Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

30 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] [INFO], жителя [ADDRESS], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, а також стягувати з [PERSON]., аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду. Позов обґрунтовано наступним. 4 вересня 2011 року між сторонами у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області було укладено шлюб, актовий запис № 6. Від спільного проживання із відповідачем у них [INFO] року народився син - [PERSON], яка в даний час проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує, що відповідач є працездатним, займається підприємницькою діяльністю, має мінливий, але значний заробіток, однак в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку не бажає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, попросили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що аліменти на утримання дитини сплачувати згідний в мінімальному розмірі, оскільки має незначний заробіток. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав, зазначив, що не може надавати зазначену матеріальну допомогу, так як підприємницьку діяльність припинив, ніде не працює та перебуває на обліку в Томашпільському районному центрі зайнятості. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться -до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 4 вересня 2011 року у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області зареєстрований шлюб, актовий запис № 6. Після реєстрації шлюбу сторонам присвоєно прізвища [PERSON]/[PERSON] (а.с.4). [INFO] року у сторін у справі народилася дитина [PERSON]. Сторони у справі записані його батьками (а.с.5). Позивач звернулася до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо участі того з батьків, що проживає окремо від дитини в її утриманні шляхом стягнення аліментів. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України), за змістом яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради про склад сім'ї від 22 травня 2017 року № 314, до складу сім'ї [PERSON] входить її син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні (а.с.6). Таким чином [PERSON] зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 27 квітня 2017 року виданого державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Томашпільської РДА, вбачається, що [PERSON] припинив підприємницьку діяльність. З копії трудової книжки на ім'я відповідача [PERSON] вбачається запис від 16 червня 2017 року згідно якого останньому розпочато виплату допомоги по безробіттю. Позивач в позові зазначає, що домовленості з відповідачем про добровільну сплату аліментів не досягнуто, коштів на утримання дитини та на її утримання відповідач не надає. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2017 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2017 рік" за пoданням Міністерства фінансів. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Так, на 2017 рік прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень (30%-506,70 гривень), з 1 травня - 1777 гривень (30%-533,10 гривень), з 1 грудня - 1860 гривень (30%-558,00 гривень). Враховуючи, що відповідачем частково визнано позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, так як припинив підприємницьку діяльність, перебуває на обліку в Томашпільському районному центрі зайнятості, позивачкою не надано належних та допустимих доказів можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному в позові розмірі,а тому суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даних вимог, з наступних підстав. Відповідно до вимог частин 2 та 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача доходів які б давали можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, а посилання позивачки на те, що відповідач має змогу надавати таку матеріальну допомогу в судовому засіданні не підтверджені. Натомість відповідачем надано копію трудової книжки з якої вбачається, що останній перебуває на обліку у Томашпільському районному центрі зайнятості та 16.06.2017 р. йому розпочато виплату допомоги по безробіттю, також відповідачем припинено підприємницьку діяльність про що надана відповідна довідка. Зазначене свідчить, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред'явлено до суду 30 травня 2017 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум становив 1600,00 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 640,00 гривень. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 640,00 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial