Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог (остання заява від 28 лютого 2017 року), мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13 травня 1989 року по 01 жовтня 2013 року. Під час шлюбу вони 17 липня 1999 року придбали житловий будинок з надвірними будівлями №151 по вулиці Леніна в с.Мигалки Бородянського району Київської області та автомобіль [NUMBER]. В зв'язку з розірванням шлюбу виникла необхідність в розподілі спільно-нажитого майна. Отримавши інформацію на підтвердження своїх позовних вимог їй стало відомо, що незадовго до розірвання шлюбу відповідач відчужив придбаний під час шлюбу автомобіль своїй матері [PERSON] Тому просила визнати спільною власністю подружжя (її та відповідача [PERSON]А.) будинковолодіння №151 по вулиці Леніна в с.Мигалки Бородянського району Київської області та автомобіль ВАЗ-210994-20, 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER]. Визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-210994-20, 2007 року випуску д.р.н. АІ 3970 ВН, укладений між [PERSON] та [PERSON] згідно довідки рахунку від 21 серпня 2013 року, виданої ТОВ «СТО Орбіта» недійсним. Визнати за нею право власності на ? частину автомобіля [NUMBER], стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на автомобіль в сумі 46843,07 грн. Розділити в натурі будинковолодіння №151 по вулиці Леніна в с.Мигалки Бородянського району Київської області, виділивши їй в особисту власність житлові приміщення, надвірні будівлі та споруди, передбачені варіантом 1 поділу житлового будинку, надвірних будівель та споруд: коридор 1-1, житлову кімнату 1-2, кухню 1-5, котельню 1-6, кладову 1-10, санвузол 1-11, прибудову «а» в стані будівництва (прим.І та прим.ІІ), ? сараю «Б», вбиральню «Г», літній душ «Д», 1/5 частини замощення «1», 3/5 частини огорожі №5, зливну яму №8. Відповідачу [PERSON] виділити в особисту власність житлові приміщення, надвірні будівлі та споруди: житлову кімнату 1-3, передпокій 1-4, житлову кімнату 1-7, житлову кімнату 1-8, ? частину сараю «Б», погріб з шийкою «В», колодязь питний №7, ворота з хвірткою №4, 2/5 частини огорожі №5, огорожу №6, 4/5 частини замощення «І». Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями в будинку необхідно провести ремонтно-будівельні роботи по приміщенню 1-го співвласника на умовах передбачених висновком №СЕ-1-1-344/15 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 04 грудня 2015 року. Виділити їй у постійне користування ? частину земельної ділянки, що становить 1414,0 кв.м., за варіантом №1 Порядку користування земельною ділянкою, а саме: земельну ділянку площею 90,1 кв.м розташовану під основною частиною будинку «А» та його мансардною частиною виділити у спільне користування. Відповідачу [PERSON] виділити в постійне користування ? частину земельної ділянки, що становить 1414,0 кв.м. за варіантом №1 порядку користування земельною ділянкою. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що ставлячи питання про розподіл будинку №151 по вулиці Леніна в с.Мигалки Бородянського району Київської області [PERSON] надала суду рішення виконавчого комітету Мигалківської сільської ради Бородянського району №9 від 19 лютого 2015 року, яким виконавчий комітет надав їй дозвіл на розподіл вказаного житлового будинку з одноквартирного у двоквартирний. Оскільки належний їм житловий будинок запроектований як одноквартирний, то розділити його на дві відокремлені квартири з дотриманням діючих ДБН технічно неможливо. Хоча висновком будівельно-технічної експертизи надані можливі варіанти поділу спірного будинку на дві квартири, але всі вони не відповідають вимогам ДБН так як приміщення другого поверху у вказаному будинку мають висоту менше ніж 2,5 м, а тому не можуть бути визнані житловими кімнатами. Крім цього, в будинку є велика кількість самовільних переобладнань, а тому виконавчий комітет до їх узаконення та прийняття в експлуатацію не міг дати згоду на переобладнання будинку. Оскільки вказане рішення порушує його цивільне право як співвласника будинку просив позовну заяву [PERSON] задовольнити частково в частині визнання за нею права власності на ? частину будинку. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мигалківської сільської ради Бородянського району Київської області №9 від 19 лютого 2015 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили, проти позову [PERSON] заперечували. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] визнали частково, вважали можливим визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку. Одночасно зазначили, що хоча автомобіль придбаний під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти матері [PERSON], яка передала кошти від продажу пайових земель. Зустрічний позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проти позову [PERSON] заперечувала, вважала, що спірний автомобіль не може бути спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки на його придбання вона дала синові кошти виручені від продажу земельних паїв. Відповідач - виконавчий комітет Мигалківської сільської ради Бородянського району Київської області в судове засідання представника не направив, проти позову [PERSON] заперечував, вважав, що ст. 152 ЖК України на яку він ([PERSON]А.) посилається не передбачає отримання дозволу на переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду якщо вони не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування і це не вимагає отримання на них документів, що дають право на їх виконання після завершення зазначених робіт, введення в експлуатацію об'єкта не потребується. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], експерта [PERSON], дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 травня 1989 року по 01 жовтня 2013 року, що підтверджується копією рішення Бородянського районного суду від 01.10.2013 року (т.1 а.с.53). Під час шлюбу подружжя [PERSON] придбало спірне домоволодіння №151 по вулиці Леніна в с.Мигалки Бородянського району Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 17 липня 1999 року (т.2 а.с.24) та автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року виготовлення, куз.№Y6D21099480055745, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АІС 054060 від 19 грудня 2007 року (т.1 а.с.23). 21 серпня 2013 року відповідач [PERSON] відчужив спірний автомобіль ВАЗ 210994-20, куз.№Y6D21099480055745 своїй матері [PERSON], що підтверджується копією довідки рахунку виданої 21 серпня 2013 року ТОВ «СТО Орбіта» (т.2 а.с. 93), копією реєстраційної карти (т.2.а.с.94). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, зазначене майно являється об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. При цьому посилання відповідача, що зазначене майно було придбане за кошти його матері, суд до уваги не приймає, враховуючи, що належних та допустимих доказів дарування лише відповідачу, а не сім'ї, коштів за які був придбаний транспортний засіб суду не надано, а покази свідків [PERSON] та [PERSON] з цього приводу не являються такими доказами. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-1-1-344/15 встановлені можливі варіанти поділу спірного домоволодіння (т.1 а.с.104-146). Відповідно до п.2.9 ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", висота житлових поверхів від підлоги у житлових будинках повинна бути не менша 2,8, висота житлових приміщень від підлоги до стелі - не менше 2,5 м. Однак всі варіанти запропоновані зазначеним висновком передбачають виділ одному із співвласників житлових кімнат другого поверху, висота яких не відповідає будівельним нормам і становить 2,35 м. Пояснення експерта з цього приводу, щодо допустимості показника корисної висоти приміщень від підлоги до стелі мансардного поверху 2,35 м. з посиланням на п.8.8 ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт" судом до уваги не приймаються. Оскільки зазначеним пунктом передбачено можливість зберігати виступаючі конструктивні елементи перекриття, якщо висота житлових приміщень від підлоги до них складає не менше 2,2 м., а враховуючи, що стеля житлових приміщень мансардного поверху спірного житлового будинку не має виступаючих конструктивних елементів перекриття, то посилання на вказаний пункт безпідставне. Враховуючи, що зазначений висновок будівельно-технічної експертизи не містить варіантів поділу житлового будинку з дотриманням вимог Державних будівельних норм, то підстав для поділу в натурі спірного житлового будинку не вбачається. Висновком судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-1707-2-782.16 встановлена ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210994-20 д.р.н. АІ 3970 ВН станом на дату проведення експертизи 93686,14 грн. (т.2 а.с.126-138). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2, 4 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Враховуючи, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями розділити в натурі неможливо, питання грошової компенсації за частку в праві спільної сумісної власності на нього не стоїть, то суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Також приймаючи до уваги, що спірний транспортний засіб був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, він є неподільним, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частину вартості цього майна, як компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності. При цьому, підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на 1/2 його частину немає, оскільки право позивачки на її частину в праві спільної сумісної власності захищене шляхом стягнення компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб. З копії рішення №9 від 19 лютого 2015 року виконавчого комітету Мигалківської сільської ради Бородянського району Київської області вбачається, що [PERSON] наданий дозвіл на переобладнання житлового будинку в с.Мигалки по вул. Леніна, 151 Бородянського району з одноквартирного на двоквартирний. (т.1 а.с.56). Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 152 ЖК України (що діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" №191-VIII від 12 лютого 2015 року) передбачала, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів. Однак після внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" №191-VIII від 12 лютого 2015 року, ст. 152 ЖК України передбачає, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. За таких обставин, оспорюване рішення не має юридичного значення, а відтак не порушує та не оспорює права, свободи чи інтереси позивача за зустрічним позовом, а відтак підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 8355 грн. (6090 грн. сплачений судовий збір, 2265 грн. - оплата за проведення автотоварознавчої експертизи).

Outcome: partial