Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.12.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. За бажанням відповідача йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, та для користування кредитним картковим рахунком було видано банківську картку. Також позивач зазначив, що банк виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту. Втім, відповідач свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором відповідача [PERSON] станом на 25.02.2021 року складає 53 780,16 грн., яку просили стягнути з [PERSON] на користь банку, а також судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом під час розгляду справи встановлено, що 11.12.2012 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що початковий кредитний ліміт по картці встановлено у розмірі 0 грн., в подальшому відбулася зміна кредитного ліміту, з 24.04.17 кредитний ліміт встановлено у розмірі 9 500 грн., який 09.10.2018 збільшено до 15 000 грн., а 17.10.2018 збільшено до 20 000 грн. (а.с. 11). У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 25.02.2021 заборгованість за договором 53 780,16 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 53 780, 16 грн., 0.00 грн. - заборгованість за комісією, 0.00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як зазначено вище, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримав кредитну картку. Відповідно до вказаної заяви відповідач погодився, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. У заяві позичальника [PERSON] , підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсотків, прострочених відсотків, а крім того відповідальності у вигляді пені та штрафів тощо, а також їх розмір і порядок нарахування. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.12.2012, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Водночас, надані позивачем Умови та правила банківських послуг [PERSON] не підписані, а відтак згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, у зв`язку із чим до стягнення підлягають лише фактично отримані кошти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11.12.2012 [PERSON] підписав анкету заяву та отримав кредитну картку із початковим кредитним лімітом 0.00 грн., який в подальшому збільшено до 20 000 грн., про що Банком надано довідку про отримання відповідачем кредитної картки та її відкриття, а також про старт карткового рахунку та кредитний ліміт (а.с. 10-12). При цьому, Банком надано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 53 780, 16 грн. Випискою по рахунку за договором №б/н станом на 27.10.2020 вбачається, що [PERSON] активно використовував кредитні кошти - знімав кредитні кошти через банкомат, розраховувався карткою в магазині, а також здійснював часткове погашення кредиту (а.с. 48-50). Вказане підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором, про яку просить Банк, з огляду на таке. Із поданого Банком розрахунку заборгованості за період з 11.12.2012 по 25.02.2021 вбачається, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2012 станом на 25.02.2021 року становить 53 780, 16 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 53 780, 16 грн., 0.00 грн. - заборгованість за комісією, 0.00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-9). Водночас, за цей період (з 11.12.2012 по 25.02.2021) відповідачем було отримано від Банку кредитних коштів на суму 106 258, 91 грн. та сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 99 316, 89 грн., які були зараховані Банком в тому числі на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пенею, що не передбачено умовами договору. Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по тілу кредиту, тобто фактична заборгованість у [PERSON] перед банком складає 6 942, 02 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, в сумі 293 гривні. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial