Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

01.04.2019 року позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] 27.12.2018 року о 12-00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» номерний знак [NUMBER] , рухаючись в районі буд. № 9 по вул. Електрометалургів у м. Нікополі, не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1-5.35.2, внаслідок чого здійснив наїзд на неї. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Зазначає, що в результаті вказаного ДТП автомобіль під керуванням відповідача переїхав їй ліву ногу в районі стопи. Згідно Акта судово-медичного (дослідження) обстеження № 26, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді забитої гематоми лівої гомілки, здавлення м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими ушкодженнями вона знаходилася з 27.12.2018 року по 16.01.2019 року включно. За її особистим проханням, лікарняний було закрито. Зазначає, що у результаті вказаного ДТП їй нанесено матеріальну шкоду, яку вона оцінює в суму 3683, 47 грн. До цієї суми відноситься вартість зіпсованого одягу, витрати на ліки, витрати нове взуття, яке їй прийшлося придбати у зв`язку з набряком ноги та недоотримана заробітна плата за період її лікарняного. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в незгладимих душевних стражданнях, які виразилися в тому, що вона більше трьох тижнів нікуди не виходила, не могла піклуватися про свою родину, виконувати обов`язки господині та зустрічатися з друзями. За весь час її лікування відповідач особисто жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, не вибачився за скоєне. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 15 000 грн., яку просить стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного позивач просять суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 683,47 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 19.06.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 28). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] 27.12.2018 року о 12-00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» номерний знак [NUMBER] , рухаючись в районі буд. № 9 по вул. Електрометалургів у м. Нікополі, не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1-5.35.2, внаслідок чого здійснив наїзд на неї. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Даними діями [PERSON] порушив п. 18.1 ПДР України, що підтверджується складеною відносно нього постановою про адміністративне правопорушення серії ОБ № 038117 від 29.01.2019 року (а. с. 22). Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, його вина доведа наявними матеріалами, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави (а.с. 23). Згідно Акта судово-медичного (дослідження) обстеження № 26 позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді забитої гематоми лівої гомілки, здавлення м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 20-21). Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що позивачем доведено, що їй була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода, але її вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Починаючи з 27.12.2018 року по 16.01.2019 року позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1 ДОР» (а.с. 17). Відповідно до фіскального чеку наданого позивачем суду, нею було витрачено на придбання ліків суму у розмірі 136 грн. (а.с. 13, 15), яка підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Також підлягає стягненню з відповідача недоотримана позивачем сума заробітної плати за період перебування її на лікарняному з 27.12.2018 року по 16.01.2019 року, відповідно наданої позивачем довідки Приватного акціонерного товариства «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» від 22.02.2019 року у розмірі 793,47 грн., оскільки вона не нараховувалася та не виплачувалася їй у зв`язку з лікарняним після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 4), Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування вартості зіпсованого одягу в результаті ДТП, оскільки відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що зазначене майно було зіпсовано внаслідок вищезазначеного ДТП та доказів щодо вартості зазначеного майна. Суд не вбачає підстав відшкодовувати позивачу вартість взуття, яке їй прийшлося придбати у зв`язку з набряком ноги, оскільки такі витрати позивача не є матеріальними збитками у розумінні ст. ст. 1166 ЦК України, тому у цій частині позову слід відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на лікування у розмірі 136 грн. та недоотриману заробітну плату у зв`язку з знаходженням позивача на лікарняному у сумі 703,47 грн. Загальна сума матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 839 грн. 47 коп. Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , суд прийшов до такого висновку. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, [PERSON] , позивач отримала легкі тілесні ушкодження, була позбавлена можливості виходити з будинку протягом тривалого часу та займатися звичайними справами. За весь цей час відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я позивача, не дзвонив та не вибачився за скоєне. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача [PERSON] внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 15 000 грн. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 2000 грн. Також суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. - за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 768, 40 грн. - за вимоги немайнового характеру. Суд

Outcome: partial