Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

24 жовтня 2016 року законні представники позивача [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] після смерті [PERSON] неповнолітній [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом. Спадкова справа відкрита. Інші спадкоємці відсутні. До складу спадщини входять житловий будинок [ADDRESS], з господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка № 1 площею 0,2497 га, кадастровий номер якої [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), земельна ділянка № 2 площею 0,0065 га, кадастровий номер якої [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка № 3 площею 0,1549 га, кадастровий номер якої [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за зазначеною адресою. Це майно належало померлому на підставі договорів купівлі-продажу. Згурівська нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на на житловий будинок у зв'язку з тим, що право власності на зазначене майно не було зареєстровано за спадкодавцем, та на спірні земельні ділянки у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не отримав Державних актів на своє ім'я, тому просять визнати за позивачем як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] право власності на спірний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та на спірні земельні ділянки, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. Під час підготовки справи до розгляду законні представники позивача уточнили позовні вимоги та просять визнати за позивачем як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] право власності на спірний житловий будинок, розташований по [ADDRESS], та на спірні земельні ділянки, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, відповідач позов визнає повністю. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог, крім того зазначив, що прибудови під літерами «а1», «а2» та «а3», побудовані у 1992-1995 роках, відповідно до технічної інвентаризації не відносяться до самочинного будівництва. Встановити точну дату побудови прибудови під літерою «а1» із наявних документів на будинок не вбачається за можливе. Щодо цих прибудов позивач не має висновку компетентного органу щодо дотримання при їх будівництві будівельних норм і правил. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] [PERSON] та прийняла спадщину, подавши до Згурівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа відкрита. Інших спадкоємців судом не встановлено (а.с.63-99 - копія спадкової справи). Відповідно до договору дарування від 3 жовтня 2001 року та технічного паспорту, виготовленого КП Київської обласної ради «Лівобережне БТІ», житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав спадкодавцю та складається із житлового будинку під літерою «А-1», прибудови під літерою «а», 1986 року побудови, прибудови під літерою «а1», 1992 року побудови, прибудова під літерою «а2», 1995 року побудови, відкрита веранда під літерою «а3», 1995 року побудови, ганку під літерою «1», 1986 року побудови, гаражу під літерою «Б», 1987 року побудови, погреба з шиєю під літерою «В», 1986 року побудови, сараю під літерою «Г», 1986 року побудови, вбиральні під літерою «Д», 1986 року побудови, навісу під літерою «Е», 2003 року побудови, колодязя під літерою «5», 1991 року побудови, водопроводу під літерою «ІІІ», 1992 року побудови, огорожі під літерою «№ 6», 2002 року побудови, воріт з хвірткою під літерою «№ 3», 1986 року побудови, огорожі під літерою «№ 4», 1986 року побудови, вимощення під літерою «1», 1986 року побудови. При технічній інвентаризації житловий будинок не відображено в матеріалах інвентаризації як самовільний (а.с.35-39, 82, 110 - копії технічного паспорта, договору дарування та довідки-характеристики). Під час огляду інвентаризаційної справи № 108996 встановлено, що спірний будинок належав [PERSON] на праві власності, якого вона подарувала [PERSON] та до складу якого входили господарські будівлі та споруди, побудовані до 1992 року, зокрема веранда під літерою «а», 1986 року побудови, площею 11,70 м кв. Із зазначеного вбачається, що ця веранда у технічному паспорті на будинок від 08.06.2015 значиться як прибудова під літерою «а», 1986 року побудови, площею 11,70 м кв. Встановити точну дату побудови прибудови під літерою «а1» із наявних документів на будинок не вбачається за можливе. Позивач також не надав висновку компетентного органу щодо дотримання при будівництві прибудов під літерою «а1» та «а2» та відкритої веранди під літерою «а3» будівельних норм і правил. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд (незалежно від наявності фундаменту), навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, веранд, тамбурів, нежитлових прибудов, терас, ганків, бань, саун, хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо. Спадкоємець на підставі договору-дарування прийняв у дар також земельну ділянку № 1 площею 0,2497 га, кадастровий номер якої [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), вартістю 177701,31 грн, земельну ділянку № 2 площею 0,0065 га, кадастровий номер якої [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, вартістю 198,43 грн, та земельну ділянку № 3 площею 0,1549 га, кадастровий номер якої [NUMBER], вартістю 4728,63 грн (а.с.16, 17-31, 32-34, 41, 117-119 - копії договору дарування, витягів з Державного земельного кадастру, довідки, витяги із облікової картки об'єкта погосподарського обліку). Своє право власності на спадкове майна спадкоємець у встановленому порядку не зареєстрував (а.с.83, 116 - інформації). Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне спадкове майно (а.с.13, 40 - відмови). Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, тому її право підлягає захисту. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами виключно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 ЗК України. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Ст. 126 ЗК України було встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч. 3 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши інвентаризаційну справу № 108996, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON], до складу спадщини входять земельні ділянки та спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, побудованими до 1992 року, які належали [PERSON] на законних підставах, рівно як і законно він володів ними. Спадкодавець за життя не отримав правовстановлюючі документи на спірне майно. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, а саме, про визнання права власності на прибудови під літерою «а1», 1992 року побудови, під літерою «а2», 1995 року побудови, та відкритої веранди під літерою «а3», 1995 року побудови, оскільки позивач не надав доказів щодо прийняття їх в експлуатацію у встановленому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial