Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

24 вересня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 250 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час електрогазозварювальником ручного зварювання на ПрАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, періартрозу ліктьових та колінних суглобів; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), які, відповідно до акту розслідування від 21.08.2020, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 30.11.2020 вперше позивачу з 09.11.2020 року безстроково була встановлена 3-тя група інвалідності та 50% втрата професійної працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу по дому, він відчуває стійкий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у праву руку та нижні кінцівки, оніміння в них, біль у суглобах. У позивача з`явилася задишка при фізичному навантаженні, підвищення артеріального тиску, головний біль, загальна слабкість. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2021 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 30.09.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.43). 28.10.2021 відповідачем направлено до суду засобами поштового зв`язку відзив на позов (вх№21300 від 01.11.2021) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач працював на підприємстві відповідача 23 роки 11 місяців, на інших підприємствах - 19 років. Комісійне розслідування обставин та причин їх виникнення проводилось за останнім місцем роботи - на підприємстві ТОВ «ШЛЯХБУД КР», за його наслідками був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.08.2020. Висновки комісії щодо умов праці позивача та наявності шкідливих виробничих факторів на його робочому місці стосуються підприємста ТОВ «ШЛЯХБУД КР», а не підприємства відповідача. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. На момент встановлення профзахворювання позивачу було вже 63 роки, тобто він досяг загального віку непрацездатності (60 років), але не зважаючи на це та на встановлення йому інвалідності, він продовжує працювати фактично на тій самій посаді. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював на «Північному гірничо-збагачувальному комбінаті», правонаступником якого є відповідач (копія трудової книжки - а.с.16-29), у період з 20.01.1978 по 27.02.1991 - газоелектрозварювальником цеху огрудкування та випалу обкотишів (записи у трудовій книжці №№5-9); у період з 18.04.1996 по 12.01.2001 та з 18.08.2003 по 30.09.2009 - електрозварником ручної зварки Управління залізничного транспорту (записи №№12-13 та №№16-19). Після свого звільнення з комбінату, у період з 01.10.2009 по 15.01.2015 позивач працював електрозварником у ТОВ «Шляхпостач КР» (записи №№20-23), а з 16.01.2015 був переведений до ТОВ «Шляхбуд КР», де також працював електрозварником, а з 21.05.2019 по теперішній час - слюсарем-ремонтником (записи №№24-28). Крім того позивач працював газоелектрозварювальником на інших підприємствах, зокрема у період з 28.02.1991 по 17.04.1996 - у НПК «Сталь» (записи №№9-10); у період з 15.01.2001 по 31.07.2003 - у ТОВ «СИМАГ» (записи №№14-15). Отже стаж роботи позивача за професією електрозварника та газоелектрозварника складає: на підприємстві відповідача - 23 роки 11 місяців; у ТОВ «Шляхпостач КР» та ТОВ «Шляхбуд КР» - 11 років 4 місяця; на інших підприємствах - 7 років 8 місяців, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.16-29). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.08.2020р. (а.с.8-13), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), періартрозу ліктьових (ПФ: справа - другого ступеня, зліва - першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безстроково, із яких: 45% по радикулопатії та 5% - нейросенсорна приглухуватість, згідно висновку МСЕК від 30.11.2020, де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, корсет та палиця (а.с.7). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.08.2020 (а.с.8-12), виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалість трудового процесу (п.17 Акта розслідування професійного захворювання - а.с.10-11). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 5 років 6 місяців (а.с.9). Також, згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.08.2020, підставою для професійних захворювань послужив проф. маршрут позивача, згідно якого він працював: з 18.04.1996-12.01.2001 - Північний державний ГЗК (ПрАТ "Північний ГЗК"), УЗТ, електрозварник ручного зварювання; 18.08.2003-30.09.2009 - ВАТ «ПівнГЗК», електрозварник; а з 01.10.2009 - у ТОВ «Шляхпостач КР» по 15.01.2015,електрозварником, правонаступником якого є ТОВ «Шляхбуд КР», де він і працює з 16.01.2015 по теперішній час слюсарем-ремонтником (а.с.11). Умови виробничого середовища та важкість праці електрогазозварювальника відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості (а.с.10). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди, суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача порівняно з іншим терміном роботи позивача на інших підприємствах згідно його проф. маршруту. Відповідно до наслідків що наступили (а.с.16-25), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 75000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial