Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

04.11.2013 року ПАТ « Державний ощадний банк України» від імені якого діє ТВБВ № 10010/0149 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 1986 від 13.02.2008 року в сумі 14 183,02 грн., а також судовий збір в сумі 229,40 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк » та відповідачкою був укладений Кредитний договір №1986, згідно якого останній було надано кредит в сумі 9 850,00 грн. зі сплатою 22% річних за користування коштами банку, строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 13.02.2011 року. Позичальник, відповідно до п.1.4 кредитного договору, зобов'язувався проводити погашення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 457,15 грн. до 13 числа місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ «Ощадбанк». В відповідно до п.3.3.5 договору, у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовились, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим дає згоду. Згідно п.4.1 за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі. 17.02.2010 року за заявою прокурора м.Олександрії про видачу судового наказу, судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] простроченої суми боргу по кредиту в розмірі 11 359,65 грн.. Після видачі судового наказу, боржник не виконувала умови кредитного договору в повному обсязі, а тому станом на 01.11.2013 року заборгованість по кредитному договору становить 14 183,02грн., із них: - 3 283,36 грн. - прострочений борг по кредиту; - 5 354,49грн. - відсотки; - 5 545,17грн. -пеня. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Відповідачка на розгляд справи не явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив провести розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача надав письмово викладене заперечення по позову, де просить відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] було встановлено факт вчинення нею заволодіння чужим майном шляхом обману, а тому оскільки грошові кошти в сумі 9850 грн., перераховані банком у виконання кредитного договору № 1986 від 13.02.20108 р., укладеного банком з [PERSON], були привласнені [PERSON] та використані нею на власні потреби, чим банку була заподіяна матеріальна шкода на цю суму, то банк вправі пред'явити до [PERSON] позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9 850,00 грн.. Враховуючи неотримання [PERSON] вищевказаних кредитних коштів, то у відповідності до ст.1046 ЦК України, даний договір не можна вважати укладеним. Крім того зазначає, що погодженим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості, передбачені строки внесення кожного платежу, а тому позовні вимоги банку про стягнення боргу за період з 16.02.2010 р. по 31.10.2010 року на суму 5 221,24грн., у тому числі за основною заборгованістю 2462,49 грн., за відсотками - 324,08 грн., за відсотками на прострочений борг - 1144,69 грн., за пенею на прострочений борг - 828,60 грн., за пенею на прострочені відсотки - 461,38 грн., перебувають за межами строку позовної давності. А тому, посилаючись на ч., ч.3, 4 ст.267 ЦК України зазначив, що робить заяву про застосування судом наслідків спливу позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON], яка в зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на Меньшикова, укладено кредитний договір № 1986 на виконання умов якого банк надав відповідачці по справі кредит у розмірі 9 850,00грн. на придбання меблів, зі сплатою 22% річних за користування коштами банку, строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 13.02.2011 року, а позичальник зобов'язалася повернути його рівними частинами в сумі 457,15 грн. до 13 числа кожного місяця, починаючи з наступного за звітним шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2008 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті в установах ВАт «Ощадбанк». В п.2.2 кредитного договору передбачені випадки за якими, банк має право вимагати від відповідача достроково повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договорам, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором або за договором застави. В п.4. кредитного договору передбачена відповідальність сторін. Внаслідок невиконання відповідачкою своєчасно умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку щодо сплати щомісячного платежу за кредитом та відсотками, з'явилась прострочена заборгованість. За заявою прокурора м.Олександрії про видачу судового наказу, судом 17.02.2010 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] простроченої суми боргу в розмірі 11 359,65 грн.. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачкою своїх зобов'язань перед позивачем по Кредитному договору №1986 від 13.02.2008 року, станом на 01.11.2013 року заборгованість становить 14 183,02грн., із них: - 3 283,36 грн. - прострочений борг по кредиту; - 5 354,49грн. - відсотки; - 5 545,17грн. -пеня. Як підтверджено матеріалами справи, договір, укладений між сторонами є договором споживчого кредитування, про що зазначено в п.1.1 кредитного договору. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2, 4 ст. 612, які передбачають відповідальність боржника. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до 13.02.2011 року (п.1.2), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 13 лютого 2011 року (п.1.3). Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч., ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст., ст. 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно погашати заборгованість за споживчим кредитом згідно з графіком (додаток №1), оскільки в п.8.5 договору зазначено, що невід'ємною частиною цього договору є додаток №1, №2.(а.с.8, 9). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж, починається з моменту порушення строку його погашення. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи убачається, що 17.02.2010 року судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 11 359,65 грн., а з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 04.11.2013 року. Таким чином, оскільки згідно графіку (а.с.9), який є невід'ємною частиною договору, погашення кредиту, процентів та за обслуговування кредиту повинно здійснюватись позичальником один раз на місяць не пізніше 13 числа щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) припинення виконання позичальником кожного із цих зобов'язань. В п.6.7 договору зазначено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.229 Цивільного Кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору (а.с.8) Наведене свідчить, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, процентів та за обслуговування кредиту за минулі платежі, які мав внести боржник згідно графіка, в тому числі пені, спливла 04.11.2010 року, (дата звернення з позовом 04.11.2013 року), тобто за відрахуванням трьох років за основним зобов'язанням та відповідно сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені. В той же час, починаючи з 13.10.2010 року (терміну до якого мав бути внесеним платіж за вересень 2010 року) розпочався перебіг строку позовної давності в частині сплати наступних чергових платежів. Питання щодо перебігу строків позовної давності вирішено у відповідності до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013 року. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Чинний ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Для відмови у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строків позовної давності в судовому засіданні необхідна заява відповідача про застосування таких строків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене право на справедливий судовий розгляд, що охоплює таку складову, як вчасне та належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про судове засідання Представником відповідачки в судовому засіданні зроблено заяву про застосування строку позовної давності, про що зазначено ним і в запереченнях на позовну заяву. Зважаючи, на те, що представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності за вимогами банку про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені, тощо, то суд має правові підстави для застосовуваня наслідків спливу позовної давності. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме про стягнення боргу за: основною заборгованістю в сумі - 1 131,05грн., відсотками - 50,30 грн.; відсотками на прострочений борг - 3 935,43 грн., пенею за прострочений борг - 2848,84 грн.; за пенею на прострочені відсотки - 1406,36грн., а всього 9 372,28 грн., які підлягають стягненню в межах строку позовної давності три роки, що було передбачено в п.6.7 договору. Щодо доводів представника відповідача про те, що вищевказаний договір не можна вважати укладеним, оскільки грошові кошти в сумі 9850 грн., які перераховані позивачем, були привласнені [PERSON] та використані нею на власні потреби, чим банку була заподіяна матеріальна шкода на зазначену суму та підлягають стягненню саме з неї, що підтверджується матеріалами кримінальної справи відносно останньої, то суд вважає, що оскільки кредитний договір №1986 від 13.02.2008 року укладений між банком та відповідачкою не визнаний недійсним, то банк має всі правові підстави для стягнення заборгованості за ним. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн..

Outcome: partial