Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

18.05.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання позивача у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку. При цьому позивач посилається на те, що від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Та у зв'язку із тим, що позивач не працює і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, позивач була змушена звернутись до суду також із вимогами про стягнення аліментів на її утримання як дружини. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] частково визнав позов, а саме відповідач згодний сплачувати аліменти на утримання доньки, проте у зв'язку із тим, що він інвалід ІІ групи, відповідач заперечує проти вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання дружини. Вислухавши позивача та її представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2016 року по справі № 520/ 5135/16-ц /а.с. 5, 62/. [INFO] народилася [PERSON], актовий запис № 12414, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 4/. Згідно довідки /виписки із домової книги про склад сім'ї та прописку/ № 1023 від 28.04.2016 року, у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 2014 року народження /а.с. 6/. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" , прожитковий мінімум у 2016 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року ? становить 1455 гривень, з 1 травня ? - 1531 гривня, з 1 грудня ? 1637 гривень. Тому сума аліментів на дитину сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у частині стягнення аліментів на доньку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, а саме суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частини всіх доходів відповідача щомісячно. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання як дружини, суд зазначає наступне. На підтвердження вказаної частини позовних вимог [PERSON] судом досліджено надані позивачем письмові докази: -Довідку ПП «Діоніс» № 154 від 27.04.2016 року, з якої слідує, що [PERSON] перебуває у декретній відпустці з 17.09.2014 року /а.с. 7/; -Виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 9039 [PERSON] /а.с. 23-24/; -Чеки та квитанції /а.с. 25-26/; -Довідку Управління соцзахисту населення № 2008 від 20.06.2016 року /а.с. 27/; -Довідку з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів /а.с. 58/ Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною та немає джерела доходу. На підтвердження заперечень відповідача, судом досліджено надані представником відповідача [PERSON] наступні письмові докази: -Інвалідну програму реабілітації інваліда № 10 [PERSON] /а.с. 17/; -Довідку до акта МСЕК № 744892 серії 10 ААВ від 02.12.2014 року, з якої слідує, що [PERSON] являється інвалідом ІІ групи повторно, дата чергового огляду 02.12.2016 року /а.с. 18/; -Квитанції на покупку товарів /а.с. 19-20, 45/; -Довідку з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів /а.с. 28/; -Довідку УПФ у Київському районі м. Одеси [PERSON] /а.с. 29/; -Виписку з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] /а.с. 30-34, 64-67/ та медичні документи /а.с. 77-78, 80/; -Квитанції на оплату ліків відповідача /а.с. 35-36, 63, 68, 79/; -Виписку із банківського рахунку відповідача /а.с. 38-44/; Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, проходить систематичне лікування, отримує пенсію у розмірі 1130 грн., не має інших джерел доходу. При цьому з наданих суду письмових доказів, вбачається, що відповідач час від часу надає кошти на утримання доньки. У ході розгляду справи позивач [PERSON] вказувала, що їй відомо, що відповідач має роботу, оскільки працює поварем-сушистом, та майновий стан відповідача, на думку позивача, підтверджується наданими стороною відповідача чеками про його витрати. Письмових доказів стосовно місця роботи відповідача стороною позивача в ході судового розгляду суду не надано. Представник відповідача пояснив, що відповідач дійсно працював поварем-сушистом, однак після встановлення йому інвалідності та наявності хвороби - псоріазу, відповідач не може працювати поваром. Відповідачу рекомендовано, згідно довідки МСЕК надомні роботи. Стосовно загальної суми витрат відповідача, представник погодився з тим, що витрати відповідача перевищують його дохід. Вказані обставини представник обґрунтував тим, що відповідачу надають допомогу мати, сестра та брат, про що свідчить наявність чеків та квитанції, виписаних на ім'я [PERSON]. З досліджених доказів вбачається, що перелік ліків саме призначених для відповідача згідно його діагнозу,було придбано матір'ю відповідача. Вказані письмові докази надано стороною відповідача до справи. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Стаття 84 СК України зазначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріалу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вставлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач у розумінні ст. 84 СК України, позбавлений можливості надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання як дружини. У зв'язку із чим, позовні вимоги [PERSON] у цій частині не підлягають задоволенню. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 23 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial