Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 27 травня 2016 року близько 19-00 години відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи мотоциклом марки «Java-350», реєстраційний номер 16-00 ЧНА, рухався по вул. Миру в смт Куликівка Чернігівської області біля господарства № 52, не справився з керуванням та здійснив наїзд на корову позивача. За вказаним фактом до ЄРДР внесені відомості за № 12016270160000170 від 27 травня 2016 року, яке постановою слідчого закрите 20 жовтня 2016 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В результаті ДТП корова отримала ушкодження, було розірване вимя, лікування позитивних результатів не дало, 16 жовтня 2016 року вона вимушена була здати корову на мясо. При цьому вартість корови знизилась на 4\~000 грн. Відповідач матеріальну шкоду не відшкодував. Крім цього їй завдано моральної шкоди, під якою вона має на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних (психологічних) страждань та інших негативних явищ, заподіяних злочинними діями та відповідальністю відповідача, що завдало їй великих моральних страждань в момент вчинення правопорушення. У відповіді на відзив додатково до позову повідомила, що в результаті ДТП корова отримала ушкодження, було розірване вимя, перелом 12-го ребра, підозра на тріщину10-го ребра, порушена цілісність шкіри на лівому боці на передній лівій та задніх кінцівок. Тварина була про ідентифікована та зареєстрована в єдиному державному реєстрі. На корову є паспорт, згідно якого власником корови [PERSON], ідентифікаційний номер корови VA8000136152, кличка [PERSON], порода Українська червоно ряба молочна, день народження 02.03.2012р. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 10\~000 грн. в рахунок повного відшкодування нанесеної їй моральної шкоди та стягнути 4\~000 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні 26 березня 2018 року після його відкриття, але до початку зясування обставин справи та дослідження доказів за клопотанням представника позивача було оголошено перерву до 16 квітня 2018 року. В судове засідання 16 квітня 2018 року позивач та її представник не зявились, про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином. Від позивача до початку розгляду справи надійшла письмова заява, у якій вона просить відкласти розгляд справи, причин своєї неявки не повідомляє, підстав для відкладення не зазначає, інших клопотань не заявляє (а.с. 35). Представник позивача причини своєї неявки суду також не повідомив, будь яких заяв чи клопотань не направив. Суд визнає причини неявки в судове засідання позивача та її представника неповажними та у відповідності до ч.ч. 1 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розглядає справу за їх відсутності. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою слідчого Куликівського ВП Чернігівського ВП ГУ Національної поліції в Чернігівській області від 20 жовтня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270160000170 від 27 травня 2016 року за фактом ДТП у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; копію постанови направлено начальнику Куликівського відділення поліції Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.ст. 124, 130 КУпАП (а.с. 8-9). Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року у справі № 737/1054/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що 27 травня 2016 року о 19 годині 00 хвилин [PERSON] в смт Куликівка по вулиці Миру керував мотоциклом марки «Java-350» днз 16-00 ЧНА, та не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину (корову) внаслідок чого водій отримав тілесні ушкодження (а.с. 36-37). Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року у справі № 737/1055/16-п провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 38-39). Із відповіді Куликівської районної державної адміністрації від 27 березня 2018 року № 44 на адвокатський запит [PERSON] вбачається, що [PERSON], жителька Куликівки, зверталась для надання допомоги ВРХ. Тварина проідентифікована та зареєстрована в єдиному державному реєстрі. В паспорті вказано, що тварина дійсно належала [PERSON], яка проживає [INFO]. Ідентифікаційний номер корови VA8000136152, кличка [PERSON], порода (код 14) Українська червоно ряба молочна, день народження 02.03.2012р.. дата створення паспорта 09.07.2012 року. Агент, що провів ідентифікацію тварини [PERSON] (740476). Зі слів гр. [PERSON] її корову збив мотоцикліст. Під час клінічного ветеринарного огляду встановлено температура тіла 38,8 С, перелом 12 го ребра, підозра на тріщину 10 го ребра, порушена цілісність шкіри на лівому боці на передній лівій та задніх кінцівок, рани вимені. Була проведена обробка ран та надано консультацію (а.с. 34). Із накладної № 14 від 16.10.2016 року, виданої СПД [PERSON] вбачається, що він прийняв від [PERSON] корову вагою 400 кг вартістю 20 грн. за кілограм, загальна сума склала 8\~000 грн. (а.с. 5). Із накладної СФГ «Колос» від 1.12.2017 року № 779 вбачається, що станом на 01 грудня 2017 року ціна одного кілограму телиці тільної 1 (одна) голова, складала 30 грн. (а.с. 6). Інших доказів суду не надано. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або змусила зробити для відновлення свого порушеного права (ст. 22 ЦК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Отже, для настання деліктної відповідальності за завдання шкоди майну необхідна наявність всіх складових, а саме: шкода, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина заподіювача. У відповідності з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з цим потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є саме тією особою, яка заподіяла шкоди або особою, яка відповідно до\~закону\~зобов'язана відшкодувати шкоду. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 (п. 6) роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Факт володіння відповідачем [PERSON] мотоциклом «Java-350» під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди на законній правовій підставі сторонами не заперечується. Однак, позивач не надала суду доказів розміру завданої майнової шкоди, а також доказів на підтвердження причинно наслідкового звязку між дорожньо транспортною пригодою, що сталася 27 травня 2016 року, та тим, що позивач у жовтні 2016 року продала корову ФОП [PERSON] Також суду не надані: паспорт ВРХ (великої рогатої худоби), докази причинно наслідкового звязку між травмами, що отримані коровою під час ДТП та необхідністю її продажу, лікування корови та вартості такого лікування у період з 27 травня по 16 жовтня 2016 року від травм, які зафіксовані лікарями Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини безпосередньо після ДТП. На підтвердження продажу корови на вагу суду надано накладну № 14 від 16.10.16р., яка підтверджує, що [PERSON] дійсно продала корову (400 кг) за 8000 грн. При цьому суду не доведено дійсної ваги проданої корови. В позовній заяві позивач стверджує, що на той час вартість живої корови становила 12\~000 грн. Однак, підтвердження цьому не надала. Щодо накладної СФГ «Колос», з якої вбачається, що вартість 1 голови телиці тільної становить 30 грн., то вона не може бути прийнята до уваги судом, оскільки видана 01 грудня 2017 року, тобто більше ніж через рік після продажу корови позивачем. Таким чином, протиправною поведінкою відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди. Але суду не доведені причинний звязок між протиправними діями відповідача при вчиненні ДТП 27 травня 2016 року та необхідністю продажу корови 16 жовтня 2016 року, а також розмір матеріального збитку. Враховуючи вищенаведене позовна вимога щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4000 грн. не підлягає задоволенню як така, що не доведена позивачем належними та допустимим доказами. Відповідно до ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Згідно ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України суд враховує характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, те, що було порушено її звичний ритм життя, а також вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4\~позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначеного в повній мірі не довів, обмежившись посиланням на отримання великих моральних страждань саме в момент вчинення правопорушення. Суд враховує ту обставину, що позивач була особисто присутня в момент на місці ДТП, і це спричинило певний стрес, та, з огляду на вимоги розумності і справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача на її користь 500 грн. моральної шкоди. Судовий збір на користь позивача належить стягнути пропорційно задоволеній частині позову, що буде складати 25,17 грн.

Outcome: partial