Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014р., укладеного між сторонами у справі. В порушення умов цього договору [PERSON] з реєстраційного обліку не знявся та відмовляється це зробити в добровільному порядку, чим порушує право позивача на користування та розпорядження його власністю. Відповідач за місцем реєстрації не проживає більше 8 місяців, проте позивач змушений сплачувати нарахування за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, чим порушуються його права. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву про заочний розгляд справи, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві у зв'язку з великим обсягом роботи, своєї позиції щодо суті позовних вимог у заяві не зазначив. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін та представника третьої особи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, крім іншого, у разі: відчуження власником свого майна; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. В п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що 14 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) та зареєстровано в реєстрі за №104, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відомості про реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], за номером запису про право власності 4982804 (а.с. 6-7, 23-25). Згідно п. 13 договору продавець зобов'язався знятись з реєстраційного обліку протягом десяти днів з дня укладення та нотаріального посвідчення цього договору. Згідно довідки форми № 3, виданої ЖРЕО №411 від 07.11.2014р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - колишній власник (а.с. 26). Як убачається з довідки № 05/87, виданої Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 13.01.2015 р., [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 31.03.1994 року (а.с. 48). Згідно акту завіреного начальником ЖРЕО 411 07.11.2014р., жителі квартир: [ADDRESS] засвідчили, що колишній мешканець [PERSON] в квартирі [NUMBER] не проживає з березня 2014 року, особистих речей у зазначеній квартирі не має (а.с. 27, 47). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] після укладення договору купівлі-продажу, однак умови цього договору про зняття з реєстраційного обліку відповідачем не виконані, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позову про зобов'язання ДніпровськогоРВ ГУ ДМС України в м. Києві зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Даний позов пред'явлено до відповідача [PERSON], який не є органом, до повноважень якого входить зняття осіб з реєстрації місця проживання. При цьому Дніпровський РВ УДМС України в м. Києві визначений позивачем, як третя особа, а не як відповідач. Таким чином позовні вимоги в цій частині заявлені до неналежного відповідача. Крім того, позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що він звертався до Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку та йому в цьому було неправомірно відмовлено, тому ця вимога є передчасною та задоволенню не підлягає. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 316-319, 321, 346, 391 ЦК України,

Outcome: partial