Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

25 червня 2015 року позивач звернулась до суду з позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення відсотків за депозитним вкладом за кожен день прострочення виплати вкладу за період з 01 квітня 2015 року по 23 червня 2015 року в загальній сумі 189,17 євро за договором №SAMDNWFD 0070098104800, позовні вимоги обґрунтовує наступним. 31 березня 2014 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD 0070098104800. Відповідно умов, предметом є розміщення банківського вкладу фізичної особи на 12 місяців, з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду. Сума вкладу складає 6850 євро. День проведення вкладу 1 квітня 2015 року. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 11,5% річних. 01.04.2015 наступного дня після по закінченню терміну договору звернулась до відповідач з вимогою про повернення вкладу, але у видачі було відмовлено, оскільки відсутня валюта вкладу у всіх відділеннях «Приватбанку» у м. Маріуполі. Кошти повертались частинами, остання виплата 23.06.2015 року, чим відповідачем порушено свої зобовязання. Вважає, що відповідач повинен сплати проценти по банківському вкладу за прострочений строк для фактичного повернення коштів, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань на підставі частини пятої статті 1061 , ч.2 ст.625 ЦК України. Позивач у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає на підставах викладених у позові. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, де зазначено, що договір №SAMDNWFD 0070098104800 від укладений 31.03.2014, за заявою позивача 06.04.2015 було розірвано та грошові кошти, з урахуванням обмежень видачі готівкою іноземної валюти, встановлених Національним банком України, в повному обсязі виплачені позивачу. Відповідно до постанови НБУ №160, яка була чинною на час існування спірних відносин, банки зобовязані обмежити видачу (отримання)) готівкових коштів іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта за офіційним курсом НБУ. Вважає, що порушень з боку відповідача не було, а тому підстави для задоволення позову відсутні. В подальшому представником відповідача надано заяву про розгляд справи за її відсутність. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 31.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №SAMDNWFD 0070098104800 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС», відповідно умов якого вклад склав 6850 євро, по 31.03.2015 на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 10,5% річних. Відповідно до п 7 Договору, продовження вкладу проводиться без оформлення додаткової згоди до договору. Згідно п. 13 Договору, якщо вимагаєте достроково розірвати договір, а строк вкладу вже було продовжено один або кілька разів, проценти кожний повний строк вкладу сплачуються у повному обсязі. Відповідно до умов додаткової згоди до договору, банк збільшує процентну ставку за вкладом на 1% річних. Позивач 06.04.2015 року звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору №SAMDNWFD 0070098104800 від 31.03.2014 року та сплати за договором суму 7513,9 євро., згодна, що до закінчення строку дії депозиту 363 дні, при розірванні депозиту 06.04.2015 року втратить частину нарахованих процентів за не повний строк вкладу в сумі 4,66 євро. Тобто договір було розірвано 06.04.2015 року на підставі заяви позивача, відомостей щодо звернення з вимогою про розірвання договору та повернення суми вкладу 01 квітня 2015 року, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Відповідно, проценти на суму вкладу не нараховувались з часу розірвання договору 06.04.2015 року, але відповідно з 01.04.2015 по 06.04.2015 нараховані проценти 0,53 євро відповідно умов. Згідно квитанцій наданих позивачем, та розрахунку по руху коштів, відповідач повертав суму вкладу разом з нарахованими процентами наступним чином: 22.04.2015 600 євро; 08.06.2015 500 євро; 09.06.2015 600 євро; 10.06.1015 600 євро; 11.06.2015 600 євро; 12.06.2015 410 євро; 13.06.2015 600 євро; 16.06.2015 600 євро; 17.06.2015 600 євро; 18.06.2015 600 євро; 19.06.2015 600 євро; 22.06.2015 600 євро; 23.06.2015 603 євро; 23.06.2015 89,7 грн. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку вбачається, що банком позивачу було нараховано 06.04.2015 року проценти по вкладу у розмірі 6,46 євро та з них утримано податок 1,38 євро, також за цим розрахунком надано відомості, що щомісяного нарахування позивачу процентів за весь період розміщенння вкладу у бунку та дії депозитного договору. Таким чином за період з 31.03.2014 року по 06.04.2015 року, тобто період дії договору, банком регулярно нараховувалися проценти за вкладом позивача. На підставі викладено, не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків нарахованих за кожен день прострочення виплати вкладу за період з 01.04.2015 по 23.06.2015, оскільки договір було розірвано 06.04.2015 та з відповідної дати відсотки не нараховувались за договором. Що стосується вимог позивач про стягнення 3% річних за прострочення виплати вкладу, задовольняючи вимоги суд виходить з наступного. Згідно з вимогами п. 5 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладник) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та у порядку, встановлених договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором. Умовами договору банківського вкладу № SAMDNWFD 0070098104800 від 31.03.2014 року не передбачені форс-мажорні обставини, зокрема такі, які будуть впливати на обмеження у виплаті в іноземній валюті вкладу по закінченню його строку - частинами. Крім того, згідно п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731 державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що: а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт. Таким чином, постанова Національного банку України від 03.03.2015 № 160 зачіпає права, свободи й законні інтереси громадян, тобто підлягає державній реєстрації, суперечить ст.ст.1058-1065,1066-1076 ЦК України, Положенню про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних операцій з юридичними і фізичними особами затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.03 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України за 1256/8577 від 29.12.03), а тому посилання відповідача на її положення є необґрунтованим. Виходячи із загальних засад пріоритету законів, нормативно-правових актів, які зареєстровані Міністерством юстиції України, над нормативно-правовими актами, які не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, то застосуванню підлягають положення параграфу 3 глав 71, 72 ЦК Українита Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних операцій з юридичними і фізичними особами затвердженогопостановою Правління НБУ №516 від 03.12.03(зареєстровано в Міністерстві юстиції України за 1256/8577 від 29.12.03), за якими банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, а тому позов в частині стягнення 3% річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора, виходячи з наступного розрахунку: З 06.04.2015 по 22.04.2015 = 16 днів (суму вкладу 6850 євро) 8,96 євро; З 22.04.2015 по 08.06.2015 = 47 днів (сума вкладу 6250 євро) 24,14 євро; З 08.06.2015 по 09.06.2015 = 1 день (сума вкладу 5750 євро) 0,47 євро; З 09.06.2015 по 10.06.2015 = 1 день (сума вкладу 5150 євро) 0,42 євро; З 10.06.2015 по 11.06.2015 = 1 день (сума вкладу 4550 євро) 0,37 євро; З 11.06.2015 по 12.06.2015 = 1 день (сума вкладу 3950 євро) 0,32 євро; З 12.06.2015 по 13.06.2015 = 1 день (сума вкладу 3540 євро) 0,29 євро; З 13.06.2015 по 16.06.2015 = 3 дні (сума вкладу 2940 євро) 0,24 євро; З 16.06.2015 по 17.06.2015 = 1 день (сума вкладу 2340 євро) 0,19 євро; З 17.06.2015 по 18.06.2015= 1 день (сума вкладу 1740 євро) - 0,14 євро; З 18.06.2015 по 19.06.2015 = 1 день (сума вкладу 1140 євро) 0,09 євро; З 19.06.2015 по 22.06.2015 = 1 день (сума вкладу 540 євро) 0,04 євро. Таким чином 3% річних від простроченої суми загалом складає 35,67 євро, враховуючи положення ст. 524 ЦК України, станом на 23.11.2015 курс євро до гривні за курсом Національного банку України становить 2563.4715 грн. за 100 євро, тобто 35,67 євро 914,39 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем, оскільки він виконаний з арифметичними помилками. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем не виконані взяті на себе за договором зобов'язання, і позовні вимоги в частині стягнення\~\~3% річних за прострочення виконання зобовязання є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.\~\~\~\~ \~ На підставі викладено,

Outcome: partial