Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

16 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фонду Держмайна України, де зазначила, що працювала старшим машиністом мазутного господарства ТЕЦ ВАТ «Содовий завод» у період з 19 жовтня 1955 року по 01 квітня 2002 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 листопада 1997 року стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1154 грн 48 коп. Згідно посвідчення комісії по трудовим спорам № 155 від 14 жовтня 2003 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі у розмірі 2711 грн 55 коп. До сьогоднішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашена. Згідно Листа Фонду Державного майна України в Донецькій області №11-05-00801 від 24 січня 2013 року станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». Зазначає, що ВАТ "Содовий завод" є стовідсотково державним підприємством, що стверджується даними листа № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року, а тому відповідач, будучи власником підприємства має відповідати за боргами підприємства як особа, яка несе субсидіарну відповідальність. Отже просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3866 грн. 03 коп. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виплати заробітної плати та трьох процентів річних від простроченої суми по день винесення рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, на задоволені позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 1997 року вбачається, що [PERSON] працювала у ВАТ "Содовий завод" в період часу з 19 жовтня 1955 року по 01 квітня 2002 року., зазначеним рішенням була стягнута заробітна плата на користь [PERSON] у сумі 1154 грн. 48коп. (а.с.11). Оскільки [PERSON] продовжував працювати у ВАТ «Содовий завод», на час звільнення підприємство їй заборгувало ще 2811 грн. 55 коп. заробітної плати. У зв'язку з цим, у відповідності до рішення комісії по трудовим спорам від 14 жовтня 2003 року посвідчено право на отримання [PERSON] належної їй суми заробітної плати у розмірі 2811 грн 55 коп., однак, з урахуванням погашення боргу у розмірі 100 грн 00 коп, сума заборгованості по заробітній платі станом на 09 грудня 2015 року складає 2711 грн 55 коп(а.с.12) У відповідності до довідки наданої ліквідатором ВАТ "Содовий завод" № 01-32/18 від 09 лютого 2015 року, вбачається, що рішення Слов'янського міськрайонного суду від 06 листопада 1997 року та посвідчення комісії по трудовим спорам №153 від 13 жовтня 2003 року по виконавчим листам про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1154 грн 48 коп та 2711 грн 55 коп. перебувають на виконанні у ліквідатора ВАТ "Содовий завод", однак не виконані, оскільки було порушено справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод», рішення судів визнаються тільки в частині стягнення дійсної заборгованості по заробітній платі. Рішення судів можуть бути прийняті до виконання тільки після ліквідаційної процедури по справі про банкрутство та проведення аукціону щодо продажі майна. Враховуючи, що 04 вересня 2003 року відносно ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, відповідно до якої забороняється застосування будь-яких економічних санкцій, які можуть призвести до збільшення дійсних вимог у ліквідаційний процедурі, у зв'язку з чим ВАТ «Содовий завод» може приймати будь-які міри щодо погашання заборгованості тільки після проведення аукціону та лише за дійсними вимогами (а.с.13). У відповідності до Статуту ВАТ "Сододий завод", підприємство засноване відповідно до рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП ""Хімпром" у ВАТ "Содзавод" згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 "Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів". ВАТ "Содзавод" є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обов'язки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобов'язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ "Содзавод" є держава в особі Фонду Державного майна України(п.5.1 Статуту). З врахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ "Содовий завод" та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ "Содовий завод", згідно якого підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка за своєю юридичною природою не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ "Содзавод" та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що Фонд Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ "Содовий завод", до того ж не являється правонаступником ВАТ "Содовий завод". У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на користь позивача, у суду немає. Вирішуються питання про стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не є правонаступником ВАТ "Содзавод", та не несе субсидіарної відповідальності, а тому не відповідає по боргах підприємства, ні як правонаступник ні, в силу чинного законодавства, як засновник вказаного підприємства, а тому з підстав, на які посилається позивач, стягнення інфляційних та трьох процентів річних з відповідача судом не вбачається. Окрім наведеного, суд зважає на наступні обставини. Як достовірно встановлено у судовому засіданні між працівником [PERSON] та роботодавцем ВАТ «Содовий завод» виник трудовий спір, згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 1997 року на користь позивача, стягнута заборгованість по заробітній платі, яка утворилася в період з жовтня 1996 року по вересень 1997 року, яка була нарахована, але не виплачена, також згідно посвідчення комісії по трудовим спорам №153 від 13 жовтня 2003 року, [PERSON] має право на належну їй заробітну плату у розмірі 2711 грн 55 коп. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами будь-яких інших, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних у суду немає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed