Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

21 липня 2017 року позивач діючи в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] треті особи Орган опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав. Посилаючись на обґрунтування позову, уточнивши свої вимоги просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], у відношенні неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Судові витрати покласти на відповідача. 08 листопада 2017 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] третя особа Орган опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про визначення способу та порядку участі у вихованні дітей. В якому посилаючись на викладені обставини, просив суд встановити порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON], без присутності матері, а саме: побачення із дітьми щосуботи з 12-00 год. до 18-00 год.; побачення із дітьми в інші дні кожного року, а саме: Новий рік, Різдво Христове, 8 березня, 9 травня, Великдень з 15-00 год. до 18-00 год.; побачення із дітьми в інші дні кожного року, а саме: 17 січня з 12-00 год. по 15-00 год.; 01 липня з 12-00 год. по 15-00 год.; 28 листопада з 12-00 год. по 15-00 год. Ухвалою від 23.04.2018 року суд залучив [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] третя особа Орган опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав. Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову категорично заперечувала, посилаючись на негативне ставлення дітей до батька. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним, [PERSON] у судовому засіданні визнавав ту обставину, що в недостатній мірі приділяв увагу своїм дітям та піклувався про них. В особі свого представника за довіреністю - [PERSON] просив відмовити у задоволенні вимог первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Третя особа [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити. Будучи допитаний у якості свідка, суду пояснив, що до 2013 року сім'я проживала разом. Потім батько пішов з дому, але періодично повертався. Зазначив, що батько не турбувався його життям, навчанням у ліцеї, тому його, у свою чергу, також не цікавить доля батька. На батька він ображений, жодних почуттів до нього не має. Третя особа за первісним та зустрічним позовами в особі свого представника за довіреністю - Нікіфорової Ю.В., в судовому засіданні підтримала вимоги первісного позову. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], батько відповідача [PERSON], не стримуючи сильного роздратування від того, що вимушений піклуватись про дітей свого сина та вважаючи відповідача таким, що безвідповідально ставиться до своїх дітей, у своїх поясненнях суду підтвердив наявність між учасниками неприязне них стосунків, що негативно впливають на ставлення дітей до батьків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів позивачки [PERSON] та старшого сина [PERSON] їй відомо проте, що батько не приймає участі у вихованні дітей. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З'ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.53), [PERSON], [INFO] (а.с.54) та [PERSON], [INFO] (а.с.55). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2015 року (з.а.с.71, 80). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року (а.с.81) із [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей. 26 лютого 2016 року [PERSON] зверталась до Новокодацького ВДВС м. Дніпра із заявою про розшук [PERSON], у зв'язку із ухиленням від сплати аліментів (а.с.231). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2016 року оголошено у розшук [PERSON] (а.с.229). Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Новокодацьким ВДВС м. Дніпра вбачається, що станом на 01.07.2018 року борг відповідача по аліментам складає 38 600,00 грн. (а.с.195). 17 липня 2018 року [PERSON] зверталась до Новокодацького ВДВС м. Дніпра із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів (а.с.231). 23 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Новокодацького ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, стосовно несплати [PERSON] аліментів на утримання дітей (а.с.233). Діти проживають разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). На момент звернення [PERSON] із позовом до суду, [PERSON] [INFO], навчався у КЗО «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою» ДМР». Згідно характеристики вказаного навчального закладу - [PERSON] характеризується добре. Також, зазначено, що вихованням та утриманням дитини займається лише мати (а.с.14). Малолітня [PERSON] навчається в КЗО «НВК №72» ДМР, із характеристики на дитину вбачається, що вихованням та розвитком дитини займається мати дитини (а.с.9). Із характеристики КЗО «НВК №72» ДМР виданої на [PERSON], [INFO], вбачається, що дитина відвідує навчальний заклад з 2016 року, мати дитини відвідує батьківські збори, присутня на всіх заходах в дошкільному відділенні, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Батько не приймає участі у вихованні дитини (а.с.13). Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №1/14-138 від 12.07.2017 року (а.с.17-18), комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських праві відносно його дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 07 липня 2017 року [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради із письмовими поясненнями, на які йому надано було висновок органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №1/14-138 від 12.07.2017 року (а.с.56-57,58). В липні 2017 року [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради із заявою, в якій просив надати йому законний та обґрунтований висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав (а.с.59-60). Також, суд дослідив надані [PERSON] копії квитанцій, із яких вбачається, що ним здійснювалась сплата аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] із серпня 2015 року по жовтень 2017 року (а.с.45-51). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків). Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання своїх дітей на колишню дружину, дійсно не виконує своїх батьківських обов'язків, оскільки не спілкується з дітьми, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєння ними загальних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вкрай негативних особистих взаємостосунків між колишнім подружжям, що ґрунтуються не на повазі та взаємних поступках за ради інтересів дітей, а постійних конфліктах,

Outcome: partial