Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

27.07.2016 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва суду з уточненим в подальшому позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача у звязку з не поставкою сплаченого товару, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2016 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено до судового розгляду. В подальшому ухвалою Печерського районного суду м. Києва суду №757/36218/16-ц від 19.10.2016 цивільну справу за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача у звязку з не поставкою сплаченого товару, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.03.2017 справу прийнято до провадження судді Льон О.М. Свій позов [PERSON] мотивувала тим, що вона 08.08.2015 оформила замовлення в інтернет-магазині «Sezon X» (електронна адреса інтернет-магазину http://sezonx.com.ua) на придбання товару, а саме: намету Red Point Steady (1 шт.) вартістю 3247,00 грн., рюкзаків Red Point Plume (2 шт.) вартістю 634,00 грн. (надалі - товар), всього на загальну вартість 3881,00 грн., про що отримала підтвердження на адресу своєї електронної пошти. На дату оформлення покупки на сайті інтернет-магазину «Sezon X» містилася інформація щодо можливості придбання товарів шляхом передоплати. Погодившись на умови передоплати, вона здійснила передоплату за товар шляхом оплати вартості товару у сумі 3881,00 грн зі свого карткового рахунку в ПАТ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується випискою, наданою ПАТ «ПРИВАТБАНК». Інтернет-магазин належить відповідачу - приватному підприємцю [PERSON]. 10.08.2015 Відповідачем повідомлено її, що оплату отримано і товар буде доставлений протягом наступного дня. Проте вже 12.08.2015 Відповідач знов зателефонував і повідомив, що товар не може бути поставлений, так як при перевірці виявилося, що товар неякісний, тому вони домовились з відповідачем про відміну замовлення і повернення коштів. Вона за телефоном повідомила Відповідача про відміну від замовлення 12.08.2015, але повернення коштів від Відповідача не відбулося, спроби зв'язатися із Відповідачем виявилися марними, адже протягом серпня-вересня 2015 року вона багато разів намагалась зв'язатися із Інтернет-магазином по всім зазначеним на сайті телефонам, але на її дзвінки не відповідали. 02.09.2015 між нею та Відповідачем мала місце переписка в соціальній мережі «Facebook» (скрінкопія додається), зміст якої зводиться до того, що Відповідач не заперечував факт не повернення їй грошей за непоставлений товар; стверджував, що гроші будуть їй повернуті «в рамках строків передбачених законодавством». Але ніяких контактів і проплат надалі з боку Відповідача не відбулось. З жовтня вона намагалася додзвонитися в магазин, але на дзвінки не відповідали. У лютому 2016 року вона подала звернення про шахрайство до ПАТ «ПРИВАТБАНК». 17.02.2016 Відповідач зателефонував їй і повідомив що перерахував на її картковий рахунок 600.00 грн., тому вважає, що зобов'язання Відповідача щодо повернення сплачених нею коштів становить 3281,00 грн. = 3881,00 грн. (сума, яку сплачено за Товар) - 600, 00 грн. (сума, яку було повернуто); та 26999,14 грн. - сума пені, станом на 14.11.2017. Сума пені розрахована, виходячи з того, що починаючи з 12.09.2015 року нараховується неустойка в розмірі одного відсотка вартості товару за кожний день затримки повернення грошей. З 12.09.2015 року по 17.02.2016 р. (158 календарних днів) - сума боргу Відповідача складала 3881, 00 грн., з 17.02.2016 року (дата, коли повернуто 600 грн.) по 14.11.2017 (636 календарних днів) -сума боргу Відповідача складала 3281,00 грн. Отже, сума неустойки (пені) = 158 календарних днів х 38,81 (один відсоток від суми боргу за відповідний період) + 636 календарний день х 32,81 (один відсоток від суми боргу за відповідний період) = 26 999,14 грн. З 12.09.2015 по 17.02.2016 року сума боргу Відповідача становила 3881, 00 грн. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Міністерства фінансів України щодо індексів інфляції за період з 12.09.2015 по 17.02.2016 індекс інфляції становить: 1,023 х 1,02 х 1,007 х 1,009 = 1,06. Сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення за період з 12.09.2015 по 17.02.2016 становить (1,06 х 3881)-38841 грн.= 232,86 грн.. З 18.02.2016 по 14.11.2017 сума боргу Відповідача становить 3281, 00 грн. За період з березня 2016 по жовтень 2017 індекс інфляції становить : 1,01 х 1,035 х 1,001 х 1.018 х 1.028 х 1.018 х 1.009 х 1.115 (за 2017 рік) = 1,2541. Сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення за період з 18.02.2016 року по 14.11.2017 становить: (1,2541 х 3281,00) - 3281,00 = 883,70 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних витрат становить 232,86 грн. + 883,70 грн. = 1 066,56 грн. Вважає, що неправомірними діями Відповідача їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Для захисту своїх прав та інтересів позивач вимушена була звернутися до адвоката для надання правової допомоги, якому відповідно до Договору про надання правової допомоги вона сплатила 4000 грн., пізніше доплатила 2000 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON], тому вважає, що має право вимагати стягнення з Відповідача суму майнової шкоди, завдану їй у розмірі 6000 грн. Крім того Відповідач своїми діями завдав їй моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, фізичній втомі і приниженні, яку вона оцінює в розмірі 50000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь суму передоплати за непоставлений товар у розмірі 3281,00 грн., суму пені у розмірі 26999, 14 гри, суму інфляційних витрат у розмірі 1066,56 грн., суму майнової шкоди у розмірі 6 000,00 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 50000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової (адвокатської) допомоги від 04.07.2016 (а.с.22-24) не зявились, до суду надійшла заява та телефонограма від представника позивача [PERSON] (а.с.118,128) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити повністю. Відповідач ФОП [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору №32 від 22.12.2015 про надання правової допомоги від 27.04.2017 (а.с.55,57) в судове засідання не зявилися, до суду надійшла телефонограма [PERSON] про розгляд прави без їх участі, позовні вимоги не визнали, просить суд у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 08.08.2015 позивачем [PERSON] в інтернет-магазині «Sezon X» (електронна адреса інтернет-магазину http://sezonx.com.ua) було зроблено замовлення 838 від 08.08.2015 на придбання товару, а саме: намету Red Point Steady (1 шт.) вартістю 3247,00 грн., рюкзаків Red Point Plume (2 шт.) вартістю 634,00 грн.. Сукупна вартість Товару, замовлення на який оформила позивач [PERSON], склала 3881,00 грн., що підтверджується повідомленням про оформлення замовлення на Товар, яке позивач отримала на адресу своєї електронної пошти (а.с.11). З Витягу з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця (а.с.14,15) вбачається, що відповідач [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], зареєстрований в Канівському міськрайонному управління юстиції Черкаської області як фізична особа-підприємець, дата запису: 05.06.2012, номер запису: 2 023 000 0000 003519, видом діяльності якого є: неспеціалізована роздрібна торгівля; роздрібна торгівля спортивним інвентарем у спеціалізованих магазинах (основний); роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. З виписки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картці /рахунку 414937744300821 [PERSON] за період з 01.08.2015 по 09.08.2015 (а.с.16) вбачається, що позивачем 08.08.2015 проведено зі своєї картки оплату в інтернет-магазин на суму 3881,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] протягом періоду з вересня 2015 року до лютого 2016 року велася переписка з приводу не повернення інтернет-магазином «Sezon X» (електронна адреса інтернет-магазину http://sezonx.com.ua) коштів за неотриманий товар (а.с.17-21). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 698 ЦК України визначено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. У статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У частині 2 статті 530 ЦК України зазначається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Стаття 611 ЦК України зазначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 693 ЦК України зазначає, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Таким чином, норми ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають можливість споживача відмовитись від договору та обов'язок продавця повернути кошти у випадку не поставки продавцем товару, за який здійснено передоплату. В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідачем ФОП [PERSON], як власником інтернет-магазину «Sezon X» (електронна адреса інтернет-магазину http://sezonx.com.ua) отримано 08.08.2015 від позивача [PERSON] грошові кошти за придбання товару на суму 3881 грн., але зі своєї сторони [PERSON] зобовязання взяті на себе не виконав, оплачений товар позивачу [PERSON] не доставлено, а грошові кошти відповідно повернуто частково в розмірі 600 грн. Даний факт підтверджено також письмовою заявою представника відповідача адвоката [PERSON] від 31.10.2017, що міститься в матеріалах справи (а.с.99-101) про часткове визнання позову про повернення перерахованих позивачем грошових коштів в розмірі 3281,00 грн. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми передоплати за непоставлений товар у розмірі 3281 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 26999,17 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. У статті 536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний оплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вже зазначалося, відповідно до ч.9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», що регулює права споживача в разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті не лише відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, а й додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. У ч.6 ст. 12 Закону «Про захист прав споживачів» обумовлюється право споживача розірвати договір за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями. При цьому продавець повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Позивач [PERSON] повідомила відповідача про розірвання договору у телефонному режимі 12.08.2015, що сторонами не оспорюється, враховуючи тридцятиденний строк для добровільного повернення продавцем сплачених грошових коштів, що передбачено ч.6 ст. 12 Закону «Про захист прав споживачів», починаючи з 12.09.2015 повинна нараховуватися неустойка (пеня) в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Згідно п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 27.07.2016, а тому нею не порушено строк звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки за період з 12.09.2015. З матеріалів справи вбачається, що вартість замовленого товару становила 3881,00 гривень. 17.02.2016 відповідачем повернуто [PERSON] 600 грн., а тому починаючи з 18.02.2016 сума боргу відповідача складає 3281,00 грн. Суд частково погоджується з розрахунками позивача [PERSON] щодо розміру нарахованої пені, яка за період з 12.09.2015 по 17.02.2016 становить 6131,98 грн. (158 календарних днів х 38,81 (1% від суми заборгованості)), за період з 18.02.2016 по 14.11.2017 становить 20834,35 грн. (635 календарних днів х 32,81 (1% від суми заборгованості)). Загальний розмір неустойки становить 26966,33 грн. Розмір нарахованої пені суд вважає надмірною та такою, що перевищує вартість самого замовленого товару майже в 7 разів. Таким чином, згідно ч.3 ст.551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої неустойки стягнувши з відповідач пеню в розмірі 6600 гривень, який на думку суду є розумним та справедливим, виходячи з розміру основного боргу. Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 1066,56 грн., то суд вбачає підстави для їх часткового задоволення, оскільки надані позивачем підрахунки судом перевірено та вони не повністю відповідають інформації, розміщеної на офіційному сайті Міністерства фінансів України, щодо індексів інфляції за вище вказані періоди. Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до роз'яснень п. 3.1, 7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Відомості про індекс інфляції є загальновідомою інформацією та розміщенні на офіційному сайті Державної служби статистики України. За вказаних обставин, суд враховуючи рекомендації Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-79р. проводить розрахунок індексу інфляції самостійно за формулою: сума основного боргу помножена на відсотки інфляції поділена на 100 відсотків за мінусом суми основного боргу. За період з 12.09.2015 по 17.02.2016 сума боргу Відповідача становила 3881, 00 грн., індекс інфляції становить: жовтень 2015 року - 0,99 (замість зазначеного позивачем 1,023) х 1,02 (листопад 2015) х 1,007 (грудень 2015) х 1,009 (січень 2016) = 1,03. Сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення за період з 12.09.2015 по 17.02.2016 становить (1,03 х 3881)-38841 грн.= 116,43 грн. За період з 18.02.2016 по 14.11.2017 сума боргу Відповідача становить 3281, 00 грн., індекс інфляції становить : 1,01 (березень 2016) х 1,035 (квітень 2016) х 1,001 (травень 2016) х 0,998 (червень 2016) х 0,999 (липень 2016) х 0,997 (серпень 2016) х 1.018 (вересень 2016) х 1.028 (жовтень 2016) х 1.018 (листопад 2016) х 1.009 (грудень 2016) х 1.116 (за 2017 рік) = 1,248. Сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення за період з 18.02.2016 року по 14.11.2017 становить: (1,248 х 3281,00) - 3281,00 = 813,68 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних витрат, що підлягає до стягнення становить 116,43 грн. + 813,68 грн. = 930,11 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону № 3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON], у зв'язку із неповерненням грошових коштів за неотриманий товар, не заподіяно шкоди небезпечної для її життя і здоров'я, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди в сумі 6000 грн., завданої у звязку з витратами на правову допомогу по даній справі, суд критично оцінює виписку ПАТ КБ «ПриватБанк» про переказ позивачем з картки на імя [PERSON] коштів в сумі 2000 грн. (а.с.117), оскільки це не є належним доказом додатково сплачених витрат на правову допомогу по даній справі. Решта суми витрат понесених [PERSON] на правову допомогу в розмірі 4000 грн., що підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.07.2016 (а.с.22-24) є обґрунтованими, а тому суд вважає, що вони повинні бути задоволені пропорційно до задоволеної частини позову, а саме в розмірі 531 грн. Оскільки позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, його необхідно стягнути з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial