Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні позивача Ямпільської міської ради Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в якій просили: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даній квартирі, що належить їм на праві приватної власності. Свої вимоги мотивували тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири №4213 від 19.12.2001, який зареєстрований в Ямпільському РБТІ за №2330 від 24.12.2001, вони в рівних частках є власниками квартири [ADDRESS] . Після укладення вказаного договору позивач [PERSON] змінила своє ім`я на « [PERSON] ». Позивачі зазначила, що на підставі їхньої спільної згоди [PERSON] був зареєстрований в належній їм на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] і проживав в ній з 14.04.2015 по червень 2018 року. В даний час відповідач проживає в місті Вінниця, але на їхні неодноразові прохання знятися з реєстрації за зареєстрованим місцем проживання не реагує. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі понад один рік. Також позивачі зазначили, що відповідач [PERSON] не користується квартирою, не бере участі в її утриманні в придатному для проживання стані і факт його реєстрації в квартирі створює їм перешкоди в можливості вільно розпоряджатись своїм майном наприклад шляхом укладення договору купівлі-продажу, в оформленні субсидії. Тому вони вимушені звернутися до суду. 08 листопада 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 03 грудня 2019 року на 09 годину 00 хвилин з повідомленням )однак без виклику) сторін. Визначено строк відповідачеві для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження шість днів з дня вручення ухвали. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачеві десятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачеві - строк у сім днів з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач відзив не подав. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 03 грудня 2019 року на 09 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.5-6) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м.Мурманськ Росія, зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії паспорту громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м.Крижопіль Вінницької області, зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про зміну імені, виданого 24.02.2011 (а.с.8) встановлено, що [PERSON] , [INFO] змінила ім`я на « [PERSON] ». Із копії договору купівлі-продажу від 19.12.2001 (а.с.9) встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частинах квартиру під номером [ADDRESS] , яка складається із 3-х житлових кімнат - 2, 3, 7, коридора - 1, кухні - 6, ванної -5, вбиральні - 4, кладової - 8 , жила площа квартири 43,7 кв.м. Із копії довідки про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг Ямпільської міської ради Вінницької області вих.№05-13/5544 від 28.10.2019 (а.с.10) встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із акту обстеження від 10.09.2019 (а.с.11) встановлено, що по [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] , 2008 року народження. Із акту №694 від 25.10.2019 (а.с.12) встановлено, що [PERSON] , 1989 року народження, зареєстрований по [ADDRESS] , фактично не проживає більше року. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивачі на законних підставах володіють квартирою, і дійсно в належній їм квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] . Проте, відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу, а саме з кінця червня 2018 року, не веде спільне господарство, не здійснює будь-яких дій по утриманню квартири, не сплачує будь-які надані послуги. Тобто, відповідач не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, та на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивачів і будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивачів між сторонами спору не укладалось. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, [PERSON] чинить перешкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. При вирішення позовної вимоги позивачів про зняття з реєстрації [PERSON] , суд виходить із наступного: Реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації, яким відповідно до ст.3 вказаного вище Закону є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Цією статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду. Оскільки судом вирішено питання про усунення перешкод у користуванні позивачами квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловими приміщенням, це є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб відповідача з реєстрації відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", і тому відсутні підстави для задоволення заявлених вимог у цій частині. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачами і документально підтверджені - квитанціями №0.0.1510954240.1 та №0.0.1510954979.1 від 01.11.2019, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 768 гривень 40 копійок, тобто, по 384 гривні 20 копійок на користь кожного позивача.

Outcome: partial