Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

18 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін № 73», яким просив стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 521 грн. 37 коп., середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 183 055 грн. 72 коп., компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 11 430 грн. 88 коп. та індексації заробітної плати в сумі 8 502 грн. 70 коп. ; В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що: -відповідачем при звільненні не проведено розрахунок з позивачем по виплаті заробітної плати та витрат на відрядження; -у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати позивач має право на відшкодування середнього заробітку за період затримки виплати, компенсацію втрати частини доходів та індексацію заробітної плати. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач, згідно заяви, просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. [PERSON] з 31.07.2011 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73" та був звільнений за згодою сторін згідно з наказом № 26-к від 05.03.2014 року. Відповідно до Довідки від 09.01.2018 року за Вих. № 1, виданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» заборгованість по невиплаченій заробітній платі [PERSON] , станом на 09.01.2018 року, складає 8 370 грн. 40 коп. за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року. Згідно Довідки від 09.01.2018 року за Вих. № 2, виданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 73», заборгованість по витратам на відрядження, станом на 09.01.2018 року, складає 9 150 грн. 97 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що остаточний розрахунок із позивачем при звільненні не було проведено тому підлягає стягненню з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року в розмірі 8 370 грн. 40 коп. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач у розрахунку середнього заробітку вказує, що останніми двома місяцями його роботи у відповідача були липень та серпень 2013 року, середньоденну заробітну плату потрібно розраховувати на підставі нарахованої зарплати саме за ці місяці. Проте, згідно наданої Довідки останніми двома повними місяцями роботи позивача є листопад 2013 року (заробітна плата становила 3 185 грн. 00 коп. відпрацьований день) та грудень 2013 року (заробітна плата становила 2 362 грн. 00 коп. відпрацьований день). Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 129 грн. 00 коп. = (3 185 грн. + 2 362 грн.)/43 робочі дні. У зв'язку із цим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (по дату ухвалення рішення - 03.10.2018 року), становить 147 705 грн. 00 коп. Також позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу за період з червня 2012 року по серпень 2014 року в розмірі 17 254 грн. 07 коп., яка нарахована по рахунку № 3721 та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу за період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року в розмірі 14 963 грн. 29 коп., яка нарахована по рахунку № 662. Згідно із 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-43цс14, відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації (СК) обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін (далі -КПС). Коефіцієнт приросту споживчих цін вираховується шляхом ділення індексу споживчих цін на індекс споживчих цін у місяці (далі - ІСЦ), за який виплачується заробітна плата і мінус 1 (п. 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427). Індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін (СІСЦ) за період невиплати грошового доходу, при цьому до розрахунку не включається індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід. Інформація про індекси інфляції за 2000-2018 роки міститься в офіційних даних Міністерства фінансів про індекси інфляції в Україні. Згідно розрахунку, наданого позивачем, виконаного шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, що належить до сплати позивачу за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року складає 11 430 грн. 88 коп., а саме: за жовтень 2013 року - 2 113 грн. 51 коп.; за листопад 2013 року - 4 398 грн. 48 коп.; за грудень 2013 року - 3 233 грн. 57 коп.; за березень 2014 року - 1 685 грн. 32 коп. Також позивачем, заявлено вимогу про стягнення індексації за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року з врахуванням індексу споживчих цін в розмірі 8 502 грн. 70 коп., розрахунок якої здійснено на підставі ЗУ «Про індексацію грошових доходів громадян» та на переконання суду є вірним. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на відрядження в розмірі 9 150 грн. 97 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке. Позивач був звільнений з ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» 05.03.2014 року. Також, 09.01.2018 року йому було видано довідку про заборгованість відповідача по витратам на відрядження. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише 18.09.2018 року, поза межами трьохмісячного строку для вирішення трудового спору. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача витрат на відрядження, виплата яких регулюється положеннями статті 121 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення суми невиплачених витрат на відрядження не входить до фонду оплати праці, а тому обмежується тримісячним строком позовної давності, який позивачем в цій частині вимог пропущений. Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial