Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

що позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем по справі вони зареєстрували шлюб 20.08.2004. В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що подружнє життя не склалося через різницю характерів та різні погляди на життя. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння, шлюбні відносини фактично припинені, не проживають спільно протягом трьох років. [PERSON] вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому просить суд шлюб розірвати, дітей залишити проживати з матір`ю. Позивач подав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про визнання позову, справу просить розглядати в її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20.08.2004 у виконавчому комітеті Станьківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). В шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] (а.с. 5,6,7). Причиною розлучення є те, що спільне життя у подружжя не склалося, вони перестали розуміти один одного, що призвело до фактичного розладу в сім'ї, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує тільки формально. У відповідності до вимог ст.ст.110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Частинами третьою та четвертою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною першою ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] просить суд залишити дітей проживати з матір`ю, відповідачем по справі. Разом з тим жодних доказів, які б підтверджували неможливість досягти згоди та наявність у сторін спору щодо місця проживання дітей позивачем не надано, а тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed