Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

10.01.2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що 20.05.2006 року по 06.06.2017 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилась одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини, син знаходиться на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач живе за рахунок доходів отриманих від підприємницької діяльності, а тому в змозі надати матеріальну допомогу на утримання дитини. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме сина [PERSON], в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 12 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача. Крім того, суду пояснила, що її доходи в місяць складають близько 5000-6000 грн., з яких на основні потреби дитини вона витрачає 2000-3000 грн. щомісячно. Просить суд, позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Надала пояснення, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснила, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, отримує нестабільний дохід. Заперечує доводи позивача, що відповідач не приймає участі в утриманні сина, оскільки, [PERSON] надає матеріальну допомогу щомісяця, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями про перерахунок коштів на імя позивача. Просить суд, позов задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини, в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5-6). Від спільного подружнього життя у сторін народилась одна дитина: син [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матірю позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач, хоча і надає матеріальну допомогу, але на думку позивача, не в достатній мірі для повного забезпечення нормальних життєвих потреб дитини. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із пояснень сторін в судовому засіданні, матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач являється фізичною особою-підприємцем та отримує доходи від своєї діяльності. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоровя, наявність інших дітей на утриманні. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини. Зокрема, із наданих відповідачем квитанцій про переказ коштів позивачу за період з травня 2017 по листопад 2017 року, вбачається, що загальна сума переказу становить 9618 грн. (а.с. 20-21). Отже, відповідач в середньому за 1 місяць сплачував по 1374 грн. (9618 грн./7міс.) Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обовязок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1400 грн. щомісячно. Доводи представника відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в частці від доходів відповідача, є безпідставними, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, визначати спосіб стягнення аліментів є правом позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити частково. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,08 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial