Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Піщанського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про зміну черговості права на спадкування та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги, в якому просить суд змінити черговість права на спадкування та визнати за ним право на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, разом із спадкоємцем другої черги [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року внаслідок тяжкого захворювання померла [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського РУЮ у Вінницькій області зроблено відповідний актовий запис № 27 від 07 квітня 2015 року. Позивач зазначає, що з [PERSON] проживав однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі в [ADDRESS], вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство біля 17 років до дня смерті [PERSON] [INFO] року. Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року визнано факт, що має юридичне значення, а саме його проживання з [PERSON], яка померла [INFO] року, більше п'яти років до дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. На випадок своєї смерті [PERSON] своє майно нікому не заповіла. Позивач вказує, що відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А тому, позивач вважає, що з дня смерті [PERSON] [INFO] року - часу відкриття спадщини, він є таким, що прийняв спадщину, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] і ця спадщина належить йому. Позивач зазначає, що має намір оформити своє право на спадщину після смерті [PERSON], проте, коли в березні 2017 року він звернувся до державного нотаріуса з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, оскільки 19 серпня 2015 року за вказаною спадщиною приватним нотаріусом Дорошенко Н.\~І. було заведено спадкову справу № 60/2015 та 21 вересня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину. Оскільки він фактично прийняв спадщину ще до 19 серпня 2015 року, то 24 березня 2017 року він подав заяву приватному нотаріусу Дорошенко Н.\~І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] березня 2016 року приватним нотаріусом Дорошенко Н. І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та йому як спадкоємцеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Рябчинської, 30, в смт. Піщанка Вінницької області, що належав [PERSON] у зв'язку з тим, що дане майно успадковане спадкоємцем другої черги - рідним братом [PERSON] - [PERSON] Вказана постанова приватного нотаріуса мотивована тим, що 19 серпня 2015 року до нотаріуса надійшли заява дочки померлої [PERSON] - [PERSON] про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті матері, а також надійшла заява рідного брата померлої [PERSON] - [PERSON] про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті сестри. Позивач вказує, що згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивач зазначає, що є саме такою особою, оскільки він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво з 2012 року була у безпорадному стані. [PERSON] хворіла, стаціонарно та амбулаторно лікувалася, була лежачою, з-за чого була безпорадною, у зв'язку з чим він щоденно тривало та постійно за нею доглядав, придбавав медичні препарати та сплачував медичне обслуговування, придбавав продукти харчування та інші необхідні їй предмети, харчував, прибирав, надавав необхідне обслуговування при знаходженні її у лікарні та дома, займався пранням, виносив її екскременти після справляння природних потреб з будинку до вбиральні, сам доглядав за домашнім господарством та утриманням її домоволодіння. Йому у цьому також допомагали його діти. Він, опікуючи [PERSON] через її безпорадний стан поніс і великі матеріальні затрати, і фізичні сили і багато часу. При цьому теж являвся пенсіонером.[PERSON], як дочка покійної, відносилася до спадкоємців першої черги та спадщину, яка відкрилася після [PERSON], проте дій по прийняттю спадщини не вчиняла, а відмовилася від прийняття спадщини. Він, як особа, що на день смерті проживав разом зі спадкодавицею не менше п'яти років вважається таким, що прийняв спадщину і може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.Оскільки [PERSON] відмовилася від спадкування, то у даному випадку відповідачем є рідний брат померлої [PERSON] - [PERSON], який подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], як то зазначено у постанові приватного нотаріуса від 27 березня 2017 року про відмову йому у вчиненні нотаріальної дії, тобто видачі свідоцтва про право на спадкування після смерті [PERSON] У зв'язку з цим він вимушений звернутся до суду з позовом про зміну черговості права на спадкування та визнати за ним, [PERSON], право на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, разом із спадкоємцем другої черги [PERSON] Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ломаченським В.\~П. було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що подана позивачем заява необгрунтована, та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, як це визначено в п. 6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7). Таким чином підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, «значених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Представник відповідача зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б вказували на те, що покійна [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані і, що у зв'язку з цим нею матеріально опікувався і матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу спадкодавцеві виключно позивач. Зокрема, [PERSON] отримувала пенсію і відповідно мала доходи, що не заперечується і позивачем. Крім того, хвороба, про яку вказує позивач, являлася наслідком побутової травми, що призвело до обмежень у русі і не призвело [PERSON] до безпорадного стану.Вказує, що відповідач особисто доставляв [PERSON] у лікувальний заклад для проведення хірургічних операцій, забирав її звідти, а тому як брат покійної піклувався про її стан. Дочка [PERSON], [PERSON] - спадкоємиця першої черги, щомісячно перераховувала кошти для підтримки матері - [PERSON] у значних сумах, а саме щонайменш 100 дол. США щомісячно. Враховуючи отримувану [PERSON] пенсію і допомогу дочки, її не можливо визнати такою, що потребувала сторонньої матеріальної підтримки. Також, представник відповідача вказує, що у власності позивача знаходиться інший будинок і відповідно він потребував догляду та утримання. Крім цього, представник відповідача зазначає, що позивач не надав суду доказів про свої доходи, які б свідчили про його можливість, серед інших витрат, матеріально утримувати ще і [PERSON] А тому, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено сукупності юридичних фактів необхідних для застосування судом вимог ч.2 ст.1259 ЦК України і відповідно наявності факту знаходження [PERSON] у безпорадному стані та визнання її такою, що потребувала матеріальної допомоги. Вказане також свідчить про те, що [PERSON] могла безперешкодно розпорядитися належним їй майном на свій розсуд шляхом складення заповіту або іншим чином, в тому числі і на користь позивача, чого не зробила. За вказаних обставин задоволення позову може бути розцінено як ігноруванням судом волі спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном після його смерті та підміни такої волі. На підставі викладеного просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості права на спадкування та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, відмовити у повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі наданих та досліджених судом доказів, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ломаченський В, П. в судове засідання не з'явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, просить відмовити відповідачу у задоволенні позову. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснила, що працює медичною сестрою відділення відновного лікування лікарні плановго лікування і їй відомо, що [PERSON] хворіла на тяжку форму цукрового діабету, в зв'язку чим часто перебувала на лікуванні та зазнавала хірургічних втручань. Після лікування [PERSON] у м. Вінниця вона їздила до неї додому приблизно протягом двох місяців та робила перев'язки, оскільки [PERSON] не могла ходити. Возив її чоловік [PERSON] - [PERSON], який працював в школі та після закінчення робочого дня в 15:30 заїжджав за нею, оскільки жили вони далеко та була холодна пора року. Постійно бачила [PERSON] біля [PERSON], яка позитивно відгукувалася про нього, казала, що він дуже гарно за нею доглядає. Також казала, що йому по господарству допомагали його дочка [PERSON] та невістка [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється дочкою [PERSON] та вказала, що [PERSON] проживав разом з [PERSON], вони вели спільне господарство, він опікувався нею, жили вони дружно. [PERSON] хворіла на цукровий діабет, потім десь в 2012 році в неї був перелом шийки бедра, потім їй ампутували ногу. [PERSON] потребувала сторонної допомоги, оскільки вона не могла самостійно пересуватися, а могла лише сидіти, а біля неї знаходилося все необхідне, або ж все приносив батько: воду, продукти. Вона допомагала їм прати та в городі. Батько працював в школі і між уроками їздив додому. Батько мав більший дохід ніж [PERSON], оскільки він мав пенсію і зарплату. Всі комунальні послуги оплачував батько за рахунок спільних коштів з [PERSON] Відповідач [PERSON] також навідував [PERSON] та допомагав, проте не щодня. Свідок [PERSON] зазначив, що з дитинства знайомий з [PERSON] вони разом виросли. Пояснив, що являвся сусідом [PERSON] та [PERSON], які разом прожили 18 років, жили дружно. Йому відомо, що в 2012 році [PERSON] впала та зламала ногу, а через декілька років в неї почалася гангрена, їй зробили операцію, а потім мали зробити ще одну, проте вона померла. Майже два роки вона не ходила. Її виводили на вулицю посидіти на стільці. [PERSON] поки [PERSON] хворіла постійно допомагали діти [PERSON] по господарству, на городі, попрати та в іншому. Їсти [PERSON] варила, [PERSON] приносив їй продукти, воду та інше. Свідок [PERSON] пояснила, що проживала по сусідству з [PERSON] Разом з нею проживав [PERSON] Також їй відомо, що [PERSON] являється братом [PERSON] Вони з [PERSON] товаришували ще, коли вона проживала зі своїм першим чоловіком. Потім вона почала проживати з [PERSON], жили вони мирно, без сварок, завжди були привітні. Так як вона була вдома, то з дозволу [PERSON] [PERSON] допомагав їй по господарству. У [PERSON] були проблеми із здоров'ям, вона хворіла на цукровий діабет, потім вона невдало впала, їй зробили операцію, десь приблизно протягом двох років вона потребувала сторонньої допомоги, за нею треба було дивитися, все їй підносити та подавати. У неї стояв біотуалет, бо в будинку зручностей не було, а ходити вона не могла, який виносив [PERSON] Вона інколи заходила відвідати [PERSON] та часто спілкувалася з нею по телефону. [PERSON] могла сама приготувати їсти, якщо все було принесено. По господарству їм допомогали діти [PERSON] та [PERSON], оскільки всі вони жили дружньо. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що перебуває в дружніх стосунках з [PERSON] та [PERSON], які проживали разом, жили дружньо. Після того як [PERSON] в 2012 році захворіла та їй відрізали ногу, по господарству більше став поратися [PERSON] [PERSON] не ходила, сиділа на дивані, могла сама зварити їсти, якщо їй приносили все для цього необхідне. Без допомоги на вулицю вийти не могла, будинок в якому вони з [PERSON] проживали не був облаштований ванною і туалетом. По домогосподарству їй допомагали діти та внуки. [PERSON] та [PERSON] разом вели господарство, тримали курей, кролів. Чи відлучався [PERSON] з роботи, щоб доглядати за [PERSON] та точний розмір його доходів, в тому числі, пенсії, йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що добре знає [PERSON] та знайома з [PERSON] Підтвердила той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Спочатку вони жили дружно, а потім він почав її обманювати. Вона щодня розмовляла з [PERSON], по телефону. Якщо в неї була змога, то приходила відвідати [PERSON], остання багато чим з нею ділилася. За час проживання [PERSON] в будинку, який належав [PERSON] він там нічого не міняв. Стверджує, що [PERSON] ніколи не була в безпорадному стані, скакала на одній нозі, спершись на табуретку, та в межах будинку робила, що могла, варила їсти, до останнього була при розумі, будь-яких відхилень не мала, була дуже розумна жінка. Коли [PERSON] лежала в лікарні, вона відвідувала її, остання почувала себе добре. На вулиці бачила [PERSON] дуже рідко. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється дружиною [PERSON], а тому добре знає його сестру [PERSON] та [PERSON] Її чоловік постійно допомагав [PERSON], ще з того часу коли вона жила разом з покійним чоловіком [PERSON] Її чоловік проводив похорони сестри. Після того, як [PERSON] почала хворіти вони з чоловіком [PERSON] возили її в медичні заклади на обстеження. Дочка [PERSON] - [PERSON] не могла приділяти матері багато уваги, оскільки вона рано овдовіла, та залишилася одна з двома малими дітьми, яких мала забезпечувати. Але разом, з тим вона здійнювала перекази на лікування матері, а коли [PERSON] зробили операцію та ампутували ногу, вона приїхала та розрахувалася за борг, який утворився через те, що [PERSON] позичила гроші на операцію у своєї знайомої. Також, їй відомо, що [PERSON] підслухувати розмови [PERSON] по телефону з дочкою, деколи [PERSON] змушена була його довго кликати, щоб він прийшов з вулиці до будинку та допоміг їй. Коли для [PERSON] був виготовлений протез вона самостійно пересувалася по будинку, прала, палила, готувала. [PERSON] працював в школі і був зайнятий там повний робочий день. [PERSON] обманював [PERSON] стосовно розміру отримуваної ним заробітної плати, а гроші, які пересила дочка [PERSON] присвоював собі. Свідок [PERSON] зазначила, що являється двоєрідною сестрою [PERSON] та [PERSON] Коли помер чоловік [PERSON] - [PERSON] вона залишилася сама, а потім почала проживати разом з [PERSON] Вони спочатку проживали дружно, а потім [PERSON] почав її обманюва, казати, що він працює в школі тільки на 0,5 ставки, хоча на роботі він був цілий день, а в цей час [PERSON] була вдома сама, пересувалася на ходулях і спершись на табуретку, на костилях виходила на веранду. [PERSON] лежачою не була. Вона відвідувала [PERSON] один раз на тиждень або в два тижні, оскільки у неї самої хворий чоловік, за яким вона мала доглядати, але по телефону вони спілкувалися кожного дня і навіть в день перед її смертю говорили, [PERSON] дуже плакала, оскільки переживала, що залишиться без обох ніг, та не зможе дати собі раду. Коли [PERSON] померла , то [PERSON] забрав з будинку все, що зміг та автомобіль, який належав їхньому дядьку. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. На підставі викладеного, суд не вбачає перешкод для розгляду справи та ухвалення рішення без участі учасників справи на підставі поданих та досліджених судом доказів. Суд, беручи до уваги пояснення учасників процесу та покази свідків, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, відзив на позовну заяву та долучені до нього матеріали, спадкову справу, заведену після смерті [PERSON], вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00015239791 вбачається, що вказаний витяг було отримано [PERSON] 07 квітня 2015 року на померлу особу [PERSON] (а.с.8). З копії накладної № 48 від 03 квітня 2015 року, виданої Кафе «України» слідує, що [PERSON] було сплачено за поминальний обід 9600,00 гривень (а.с.9). В копії довідки Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 958 від 07 квітня 2015 року зазначено, що [PERSON], який проживає по [ADDRESS] проводив поховання своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.10). В копії довідки Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 786 від 01 вересня 2015 року вказано, що [PERSON], який зареєстрований по [ADDRESS] фактично проживав з 2006 року в [ADDRESS], до [INFO] року спільно з [PERSON], яка померла [INFO] року. За час проживання здійснював витрати на лікування [PERSON], а після її смерті здійснював витрати на проведення поховання та поминки [PERSON] (а.с.11). Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року встановлено факт, маючий юридичне значення, а саме проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], та [PERSON], померлої [INFO] року, біль п'яти років до дня відкриття спадщини (а.с.12). З Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON], [INFO], виданої Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М. І. Пирогова, вбачається, що [PERSON] проходила стаціонарне лікування з 05 по 21 вересня 2012 року з діагнозом закритий перелом правого стегна зі зміщенням (а.с.13). З копії довідки Піщанської лікарні планового лікування Вінницької обласної ради № 428 від 07 жовтня 2016 року слідує, що [PERSON], 1946 року народження, знаходилася на диспансерному обліку з приводу цукрового діабету з 2011 року, пила таблетовні цукрознижувальні препарати. З 26 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року знаходилася в хірургічному відділенні Піщанської ЦРЛ з діагнозом: цукровий діабет, ангіопатія нижньої кінцівки, суха гангрена першого пальця, була направлена на подальше лікування у Вінницьку ОКЛ ім.. М. І. Пирогова (а.с.14). Згідно виписки з амбулаторної карти померлої [PERSON] вбачається, що вона мала повний діагноз: цукровий діабет 2 типу важкої форми в стадії субкомпенсації, діабетичну ангіопатію єдиної правої кінцівки 4 ступеня, виразки нижньої третини гомілки, діабетичну енцефалопатію 2 ступеня, гіпертонічну хворобу 3 ступеня з високим ступенем ризику, ДОА суглобів верхніх і нижніх кінцівок, ампутаційну культу лівої нижньої кінцівки. Також, з даної виписки слідує, що в період з 29 серпня 2013 року по 02 жовтня 2013 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій ОКЛ ім.. М. І. Пирогова, де їй було проведено операцію з ампутації лівої кінцівки (а.с.16). З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47012502 від 09 березня 2017 року вбачається, що 19 серпня 2015 року приватним нотаріусом Дорошенко Н. І. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а 21 вересня 2016 року видано видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.27). 09 березня 2017 року Державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано роз'яснення за вих.. № 81/01-16, відповідно до якого йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], оскільки приватним нотаріусом Дорошенко Н. І. 21 вересня 2016 року вже було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 689 (а.с.30). Постановою приватного нотаріуса Піщанського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н. І. від 27 березня 2017 року спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], що належав [PERSON], у зв'язку з тим, що майно успадковане спадкоємцем другої черги - рідним братом спадкодавця, [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року було залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості права на спадкування та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги (а.с.29). З матеріалів спадкової справи № 60/2015 до майна померлої [INFO] року [PERSON], яку було розпочато 19 серпня 2015 року та закінчено 21 вересня 2016 року, яка була надана для огляду в судовому засіданні на запит суду приватним нотаріусом Піщанського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н. І. вбачається, що 19 серпня 2015 року [PERSON] - дочка [PERSON] подала приватному нотаріусу заяву, відповідно до якої відмовилася від спадщини після смерті матері [PERSON]. 19 серпня 2018 року [PERSON] приватному нотаріусу було подано заяву про прийняття спадщини та документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. 21 вересня 2016 року [PERSON] приватному нотаріусу було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Піщанський район, смт. Піщанка, вул.. Рябчинської, 30, що належав чоловіку померлої [PERSON], який помер [INFO] року, після смерті якого [PERSON] фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та надав документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. 21 вересня 2016 року приватним нотаріусом Піщанського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н. І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] являється спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що находяться за адресою: [ADDRESS] що належало на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Вінницької області 06.08.1980 року за реєстровим № 925,зареєстрованого в Тульчинському бюро технічної інвентаризації 24.09.1980 року в реєстровій книзі під номером 1649, чоловіку спадкодавця , [PERSON], який помер [INFO] року , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. У відповідності до ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В статті 1217 ЦПК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 ЦПК України. Відновідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п.5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст. 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Вказана позиція викладена також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 року в цивільній справі № справа № 713/1528/16-ц, провадження № 61-20208св18. Необхідно зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статтей 1261-1265 ЦК України. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, однією сім'єю більше п'яти років до дня відкриття спадщини, що встановлено рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року, однак вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини позивачем не заявлялися, хоча є обов'язковими, оскільки вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування є похідними від встановлення факту проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем до часу смерті останнього, тобто належності позивача до спадкоємців четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. Також судом встановлено, що в період з листопада 2013 року по квітень 2015 року позивач [PERSON] отримував пенсію в щомісячному розмірі 1214,89 гривень відповідно до довідки Крижопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 571 від 06 червня 2018 року (а.с.76), а також працював та отримував заробітну плату за листопад-грудень 2013 року в розмірі 5588 гривень, за січень- грудень 2014 року в загальному розмірі 13160,40 гривень, за січень-квітень 2015 року в загальному розмірі 8964,19 гривень, про що зазначено у довідках Відділу освіти Піщанської РДА № 47 від 06 червня 2018 року (а.с77-79). Разом з тим, з довідки перекази, направлені [PERSON] - дочкою покійної [PERSON] в період з 11 листопада 2013 року по [INFO] року в Україну вбачається, що на ім'я [PERSON] 11 листопада 2013 року, 25 листопада 2013 року, 11 грудня 2013 року було передано кошти в розмірі 3000,00 російських рублів, 3529,19 російських рублів 3348,80 російських рублів, 25 грудня 2013 року, 10 січня 2014 року, 25 січня 2014 року, 11 лютого 2014 року, 25 лютого 2014 року, 12 березня 2014 року, 25 березня 2014 року, 11 квітня 2014 року, 12 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 11 серпня 2014 року, 19 лютого 2015 року, 28 березня 2015 року в розмірі 100 доларів США, а [INFO] року на ім'я [PERSON] було переведено кошти в розмірі 600 доларів США. Даний факт не заперечувався також сторонами під час судового розгляду. Крім того, сторонами не заперечувалося, що [PERSON] також отримувала пенсію, що в сукупності з переказами дочки спростовує посилання позивача на те, що він матеріально забезпечував [PERSON] до дня її смерті. [PERSON] померла у віці 68 років, хворіла на цукровий діабет 2 типу важкої форми в стадії субкомпенсації, діабетичну ангіопатію єдиної правої кінцівки 4 ступеня, виразки нижньої третини гомілки, діабетичну енцефалопатію 2 ступеня, гіпертонічну хворобу 3 ступеня з високим ступенем ризику, ДОА суглобів верхніх і нижніх кінцівок, ампутаційну культу лівої нижньої кінцівки. В період з 29 серпня 2013 року по 02 жовтня 2013 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій ОКЛ ім.. М.\~І.\~Пирогова, де їй було проведено операцію з ампутації лівої кінцівки. Однак наявність вказаних хвороб не свідчить про те, що внаслідок цих хвороб [PERSON] перебувала у безпорадному стані, тобто важко хворіла та не могла самостійно, власними силами, фізично і матеріально забезпечувати (підтримувати) умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки свідки в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] лежачою не була, могла сидіти та пересуватися по будинку, готувати їсти, робити інші справи в межах своїх можливостей, а допомогали їй в цьому окрім [PERSON] і інші особи: діти та внуки [PERSON], діти та внуки відповідача [PERSON], хороші знайомі, що не заперечувалося і самим позивачем. Таким чином, доводи позивача про те, що лише він тривалий час опікувалася та надавав допомогу [PERSON], спростовуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, та дослідженими письмовими доказами. Суд не приймає до уваги як доказ перебування [PERSON] у безпорадному стані та перебування її на матеріальному забезпеченні [PERSON] квитанції на сплату електроенергії за грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року (а.с.19б,20), квитанції про сплату за водопостачання за вересень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року,квітень 2015 року (а.с. 23,24), оскільки наявною в них інформацією жодним чином не підтверджується факт внесення оплати саме [PERSON] Також ,суд не бере до уваги як доказ бепорадності [PERSON] долучені позивачем квитанції на сплату електроенергії за травень-вересень 2015 року (а.с.20,21), квитанції про сплату за водопостачання за квітень, червень, липень, серпень 2015 року (а.с.24), оскільки оплата за ними була здійснена вже після смерті [PERSON] Надані копії квитанції про оплату телекомунікаційних послуг за грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року (а.с.25) не підтверджує факт внесення оплати саме [PERSON], а квитанції про оплату телекомунікаційних послуг за липень-серпень 2015 року (а.с.26) були оплачені після смерті [PERSON] та також не можуть слугувати доказом, що підтверджує перебування її в безпорадному стані та матеріальну залежність від [PERSON] Не є доказом безпорадного стану та перебування [PERSON] матеріальному забезпечення також накладна про витрати на поминальний обід, оскільки вони були вчиненні після смерті [PERSON] та не стосуються предмету доказування по даній справі. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені обставини суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, а тому його вимоги до спадкоємця другої черги за законом [PERSON] про зміну черговості права на спадкування та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витра пов'язаних з наднням правничої допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати по справі, в тому числі, витрати за надання правничої допомоги. До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено попередній розрахунок суми гонорару за надану правничу професійну допомогу адвокатом Ломаченським В. П., відповідно до якого адвокатом Ломаченським В. П. надано відповідачу [PERSON] правову допомогу на суму 5212,20 гривень, в тому числі: попередню консультацію щодо спірних правовідносин тривалістю 30 хвилин вартістю 744,60 гривень, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи тривалістю 1 година вартістю 1489,20 гривень, підготовку відзиву тривалістю 1 година вартістю 1489,20 гривень, а також участь у судовому засіданні тривалістю 1 година вартістю 1489,20 гривень. В подальшому відповідачем на адресу суду було подано заяву, відповідно до якої він просив стягнути з позивача на його користь судові витрати в сумі 11652 гривні. На підтвердження вказаних вимог відповідачем долучено Договір № 13 про надання правової допомоги у цивільній справі від 10 квітня 2018 року, відповідно до п. 4.1 якого сума винагороди адвоката складає 6000 гривень. Згідно п. 4.2 Виплата належної адвокату винагороди проводиться Клієнтом в день підписання договору. Даний договір підписаний адвокатом Ломаченським В. П. та відповідачем [PERSON] Крім того, надано також додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 13 від 10 квітня 2018 року, відповідно до якої у зв'язку з розглядом справи та з урахуванням кількості судових засідань сторони дійшли згоди про збільшення суми гонорару відповідно до доданого розрахунку на 5652 гривні, які Клієнт сплачує у день підписання додаткової угоди. Разом з тим, додаткова угода долучена до матеріалів справи (а.с.171) відповідачем [PERSON] не підписана, а тому не може взята до уваги судом як належний доказ понесених ним витрат за надання правничої допомоги. Згідно наданого розрахунку суми гонорару за надану правничу професійну допомогу зазначено, що адвокат Ломаченський В. П. взяв участь в дев'яти судових засіданнях вартістю 881 гривня кожне загальною вартістю 7929 гривень Разом з тим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що адвокат Ломаченський В. П. взяв участь лише в шести судових засідання, а саме: 18 травня 2018 року, 25 травня 2018 року, 07 червня 2018 року, 18 липня 2018 року, 19 вересня 2018 року та 13 листопада 2018 року. Таким чином, виходячи з вартості одного судового засідання зазначеного в попередньому розрахунку, вартість участі адвоката Ломаченського В. П. у вказаних засіданнях становила 5286 гривень (6х881). Разом з тим, виходячи з наданих та досліджених судом доказів на підтвердження судових витрат понесених відповідачем, суд вважає доведеними понесені відповідачем витрати за надання правничої допомоги на суму 6000 гривень відповідно до договору № 13 про надання правової допомоги у цивільній справі від 10 квітня 2018 року, які слід стягнути на його користь з позивача. Доказів, які підтверджують здійснення решти витрат суду не надано, а надана додаткова угода до договору про надання правничої допомоги № 13 від 10 квітня 2018 року не може служити доказом їх понесення, оскільки відповідачем не підписана. На підставі ст.ст.16, 1216-1218, 1259, 1261, 1262, 1264, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

Outcome: approved