Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитини повноліття. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитини повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% понесених додаткових витрат на дітей у сумі 26 665,16 грн., мотивуючи тим, що з 10 січня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, які мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між подружжям не можливо. Крім того, в дітей є хронічні захворювання, зокрема у [PERSON] , артеріальна гіпотензія з судинними кризами, повна аномалія киммерлі, а у сина [PERSON] стабільна артеріальна гіпертензія, ступінь І, вторинна кардіоміопатія. У зв`язку із обстеженням та лікуванням (придбання ліків) дітей, позивачем здійснено додаткові витрати в розмірі 4949,30 грн. Згідно із вказаними медичними рекомендаціями діти відвідують басейн під наглядом тренера, також відвідують гурткові заняття, позивач самостійно здійснює витрати на розвиток, дозвілля та освіти дітей, що складають 53 330,32 грн. Відповідач останнім часом не цікавиться життям дітей, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться здоров`ям не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 15 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач та представник позивача - адвокат Бірюк М.М. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначили, що подальше спільне перебування у шлюбі з відповідачем та збереження сім`ї не можливе, оскільки вони втратили почуття любові та взаєморозуміння, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач повністю припинив надавати матеріальну допомогу на утримання спільних дітей, які постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування та інше, що потребує значних коштів, враховуючи постійне зростання цін на товари та продукти. За таких обставин позивачу важко самостійно в повній мірі фінансово забезпечити утримувати дітей, забезпечувати їй належне харчування, витрачати додаткові кошти на лікування дітей, профілактики хвороби та розвитком здібностей дітей. Відповідач та представник відповідача - адвокат Максименко К.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, відповідач визнав вимоги про розірвання шлюбу, однак не визнав обставини на які посилається позивач у позові, погодився стягнення аліментів в розмірі 3 000,00 грн. на двох дітей, щомісячно, оскільки більший розмір аліментів відповідач не має змоги сплачувати, так як середньомісячний дохід за останні шість місяців після утримання податків та зборів становить 3 864,00 грн., щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей заперечував, оскільки додаткові витрати які нібито понесенні позивачем, є спільними витратами подружжя та були понесені за рахунок спільних коштів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, з 10 січня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] ,спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника податків; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошові коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що діти проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано, відповідач [PERSON] , працює менеджером з продажу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОРЛІ ГРУП», загальна сума доходу (заробітної плати) за період з березень 2020 року по серпень 2020 року становить 23 183,00 грн., з відраховуванням податків та інших обов`язкових платежів. В межах даного спору, суд враховує позицію відповідача [PERSON] , який визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року. Разом з тим, виходячи із загального обсягу доказів, які долучено до справи, суд вважає, позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в той же час відповідачем надано довідку про дохід за період з 01 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року, яка складає 28 800,00 грн., разом з цим, доказів відсутності у відповідача іншого доходу відповідачем не надано, так само, позивачем не надано доказів наявності у відповідача іншого доходу. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» де встановлено з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: - 2218 гривень, з 01 липня 2020 року - 2318 грн., з 01 грудня 2020 року - 2395 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] до сплати аліменти на утримання двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., щомісячно з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 17 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. З урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує відповідачу до сплати аліментів на утримання дітей починаючи з 17 липня 2020 року (дня пред`явлення позову до суду) та до досягнення дітьми повноліття. Слід також зазначити, що сторони не позбавлені можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Окрім того, в разі понесення позивачем додаткових витрат на дитину, він має право на відшкодування їх матір`ю дитини в порядку і розмірі, визначеному ст. 185 СК України. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача [PERSON] 50% понесених додаткових витрат на дітей в розмірі 26 665,16 грн., на лікування дітей, профілактикою хвороби та розвитком здібностей дітей, суд виходить з наступного. За положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підтвердження понесених витрат на дітей, позивач посилається на Витяг за № 1028 від 08 червня 2020 року, виданого КНП «Дитяча клінічна лікарня» №6 Шевченківського району м. Києва, стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , з зазначенням рекомендації: спостереження дільничним педіатром, кардіоревматологом, неврологом/вертебрологом, дообстеження в неврологічному стаціонарі, прийом ліків, водолікування (заняття в басейні) курсами, масаж спини та кінцівок стимулюючий №10 курсами раз на 3 місяці, заняття в спеціальній групі по фізкультурі на 6 місяців. Повторна госпіталізація за потребою. Витяг за № 1027 від 08 червня 2020 року, виданого КНП «Дитяча клінічна лікарня» №6 Шевченківського району м. Києва, стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , з зазначенням рекомендації: прийом ліків, розслабляючий масаж шийно-комірцевої зони №10 курсами через 3 місяці, водолікування, заняття в спеціальній групі по фізкультурі на 12 місяців, повторна госпіталізація через 12 місяців. 10 вересня 2017 року укладено Договір про надання фізкультурно-спортивних послуг між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джей-спорт» та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , строком на 12 місяців. 10 вересня 2017 року укладено Договір про надання фізкультурно-спортивних послуг між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джей-спорт» та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , строком на 12 місяців. 22 червня 2020 року укладено Договір про надання фізкультурно-спортивних послуг між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джей-спорт» та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , строком на 12 місяців. Верховний суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489/цс17). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Суд критично ставиться до поданих позивачем доказів, а саме квитанцій (які не містять інформацію про підтвердження факту отримання товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, тощо), чеків на придбання одягу, квитків посадочного документа, дублікатів квитанцій АК «ПРИВАТБАНК», оскільки ці кошти, на думку суду, входить до складу витрат на утримання дітей та аліментних зобов`язань. Слід зазначити, що подані позивачем, на підтвердження додаткових витрат на утримання дітей, витяги та довідки медичних установ щодо проведення медичних обстежень дітей не можуть слугувати належним доказом, які свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо), оскільки ці обставини мають бути доведенні висновками МСЕК, довідками медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дітей (хвороба, каліцтво). З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача понесених 50% додаткових витрат в розмірі 26 665,16 грн., оскільки витрати, пов`язані з відвідуванням дітей гуртків та занять з плавання, як про це зазначає позивач у позові, не є особливою обставиною, та не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України, тому правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні, жодних інших належних та достатніх доказів в необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей позивачем не надано, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом про розірвання шлюбу до суду. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial