Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

у червні 2021 року адвокат Юрченко С.Л. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що його звільнення 27.04.2021 з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт водопровідно-каналізаційного господарства Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) на підставі пункту 4 статті 40 КЗпПУ відбулось з порушенням чинного законодавства, оскільки він 26.04.2021 мав прибути відповідно до повістки до Гребінківського районного центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України для проходження медичного огляду та подальшого укладення контракту на проходження військової служби в Збройних Силах України, що було укладено 28.04.2021. У відзиві відповідача - Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району), за підписом начальника Сергія ЖУРАВЛЯ заперечено доводи викладені в позові, зокрема вказується, що звільнення відбулось правомірно, так як [PERSON] не надав жодного документу на підтвердження його виклику до Полтавського РТЦК та СП, що є грубим порушенням дисципліни, оскільки саме повістка слугує підставою для табелювання працівника. Внаслідок проведення службової перевірки позивач був звільнений на прогули без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗУпП. При цьому, контракт був підписаний 28.04.2021, а про звільнення нібито дізнався 08.05.2021, на ім`я начальника не написав заяву про увільнення від виконання посадових обов`язків та не надав відповідне документальне підтвердження, вказується про відсутність причин для поновлення строку на звернення з заявою до суду. 14.06.2021 ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі /а.с. 27-30/. 22.06.2021 представником позивача адвокатом Юрченком С.Л. на виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.07.2021 про залишення позову без руху, подано до суду квитанцію про сплату судового збору та копію договору про надання правової допомоги від 02.06.2021 /а.с. 32, 33, 34-36/. 22.06.2021 представником позивача адвокатом Юрченком С.Л. до суду подано заяву про зменшення позовних вимог /а.с. 37/. 22.06.2021 представником позивача адвокатом Юрченком С.Л. подано до суду заяву про витребування доказів у відповідача - Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) та Гребінківського районного центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони /а.с. 38/. 22.06.2021 представником позивача адвокатом Юрченком С.Л. подано до суду заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] /а.с. 39/. 05.07.2021 ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цій справі, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів по справі\~ /а.с. 40-43/. 20.07.2021 на електронну адресу суду та 27.07.2021 поштовим відправленням від відповідача - Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району), за підписом начальника Сергія ЖУРАВЛЯ надійшла заява про участь їх представника юрисконсульта Гоголаурі М.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції /а.с. 46, 56/. 23.07.2021 ухвалою суду було задоволено заяву представника відповідача начальника Остерської КЕЧ (району) підполковника Журавля С.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /а.с. 49-51/. Ухвалою суду від 09.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с. 79-80/. У судовому засіданні 15.09.2021 адвокат Юрченко С.Л. підтримав доводи, викладені в позові, просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] заперечила позов з підстав, зазначених у відзиві. На уточнюючі запитання суду пояснила, що у відділі кадрів були дані щодо того, за яким місцем проходження військової служби буде здійснено мобілізацію [PERSON] у випадку укладення контракту, але при проведенні службового розслідування відповідний запит роботодавцем скеровано не було, після звільнення до відповідної військової частини було надіслано копію наказу про звільнення та 07.05.2021 отримано дані на підтвердження проходження [PERSON] військової служби. Вказала, що копії наказів про звільнення було надіслано за двома адресами позивача, дані стосовно отримання саме [PERSON] відправленої кореспонденції відсутні. Просила відмовити як у поновленні строків на звернення до суду, так і в задоволенні позовних вимог. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин прийшов таких висновків. Судом встановлено, що Міністерством оборони України з позивачем [PERSON] 28.04.2021 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних силах України за погодженням сторін строком на 3 роки /а.с. 10-11/. Відповідно до довідки начальника штабу першого заступника командира військової частини [NUMBER] від 11.05.2021, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в в/ч [NUMBER] з 28.04.2021 /а.с. 8/. Згідно рапорту від 26.04.2021 начальника служби (ВКТ) Явтушинського М.Є., складеного на ім`я начальника Остерської КЕЧ (району), доведено до відома, що 26.04.2021 слюсар АВГ [PERSON] не зявився на робочому місці з невідомих причин, даний факт своїми підписами підтвердили майстер ВКГ [PERSON] та слюсар АВГ [PERSON] /а.с. 70/. Наказом начальника Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) (з адміністративно господарської діяльності) № 97 від 26.04.2021 було надано вказівку про проведення службового розслідування по факту нез`явлення на робочому місці працівника Збройних Сил України [PERSON] та надати матеріали роботи до 30.04.2021 /а.с. 66/. 27.04.2021 був складений Акт проведення службового розслідування по факту нез`явлення на робочому місці працівника Збройних Сил України [PERSON] , в якому вказано, що в ході розслідування встановлено, що 26.04.2021 слюсар аварійно відновлювальних робіт водопровідно каналізаційного господарства працівник Збройних Сил України [PERSON] повідомив начальника структурного підрозділу [PERSON] про те, що він отримав повідомлення з Полтавського ОМВК та убуває до м. Полтава, далі убув з робочого місця та до кінця робочого дня на робочому місці не з`явився, жодних документів щодо причин відсутності [PERSON] не надав. Запропоновано звільнити з 27.04.2021 [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України /а.с. 67/. 27.04.2021 на підставі наказу № 101 [PERSON] був звільнений з займаної посади слюсаря аварійно відновлювальних робіт водопровідно каналізаційного господарства за прогул без поважних причин відповідно до\~ п. 4 ст. 40 КЗпП України з 27.04.2021 /а.с. 71/. Остерською квартирно-експлуатаційною частиною (району) направлено повідомлення [PERSON] № 878 від 28.04.2021 про необхідність одержати трудову книжку у відділі кадрів /а.с. 64, 65/. 07.05.2021 Остерською квартирно-експлуатаційною частиною (району) одержано довідку № 5/435 від 26.04.2021 за підписом Військового комісара Гребінківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки капітана [PERSON] , видану солдату [PERSON] про те, що він відібраний на військову службу за контрактом до в/ч [NUMBER] , відправка до військової частини запланована на 27.04.2021, до якої додано повістку № 13 /а.с. 68, 69/. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За правилами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт\~ 4\~ частини 1 статті 40 КЗпП України). Передбаченим пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. За правилом статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Статтею 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». Аналіз зазначених норм права дають підстави для висновку, що гарантії, передбачені частинами 3, 4 статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Законом України від 17 березня 2014 року був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, Президент України не приймав. Рішенням Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до примітки до статті 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні. Наразі існує кризова ситуація, що загрожує національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, не закінчився на як на час укладення контракту, так і на час розгляду судового спору. Отже, позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, тому як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України. Дослідивши наказ начальника Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) від 27.04.2021 «Про результати службового розслідування», яким на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпПУ 27.04.2021 [PERSON] звільнено із займаної посади,\~ суд прийшов висновку про поверхневе дослідження начальником причин відсутності на роботі [PERSON] , неврахуванні при звільненні обставин, визначених у статях\~ 147, 149 КЗпП України, дотримання яких забезпечує юридичну повноцінність цього організаційно-розпорядчого документу, в якому відсутня мотивація застосування звільнення, що відбулось без встановлення відповідних обставин, хоча в акті проведення службового розслідування чітко зазначено про те, що позивач повідомив начальника структурного підрозділу [PERSON] про отримання повідомлення з Полтавського ОМВК та він убуває до міста Полтава. Крім цього, в наказі «Про проведення службового розслідування» від 26.04.2021 № 97 начальник Остерської КЕЧ району Сергій ЖУРАВЕЛЬ надає доручення провести службове розслідування щодо нез`явлення на робочому місці працівника [PERSON] в строк до 30.04.2021, а наказ, яким звільнено позивача, видано 27.04.202, тобто до встановленого строку на проведення розслідування. Судом встановлено, що у відповідача були дані стосовно місця прийняття на військову службу позивача, але роботодавець не скерував запит на встановлення обставини щодо укладення контракту про прийняття [PERSON] на військову службу. У матеріалах, які слугували звільненню, відсутні будь-які письмові докази щодо цього, наказ жодним чином\~ не обґрунтовано. Тягар доведеності законності звільнення працівника лежить на роботодавцеві, який повинен був пересвідчитись щодо наявності відповідних підстав, а саме - вступу працівника на військову службу, та з`ясувати, чи не розповсюджуються на робітника гарантії та компенсації, передбачені\~ частинами 3, 4 статті 119 КЗпП України. Отже, суд прийшов висновку стосовно незаконності звільнення позивача із займаної посади, його звільнення відбулось з порушенням вимог частини третьої статті 119 КЗпП України. При обґрунтуванні підстав на поновлення пропущеного строку, адвокат Юрченко С.Л. пояснив суду, що 08.05.2021 наймач квартири, яку орендував [PERSON] , телефоном повідомила його про надходження листа від Остерської КЕЧ про звільнення, що узгоджується із наданим суду доказом отримання поштового відправлення /а.с.65/. У сторони відповідача відсутні докази стосовно належного повідомлення позивача про звільнення. 07.06.2018 року адвокат позивача звернувся до суд з даним позовом. Враховуючи специфіку військової служби у особливий період, суд прийшов висновку щодо поважності причин пропуску строку та необхідність його поновлення на звернення до суду з даним позовом. Суд зауважує, що в рамках судового розгляду даного спору суд вирішує лише питання щодо відновлення прав позивача, гарантованих державою відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме - право на збереження місця роботи, проте за заявою адвоката Юрченка С.Л. про зменшення позовних вимог суд не вправі виходити за межі позову, тобто вирішувати питання про стягнення середнього заробітку на підприємстві на період проходження військової служби у особливий період. Відповідно до частин 1, 4 статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК\~ України). Враховуючи задоволення позову, з відповідача Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району)\~ на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені судові зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved