Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2015 року постановлено стягувати з його повнолітніх та працездатних дітей синів, [PERSON] та [PERSON], на його утримання, щомісячно аліменти, в розмірі 300 грн. з кожного, починаючи з 28 квітня 2015 року. Зазначає, з часу винесення вказаного рішення суду, стан його погіршився, він має І групу інвалідності, встановлену по життєво, продовжує потребувати стороннього догляду. Вказує, що крім 600 грн. аліментів він отримує пенсію за віком, в розмірі 1919,85 грн. Однак, вказаних коштів, йому не вистачає, оскільки, його захворювання вимагає значних витрат, що значно перевищують доходи. Також, вважає, що його діти зобовязані брати участь у додаткових витратах, викликаних його тяжкою хворобою. Просить суд, збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], [PERSON] на його утримання, щомісячно аліменти, в розмірі з 300 грн. на 700 грн. з кожного щомісячно та стягнути на його утримання з відповідачів по 500 грн. з кожного, додаткових витрат, викликаних його тяжкою хворобою та інвалідністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк відповідачі подали відзив на позовну заяву, відповідно до яких просили відмовити в задоволенні позову, покликаючись на ту обставину, що позивач належним чином матеріально забезпечений, а вони в силу свого матеріального становище не мають змоги додатково сплачувати аліменти у більшому розмірі. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву, відповіді на відзиви відповідачів підтримав з підстав в них зазначених. Просив, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що з моменту винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатного батька, його матеріальний стан не змінився. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзивах. Суду пояснив, що на даний момент відсутні підстави для збільшення розміру аліментів на утримання позивача, оскільки матеріальний та сімейний стан як позивача так і відповідачів не змінився. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2015 року постановлено стягувати з його повнолітніх та працездатних дітей синів, [PERSON] та [PERSON], на його утримання, щомісячно аліменти, в розмірі 300 грн. з кожного, починаючи з 28 квітня 2015 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. У відповідності до ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Згідно довідки Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 1598 від 12.02.2018 року позивач отримує пенсію в розмірі 1919,85 грн. щомісячно (а.с. 10). Таким чином, щомісячний дохід позивача становить 2519,85 грн., з яких 1919,85 грн. пенсія та 600 грн. аліменти за рішенням суду. Отже, позивач отримує соціальне забезпечення від держави та від відповідачів в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, та стягнутих аліментів, які він отримує, значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Інших доказів погіршення матеріального стану позивача, суду не надано та в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів слід відмовити за безпідставністю. Вимога позивача про стягнення додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою та інвалідністю, підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ст. 203 СК України, діти, крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Судом встановлено, що позивач є інвалідом І групи, яку встановлено по життєво та потребує стороннього догляду. Вказана обставина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема, пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 2.06.2014 року (а.с.8), довідкою Луцької міської МСЕК серії АВ № 0261319 від 28.05.2014 року (а.с. 9), довідкою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради № 699 від 01.03.2018 року, про те, що громадянка [PERSON] перебуває на обліку у даній установі, як одержувач компенсації за надання соціальних послуг інваліду І групи [PERSON], з 11.08.2014 року і по даний час (а.с. 11), виписками з історії хвороби позивача, виданих КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» № 2985 від 28.02.2014 року, № 7578 від 13.05.2014 року, № 15525 від 19.09.2014 року, № 1869 від 10.02.2015 року (а.с. 12-13). Отже, відповідачі у справі, як діти [PERSON], зобовязані нести додаткові витрати на батька, що викликані тяжкою хворобою та інвалідністю. Із виписок з історії хвороби [PERSON] (а.с.12,13), вбачається, що позивачу рекомендовано наступний перелік ліків: «Прадакса», «Бісопролол», «Аторвакор», «Верошпірон», «Луцетам», «Олатропіл», «Нейромідин», «Норфлоксацин», які необхідно приймати постійно протягом року, а також періодично проходити курс відновного стаціонарного лікування (а.с. 12-13). З наданих позивачем квитанцій, вбачається, що на вищевказані ліки та на шприци для інєкцій, позивач з лютого 2018 року по квітень 2018 року фактично поніс витрати в розмірі 377,16 грн. Інші медичні препарати, вказані у чеках, не стосуються лікування позивача, оскільки, вказані позиції не зазначені у лікарських призначеннях (а.с. 14, 63). Таким чином, загальна сума фактично понесених позивачем щомісяця додаткових витрат на своє лікування становить 125,72 грн. (377,16/3 місяці = 125,72 грн.). Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], в даному випадку, не підтверджують інших сум, які несе позивач на своє лікування, а лише стверджують його стан здоровя та необхідність лікування. З урахуванням вартості ліків, а також періодичності їх застосування, суд вважає, що щомісячно із відповідачів до стягнення підлягає вартість таких витрат у розмірі 126 грн. по 63 грн. з кожного. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачі є працездатними та мають можливість надавати такий розмір допомоги позивачу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,08 грн. слід стягнути з відповідачів на користь держави. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial