Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Як зазначає позивач він згідно наказу № 93 від 2 вересня 2013 року він був прийнятий на роботу до Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 на посаду вчителя інформатики та трудового навчання. Згідно наказу управління освіти Прилуцької міської ради № 65-К від 10 квітня 2015 року та наказу Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 від 10 квітня 2015 року № 7 його було звільнено з посади у звязку з призивом на військову службу згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В період з 14 квітня 2015 року по 12 квітня 2016 року він перебував на строковій військовій службі. Перебуваючи на службі він від інших призовників, з якими проходив службу, дізнався, що всі вони отримують середній заробіток за попереднім місцем роботи, оскільки їх було звільнено за ст. 119 КЗпП України, в звязку з чим 17 грудня 2015 року він письмово звернувся до управління освіти Прилуцької міської ради з проханням скасувати наказ про його звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, як помилковий, та прийняти рішення про його звільнення у відповідності до ст. 119 КЗпП України, але на адресу його батьків ( де він проживав до призиву на службу ) надійшов лист від 20 січня 2016 року, яким йому було відмовлено в задоволенні його прохання. Вважаючи таки дії відповідача незаконними, позивач і просить суд поновити йому строк для звернення до суду, скасувати накази управління освіти Прилуцької міської ради та Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 про його звільнення з посади у звязку з призивом на військову службу згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді вчителя інформатики та трудового навчання Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 з 10 квітня 2015 року, та стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, які представник відповідача не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Як вбачається з матеріалів справи наказом управління освіти Прилуцької міської ради № 65-К від 10 квітня 2015 року та наказом Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 від 10 квітня 2015 року № 7 [PERSON] 10 квітня 2015 року було звільнено з посади вчителя інформатики та трудового навчання Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 з 10 квітня 2015 року в у звязку з призивом на військову службу згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 13, 14 ). П. 2 ст. 119 КЗпП України передбачено, що « Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обовязок і військову службу» … надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів», тобто дана стаття відсилає працедавця для визначення, чи має особа, яка підлягає звільненню, до конкретного Закону, яким передбачено такі пільги. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року № 116-VІІІ, внесено зміни до ст. 39 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» і п. 6, п.п. 11) передбачено, що «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, … в яких вони працювали на час призову», тобто законодавцем чітко визначено обовязок керівника підприємства зберігати за працівниками, призваними на строкову військову службу місце роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві, а тому суд вважає, що позовні вимоги про скасування наказів про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовані і підлягають до безумовного задоволення. Позивач просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2015 року по 10 квітня 2016 року, тобто за один рік. Згідно довідки управління освіти середньоденний заробіток позивача складає 112 грн. 26 коп., середня кількість робочих днів за місяць, при пятиденному робочому тижні складає 21,2 дні х 12 місяців = 254,4 дні х 112,26 = 28\~558 грн. 94 коп., це сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача, оскільки, на думку суду на працівників, які були призваними на «військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду», на відміну від осіб які були призвані на строкову службу, розповсюджується дія іншого, спеціального, Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року, який також було затверджено вище зазначеним Законом.

Outcome: approved