Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

06.09.2012 року позивач звернувся з позовом до суду, який 07.01.2014 року було уточнено та в якому просив суд стягнути з ПАТ СК «Інкомстрах» на користь позивача страхове відшкодування у сумі 22969,33 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень, стягнути з [PERSON] на користь позивача 10494,28 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень, а також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 330,00 гривень. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.01.2012 року о 13.00. годині у м.Одесі по вул.. Ак. Корольова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Міцубісі Галант д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля Хонда Сивік д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди було складно адміністративний протокол ВН1 №445807 від 14.01.2012 року. Вищевказані факти підтверджуються постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2012 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПАТ СК «Інкомстрах». У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, представник [PERSON] надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, у задоволені позову в частині позовних вимог до [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ СК «Ікомстрах» у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за відсутності представника, надав заперечення на позовну заяву та у задоволені позовних вимог до ПАТ СК «Інкомстрах» просив відмовити. Дослідивши докази та матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2012 року о 13.00. годині у м.Одесі по вул. Ак. Корольова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Міцубісі Галант д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля Хонда Сивік д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди було складно адміністративний протокол ВН1 №445807 від 14.01.2012 року. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2012 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Завдання технічних пошкоджень автомобілю позивача підтверджуються проведеним автотоварознавським дослідженням. Так, згідно вищевказаного дослідження внаслідок ДТП, автомобіль марки Хонда Сивік д/н [NUMBER] отримав матеріальні збитки, вартість яких складає 23479,33 гривень. Враховуючи викладене, судом приймається даний доказ як обґрунтування суми матеріального збитку, а посилання позивача на більшу суму матеріального збитку 32353,61 гривень є необґрунтованою. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПАТ СК «Інкомстрах» (поліс обов'язкового страхування №АВ/1093271від 08.12.2011 року). Вказаний поліс на момент скоєння ДТП був чинним. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Згідно із положеннями ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням, страховика щодо виплати або не виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд вищезазначеного рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Виходячи з вищенаведеного та те, що завдавач шкоди не надав згоди на відшкодування, належним чином подав письмову заяву страховику та сума шкоди не перевищує, передбачений договором ліміт відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав стягнення з відповідача [PERSON] суми матеріального збитку та інших витрат. Крім того, відповідно до ч.1 п.3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року вказано, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Враховуючи те, що позивачем та застрахованною особою було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, а не подання заяви про страхове відшкодування відповідно до Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року не є підставою для відмови у позові, суд вважає за можливе уточнені позовні вимоги до ПАТ «Страхова компанія Інкомстрах» задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з висновком автотоварознавського дослідження, матеріальні збитки нанесені позивачу в наслідок скоєння ДТП складають - 23479,33 гривень. Порядок оцінки дорожніх транспортних засобів та визначених матеріальних збитків, завданих власнику у випадку пошкодження дорожніх транспортних засобів визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074 / 8395. У відповідності з п.1.3 даної Методики вимога даної методики являються обов'язковими під час проведення товарознавчих досліджень судовими експертами, суб'єктами ведення господарства, до компетенції яких входить проведення судових авто- товарознавчих експертиз, а також усіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки дорожніх транспортних засобів у випадках, передбачених законодавством України або угодами суб'єктів цивільно- правових відносин. Проте, враховуючи те, що позивачем заявлена вимога про стягнення з ПАТ СК «Інкомстрах» матеріальної шкоди у розмірі 22969,33гривень і суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню підлягає сума у розмірі 22969,33 гривень. Згідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з подальшими змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Вимога щодо стягнення суми витрат за правову допомогу у цивільній справі підлягає задоволенню частково. Так, відповідно до ч.1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи слідує, що інтереси [PERSON] в суді представляв [PERSON] на підставі угоди про надання правової допомоги №32/сю від 05.03.2012 року та [PERSON] на підставі угоди про надання правової допомоги від 24.10.2014 року [PERSON] просив стягнути з ПАТ СК «Інкомстрах» за надання правової допомоги 2000 грн., однак як вбачається із журналів судових засідань [PERSON] (відповідно до квитанції до прибуткового ордеру №1/11 від 17.11.2013 року [PERSON] сплатив за послуги [PERSON] 4000,00 гривень) приймав участь у судових засіданнях 03.12.2013 року з 15:48-15:50, 23.04.2014 з 09:52-09:57 години. Загальна кількість хвилин - 2 хвилини за 2013 рік та 5 хвилин за 2014 рік. Сума граничного розміру компенсації витрат на оплату правової допомоги установленого Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», за участь його представника в судових засідання складає: 1147*40%:100%=458,80 гривень за годину, а за 2 хвилини =15,29 гривень. 1218*40%:100%=487,2 гривень за годину, а за 5 хвилин =40,60 гривень Загальна сума =55,89 гривень. Доказів вчинення адвокатом окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, позивачем не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ СК «Інкомстрах» витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 55,89 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial