Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі матері у її вихованні. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком. 22 жовтня 2020 року Постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року залишено без змін. Між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Намагання позивачки мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як відповідач не бажає її присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином. Весь цей час позивачка намагалася налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним. Відтак, вважає свої права порушеними та просить суд зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] та визначити наступні способи його участі у вихованні дитини, а саме: - побачення з дитиною кожного тижня у понеділок та середу з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. та 2 повних вихідних (субота та неділя) у першій та третій тиждень кожного місяця з можливістю відвідування родичів, різних заходів, розважальних дитячих установ без присутності батька за попереднім узгодженням з батьком дитини способу передачі дитини від батька до матері; -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання дитини у святкові дні - Новий рік, Різдво, Великдень, День народження дитини; -забезпечення оздоровчого відпочинку протягом 20 діб на рік (14 днів - у літній період, 6 днів у зимовий період) з правом виїзду до інших міст України; -в разі хвороби дитини, який припадає на час (день спілкування) матері з дитиною, дитина залишається з батьком і цей день не переноситься на інший день. При цьому матір дитини може відвідувати дитину в інший день за її місцезнаходженням за присутності батька дитини за попередньою домовленістю батьків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 22 квітня 2021 року. У судове засідання 22 квітня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивачки надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 28 липня 2021 року. 28 липня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивачки, інші учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Розгляд справи відкладено на 29 вересня 2021 року. У судове засідання 29 вересня 2021 року з`явилися позивач та її представник, представник третьої особи - Органу опіки та піклування ПРА ОМР. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник третьої особи підтримав висновок органу опіки та піклування ПРА ОМР про визначення способу участі у вихованні дитини. Заслухавши пояснення, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2010 року по 16 квітня 2018 року. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком. 22 жовтня 2020 року Постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року залишено без змін. Згідно довідки № Я4-24974-ф/л від 23 листопада 2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи міститься характеристика щодо [PERSON] від 23 листопада 2020 року, в якій зазначено, що вона прийнята на роботу у магазин « Копійка » № 81 на посаду касира с 19 грудня 2019 року та проявила себе як добросовісний співробітник. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 травня 2021 року № 01-11/712/1 вих., зазначено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти побачень сина із матір`ю та запропонував графік побачень матері із сином: щовівторка з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. щонеділі без обмеження у часі побачень. Малолітній [PERSON] , [INFO] не заперечує проти побачень з матір`ю та бачить графік спілкування з матір`ю наступним чином: щовівторка з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. щонеділі без обмеження у часі побачень, з урахуванням його бажання, самопочуття та погодних умов. Своїм висновком органу опіку та піклування Приморська районної адміністрації Одеської міської ради визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною: щовівторка з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., І-ІІІ тижня з суботи 10год. 00 хв. до неділі 20 год.00 хв. з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. Усі зустрічі повинні проводитися, враховуючи розпорядок дня дитини, та за умови забезпечення матір`ю [PERSON] необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно дост. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положеньст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивачка, будучи матір`ю дитини прагне спілкування із ним, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є її правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Більш того, позивачка, яка є матірью малолітнього [PERSON] , [INFO] , піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітнім сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial