Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивувала тим, що вона із відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду із відповідача стягуються аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі 300 грн. до досягнення сином повноліття. [PERSON] вважає призначений розмір аліментів не достатнім та посилаючись на зміни матеріального стану позивача, який на її думку значно покращився, звернулася до суду із відповідною заявою про збільшення розміру аліментів до 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, позивач за первісним позовом просила суд, здійснити індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, починаючи з лютого 2011 року та стягнути заборгованість по ній за рахунок коштів платника аліментів у розмірі 7012 грн. 20 коп., а також просила суд стягнути з відповідача витрати на оплату консультаційних послуг пов'язаних із розглядом вказаної справи в суді в сумі 3200 грн. Крім того, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивований тим, що між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб, від якого у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у сторін припинилися, відповідач проживає окремо, однак коштів на утримання своєї дочки не надає, а тому усі витрати по її утриманні несе [PERSON] одноособово. Заробітку останньої недостатньо для забезпечення належного утримання неповнолітньої [PERSON], а оскільки сторонам домовитися про розміру аліментів та їх сплату в добровільному порядку не вдалося, позивач звернулася до суду із даним позовом, яким просила з відповідача стягнути аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час подання позовної заяви становило 713,0 грн.. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направивши до суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні своїх позовних вимог наполягала у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак в позовній заяві просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягала. Відповідач по справі [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при вирішення позовних вимог просив суд врахувати відзив [PERSON] Відповідно до відзиву на позовну заяву [PERSON] про зміну розміру аліментів та на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю та посилаючись на своє скрутне матеріальне становище зазначав, що заявлений розмір позовних вимог про стягнення аліментів є непомірно великий та фактично перевищує розмір отримуваного ним доходу, а тому задоволенні позовних вимог в такому розмірі є неприпустимим. Окрім того, посилаючись на норми чинного законодавства, вважав надуманими і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення із нього індексації розмірів аліментів, та просив застосувати до даних позовних вимог строки позовної давності, оскільки остання проводить їх нарахування починаючи із 2011 року, що виходить за межі трирічного строку позовної давності, що встановлено нормами чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали вказаної справи та доводи, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.02.2004 року) [PERSON] народився [INFO], а його батьком зазначений [PERSON]. З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що рішення Золотоніського міськрайонного суду від 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 300,0 грн. до досягнення дитиною повноліття. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок [PERSON] по утриманні свого неповнолітнього сина [PERSON] Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.,ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.,ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.,ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв'язку з чим сума аліментів у 300 грн. не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Разом із тим суд враховує, що відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER]) [PERSON] є батьком і [PERSON] [INFO], яка так само як і неповнолітній [PERSON] має право на належне утримання від обох батьків. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси обох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. Як вбачається із матеріалів справи єдиним джерелом існування [PERSON] є пенсія, розмір якої відповідно до наданої ним довідки УПФУ № 9143/03 становить близько 1230,0 грн. З довідки УПФУ № 1245 вбачається, що аліменти у попередньо встановленому судом розмірі відраховуються з пенсії [PERSON] регулярно та заборгованість по сплаті аліментів взагалі відсутня. Твердження ж позивача [PERSON] стосовно того, що відповідач має добрий дохід, а його матеріальний стан покращився, не підтверджуються жодними доказами, які додані до матеріалів справи. Суд враховує, що згідно з нормами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд констатує, що докази покращення матеріального стану відповідача в матеріалах справи відсутні. Окрім того суд враховує, що ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. Тому очевидним є той факт, що виконання обов'язку по сплаті аліментів у запропонованому позивачем [PERSON] (800грн.) і третьою особою [PERSON] (713грн.) в загальному розмірі 1513 грн. є неможливим з об'єктивних причин, оскільки сумарний розмір аліментів буде більшим за розмір всієї пенсії, що отримує [PERSON] Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом з тим суд вважає, що утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 300 грн. є безумовно недостатнім для належного забезпечення його матеріальних потреб. Водночас суд враховує і вимоги [PERSON] по стягнення аліментів на утримання [PERSON], відмова у задоволенні яких, на думку суду, порушить права останньої та норми як чинного законодавства так і норми міжнародного права. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, суд,

Outcome: partial