Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась з позовом до [PERSON] ( далі - Відповідач) про поділ спільного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 18.11.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15.05.2012 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києві, оскільки, як встановлено судом, з 2011 року сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сторонами було набуте майно: житловий будинок та дві земельні ділянки [ADDRESS], право власності на яке було оформлене на особу відповідача та для придбання яких позивачем був укладений кредитний договір з ВАТ «Райффайзен банк Аваль», а відповідач передав в іпотеку житловий будинок та одну із земельних ділянок в забезпечення виконання позивачем зобов'язання з повернення кредитних коштів за відповідним іпотечним договором, який також укладений з ВАТ «Райффайзен банк Аваль». Перебуваючи у шлюбі, сторони із спільних коштів сплачували грошові кошти в погашення кредиту. Після припинення сімейно-шлюбних відносин, деякий час позивач та відповідач повертали кредитні кошти окремо і самостійно, за взаємною згодою. Однак, з квітня 2012 року позивач самостійно несе витрати з повернення кредитних коштів, які були отримані і витрачені в інтересах сім'ї для оплати за майно, яке оформлене на відповідача. Позивач позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися житловим будинком та земельними ділянками, які оформлені на відповідача, але щодо яких у позивача є зобов'язання згідно з кредитним договором перед третьою особою. Позивач пропонував відповідачу вирішити питання про поділ спільного майна в позасудовому порядку, однак, сторони не змогли вирішити це питання самостійно, оскільки жодної відповіді відповідача позивач не отримував. Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу майном, позивач звернулась з вимогою про його поділ у судовому порядку та просить суд : - поділити частину майна, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, як подружжю, вартістю 1 315 670,78 гривень; - визнати спільним майном подружжя позивача та відповідача боргові зобов'язання позивача за Кредитним договором від 03.04.2008 року № 223354238, укладеним між позивачем та третьою особою в сумі 372 408,05 гривень, які підлягають врахуванню при поділі іншого спільного майна подружжя та можуть бути стягнені відповідно до розрахунків банку; - в результаті поділу спільного майна подружжя виділити позивачу та визнати за нею право приватної власності на нерухоме майно загальною вартістю 1 315 670,78 гривень, у тому числі на житловий будинок та дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS], право власності на які було оформлене на відповідача; - в результаті поділу спільного майна подружжя припинити право власності відповідача на зазначені житловий будинок та дві земельні ділянки; - в результаті поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем обов'язок щодо одноосібного виконання Кредитного договору від 03.04.2008 року № 223354238, укладеного між нею та третьою особою, вартістю 1 315 670,78 гривень. Крім цього, позивач просить судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2014 проти позову заперечував, при цьому інших варіантів поділу майна подружжя не пропонував, та зазначив, що оцінка вартості майна, яке просить поділити позивач є заниженою, а 01.04. 2014 року в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, будучи повідомленою про час, місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, будь-яких заяв, клопотань щодо предмету спору не надала. За таких обставин суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи у їх відсутності. Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача та дослідивши і оцінивши матеріали справи, встановив. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2005 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 14 травня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені з 2011 року. В період шлюбу сторонами було придбане майно, яке після розірвання шлюбу не було поділене між ними, зокрема житловий будинок вартістю 2 057 875,00 гривень (407 500,00 доларів США), за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.04.2008 року та дві земельні ділянки за тією ж адресою, одна з яких загальною площею 0,0388 га, кадастровий номер 3223155400:05:028:0148, вартістю 505 000,00 гривень (100 000,00 дол. США), на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.04.2008 року, та друга загальною площею 0,0160 га, кадастровий номер 3223155400:05:028:0200, вартістю 16 600,00 гривень на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.08.2011 року. Правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно були оформлені на відповідача, як покупця, та у договорах зазначено, що майно купується під час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з позивачем та за її письмовою згодою. 03.04.2008 року позивач у даній справі уклав з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» кредитний договір № 223354238, згідно з яким банком видано позивачу кошти в розмірі 316 844,95 доларів США на придбання земельної ділянки площею 0,0388 га та житлового будинку площею 193,30 кв.м за адресою: [ADDRESS], а також на оплату комісії банку, строком на 120 місяців з датою остаточного погашення кредиту 03.04.2018 року, зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 4 661,64 доларів США. Виконання зобов'язань позичальника - позивача за кредитним договором забезпечено іпотекою на підставі укладеного 03.04.2008 року відповідачем договору іпотеки щодо придбаних за кредитні кошти земельної ділянки та житлового будинку; банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та набути на нього право власності у встановленому порядку. Таким чином, судом встановлено, що нерухоме майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу і оформлене на відповідача, у розмірі вартості купівлі житлового будинку 407 500 доларів США і земельної ділянки площею 0,0388 га, вартістю 100 000 доларів США - є майном права спільної сумісної власності подружжя і було фактично частково профінансоване за рахунок кредитних коштів, які позивач отримав за згодою і за участі відповідача від третьої особи, в розмірі 316 844,95 доларів США, і ці кошти використані в інтересах сім'ї. Як підтверджується наданими суду документами виконання кредитного договору учасники даного спору виконували частково із спільних коштів подружжя, а частково кожний окремо. За інформацією, наданою банком у довідках та платіжних документах про сплату, погашені зобов'язання за кредитним договором складають суму 305 040,39 доларів США, у тому числі спільно подружжям 224 705,19 доларів США, самостійно відповідачем 10 936,00 доларів США та самостійно позивачем 69 399,20 доларів США. На час розгляду справи зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконано. Як вбачається із довідки Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» від 19.08.2013 року № Р1-В70-1/1363 станом на 16.08.2013 року залишок зобов'язань за кредитним договором складає: 154 842,52 доларів США, заборгованість за кредитом; 738,94 доларів США, пеня за прострочені платежі за кредитом; 675,58 доларів США, відсотки за період 03.08.- 16.08.2013 року; 1 017,27 доларів США, пеня за прострочені платежі по відсоткам, а всього 157 274,31 доларів США. Разом з тим, банківськими розрахунками та кредитним договором і графіком повернення кредиту та інших платежів (додаток № 1 до кредитного договору) підтверджено, що до дати остаточного погашення кредиту (03.04.2018 року) у позичальника існує зобов'язання щодо сплати ануїтетними платежами з урахуванням сплати за кредитом та за відсотками разом в загальній сумі за 56 місяців 204 080,04 доларів США, а також стосовно сплати за страхування майна та життя 37 368,82 гривень. Таким чином, несплачені до дати остаточного погашення кредиту кредитні зобов'язання перед Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» складають з урахуванням курсу НБ України на час звернення із позовом (100 дол. США / 799,330 грн.) загальну суму 1 688 078,83 гривень, що включає в себе зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, несплаченої пені та сплати за страхування. Суд прийшов до висновку, що обсяг майна, що підлягає поділу в судовому порядку за зверненням позивача, складається із житлового будинку площею 193,30 кв.м за адресою: [ADDRESS], двох земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та спільних боргів подружжя перед Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» за кредитними зобов'язаннями . Розглядаючи питання щодо поділу спірного спільного сумісного майна подружжя та їх часток, суд виходить з наступного. Між позивачем і відповідачем існує спір щодо поділу спільно набутого ними під час шлюбу майна. Позивач, будучи позичальником перед третьою особою за кредитом, який отримано в інтересах сім'ї, самостійно виконує зобов'язання за кредитним договором. Водночас, відповідач, на якого оформлені правовстановлюючі документи на спільне майно, усунувся від виконання спільних обов'язків, позбавив позивача можливості мати доступ до документів на майно, контролювати його стан, чим унеможливив для позивача належним чином виконувати кредитний договір та здійснювати правовідносини щодо нерухомості із обслуговуючими організаціями (комунальні послуги, податки тощо). Оскільки даний спір не вирішено сторонами в позасудовому порядку, позивач звернувся із даним позовом та вимагає поділу спільного майна подружжя у запропонований ним спосіб. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому перебування такого майна у заставі та наявність боргових зобов'язань з повернення кредиту не є перешкодою для його поділу. Однак, як уже зазначалось, у разі поділу майна крім речей підлягають поділу також майнові права та обов'язки. Тому обов'язок з повернення суми кредиту, так само, як і інші майнові права та обов'язки у разі поділу спільного майна подружжя також може бути поділений між ними. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 цієї постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 24 названої постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З огляду на зазначені правові норми суд дійшов висновку, що, оскільки в результаті отримання позивачем за кредитним договором грошових коштів та використання їх в інтересах сім'ї на споживчі цілі - купівлю житлового будинку і земельної ділянки 0,0388 га, - то боргові кредитні зобов'язання несуть як дружина (позивач), так і чоловік (відповідач), а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір (позивач). Аналогічної позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.04.2013 року у справі № 6-50565св12. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Слід зазначити, що поділ житлового будинку є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З огляду на встановлені обставини, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача по справі, дослідивши надані докази, та з урахуванням запропонованого позивачем порядку поділу спільного майна, згідно з яким позивач запропонував визнати за нею обов'язок щодо одноосібного виконання кредитного договору в сумі, яка припадатиме на вартість нерухомого майна, яке запропоновано визначити як її одноосібну власність в результаті поділу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 71 СК України, ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові чи присудження одному з подружжя грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Громадяни, які оформили іпотеку і розірвали шлюб, так само, як і під час перебування в шлюбі, залишаються співпозичальниками і зобов'язані нести перед банком солідарну відповідальність за своїми кредитними зобов'язаннями або пропорційно отриманим від нерухомого майна часткам. Для вирішення питання розділу зобов'язань по кредиту колишньому подружжю необхідно або самим прийти до якоїсь угоди, або розділ буде здійснюватися в судовому порядку. За загальними правилами, борги діляться пропорційно присуджених часткам у спільному майні. Суд надавши оцінку усім доказам, зібраним у справі дійшов висновку про те, що у результаті придбання подружжям нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки) за кредитні кошти боргові зобов?язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Отже, суд вважає, що спільне нерухоме майно подружжя слід поділити, визнавши, що частки кожного з подружжя є рівними і визнати право власності на це майно по ? частині за кожним з подружжя та визнати також спільним майном подружжя боргові зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором від 03.04.2008 року № 223354238, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» по ? частині за кожним відповідно до розрахунків банку. До такого висновку суд приходить зважаючи на вище встановлені судом обставини та враховуючи, ті обставини, що подружжя не дійшло згоди щодо визначення вартості майна, сторона відповідача заперечувала щодо розміру вартісної оцінки майна, що підлягає поділу, визначеної згідно звіту про незалежну ринкову оцінку та експертну грошову оцінку на замовлення позивача, посилаючись на те, що вона суттєво занижена порівняно з звітом про незалежну оцінку спірного майна, що зроблений ТОВ «Актив-Експерт» на замовлення відповідача. Окрім того, сторонами та їх представниками не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи, щодо визначення дійсної вартості нерухомого майна та визначення варіантів його поділу. З врахуванням того, що суд вважає за необхідне поділити спільне майно подружжя, визнавши право власності на житловий будинок та дві земельні ділянки по ? частині за кожним з подружжя та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя спільними зобов'язаннями позивача та відповідача боргові зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором від 03.04.2008 року № 223354238, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» по ? частині за кожним відповідно до розрахунків банку, то позовні вимоги в частині щодо припинення права власності відповідача на спірне майно та в частині щодо визнання за позивачем одноосібного обов'язку виконання вищезазначеного кредитного договору задоволенню не підлягають. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, то з відповідача на її користь підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України у відшкодування понесених позивачкою та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: partial