Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

27 березня 2020 року [PERSON] звернувся в Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» в особі ліквідаційної комісії, Міністерства оборони України в особі Головного управління майна та ресурсів, Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на роботі та зобов`язання перевести на іншу роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді від 30.03.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Ухвалою судді від 30.04.2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Розгляд справи відбувся 17.12.2020 року. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з 11 червня 2015 року по 16 жовтня 2019 року обіймав посаду начальника Сколівського військового державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Наказом голови ліквідаційної комісії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» Рибачук В.С. від 10.10.2019 року № 203-к «Про розірвання трудового договору» його звільнено із займаної посади з 16 жовтня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що вказаний наказ голови ліквідаційної комісії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» Рибачук В.С. від 10.10.2019 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав. За змістом правових норм статтей 36, 40, 49-2 КЗпП України, для з`ясування наявності підстав звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідно встановити чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказом щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за два місяці про наступне вивільнення. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівнику були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Правовим наслідком ліквідації підприємства є припинення всіх прав та обов`язків юридичної особи, а реорганізації перехід всіх прав та обов`язків в порядку правонаступництва до нової (іншої) юридичної особи не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових відносинах. Засновником (власником) ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та ДП «Сколівський військовий лісгосп» є Міністерство оборони України. ДП «Сколівський військовий лісгосп» є правонаступником ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» і його керівником являється тимчасово виконуючий обов`язків директора [PERSON] , що свідчить про вакантне місце директора цього підприємства. На підставі наказу Міністерства оборони України від 04.03.2019 року № 94 проведено реорганізацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», шляхом виділу з його складу відокремленого підрозділу Сколівського військового лісгоспу та створення державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп», до якого перейшло за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, в тому числі щодо трудових відносин. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація нової юридичної особи ДП «Сколівський військовий лісгосп» проведена 24.06.2019 року за № 14071360000000995. У відповідності до статуту ДП «Сколівський військовий лісгосп», виконавчим органом управління є директор, якого призначає керівник Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України. Наказом Міністерства оборони України від 10.07.2019 року № 375 вирішено припинити юридичну особу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», шляхом її ліквідації та призначено ліквідаційну комісію, головою якої є [PERSON] . Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 11.07.2019 року ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» перебуває в стані припинення. Позивач також вказує, що листом голови ліквідаційної комісії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» Рибачука В.С. від 05.08.2019 року № 646 його попереджено про наступне вивільнення із посади начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та про подальше звільнення з роботи з 16.10.2019 року у зв`язку із ліквідацією даної юридичної особи та одночасно повідомлено, що вакантні посади, які б могли бути запропоновані, відсутні. Вказує, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 32 КЗпП України при реорганізації ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», його керівництво не запропонувало йому переведення на посаду директора іншого підприємства ДП «Сколівський військовий лісгосп», правонаступника ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», що входить до структури Міністерства оборони України. Позивач зазначає, що у разі поступлення такої пропозиції він не відмовився б від переведення на рівнозначну посаду іншого підприємства. На думку позивача, в даному випадку керівництво ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» зобов`язано було винести наказ про переведення його з посади начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на посаду директора ДП «Сколівський військовий лісгосп», яка по сьогоднішній день є вакантною, у зв`язку з чим трудовий договір, укладений між ним та ДП «Івано-Франківськицй військовий ліспромкомбінат» припинився б на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а тому, на момент створення нового підприємства ДП «Сколівський військовий лісгосп», внаслідок виділу його з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», дія його трудового договору є продовженою в розумінні ч. 4 ст. 36 КЗпП України. На підставі зазначеного, вважає, що ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» в особі ліквідаційної комісії звільнило його із займаної посади за відсутності підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок чого не забезпечило його трудові права та законні підстави, а відтак, з метою захисту своїх трудових прав та інтересів, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ від 10.10.2019 року № 203-к «Про розірвання трудового договору», виданий головою ліквідаційної комісії державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» Рибачук В.С., поновити його на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 17 жовтня 2019 року; зобов`язати Міністерство оборони України в особі Головного управління майна та ресурсів перевести його на посаду директора ДП «Сколівський військовий лісгосп» та стягнути з ДП «Сколівський військовий лісгосп» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 15.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ДП «Сколівський військовий лісгосп» з дотриманням відповідних норм ЦПК України, в якому зазначено наступне. Позивач [PERSON] з 11.06.2015 року по 16.10.2019 року працював на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Наказом голови ліквідаційної комісії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» Рибачук В.С. від 10.10.2019 року №203-к «Про розірвання трудового договору», позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 04.03.2019 року № 94 «Про реорганізацію Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», дане підприємство було реорганізоване шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема "Сколівського військового лісгоспу", до яких переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках. Відповідно до ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення), дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Проте, норми ЦПК України не передбачають такого способу припинення підприємства, як реорганізація шляхом виділення і тим паче не ототожнюють «виділення підприємства» та «виділ підприємства». Так, відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). В свою чергу, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб (ст. 109 ЦК України). У результаті виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в даному державному реєстрі про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи правонаступника. Таким чином, стара юридична особа, з якої виділяється нова юридична особа, не закривається і продовжує діяти, що мало місце і в даному випадку. А тому, дія трудового договору позивача продовжувалася, а трудові відносини з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не припинялися. 24.06.2019 року було зареєстровано нову юридичну особу Державне підприємство «Сколівський військовий лісгосп», про що було зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи № 14071360000000995. Наказом державного секретаря Міністерства оборони України № 30 ДП від 20.06.2019 року було призначено [PERSON] тимчасово виконуючим обов`язки керівника ДП «Сколівський військовий лісгосп». При цьому, ДП «»Івано-Франківський ліспромкомбінат» зі всіма структурними підрозділами продовжував діяти, а позивач продовжував працювати на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», тобто діяли два підприємства. 10.07.2019 року Міністерством оборони України виданий наказ № 375 «Про ліквідацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відповідно до якого з 11.07.2019 року і по даний час дане підприємство перебуває у стадії припинення. У зв`язку з прийняттям рішення про ліквідацію підприємства, наказом голови ліквідаційної комісії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 01.08.2019 року № 185-к «Про внесення змін до штатного розпису», внесено зміни до штатного розпису Сколівського військового лісгоспу державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», скоротивши з 16.10.2019 року посаду начальника Сколівського військового лісгоспу, на якій працював позивач, в результаті чого позивач був звільнений. Тобто, його було звільнено внаслідок скорочення штату працівників, зумовленого ліквідацією підприємства, а не у зв`язку з реорганізацією підприємства, як це зазначає позивач. Крім цього, позивач не заперечує, що листом від 05.08.2019 року № 646 його було належним чином попереджено про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, однак в обгрунтування незаконності свого звільнення наводить статті КЗпП України, які стосуються реорганізації підприємства. Відповідач також вказує, що позивач наголошує на тому, що йому ДП «Івано-Франківський військовий лісгосп» не запропонував йому посаду керівника ДП «Сколівський військовий лісгосп», однак ним не враховано, що ДП «Сколівський військовий лісгосп» є окремою юридичною особою, яка не підпорядкована ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а відтак ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» при скороченні штату працівників не міг запропонувати позивачу посади за межами свого підприємства. Крім цього, на підприємстві, де працював позивач, вакантні посади були відсутні, а тому такі йому не було запропоновано. Таким чином, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» було дотримано вимог, передбачених ст. 49-2 КЗпП України, щодо порядку вивільнення працівників, а тому вимоги позивача є безпідставними. В своєму відзиві відповідач зазначає і про те, що ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», яке приймало на роботу позивача та звільнило його з роботи, досі не ліквідовано, а тому питання про визнання незаконним звільнення позивача та поновлення його на роботі повинно вирішуватися безпосередньо з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а ДП «Сколівський військовий лісгосп» є неналежним відповідачем у справі. 28.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача Міністерства оборони України, в якому зазначається про те, що відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року 3730), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 104 пункту 4 цього Положення Міноборони, відповідно до покладених на нього завдань приймає рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, в установленому порядку здійснює затвердження положень про них (їх статутів), призначення на посаду та звільнення з посади їх керівників, укладення і розірвання з ними контрактів та контроль за дотримання ними вимог контрактів. Наказом Міністерства оборони України від 04.03.2019 року № 94 «Про реорганізацію Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», зазначене держпідприємство було реорганізовано шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема «Сколівського військового лісгоспу», до яких переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках. В подальшому, 10.07.2019 року, Міністерством оборони України був виданий наказ № 375 «Про ліквідацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відповідно до якого на даний час дане держпідприємство перебуває у стадії припинення. Таким чином, на даний час діє два підприємства: ДП «Сколівський військовий лісгосп» та ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Пунктом 3 Положення про Головне управління, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 року № 258 (зі змінами), визначені основні завдання Головного управління, зокрема забезпечення реалізації повноважень органу щодо здійснення управління об`єктами державної власності та державним майном, закріпленим за державними підприємствами, установами, організаціями та державними господарськими об`єднанням, що належить до сфери управління Міністерства оборони, завдання з функціонального управління якими покладено на Головне управління. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 26.08.2016 року № 444 «Про функціональне управління об`єктами державної власності, що належить до сфери управління Міністерства оборони України (зі змінами)», ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» відносилось до суб`єктів господарювання, виконання завдань з функціонального управління якими було покладено на Головне управління майна та ресурсів. В подальшому, виконання завдань з функціонального управління державними підприємствами, організаціями, установами та їх об`єднаннями, що належить до сфери управління Міністерства оборони України, зокрема ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та ДП «Сколівський лісгосп» було покладено на Головне управління майна та ресурсів наказом Міністерства оборони України від 08.01.2020 року № 8. Таким чином, створення філій, представництв та інших відокремлених підрозділів державних підприємств, а також призначення їх керівників та звільнення не відноситься до компетенції Міністерства оборони України (Головного управління майна та ресурсів). Також в своєму відзиві відповідач зазначає, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністерства 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень саме те, яке він вважає кращим за даних обставин. Вказує, що суд не може підміняти державний орган та приймати замість нього рішення, яке б відповідало закону і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, отже суд не втручається і не може втручатися в дискреції (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза перевірки, а тому наведене є підставою для відмови у задоволенні позову. 30.04.2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив ДП «Сколівський військовий лісгосп», в якій він не погоджується з думкою відповідача та зазначає наступне. Відповідно до наказу Міністерства оборони України №94 від 04.03.2019 року ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вирішено реорганізувати шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема Мостиського військового лісництва, Прикарпатського військового лісгоспу, Сколівського військового лісгоспу, Старицького військового лісгоспу, Шепетівського військового лісгоспу, Чернівецького військового лісництва та створити державні підприємства, до яких переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках. Згідно із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.06.2019 року зі складу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» виділено відокремлений підрозділ - Сколівський військовий лісгосп, внаслідок чого створено юридичну особу ДП «Сколівський військовий лісгосп», тобто проведено виділ, який є однією з форм реорганізації. В результаті виділу, суб`єктивні права та обов`язки, котрі належали первинній юридичній особі, стають правами та обов`язками нових утворень, котрі продовжують свою господарську діяльність, як правило на зміненій за обсягом майновій базі, тобто наступає повне (універсальне) правонаступництво. На його думку, займаючи посаду начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», яке фактично припинило свою діяльність зі створенням 24.06.2019 року юридичної особи ДП «Сколівський військовий лісгосп», дія трудового договору з ним мала б бути продовжена шляхом переведення на нове підприємство ДП «Сколівський військовий лісгосп». При реорганізації підприємства, у тому числі виділу, трудовий договір продовжується, при цьому продовження можливе шляхом переведення. Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Зазначає, що всупереч ст. ст. 32, 36, 40 КЗпП, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не запропонувало йому будь-яку іншу роботу, в тому числі у виділеному підприємстві ДП «Сколівський військовий лісгосп». Жодних підстав, з яких його не можна було б перевести на рівнозначну посаду у ДП «Сколівський військовий лісгосп», яка на даний час є вакантною, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не зазначило та не вирішило питання про розподіл штатних одиниць між реорганізованим і виділеним з його складу державними підприємствами. ДП «Сколівський військовий лісгосп» - юридична особа, утворена на базі відокремленого підрозділу Сколівський військовий лісгосп ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», виконує ті ж завдання і функції при тій самій структурі працівників. На момент виділення юридичної особи посади начальника відокремленого підрозділу Сколівський військовий лісгосп ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не існувало, а тому, на його думку, ще на етапі реорганізації шляхом виділу підлягало вирішенню питання про переведення його на рівнозначну посаду до новоутвореної юридичної особи. Позивач вважає, що ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» мало абсолютну можливість перевести його на іншу посаду до ліквідації в силу створення аналогічної вакантної посади на виділеному державному підприємстві, а тому звільнення відбулося без дотримання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП та є незаконним. 16.06.2020 року на адресу суду позивачем було подано додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначено про те, що відповідачем порушено його трудові права та гарантії при звільненні, а саме: ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не виконав обов`язку щодо працевлаштування, не дотримався вимог чинного законодавства щодо надання позивачу пропозиції іншої роботи при наявності вакантних посад, чим порушені приписи статтей 40, 49-2 КЗпП України; ДП «Івано-Франківський військовий лісгосп» не врахував переважного права на залишенні на роботі позивача, яке передбачено у абз. 2 ст. 49-2 КЗпП України; всупереч вимогам ст. 43 КЗпП України звільнення відбулося без попередньої згоди виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити в повному обсязі. 17.12.2020 року від представника відповідача Державного підприємства\~«Сколівський військовий\~лісгосп» - адвоката Павкович О.В. надійшло клопотання, в якому така просила розгляд справи проводити без її участі, вказавши, що позовні вимоги не визнає та заперечує, щодо їх задоволення з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Міністерства оборони\~України в\~особі Головного\~управління майна\~та ресурсів Матлай Й.І. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі ліквідаційної комісії, будучи належним чином про дату та час проведення судового засідання, явку представника в таке не забезпечив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін та їх представників, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється незаконність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю (Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 51 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч. 1\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зі змісту норми п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Відповідно до\~ст. 104 ЦК України\~юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно з п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992\~при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді директора Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», що підтверджується наказом № 75-к, яким останнього з 11.06.2015 року переведено на посаду начальника Сколівського військового лісгоспу державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Відповідно до наказу № 94 від 04.03.2019 року «Про реорганізацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», реорганізовано ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, а саме: Мостиського та Чернівецького військового лісництва, Прикарпатського, Сколівського, Старицького, Шепетівського військового лісгоспу, та створено державні підприємства: «Мостиське військове лісництво», «Прикарпатський військовий лісгосп», «Сколівський військовий лісгосп», «Старицький військовий лісгосп», «Шепетівський військовий лісгосп», «Чернівецьке військове лісництво», до яких переходять за розподільчим балансом у відповідній частини майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках. Наказом Міністерства оборони України № 375 від 10.07.2019 року «Про ліквідацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», припинено юридичну особу державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», шляхом її ліквідації. Згідно листа голови ліквідаційної комісії головного інженера Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 05 серпня 2019 року за № 646 [PERSON] попереджено про наступне вивільнення з посади начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», про подальше звільнення з роботи, яке мало відбутись 16.10.2019 року та повідомлено, що вакантні посади, які б могли бути йому запропоновані, відсутні. Відповідно до протоколу № 5 від 10.05.2019 року засідання первинної профспілки ЗСУ Сколівського ВЛГ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», прийнято рішення дати згоду на вивільнення працівників Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» при умові працевлаштування всіх працівників шляхом переводу у новостворене державне підприємство. У зв`язку з прийняттям рішення про ліквідацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», наказом № 185-к від 01.08.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису», внесено зміни до штатного розпису Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», скоротивши з 16.10.2019 року посаду начальника. Відповідно до наказу № 203-к від 10.10.2019 року «Про розірвання трудового договору», у зв`язку із проведенням скорочення чисельності та штату працівників ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» [PERSON] начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звільнено з роботи 16.10.2019 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п. 1\~ст. 40 КЗпП України. Згідно зі\~статтею 104 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відповідно до ст. 109 ЦК України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи правонаступника. Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.06.2019 року проведена державна реєстрація юридичної особи Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» та відповідно Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 11.07.2019 року перебуває в процесі припинення. Про майбутнє вивільнення [PERSON] був попереджений завчасно, що останнім під час розгляду справи не заперечувалося. Таким чином, підставами для припинення трудового договору з [PERSON] згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~стали: наказ № 94 від 04.03.2019 року «Про реорганізацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», наказ Міністерства оборони України № 375 від 10.07.2019 року «Про ліквідацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та наказ №185-к від 01.08.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису». Тобто останній був звільнений внаслідок скорочення штату працівників, зумовленого ліквідацією підприємства, а не у зв`язку з реорганізацією, як це зазначено в позовній заяві в якості обгрунтування незаконності звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ч. 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до абз. 1 пункту 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Згідно з п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року\~при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Статтею ст.\~49-2\~КЗпП України\~визначено,\~що про наступне\~вивільнення працівників\~персонально попереджають\~не пізніше\~ніж за\~два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 42-1 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених\~пунктом 1 статті 40\~цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що на момент створення нового підприємства ДП «Сколівський військовий лісгосп» внаслідок виділу його з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» дія його трудового договору продовжується в розумінні ч. 4 ст. 36 КЗпП України, оскільки за змістом вказаної статті припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Оскільки в даному випадку мало місце саме виділення з підприємства кількох нових підприємств, які супроводжувались скороченням чисельності або штату працівників, то в силу приписів ч.\~4\~ст.\~36\~КЗпП України дія трудового договору з [PERSON] не підлягала автоматичному продовженню. На підставі викладеного суд встановив, що у відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» дійсно мали місце зміни в організації праці у вигляді реорганізації шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів та скорочення штату працівників. Крім цього, відповідачем було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, оскільки в матеріалах справи є допустимі, достовірні та належні докази про те, що позивач про майбутнє\~вивільнення був\~попереджений завчасно,\~що ним\~і не\~заперечувалося, та повідомлений про те, що вакантні посади, які б могли бути йому запропоновані, відсутні, а тому суд прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідач, видавши наказ № 203-к від 10.10.2019 року про звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, дотримався процедури звільнення та не допустив порушення вимог трудового законодавства. Також суд вважає безпідставними вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України в особі Головного управління майна те ресурсів перевести його на посаду директора ДП «Сколівський військовий лісгосп», оскільки вказаною юридичною особою жодним чином не порушено права позивача, які б підлягали поновленню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вказана вимога є похідною від\~вимоги про визнання незаконним та скасування наказу «Про розірвання трудового договору» та поновлення на роботі, а оскільки в задоволенні основних позовних вимог відмовлено, то похідні вимоги також задовленню не підлягають.

Outcome: dismissed