Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

12.02.2018 року до суду звернулася з позовом [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 30.06.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №346, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через виникнення постійних суперечок, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з січня 2004 року. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], який на сьогоднішній день проживає разом з матірю. Позивач вважає, що подальше сімейне життя між ними неможливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. 10.04.2018 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON]\~ про розірвання шлюбу та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1200 грн. та сплачений нею судовий збір у розмірі 705 грн., а також розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання\~ не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу просив задовольнити та заперечував проти стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу у повному обсязі, а також, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, повно та всебічно дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 126202, 30.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON]\~ було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №346 (а.с.9). Подружжя від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сімя розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином,\~ враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить\~ інтересам\~ подружжя, що має\~ вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 1200 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.\~ Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що долучена до матеріалів справи копія квитанції про сплату 1200 грн. за відсутності розрахунку таких витрат не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 1200 грн. Згідно до вимог ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки позову тощо, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що\~ відсутність деталізованого опису виконаних робіт, навіть при наявності відповідної квитанції унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу, а тому вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають. Крім того, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір. З оригіналу квитанції №50 від 07.02.2018 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що при подачі даної позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial