Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Редакція газети « Вільне слово» про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач зазначає, що на другій сторінці цієї газети від [INFO] р. [NUMBER] розміщено звернення до Народного депутата України [PERSON] такого змісту : «Надуманою підставою для [PERSON] стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради і Вашого однопартійця [PERSON]. [PERSON] - одіозна людина в м. Олександрії, колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту,двічі судимий, за інформацією ЗМІ та жителів міста член бандитського угрупування «Кумівське», що об'єднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста. Якщо цього не досить, то треба уважно прочитати незалежні друковані та Інтернет видання нашого міста, лише за останній час або побувати на сесіях міської ради, де з «сольними номерами» виступає пан [PERSON] і його «братки» ( реч. 3-5, аз. 1). Члени цього угрупування, за оцінкою олександрійців, належать до так званих «пристосуванців», які намагаються приєднатись до будь-якого потенційно успішного проекту, легалізуватись через громадські організації або потрапити у владу під прапором будь-якої політичної сили і в кожній кишені мають різні партійні квитки» (абз. 2). Діяльність [PERSON], який під час останніх виборів Президента України був керівником Вашого виборчого штабу, а сьогодні є знову ж таки Вашим обличчям на території Кіровоградської області, здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать безперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів (абз.3). Ваші претензії стати принципово новим рятівником України та борцем за справедливість ніяк не узгоджується зі стосунками з кримінальним авторитетом - [PERSON]» (абз.4). Зважаючи на вищевикладене, просимо Вас надати правову оцінку ОЗУ «Кумівське» та його активіста [PERSON]» (останній абзац). Оприлюднення звернення здійснено з метою принизити його, позивача, честь, гідність та ділову репутацію, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, підриває авторитет серед членів його родини та близьких родичів, членів громадських організацій, ставить під сумнів його, роками напрацьовану, ділову репутацію. Інформація стосовно того, що він, [PERSON], є головою неіснуючої незалежної громадської ради, є відверто недостовірною. Запис про створення громадської спілки «Незалежна громадська рада міста Олександрії» внесено до Реєстру громадських об'єднань за № 1422021. Визначення «одіозний » згідно до академічного тлумачного словника - особа, яка викликає негативне ставлення до себе; небажаний, неприйнятний. Воно болюче зачіпає його честь та людську гідність. Його, позивача, колишнього оперуповноваженого відділення карного розшуку Олександрійського МВ УМВС України, звільнено за власним бажанням, про що свідчить запис в трудовій книжці від 30 грудня 1994 р. та виписки з наказу УМВС України в Кіровоградській області від 1 січня 1995 р. Він ні під час допиту, ні будь - коли нікого не вбивав. Поширена інформація про те, що він двічі судимий, також є неправдивою,? про що свідчить рішення Олександрійського міськрайонного суду від 18 липня 2014 р. Він, [PERSON], не має відношення ні до жодного злочинного угрупування. Оприлюднена в газеті інформація про те, що він намагається приєднатись до будь-якого успішного проекту, легалізуватись через громадські організації або потрапити у владу, є наклепом. Щодо беззаперечних фактів про відкриті кримінальні справи та висновки судових органів, відповідач зобов'язаний надати їх в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позов повністю та пояснила, що відповідач несе відповідальність за поширення недостовірної інформації і мав не тільки надрукувати текст звернення до народного депутата, але й перевірити інформацію, яка надійшла від особи, яка подавала для опублікування це звернення. Звернення є додатком до рішення міської ради. Воно опубліковано на другій сторінці в рубриці «Вісті тижня», а нормативно- правові акти друкуються в рубриці «Самоврядування» на восьмій сторінці. [PERSON] має право вимагати спростування недостовірної інформації щодо себе. Він є головою спілки «Незалежна громадська рада м. Олександрії», в 2012 р. був кандидатом в народні депутати України по одномандатному виборчому округу № 103, але не вважає себе публічною особою. Представник відповідача - Приходько Л.І. позов не визнала та пояснила, що комунальне підприємство «Редакція газети «Вільне слово» є юридичною особою. ЇЇ засновник - Олександрійська міська рада. Редакція повинна публікувати усі нормативні акти та звернення, які приймаються радою, не піддаючи їх сумніву. Зазначене звернення було схвалено рішенням міської ради. Позивач повинен був позиватися до авторів цього звернення, а не до редакції. Рішення міської ради не підлягає погодженню з редакційною колегією. Редакція не має права редагувати його зміст. Якщо сесія чи депутати визнають, що вони посягнули на честь та гідність особи, то відповідно редакція оприлюднить таку інформацію. Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що на другій сторінці газети «Вільне слово» від [INFO] р. [NUMBER], яка видається відповідачем, розміщено звернення до Народного депутата України [PERSON] такого змісту : «Надуманною підставою для [PERSON] стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради і Вашого однопартійця [PERSON]. [PERSON] - одіозна людина в м. Олександрії, колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту,двічі судимий, за інформацією ЗМІ та жителів міста член бандитського угрупування «Кумівське», що обєднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста, Якщо цього не досить, то треба уважно прочитати незалежні друковані та Інтернет видання нашого міста лише за останній час або побувати на сесіях міської ради, де з «сольними номерами» виступає пан [PERSON] і його братки ( реч. 3-5, аз. 1). Члени цього угрупування, за оцінкою олександрійців, належать до так званих «пристосуванців», які намагаються приєднатись до будь-якого потенційно успішного проекту, легалізуватись через громадські організації або потрапити у владу під прапором будь-якої політичної сили і в кожній кишені мають різні партійні квитки» (абз. 2). Діяльність [PERSON], який під час останніх виборів Президента України був керівником Вашого виборчого штабу, а сьогодні є знову ж таки Вашим обличчям на території Кіровоградської області, здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать безперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів (абз.3). Ваші претензії стати принципово новим рятівником України та борцем за справедливість ніяк не узгоджується зі стосунками з кримінальним авторитетом - [PERSON]»(абз.4). Зважаючи на вищевикладене, просимо Вас надати правову оцінку ОЗУ «Кумівське» та його активіста [PERSON]» (останній абзац). Зазначене звернення було попередньо схвалене рішенням Олександрійської міської ради від 15 серпня 2014 р. № 1459, доручено міському голові та секретарю міської ради підписати та надіслати його Народному депутатові [PERSON], голові Кіровоградської обласної державної адміністрації [PERSON], голові Комітету з питань державного будівництва та місцевого самоврядування [PERSON], а також висвітлити в місцевих засобах масової інформації. Поширену в такий спосіб в друкованому засобі інформацію позивач вважає як такою, що ганьбить його, підриває авторитет та ділову репутацію. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. З іншого боку, відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Конституція України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань ( ч.1 ст. 34 Конституції України). З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та законодавства України у сфері цих правовідносин суд має визначитися з характером поширеної інформації: чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Про це наголошується в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. № 1. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку( п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1). Ознайомлення із змістом опублікованого звернення дають підстави суду вважати, що інформація про те, що [PERSON] є головою неіснуючої незалежної громадської ради, «звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий», що його діяльність «здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать безперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів», є фактичними твердженнями і підлягають спростуванню. Доказів таких тверджень відповідач не надав. Крім того, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 липня 2014 р., яке набрало законної сили, встановлено, що інформація про те, що [PERSON] був засуджений і судимість не знята, не відповідає дійсності : 30 грудня 1994 р. його звільнено в запас Збройних Сил України за власним бажанням; кримінальна справа відносно нього закрита судом на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію в 2011 р.», що підтверджується доказами. Позивач також надав суду копію витягу з наказу від 1 січня 1995 р. про звільнення його з органів МВС України в запас Збройних Сил України за власним бажанням, а також копію витягу із трудової книжки, які підтверджують підставу звільнення [PERSON] з органів МВС України. Недостовірною є інформація про те, що [PERSON] є головою неіснуючої незалежної громадської ради: реєстраційна служба Олександрійського міськрайонного управління юстиції в листі від 1 серпня 2014 р. підтвердила, що прийнято повідомлення про утворення громадської спілки «Незалежна громадська рада м .Олександрії» та внесено відповідний запис до Реєстру громадських об'єднань за № 1422021. Відтак відповідач має спростувати як недостовірну зазначену інформацію. Решта поширеної у зверненні інформації з огляду на застосовані мовні засоби (алегорії - встановлення подібності, сатири - гострої критики з засудженням вад, дошкульного висміювання хиб, негативних явищ, посилань на думку, що склалася в певних колах) може бути витлумачена не інакше як оціночні судження і не підлягає спростуванню. Крім того, позивач є публічною особою - головою громадської спілки «Незалежна громадська рада м. Олександрії». Під час виборів народних депутатів 28 жовтня 2012 р. був кандидатом у народні депутати по одномандатному виборчому округу № 103, тобто несе на собі тягар публічності на місцевому рівні. Межа критики публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. В зв'язку з цим варто зазначити, що Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. № 1 ( пункт 21) роз'яснив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суд звертає увагу на те, що відповідач опублікував не рішення міської ради, а звернення до Народного депутата України [PERSON], яке схвалено рішенням міської ради. В цьому номері газети ( на другій сторінці) відтворено текст звернення до народного депутата за підписом міського голови та секретаря міської ради. Рішення міської ради надруковані окремо в рубриці «Самоврядування» ( на восьмій сторінці). Тому за достовірність інформації, випуск у світ друкованого засобу масової інформації несе відповідальність відповідач, який повинен був дотримуватися обмежень, встановлених ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». В зазначеній вище постанові Пленуму Верховного Суду України, роз'яснено, хто саме є відповідачами у справах даної категорії: Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації( п.9 постанови) Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 32, 33 ЦПК) - п. 10 зазначеної постанови. Отже, суд покладає на відповідача обов'язок спростувати ту частину інформації, яку визнає недостовірною. В зв'язку із задоволенням немайнових вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial