Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування заповіту його матері [PERSON] від 10.12.2007 року, та визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] мали у спільній сумісній власності житловий будинок у с.Озеро Володимирецького району. [INFO] помер батько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, рішенням суду від 23.05.2014 року позивачу було надано додатковий двохмісячний термін на прийняття спадщини після смерті батька. [INFO] померла матір позивача [PERSON] після її смерті також відкрилась спадщина, яку позивач прийняв як спадкоємець за законом, однак в подальшому йому стало відомо, що в 2007 році матір залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онучці [PERSON]. Вважає, що заповіт є безпідставним та незаконним, не відповідає волі спадкодавця, дане твердження обґрунтовує тим що його матір була безграмотною та не могла підписувати будь-які документи. Крім того, посадовими особами сільської ради було порушено порядок посвідчення заповітів - не вказано місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчено у відсутності свідків. Просив суд скасувати заповіт [PERSON] від 10.12.2007 року та визнати за позивачем право власності на житловий будинок батьків у порядку спадкування. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову. Відповідач та її представник заперечили проти позову, пояснили, що [PERSON] та [PERSON] належним чином та з власної волі розпорядились належним їм житловим будинком, склавши про це заповіти, які посвідчені у встановленому законом порядку. Просили відмовити в задоволенні позову, зробили заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відносно оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши інші докази приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу успадкування житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Згідно погосподарської книги Озерської сільської ради №2, особовий рахунок [NUMBER], та технічного паспорту на будинок, вказаний житловий будинок рахувався за [PERSON], що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №419 від 09.04.2013 року. Житловий будинок [ADDRESS] збудований в період 1956-1970 рр. на відведеній для цієї мети земельній ділянці, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №428 від 10.04.2013 року. Сторони визнали ту обставину, що спірний житловий будинок збудовано подружжям [PERSON] та [PERSON], в силу чого вказаний житловий будинок у відповідності до змісту ст.22 КпШС України та ст.ст.60, 61 Сімейного Кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя Таким чином, враховуючи, що частки подружжя у спільному майні є рівними, житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON], у рівних частинах. З приводу походження сторін, їх родинних стосунків та розбіжностей у написанні імен, сторони визнали ту обставина, що позивач [PERSON] та батько відповідача [PERSON] є дітьми [PERSON], який у різних документах названий також «[PERSON]», "[PERSON]" та [PERSON], яка також названа як «[PERSON]». Також сторони визнали ту обставину, що з числа дітей подружжя [PERSON] досягли повноліття [PERSON], [PERSON], який помер в 1985 році, та [PERSON], який помер в 2002 році; інші діти подружжя померли відразу ж після народження або у дитячому віці. Враховуючи визнання сторонами вказаних обставин, у відповідності до положень ст.61 ч.2 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до якої входить і ? частина житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] При цьому суд констатує, що на час смерті [PERSON] до будинковолодіння за вказаною адресою входили: житловий будинок, позначений у технічному паспорті як «А-1», прибудова «а», сараї «Б, б, В», вбиральня «Ж», колодязь «К» та огорожа №1, що підтверджується технічним паспортом будівлі, оскільки сарай «Г» та навіс «Д» були збудовані після смерті [PERSON], а саме в 2010 році. Спадкування майна [PERSON] здійснювалось за заповітом, посвідченим Озерською сільською радою Володимирецького району 25 серпня 2004 року, за яким належне йому майно [PERSON] заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: [PERSON], яка на час смерті [PERSON] проживала разом з ним однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №707 від 10.06.2013 року, та [PERSON] який подав заяву до ДНК про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується довідкою Володимирецької ДНК №774/01-16 від 20.08.2014 року. Заява відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадщину після смерті батька не підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу подання заяви про прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття. Позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька у відповідності до рішення Володимирецького районного суду від 23.05.2014 року, яким [PERSON] встановлено додатковий строк на прийняття спадщини. Вказане рішення суду набрало законної сили, і є обов'язковим для виконання. Даним рішенням встановлено, що строк прийняття спадщини після смерті батька пропущено [PERSON] з поважних причин. Таким чином, незважаючи на ту обставину, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] після спливу шестимісячного строку з часу смерті останнього, спадщина за заповітом належить позивачу з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO]. Як вбачається зі ст..256, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що строк позовної давності повинен обчислюватись не з часу смерті [PERSON], а з часу, коли його спадкоємець позивач [PERSON] дізнався, що його право на спадщину оспорюється, тобто з часу коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права або про осіб, які його порушують. Таким моментом є звернення [PERSON] до суду в 2013 році з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок в цілому, тобто строк позовної давності [PERSON] не пропущено. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON], набули право власності на ? частину житлового будинку в с.Озеро Володимирецького району кожен, і до складу цієї спадщини входять житловий будинок «А-1», прибудова «а», сараї «Б, б, В», вбиральня «Ж», колодязь «К» та огорожа №1. З приводу спадкування майна [PERSON] судом встановлено наступне. На час своєї смерті [PERSON] була власником ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями [ADDRESS] у складі житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараїв «Б, б, В, Г», навіса «Д» вбиральні «Ж», колодязя «К», огорожі №1. Після смерті [PERSON] [INFO] в с.Озеро Володимирецького району, відкрилась спадщина, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю. Судом встановлено, що спадкування майна [PERSON] здійснювалось за заповітом. Так, 30 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок із присадибною земельною ділянкою заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] 19 січня 2005 року [PERSON] склала другий заповіт відносно належних їй земельного та майнового паю, які заповіла [PERSON] 10 грудня 2007 року склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] Всі названі заповіти посвідчені уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, а саме секретарем виконавчого комітету у відповідності до покладених на неї обов'язків, що підтверджується рішеннями Озерської сільської ради №6 від 08.05.2002 року та №5 від 14.04.2006 року. Посвідчення заповітів [PERSON] відображено у реєстрах нотаріальних дій за 2004, 2005 та 2007 рр. Як вбачається з ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Виходячи із змісту заповіту [PERSON], складеного 10.12.2007 року, він скасував попередні заповіти від 30.03.2004 року та від 19.01.2005 року, і був чинним на час смерті [PERSON] Вказаний заповіт оспорив позивач, мотивуючи дану вимогу тим, що його мати була неграмотною, не могла підписати заповіт, оскільки не вміла читати та писати. До часу смерті матері, відносини між нею та позивачем були добрими, будь-яких підстав для позбавлення [PERSON] спадщини не існувало, навпаки і батько, і матір неодноразово висловлювали бажання залишити майно на двох - позивачу та онуці [PERSON] Крім того, при посвідченні заповіту було допущено порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій - не вказано місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчений не при свідках. У зв'язку з викладеним, просив визнати заповіт від 10.12.2007 року недійсним. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами по справі. В той же час, в своїх поясненнях свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] вміла читати, читала церковні книги, могла розписуватись, вміла рахувати гроші. Листоноша [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, пояснила, що [PERSON], коли жила разом з чоловіком [PERSON], розписувалась за свою пенсію, вміла рахувати гроші. Ці показання свідків спростовують твердження позивача про те, що його мати була неграмотною і не могла підписувати заповіт. Посилання позивача на ту обставину, що 30.03.2004 року [PERSON] була неграмотною, у зв'язку з чим заповіт підписала за неї інша особа - [PERSON], на думку суду не є беззаперечним доказом неграмотності [PERSON] в грудні 2007 року. Так, секретар Озерської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на неї покладено обов'язки по вчиненню нотаріальних дій, в т.ч. і посвідчення заповітів. Деталей посвідчення заповітів [PERSON] вона не пригадує, оскільки пройшло багато часу, Коли людина звертається до сільської ради і хоче посвідчити заповіт, вона приходить з паспортом і каже, що і кому буде заповідати, секретар друкує заповіт, після цього текст заповіту прочитує заповідач або його прочитують вголос, і особа підписує заповіт, завжди тільки в присутності секретаря. Якщо людина сама не може підписати заповіт через вади або неграмотність, то заповіт підписує за неї інша особа, теж у присутності секретаря. Після підписання заповіту, секретар його посвідчує, вносить у реєстр. Чому в 2004 році [PERSON] не могла підписати заповіт через неграмотність, а вже в 2007 році розписувалась сама, свідок пояснити не може, грамотність людини вона перевіряє лише з її слів. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала соціальним працівником у Озерській сільській раді. В 2004 році до неї звернулась мешканка с.Озеро [PERSON], яка повідомила, що не може сама підписати заповіт і попросила [PERSON] зробити це за неї. [PERSON] погодилась, після чого секретар сільської ради зі слів [PERSON] надрукувала заповіт, прочитала його вголос, і [PERSON] підписала заповіт від імені [PERSON] Більше [PERSON] з такими проханнями до свідка не зверталась. Від проведення судової почеркознавчої експертизи підпису на оспорюваному заповіті сторони відмовились через відсутність вільних та умовно-вільних зразків підписів [PERSON],, здобути які не представилось можливим. Так, на оглянутих судом поштових відомостях на виплату пенсій по с.Озеро за 2011-2012 рр. не виявлено підписів [PERSON], поштові відомості за 2004, 2005, 2007, 2008 рр. знищені по закінченню строку зберігання. Будь-яких інших документів, які достовірно підписані [PERSON], у сторін немає. В своїх письмових поясненнях [PERSON] вказувала, що проживала на квартирі у [PERSON], і будучи вчителькою, навчила її читати та розписуватись. Ці пояснення, які нічим не спростовані, в сукупності з показаннями інших свідків, підтверджують ту обставину, що [PERSON] могла підписати оспорюваний заповіт в грудні 2007 року. Що стосується інших обставин, на які вказує позивач в обґрунтування позовних вимог, то вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, місце посвідчення заповіту вказується у разі посвідчення заповіту поза межами приміщення виконавчого комітету сільської ради, як це передбачено п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних рад народних депутатів (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, яка була чинною на час посвідчення оспорюваного заповіту. В той же час, всі заповіти [PERSON] були посвідчені у приміщенні Озерської сільської ради, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], журналами нотаріальних дій Озерської сільської ради за 2004, 2005, 2007 рр., оригіналами заповітів. З огляду на це, оспорюваний заповіт містить всі передбачені законом реквізити, крім того, підстав для посвідчення оспорюваного заповіту при свідках, суд не вбачає. Таким чином, судом встановлено, що заповіт, складений [PERSON] 10.12.2007 року, підписано особисто заповідачем, посвідчено належно уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету Озерської сільської ради, з дотриманням встановленого порядку, доказів нікчемності або недійсності цього заповіту позивачем суду не надано, і в ході судового розгляду таких доказів не здобуто, у зв'язку з чим позов [PERSON] в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, спадкоємцем [PERSON] за заповітом є відповідач [PERSON], яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час смерті бабусі [PERSON] проживала разом з нею однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №706 від 10.06.2013 року. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї матері [PERSON] Так, у відповідності до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що станом на [INFO] [PERSON] - син [PERSON] - був непрацездатною особою як інвалід 1-ої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №104147 та пенсійним посвідченням №2116403052. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса №141/01-16 від 05.09.2014 року. З урахуванням викладеного, [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині, в т.ч. і на частку у нерухомому майні. Розмір даної частки встановлено судом у відповідності до правил ст.1241 ЦК України. Так, як визнано сторонами, після смерті [PERSON] право на спадкування за законом мали троє дітей подружжя, або їх діти (за правом представлення). Таким чином, [PERSON] поряд з іншими спадкоємцями [PERSON] першої черги належала би 1/3 частина спадкового майна. Таким чином, розмір обов'язкової частки у спадщині [PERSON] становить 1/6 частину спадкового майна, і в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Як вже вказувалось, на час своєї смерті [PERSON] була власником ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями [ADDRESS] у складі житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараїв «Б, б, В, Г», навіса «Д» вбиральні «Ж», колодязя «К», огорожі №1. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на 1/6 частину спадщини своєї матері [PERSON], як на обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/12 частину всього житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] Володимирецього району (1/6 частина як обов'язкова частка х ? частину, яка належала матері [PERSON].). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] та на 1/12 частину цього ж будинку після смерті матері [PERSON] В той же час, [PERSON] набула право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] та на 5/12 частин цього ж будинку після смерті [PERSON] З урахуванням викладеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial