Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

06.09.2019р. до Святошинського районного суду м.Києва звернулась представник позивача [PERSON] - [PERSON] із позовом до ФОП [PERSON] з вимогою про визнання недійсним договору, повернення коштів у розмірі 9500,00 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. та витрати у сумі 73,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на початку осені 2018р. отримав рекламну листівку «Заводу металопластикових вікон» та вирішив засклити балкон до початку опалювального сезону. 11.10.2018р. за адресою «Заводу металопластикових вікон»: м.Київ, вул.Кулібіна, 11 а, оф.210, між позивачем та ФОП [PERSON] укладено Договір №972 про доставку готової продукції - віконних систем. У відповідності до умов Договору загальна вартість товарів становить 31 740,00 грн. Того ж дня, на виконання умов Договору позивачем сплачено кошти у розмірі 9500,00 грн. Наступного дня, тобто 12.10.2018р. у телефонному режимі [PERSON] намагався з`ясувати ціни на складові матеріали віконних систем та будь-якої інформації не отримав. У технічному завданні, що додається до Договору, міститься лише перелік робіт та матеріалів без зазначення ціни кожного виду послуг, а також відсутні характеристики матеріалів. Під час телефонної розмови позивач повідомив співробітників про, те що у такому випадку має намір розірвати договір. Так, 16.10.2018р. [PERSON] прибув за адресою відповідача з листом - вимогою про розірвання Договору №972 від 11.10.2018р. та повернення сплачених коштів у сумі 9500,00 грн. Співробітники відмовилися отримувати зазначений лист. Тому, вимогу позивача направлено поштовим відправленням, яка отримана 19.10.2018р. Станом на день звернення до суду жодної відповіді на адресу [PERSON] не надходило. За захистом своїх прав, 05.11.2018р. позивач звернувся до Держпродспоживслужби у м.Києві. У відповідь на звернення [PERSON] повідомлено, що відповідач порушує вимоги, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та «Правил побутового обслуговування населення», затверджених Постановою КМУ № 313 від 16.05.1994р. 20.02.2019р. позивачем повторно надіслано лист на адресу ФОП [PERSON] з вимогою про розірвання Договору та повернення сплачених коштів у сумі 9500,00 грн. Дана вимога повернулась із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та жодної відповіді так і не надійшло. У зв`язку із порушенням прав, позивач звернувся до суду. У судове засідання представник позивача - [PERSON] . не з`явилась, до початку розгляду справи надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах цивільної справи доказами - рекомендованим поштовим відправленням, пояснень чи відзиву до суду не надала. Суд, враховуючи ч.1 ст. 223 ЦПК України, вжив всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача та ухвалив заочний розгляд справи у відповідності до ст..280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2018р. між позивачем та ФОП [PERSON] укладено Договір №972 про доставку готової продукції - віконних систем вартість якої становить 31 740,00 грн. На виконання умов Договору позивачем сплачено кошти у розмірі 9500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №972 від 11.10.2018р. Встановлено, що на адресу місцезнаходження виконавця за Договором №972 від 11.10.2018р., а саме: [ADDRESS] , [PERSON] 16.10.2018р. направлено лист з вимогою про розірвання договору та повернення ФОП [PERSON] , сплачених коштів у сумі 9500,00 грн. Листом Головного управління Держспоживслужби у м.Києві №07.3/1996 від 07.02.19р. позивача повідомлено про звернення в частині порушення вимог законодавства про захист прав споживачів з боку ФОП [PERSON] виявлено порушення права [PERSON] як споживача. Як вбачається з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ст..700 ЦК України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв`язку з відсутністю у нього такої інформації. У відповідності до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.п.3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ст..81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині повернення сплачених коштів у розмірі 9500,00 грн., витрат на поштове відправлення у сумі 73,00 грн. та оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить - 11 073,00 грн., в іншій частині слід відмовити. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 23, 215 ЦК України та

Outcome: partial