Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ Лізингова компанія Автофінанс про стягнення коштів у сумі 54 750 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2014 року, уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 009895, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати та передати в його користування автомобіль «Ланос Стандарт». Вартість предмету лізингу, за умовами договору складає 85000.00 грн.. На виконання умов договору він вніс аванс в сумі 42500.00 грн. та 8500.00 грн. і 144.50 грн. - комісійний збір. Загальна сума, яку він сплатив відповідачу складає 51 144, 50 грн. Однак автомобіль так і не отримав, що стало підставою для звернення до суду. Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з ТОВ Лізингової компнаії Автофінанс на його користь було стягнено 51 000 грн. Однак до сьогоднішнього дня рішення суду так і не виконане. Тому просив суд стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання 40 670 грн. інфляційних та три відсотки річних від простроченої суми 4080 грн. Також в зв'язку з тим, що протиправними діями відповідача він зазнав значних моральних страждань, просив також стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн. В подальшому позивач збільшив розмір інфляційних, які просив стягнути з відповідача до 46423, 54 грн. Загальна сума яку він просив стягнути з відповідача складає 60 503, 54 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник позивача надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 51). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час ім сіце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином (а.с. 50). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення про що зазначив в заяві. Дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009895. За умовами вказаного договору, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу\~автомобіль «Lanos Standard», колір\~мокрий асфальт, у власність та передати його у користування [PERSON] в строк та на умовах цього договору (а.с. 8 14). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509\~ ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт ч. 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Так, заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року було задоволено частково позов [PERSON] та стягнено з ТОВ Лізингова компанія Автофінанси на його користь 51000 грн. внесених ним за договором лізингу (а.с. 5 7). ТОВ Лізингова компанія Автофінанс своє зобов'язання за зазначеним рішенням суду належним чином не виконала. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, при розгляді зазначеної справи суд вважає правомірними посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин норми ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляції за період з 01.05.2014 року по 31.01.2017.2016 року становить 46 423, 54 грн, 3% річних 4080 грн. Суд погоджується з даним розрахунком. Відповідачем даний розрахунок не спростований. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 46 423, 54 грн інфляційних та 3% річних є обґрунтованими, доведеними матеріалами справі та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з договору фінансового лізингу № 009895, сторони не передбачили можливості відшкодування моральної шкоди за порушення цього зобов'язання. Окрім того, для даного виду зобов'язання така компенсація не передбачена і актами цивільного законодавства. Таким чином, відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної (немайнової) шкоди. Тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити. Згідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача належать судові витрати, які складається з судового збору в сумі 640,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial