті 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судових витрат в сумі 640,00 коп. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial