Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить скасувати арешт з рухомого та нерухомого майна, яке належить позивачці, накладений на підставі постанови державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ постановою АА №562441 від 24.03.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8576072, виконавче провадження № 11982283. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 11982283 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 4238,28 грн., у рамках якого на все належне позивачці майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Наразі заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачкою погашена у повному обсязі. Позивачка звернулася до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира з проханням зняття арешту з майна, на що отримала відповідь, яка полягала у тому, що підстави для зняття арешту державним виконавцем з майна боржника відсутні, тому рекомендовано звернутися до суду. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~3 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що з відомостей з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що постановою державно виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції АА № 562441 від 24.03.2009 року, накладено арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8576072 (а.с. 10). Як вбачається з копії довідки № САОF1U8DCC4SA2FT від 06.02.2018 року, яка видана ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], у ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.12.2012 року було проведено реструктуризацію заборгваності, та сума заборгованості погашена у повному обсязі 30.11.2013 року (а.с. 60). З листа Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 70071/7.21-40/19\~від 14.12.2017 року вбачається,\~що Богунським відділом державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області розглянуто заяву [PERSON] від 08.12.2017 року, з приводу зняття арешту з рухомого та нерухомого майна та повідомлено, що за результатами розгляду даної заяви встановлено, що у Богунському відділі державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження №11982283 від 23.03.2009 року з виконання судового наказу №2-н-30, виданого Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приват Банк" боргу на загальну суму 4238,28 грн. 23.03.2009 року державним виконавцем у межах даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 01.12.2009 року у відповідності до п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону на момент прийняття рішення) державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 06.04.2011 року виконавчий документ був повторно пред'явлений до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, однак 28.08.2012 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію з приводу вказаних виконавчих проваджень не вбачається можливим, оскільки дані виконавчі провадження знищені, згідно акту Про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 12.01.2013 року та акту Про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.01.2016 року. Враховуючи вищевикладене з питань звільнення майна з під арешту, відповідач радив [PERSON] звернутися з позовом про звільнення майна з під арешту до суду (а.с. 57). Відповідно до частини четвертої статті 41\~Конституції\~України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ч.ч. 1-52\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення торонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~13\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України\~суд\~розглядає\~справи не\~інакше\~як\~за зверненням\~особи,\~поданим\~відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в\~межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач відзив не подав та не скористався своїм правом спростувати доводи позивача, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був накладений в рамках виконавчого провадження, яке завершене, державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування арешту майна, що обмежує права власника майна, суд вважає що позов [PERSON] до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про звільнення майна з-під арешту підлягає чатковому задоволенню, а саме у частині скасування арешту з нерухомого майна, оскільки з наданих позивачем відомостей з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не вбачається, що відповідно до реєстраційного номера обтяження 8576072 арешт також накладений на рухоме майно позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial