Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про відшкодування\~шкоди в\~порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3807,39 гривень та судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 21.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/498065. У відповідності до умов Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗА3 1102», д.н.з. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 14.12.2016 року, в м. Одеса, по вул. Малевського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ 1102», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням відповідача та автомобіля «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до Постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05.01.2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] » звернувся до Страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/498065. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/123/450/16/0789 від 10.04.2017 року власникові автомобіля «Peugeot 405», ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3807,39 гривень. Представник позивача зазначає, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди відповідач, в супереч ст. 33 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив письмово Страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом строк. Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/498065 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. Таким чином, представник позивача зазначає, шо у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги. З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ «УПСК» було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/498065 від 21.08.2016 року. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач та його представник про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток, заяв проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не подавали. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відзиву на позов до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечення позивача та його представника, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/498065. У відповідності до умов Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗА3 1102», д.н.з. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам (а.с 12). 14.12.2016 року, в м. Одеса, по вул. Малевського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ 1102», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням відповідача та автомобіля «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до Постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05.01.2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 16). Згідно з ч. 6\~ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.12.2016 року, додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до\~ст. 979 Цивільного кодексу України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Peugeot 405», д.н.з. « [NUMBER] » звернувся до Страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/498065 (а.с. 17). Так, на підставі страхового акту №ОЦ/123/450/16/0789 від 10.04.2017 року власникові автомобіля «Peugeot 405», ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3807,39 гривень (а.с. 22). Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 420 від 12.04.2017 року. Відповідно до ст. 33 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, страхувальником не було виконано вимоги цього закону в частині повідомлення страховика про настання страхового випадку. Відповідно до підпункту\~абз. «ґ» п.п. 38.1.1, п. 38.1 ст. 38 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 Закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ввідповідач у встановлений законом строк, у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УПСК» не повідомив про настання страхового випадку. Доказів на спростування вказаних обставин, відповідачем у відповідності до вимог\~ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. Таким чином, у ПрАТ «УПСК» після виплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги до відповідача про стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ «УПСК» було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/498065 від 21.08.2016 року (а.с.5-11). Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.1672713417.1 від 10.04.2020 року. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2, ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав Договір про надання правової допомоги № 30/01/2019 року з адвокатом Самойленком П.М. Відповідно до акту здачі-прийняття робіт до Договору про надання правової допомоги № 30/01/2019 року вбачається, що загальна сума витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу становить 2000,00 гривень. Вказані витрати також підтверджуються платіжним дорученням від 08.04.2020 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Outcome: approved