Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

22.01.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса ХМНО Сергієнко Н.В., третя особа: [PERSON] , з наступним уточненням, в якому просить: визнати недійсним договір застави, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.04.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергїєнко Н.В., реєстровий №3372, предметом якого є легковий автомобіль марки Toyota Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , cтягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки у розмірі 130000 грн., на підставі ст.ст.22, 317, 321, 328, 334, 576, 578, 655, 1166, 1190 ЦК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 відкрито провадження у зазначеній справі, призначено до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27.08.2019 витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського управління юстиції Сергієнко Н.В. копію договору застави від 20.04.2016 року за реєстровим №3372, посвідчену належним чином та копії всіх документів, які були надані сторонами при укладені договору, посвідчені належним чином. Ухвалою від 08.10.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в провадженні Московського, а згодом Київського районного суду міста Харків перебувала цивільна справа №640/5340/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Інтереси відповідача [PERSON] з самого початку представляв його адвокат [PERSON] - відповідач по даній справі. В ході розгляду справи ухвалою Московського районного суду міста Харків від 30.12.2014, та ухвалою Київського районного суду міста Харків від 28.04.2015 судом вживалися заходи забезпечення позову. Зокрема ухвалою суду від 30.12.2014 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову та заборонено відчуження автомобіля марки Toyota Prado 150, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , проживаючому за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2015 року по справі №640/5340/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] , позивач [PERSON] визнана власником автомобіля марки Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.11.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016, рішення Київського районного суду міста Харків від 01.07.2015 року залишено без змін. Відтак, позивач [PERSON] набула право власності за зазначений автомобіль з підстав, що не заборонені законом. До моменту набрання судовим рішенням законної сили, яким вирішувався спір між сторонами щодо розподілу спільного майна, відповідачі приховували автомобіль, який увесь час до цього перебував у користуванні та володінні відповідача [PERSON] і який обліковувався в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.11.2010 року, що відповідає первинній даті реєстрації цього транспортного засобу. Після набуття [PERSON] права власності на автомобіль дійсне місцезнаходження автомобіля приховувалося від позивача [PERSON] відповідачами [PERSON] та [PERSON] , що зумовило звернення [PERSON] до Ленінського районного суду міста Харків з позовною заявою до [PERSON] про покладення на нього обов`язку негайно передати автомобіль власнику. Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харків від 19.10.2016 року по справі №642/4887/16 позовні вимоги [PERSON] було задоволено та зобов`язано [PERSON] негайно з моменту набрання судовим рішенням законної сили, але не пізніше наступного дня після цього, передати [PERSON] технічно справний та укомплектований автомобіль марки Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а у випадку неможливості передання майна відшкодувати завдані збитки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.07.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] в особі його представника [PERSON] відхилено, заочне рішення Ленінського районного суду міста Харків від 19.10.2016 року залишено без змін. У зв`язку з подальшим ухиленням відповідача [PERSON] від виконання вже рішення суду від 19.10.2016 року про передачу транспортного засобу, державним виконавцем Ленінського відділу ДВС міста Харків до Холодногїрського ВП ГУНП в Харківській області 24.02.2017 року було скеровано подання про притягнення боржника [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України, на підставі якого 02.03.2017 року до ЄДРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення №1201722.0510000622. за ч. і ст. 382. КК України. У квітні 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Харків, від 26.04.2018 року вказаний автомобіль був вилучений та лише 21.08.2018 року, після проведення невідкладних слідчих дій, був переданий власнику [PERSON] . Після отримання у володіння належного позивачу [PERSON] автомобіля нею, 01.09.2018 було укладено з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого позивач [PERSON] повинна була у строк до 31.12.2018 здійснити укладання основного договору купівлі-продажу та за цей час вирішити питання щодо скасування всіх заборон і обмежень, які було вжито компетентними органами стосовно спірного транспортного засобу, який є предметом договору купівлі-продажу і здійснити попередню реєстрацію автомобіля на власне ім`я для подальшого укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу на нового власника [PERSON] . Під час укладання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу покупець передав продавцю [PERSON] аванс у розмірі 150 тис. грн. На виконання досягнутої між сторонами договору купівлі-продажу від 01.09.2018 року домовленості, позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] 05.09.2018 звернулася до Київського районного суду міста Харків та Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявами про скасування заходів забезпечення позову та про припинення розшуку транспортного засобу боржника. 28.09.2018 Київським районним судом міста Харків було скасовано заборону відчуження спірного автомобіля, а згодом 23.10.2018 року Міжрайонним відділом ДВС. по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГУТУЮ у Харківській області припинено розшук майна боржника [PERSON] - автомобіля Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Також, 21.12.2018 року представник позивача звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області із заявою про скасування обмежень щодо розпорядження І транспортним засобом. Листом Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 26.12.2018 року було повідомлено, що обмеження на проведення реєстраційних операцій з автомобілем Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , який 24.11.2010 був зареєстрований на [PERSON] , зняті та на теперішній час відсутні. Таким чином, станом на 26.12.2018 року позивачем, як продавцем за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018 року, було вжито всіх можливих заходів щодо скасування заборон і обмежень, які стосувалися автомобіля Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та які перешкоджали укладанню основного договору купівлі-продажу транспортного засобу. Звернувшись 26.12.2018 року до Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області для реєстрації автомобіля на власне ім`я, позивач [PERSON] довідалася, що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. 20.04.2016 року о 17:15:05 за №15792736 на підставі договору застави реєстровий №3372 від 20.04.2016 року було внесено запис про приватне обтяження заставою автомобіля марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . На підтвердження обтяження рухомого майна - спірного автомобіля, працівником Сервісного центру позивачу [PERSON] було видано витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №57941336 від 26.12.2018 року, згідно якого боржником значиться [PERSON] , а обтяжувачем [PERSON] , що свідчить про те, що застава виникла у зв`язку з свідомими і умисними діями відповідачів, які починаючи з 01.07.2015 року та достеменно з 26.11.2015 року, як особи, які були присутні в судовому засідання під час проголошення Апеляційним судом Харківської області ухвали від 26.11.2015 року про відмову в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на рішення Київського районного суду міста Харків від 01.07.2015 року, були обізнані, що предмет застави більше не належить [PERSON] , а є власністю позивача. Наведені обставини щодо наявності невідомого для позивача [PERSON] обтяження належного їй рухомого майна призвело до неможливості належного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018 року, що мало своїм наслідком застосування до продавця [PERSON] фінансових санкцій у вигляді сплати штрафу у розмірі 30 тис. гривень, які позивач [PERSON] сплатила на користь третьої особи (покупця), що підтверджується договором від 27.12.2018 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018 року, а також повернула суму авансового платежу у розмірі 150000 грн. Вказує, що станом на 01.09.2018 року вартість належного позивачу автомобіля була більш значною, ніж його вартість на сьогоднішній день, що обумовлено різким падінням цін на вживані авто у зв`язку, в тому числі, з прийняттям ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів". В період знаходження даної справи у провадженні суду та вчинення відповідачем [PERSON] заходів до затягування її розглядом, шляхом подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги (двічі: у березні та квітні 2019) на ухвалу про відкриття провадження по даній справі, не були оплачені судовим збором, що мало наслідком спершу залишення скарги без розгляду, а згодом і відмову у відкритті провадження по справі, відповідачі [PERSON] та його адвокат [PERSON] у приватному порядку звернулися до приватного нотаріуса ХМ НО Сергієнко Н.В- з приводу розірвання договору застави, укладеного, між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений 20.04.2016 року тим же приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В., реєстровий №3372, предметом якого був легковий автомобіль марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що відповідно, мало своїм наслідком внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про скасування застави зазначеного транспортної о засобу. Відтак, відпала потреба у скасуванні запису про заставу транспортного засобу в Державному реєстрі. Просить визнати недійсним договір застави, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.04.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергїєнко Н.В., реєстровий №3372, предметом якого є легковий автомобіль марки Toyota Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , з посиланням на те, що відповідач не мав права розпоряджатися автомобілем Toyota Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який рішенням суду був визнаний за позивачем, у зв*язку з чим було порушене її право власності. Також, позивач просить стягнути на її користь солідарно з відповідачів 130000 грн. збитків, які складаються з 100000 грн. збитків упущеної вигоди, як різниця між вартістю автомобіля за попереднім договором, що не був укладений позивачем з вини відповідачів та за договором комісії вже з продажу автомобіля; та 30000 грн. збитків, які позивач сплатила за попереднім договором у зв*язку з його невиконанням з провини відповідачів, як штрафні санкції. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що викладені в тексті позовної заяви, з урахуванням заяви від 16.09.2019, позов просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву та заперечень на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог до нього заперечував в повному обсязі, з підстав, наведених у відзиві, посилаючись на їх безпідставність, невідповідність даних щодо вартості та місцезнаходження автомобіля об`єктивним обставинам справи. Відповідач - приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Н.В. у відзиві від 22.08.2019 на позовну заяву проти заявлених до неї позовних вимог заперечувала, посилаючись на необхідність заміни її процесуального статусу на третю особу, Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, ніяких заяв до суду не подав. Заслухавши пояснення учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі(кузова, рами) [NUMBER] , колір: чорний, [NUMBER] , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ ХАРКІВ, вказаний автомобіль належав [PERSON] з 24.11.2010. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2015, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 26.11.2015, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.02.2016 по справі №640/5340/15-ц визнано за [PERSON] право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 19, 24). Дане рішення суду від 01.07.2015 року набуло законної сили 26.11.2015 року. Відповідно довіреності від 22.01.2015, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Малік О.В. [PERSON] уповноважений бути представником [PERSON] , в тому числі в суді. (а.с. 14) За представленими суду даними, 20.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір застави щодо забезпечення виконання зобов*язань за договором позики від 25.12.2015 року на суму 668800 грн., зі строком повернення до 25.12.2016 року, і предметом цього договору застави є автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , були внесені обтяження у Реєстр обтяжень рухомого майна 20.04.216 року, зі згоди обтяжувача. (а.с. 207-209). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно вимог ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючі ті обставини, що станом на 20.04.2016 року позивач була визнана власником автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] і дані обставини були достовірно відомі відповідачам, суд вважає доводи позивача про визнання недійсним договору застави від 20.04.2016 року обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, у зв*язку з чим підлягають задоволенню, у зв*язку з порушенням права позивача на розпорядження майном. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За поясненнями позивача відповідач [PERSON] не виконував рішення суду від 01.07.2015 року, у зв*язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з позовом про передачу їй майна. Згідно заочного рішення по справі від 643/4887/2016ц від 19.10.2016 зобов* язано [PERSON] з моменту набрання законної сили даним рішенням передати [PERSON] технічно справний автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску. Дане рішення суду набрало законної сили 27.07.2017 року. За поясненнями учасників судового розгляду автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] фактично був переданий [PERSON] 21.08.2018 року працівниками поліції. Також, судом встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON] 01.09.2018 було укладено з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за умовами якого [PERSON] повинна була у строк до 31.12.2018 здійснити укладання основного договору купівлі-продажу та за цей час вирішити питання щодо скасування всіх заборон і обмежень, які було вжито компетентними органами стосовно спірного транспортного засобу, який є предметом договору купівлі-продажу і здійснити попередню реєстрацію автомобіля на власне ім`я для подальшого укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу на нового власника [PERSON] (а.с. 44). В цьому договорі (п.3) вказано, що за домовленістю сторін, враховуючи технічний стан автомобіля, продаж вчинено за 560000 грн., частину яких у вигляді авансу покупець [PERSON] передав продавцю [PERSON] у розмірі 150 тис. грн., іншу частину 410000 грн. після підписання основного договору купівлі-продажу у строк до 31.12.2018 року. Згідно п.11 попереднього договору у випадку невиконання продавцем умов договору, продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 30000 грн. та покупець наділяється правом відмовитися в односторонньому порядку від умов даного договору та вимагати відшкодування завданих збитків. За представленими суду доказами, станом на 26.12.2018 року позивачем, як продавцем за попереднім договорові купівлі-продажу транспортного засобу було вжито заходів щодо скасування заборон і обмежень, які були накладення у зв*язку з розглядом справи про поділ майна між [PERSON] та [PERSON] , про що отримана відповідь (а.с. 179 т.1), однак згідно інформації Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області в Реєстрі обтяжень рухомого майна перебувають відомості про приватне обтяження даного автомобіля з 20.04.2016 року за договором застави між [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини стали перешкодою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON] у строк до 31.12.2018 року, у зв*язку з чим 27.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договорі про розірвання попереднього договору від 01.09.2018 року. (а.с. 45). За умовами цього договору від 27.12.2018 року договір розірвано за ініціативою покупця та продавцем ( [PERSON] ) добровільно сплачено на користь покупця ([PERSON]) 30000 грн. штрафу згідно п.11 попереднього договору та повернуто 150000 грн. авансу. За поясненнями сторін в судовому засіданні, в період розгляду даної справи в 2019 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса ХМ НО Сергієнко Н.В. з приводу розірвання договору застави, укладеного між ними, предметом якого був легковий автомобіль марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та було скасовано запис про заставу зазначеного транспортного засобу у Державному реєстрі. Згідно представлених до суду даних, 16.03.2019 року позивач [PERSON] продала вказаний транспортний засіб Toyota land Cruiser Prado 150 згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2019 року. (а.с. 167). За умовами цього договору (п.3.1) ціна транспортного засобу, за домовленістю сторін складає 460000 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення 100000 грн. збитків упущеної вигоди, позивач посилається на те, що це сума - різниця між ціною автомобіля за попереднім договором від 01.09.2018 року та договором купівлі-продажу від 16.03.2019 року. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є договір. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою та третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яка передається покупцем продавцю, та яка включається до загальної ціни товару. Тобто, покупець сплачує ціну товару декількома частинами: перша частина (аванс) сплачується до отримання ним товару, інша частина - після. У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків, сума коштів сплачена як аванс має бути повернута покупцю. Завдаток - це грошова сума, яку сплачує покупець продавцю в рахунок належних платежів, що мають бути сплачені ним за договором, з метою підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Як завдаток може також передаватися рухоме майно. Тобто, сума коштів, сплачена як завдаток (так само як і аванс), включається до загальної ціни товару. Відмінність завдатку та авансу полягає у наслідках, які настають у разі порушення умов договору однією із сторін (покупцем або продавцем). За загальними правилами, у разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця. Але, якщо порушення зобов`язання сталося з вини продавця, то він зобов`язаний повернути покупцю завдаток, та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Якщо як завдаток було передано майно, продавець додатково має сплатити суму у розмірі вартості такого майна. Тобто, у такому випадку завдаток повертається у подвійному розмірі. Також, винна у порушенні зобов`язання сторона, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку. Якщо договором не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Під час розгляду справи судом встановлено та сторонами не заперечується що основний договір купівлі-продажу транспортного засобу не укладено між [PERSON] та [PERSON] , оскільки предмет договору (транспортний засіб) знаходився в заставі, у зв`язку з укладенням між [PERSON] та [PERSON] 24.04.2016 договору застави, посвідченого ПН ХМНО Сергієнко Н.В. за р.№3372, а автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було передано в заставу за договором позики (а.с. 217), на підставі чого зареєстровано обтяження в реєстрі рухомого майна.(а.с. 226) Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, згідно сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про стягнення 100000 грн. з відповідачів на користь позивача, як упущена вигода, суд зазначає, що суду не представлено належних та допустимих доказів про те, що продаж автомобіля Toyota Land Cruiser 150, який є предметом договорів від 01.09.2018 року та від 16.03.2019 року не можливо було провести за ціною більшою ніж 460000 грн. Як зазначено, в цих договорах, ціна транспортного засобу визначалась за домовленістю сторін і доказів на підтвердження іншої оцінки майна суду не надано. Також, не було проведено визначення експертної оцінки цього транспортного засобі ані на 01.09.2018 року, ані на 16.03.2019 року, ані під час розгляду справи, а тому ці доводи позивача є голослівними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З приводу стягнення 30000 грн. штрафних санкцій за попереднім договором з відповідачів солідарно, суд зазначає, що дійсно за представленими даними позивач сплатила 30000 грн. штрафу у зв*язку з не укладенням договору купівлі-продажу до 31.12.2018 року. (а.с. 45). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1190 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача 30000 грн., які є реальними збитками, які вона понесла від дій відповідача у зв*язку з не укладенням договору купівлі - продажу автомобіля у 2018 році та сплатою штрафу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягує ці збитки саме з відповідача [PERSON] , оскільки він уклав договір позики та застави спірного автомобіля, який був предметом спорів та судових рішень з позивачем, і внаслідок саме його неправомірних дій позивачу спричинено шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного, у випадку часткового задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частині в сумі 1067,40 грн.

Outcome: partial