Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

02 травня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.09.2010 року у розмірі 45 514 грн. 09 коп., яка склалася із заборгованості за кредитом - 7 696 грн. 12 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 34 974 грн. 44 коп., заборгованість за пенею - 200 грн. 00 коп., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500 грн. 00 коп.; процентна складова - 2 143 грн. 53 коп. Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених судових витрат у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 31.03.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 45 514,09 грн. В зв'язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 45 514,09 грн., а також понесені судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 07.05.2018 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с. 44-45). 29.05.2018 року АТ КБ «Приватбанк» виконані вимоги ухвали суду про залишення позову без руху (а.с. 47-82). Ухвалою суду від 08.06.2018 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 85). Відповідачу надано строк протягом 15 календарних днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, та всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 10.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини, викладені в позові щодо: наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором; видачі платіжної картки відповідачу; дії платіжної картки на момент виникнення заборгованості та на момент подачі позову; звернення до відповідача з вимогами про повернення заборгованості. Окрім цього, відповідно до положень ст. 93 ЦПК України, позивачу поставлені наступні запитання із пропозицією надати суду наступні документи: оригінал доказів на підтвердження видачі платіжної картки особисто відповідачу; оригінал відомостей щодо строку дії платіжної картки, виданої відповідачу; докази звернення до відповідача з вимогами про повернення заборгованості (а.с. 96-103). 16.07.2018 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив відповідача, з доданими документами, а саме: виписка по рахунку відповідача; фото клієнта з карткою; підтвердження направлення копії відзиву відповідачу (а.с. 104 -119). Проте, представником позивача до відповіді на відзив не додано оригінали документів, які відповідач просив надати до суду, а саме: оригіналів доказів на підтвердження видачі платіжної картки особисто відповідачу; оригіналів відомостей щодо строку дії платіжної картки, виданої відповідачу; доказів звернення до відповідача з вимогами про повернення заборгованості. 17.07.2018 року ухвалою Розівського районного суду Запорізької області було зобов'язано АТ КБ «Приватбанк» надати суду витребувані документи, а саме: оригінали документів на підтвердження видачі платіжної картки (платіжних карток) особисто відповідачу - [PERSON]; оригінали відомостей щодо строку дії платіжної картки (платіжних карток), виданої (виданих) відповідачу - [PERSON]; первинні бухгалтерські документи (касові, меморіальні документи, інші документи), які свідчать про отримання [PERSON] коштів від банку за період з 07.09.2010 року по 31.03.2018 року;докази звернення до відповідача з вимогами про повернення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.09.2010 року (а.с. 121-123). 25.07.2018 року на адресу суду надійшов лист від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. про те, що на даний момент відбувається збір інформації з різноманітних програмних комплексів та архівів банку, відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 17.07.2018 року, в зв`язку з чим надати відповідь у встановлений строк неможливо, а також повідомляють суд, що відповідь буде підготовлена та надана в наступне судове засідання (а.с. 126). 20.08.2018 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. на виконання ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 17.07.2018 року надійшли копій документів, а саме: виписка по картрахунку [PERSON] за період з 07.09.2010 по 31.03.2018 рік; довідка про видачу кредитної картки; фото відповідача [PERSON] з продуктом банку (а.с. 147-162). Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с. 144,145,185,186), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.41, 97 - зворотній бік). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.211, ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві та відповідях на відзив, відповідача, викладену у письмовому відзиві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 07.09.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом заповнення анкети - заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана відповідачем 07.09.2010 року (а.с. 7). Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням ним умов договору судом встановлено наступне. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем до позову наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-258 (надалі Умови та правила). За п. 1.1.1.45 Умов та правил кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі на умовах платності та повернення (а.с. 10). Згідно із п. 1.1.2.5 Умов та правил обов'язком Клієнта є погашення заборгованості за Кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 12-зворотній бік). Відповідно до наданої представником позивача АТ КБ «Приватбанк» виписці по особовому рахунку відповідача за період з 07.09.2010 року по 31.03.2018 року вбачається, що відповідач в період часу з 13.09.2010 року по 24.05.2016 року активно користувався кредитною картою, знімав з неї готівкові кошти, придбавав за її допомогою товари та вносив готівкові кошти на вказану карту. Останній платіж за даною картою відповідачем було здійснено 24.05.2016 року на суму 500,00 грн. (а.с. 53-56, 108-114, 148-159, 170-180). Після останнього внесення готівкових коштів на вказану карту 24.05.2016 року заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) становила 7 696,12 грн. Надалі відповідачу нараховувалися лише відсотки та штрафні санкції. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7 696,12 грн., суд виходить з наступного. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій. Отже, позивачем надані належні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи отримання відповідачем [PERSON] кредитної картки, проведення з нею операцій, нездійснення щомісячних платежів в обумовленому сторонами розмірі, залишок кредиту в розмірі 7 696,12 грн., ця сума підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 34 974,44 грн., суд виходить з наступного. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг Банк нараховує відсотки за користування кредитом і Овердрафтом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", із розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13 (а.с. 30 - зворотній бік). Згідно із п. 1.1.3.2.3 Умов та правил правом Банку є змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням зміни розміру наданого раніше Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього Договору (а.с. 14-зворотній бік). Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 Умов та правил до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам (а.с. 12-зворотній бік). З п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 27-зворотній бік). Враховуючи наведені положення статті 1054 ЦК України, пунктів 1.1.1.45 та 1.1.2.5 Умов та правил, вимога про стягнення процентів є обґрунтованою. Проте, суд не погоджується з розміром процентів, з огляду на наступне. За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договору строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказане підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 07.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» б/н [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 07.09.2010 року отримав наступні кредитні картки: № 4149437104107352 з терміном дії до останнього дня місяця 08/2014 року; № 5577212709614542 з терміном дії до останнього дня місяця 04/2015 року; № 5168742308582323 з терміном дії до останнього дня місяця 07/2017 року (а.с. 160). Таким чином, кінцевим строком повернення кредиту, згідно до даного кредитного договору, є останній день липня місяця 2017 року, що відповідає строку дії останньої кредитної картки за даним договором. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом - [PERSON], станом на кінцевий строк повернення кредиту - 31.07.2017 року, заборгованість відповідача за відсотками становить 18 815,42 грн. (а.с. 6). Таким чином, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача процентів за кредитним договором у розмірі 18 815,42 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 200,00 грн. та штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова - 2 143,53 грн., суд дійшов наступного висновку. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст.. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Судом встановлено порушення відповідачем зобов'язання за кредитним договором б/н від 07.09.2010 року, в зв'язку із чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею у сумі 200,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору, а саме пунктом 1.1.5.25 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 18-зворотній бік). У той самий час, умовами цього Договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому Договором, більш ніж на 30 днів (п.2.1.1.7.6) (а.с. 28). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку два різних види штрафів і пеня, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) - 2 143 грн. 53 коп. не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов та правил. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором, яка станом на 31.03.2018 року складає: в сумі 26 711 гривень (двадцять шість тисяч сімсот одинадцять) грн. 54 коп., з яких 7 696 (сім тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 12 копійок - заборгованість за кредитом; 18 815 (вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 42 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, 200 (двісті) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею, а також суму понесених судових витрат в розмірі 1 034 (однієї тисячі тридцять чотири) грн. 10 копійок. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме із [PERSON] в сумі 1 034 грн. 10 коп., виходячи з розрахунку: (26 711 грн. 54 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 762 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 45 514 грн. 09 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 034 грн. 10 коп.

Outcome: partial