Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

25.10.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ ''Перший Український міжнародний банк'', треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що виконавчим написом від 10.05.2018 № 3817 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. з нього стягнуто на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 30 254,61 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 56584972 на виконання виконавчого напису та постановою від 15.06.2018 звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Листом від 15.06.2018 вказана постанова була направлена для примусового виконання за місцем його роботи і починаючи з жовтня 2018 року із його заробітної плати проводиться утримання грошових коштів. Про наявність виконавчого напису та відкритого виконавчого провадження йому стало відомо від адміністрації за місцем роботи після утримання із заробітної плати грошових коштів. Виходячи з цього вказує, що 19.09.2011 він з Акціонерним Товариством «Банк Ренесанс капітал» підписав пропозицію укласти договір карткового рахунку та загальні умови відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування. Після чого позивачеві був відкритий картковий рахунок [NUMBER] та надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 26.01.2012 АТ «Банк Ренесанс капітал» надав лист згідно якого з 31.01.2012 ліміт овердрафту за картковим рахунком збільшено, і він становить 4000 грн. Термін закінчення дії ліміту, а відповідно і картки 31.01.2014. Таким чином строк позовної давності по примусовому стягненню заборгованості при її наявності по картці [NUMBER]починається з наступного після 31.01.2014, а саме: з 01.02.2014 і спливає 01.02.2017. 14.03.2015 згідно рішення загальних зборів акціонерів АТ «Банк Ренесанс капітал» всі права та обов`язки останнього по відношенню до клієнтів, партнерів, контрагентів були передані ПАТ «ПУМБ» за відповідним актом прийому-передачі. Крім того, згідно виписки із особового рахунку, наданої йому банком за період з 19.09.2011 по 18.10.2018 сума наданого кредиту з урахуванням всіх нарахувань в цьому періоді становить 5 163,75 грн., фактично він сплатив 8 441,04 грн., а тому на момент вчинення виконавчого напису заборгованості він не мав. Позивач вважає, що виконавчий напис № 3817 від 10.05.2018, що видав приватний нотаріус Хара Н.С. вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусів, не перевірено строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника; а також не перевірено, що надана приватному нотаріусу копія пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) не посвідчує безспірність вимог відповідача, так як містить в собі нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору. З огляду на викладене позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 3817 від 10.05.2018 про стягнення з [PERSON] на користь за кредитним договором № GP-5556007 від 13.12.2013 року. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704.80 грн. Ухвалою від 29.10.2018 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року задоволена заява позивача про забезпечення позову: зупинено стягнення за виконавчим написом № 3817, виданим 10 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 30254,61 до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 187/1500/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди. Позивач та його представник - адвокат Шевченко Л.М. (свідоцтво ДП № 4077 від 19.12.2018) - в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Крім того, 17.04.2019 позивач подав заяву, в якій не заперечував щодо заочно розгляду справи у разі неявки відповідача. Представник відповідача повторно до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідними судовими повістками про виклик до суду на 27.11.2018, 18.12.2018, 27.12.2018, 29.01.2019, 26.02.2019, 27.03.2019, 23.04.2019. Однак, жодного разу представник відповідача до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відзиву не подано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Будь-яких письмових пояснень щодо позову не подано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства (а.с. 92). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене вище та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або повідомлення причин , не подав відзив , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У ч. 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На основі викладеного ухвалою суду від 23.04.2019 постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у справі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено із матеріалів справи, що 19.09.2011 між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» та страховиком ПрАТ «Ренесанс Життя», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є відповідач ПАТ «ПУМБ» було укладено Договір карткового рахунку та Договору страхування, відповідно до умов якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] (Оферти) та встановлено ліміт Овердрафту у розмірі 3000 грн., з процентною ставкою: 0,0001 % річних (при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів Овердрафту), 36 % (при здійсненні інших дебетових операцій по рахунку за рахунок коштів Овердрафту), строком користування 24 місяці. 26.01.2012 листом АТ «Банк Ренесанс Капітал» позивача повідомлено про збільшення з 31.01.2012 ліміту Овердрафту за картковим рахунком № [NUMBER] , розмір ліміту становитиме 4000 грн., терміном закінчення дії ліміту 31.01.2014. На доказ зазначеного надано копію Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 19.09.2011, лист банку від 26.01.2012 (а.с. 21-23). Позивач виконував зобов`язання за вказаним вище договором, що підтвердив копіями квитанцій про внесення готівки за 2012, 2014, 2015 роки (а.с. 25-30). Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчиненим від 10.05.2018 зареєстрованим в реєстрі за № 3817, на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 26255018524844 від 19.09.2011 року укладеним ним із та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», заборгованості у розмірі 30254,61 грн., в тому числі: 13 751.46 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 16 081, 26 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 406,89 грн. - строкова заборгованість за процентами. Період заборгованості проводиться з 26.04.2017 року по 26.04.2018 року. Строк платежу за кредитним договором № 26255018524844 від 19.09.2011 року настав, боржником допущено прострочення платежів, тож з боржника на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» слід стягнути загальну суму заборгованості 30 254.61 грн. Виконавчий напис набирає чинності з дати вчинення та має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення (а.с. 94). 11.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 3817виданого 10.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 30254,61 грн., що підтверджено копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56584972 (а.с.101-102). Постановою ВП № 56584972 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 15.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Охорона-Холдінг», здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача до повного погашення заборгованості в розмірі 30 254,61 грн., основна винагорода - 3 025.46 грн., витрати на проведення виконавчих дій в сумі 350.00 грн., тобто всього суму в розмірі 33 630,07 грн. (а.с. 20). У позові позивач зазначає, що про відкриття виконавчого провадження, а отже існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, він дізнався від адміністрації підприємства де працює, після утримання із його заробітної плати грошових коштів. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його здійснення, а вказана у ньому сума заборгованості не відповідає ознакам безспірності. Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку встановлених законом. Згідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 зазначеного вище Закону визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 вказаного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим до обов`язку нотаріуса входить перевірка безспірності боргу після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та в повній мірі підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Так, згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У порушення вказаного вище, стягувач надав нотаріусу засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням простроченої заборгованості за сумою кредиту, комісією, процентами та строкової заборгованості за процентами. Суд зауважує на тому, що виписка не містить в собі інформації про те чи відбувалось погашення боргу позичальником; у ній не зазначений період заборгованості за який проводиться стягнення, не вказано які суми були нараховані у цей період (зокрема не надано розрахунків заборгованості за сумою кредиту, по нарахуванню процентів та комісій), що позбавляє можливості простежити правильність здійснення вказаного розрахунку, а отже і пересвідчитись у безспірності заборгованості. Разом з тим у виконавчому написі приватного нотаріуса за № 3817 від 10.05.2018 зазначено, що заборгованість стягується за період з 26.04.2017 року по 26.04.2018 року. Враховуючи те, що відповідачем не надано жодного належного доказу, який би беззаперечно підтверджував такий період заборгованості, очевидним є висновок про те, що період заборгованості, зазначений у виконавчому написі був внесений до змісту виконавчого напису лише на підставі даних зазначених представником відповідача у заяві про вчинення виконавчого напису та нічим не підтверджений. Також, у виконавчому написі приватного нотаріуса за № 3817 від 10.05.2018 року зазначено, що сума заборгованості [PERSON] складає 30 254,61 грн. в тому числі: 13 751.46 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 16 081, 26 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 406,89 грн. - строкова заборгованість за процентами. Однак, вказаний розрахунок суми заборгованості не підтверджено необхідними та достатніми доказами, тому є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. При цьому суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». В Узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмов в їх вчиненні» йдеться саме про те, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто залишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що надані представником відповідача документи для вчинення виконавчого напису не можна вважати безспірними, оскільки вони не підтверджують безспірність заборгованості в зазначеному розмірі та за зазначений період. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні статей 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за Договором карткового рахунку, стороною відповідача надано не було, у зв`язку із чим суд приходить до переконання, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом в порушення вимог п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, а тому суд приходить до висновку про відсутність визначених у статті 88 Закону України "Про нотаріат" підстав для вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. виконавчого напису № 3817 від 10.05.2018. На основі зазначеного позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. В ході розгляду справи позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди. Також судом не встановлено причинного зв`язку який би підтверджував вину відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягає. Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного. В даному випадку позов має немайновий характер, за який підлягав сплаті судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно з Законом України «Про судовий збір». Позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 вказаного Закону. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо стягнення інших витрат пов`язаних з розглядом справи. В підтвердження понесених витрат суду надано докази: Договір від 10.01.2019 про надання правничої допомоги, акти надання послуг від 16.01.2019, 17.01.2019, 26.02.2019, квитанції від 17.01.2019, 24.02.2019 про оплату наданих послуг (7950+650=8600 грн.), квитанція від 16.11.2018 (300 грн.); квитків від 18.12.2018, 26.12.2018, 27.12.2018 (17+17+30+30=94 грн.), поштових відправлень що зазначено в Розрахунку (а.с.170), згідно якого витрачено: -на професійну правничу допомогу в розмірі 8600 грн.; -на інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 524, 60 грн., що разом становить разом 9 124,60 грн. При цьому, суд зазначає, за договором і розрахунком не відокремлено витрати на правничу допомогу за 1(визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню) та 2 (стягнення моральної шкоди) вимогами, а тому суд стягує пропорційно поділивши на два, що становитиме до задоволення в розмірі 4 562, 30 грн. Крім цього, під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення витрат, які складаються з транспортних витрат в розмірі 272,00 грн., з поштових витрат в розмірі 81 грн., що зазначені в Розрахунку, а тому підстави для стягнення їх з відповідача задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial