Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Харківський національний медичний університет 17.03.2020 року в особі ректора [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом №538-с ХНМУ від 09.10.2013 року [PERSON] було зараховано в число студентів на 1 курс медичного 6 факультету з підготовки іноземних студентів Харківського національного медичного університету з 01.10.2013 року. 26.09.2013 року між [PERSON] та ХНМУ в особі ректора проф. Лісового В.М. укладений договір №2617/176 про підготовку фахівця з вищою освітою. Відповідно до п.2.2.1. договору №2617/176 від 26.09.2013 року про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідач взяв на себе зобов`язання вчасно вносити оплату за навчання. Згідно п.4.1. розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 23100 доларів США. Відповідно до п.4.2. платежі за цим договором можуть здійснюватися як у валюті, так і в гривні, перерахуванням на рахунок університету через установи банку в установленому законом порядку. Платежі в гривні здійснюються згідно з курсом валют Національного банку України станом на день оплати. Згідно п.4.4. термін внесення оплати за навчання встановлюється до 20 вересня того навчального року, на момент оплати якого студент навчається. У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору №2617/176 від 26.09.2013 року не було здійснено оплати в повному обсязі, утворилася заборгованість у сумі 180 доларів США, що складає 4625, 23 грн. за період з 2015 року по 2016 рік. Згідно з наказом ХНМУ №54-с від 29.01.2016 року [PERSON] було відраховано з 29.01.2016 року за невиконання навчального плану. 13.06.2017 року ХНМУ направлено на адресу відповідача відповідну вимогу, семиденний строк на виконання зобов`язання сплив, а тому відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, наказом №538-с Харківського національного медичного університету від 09.10.2013 року [PERSON] зараховано в число студентів на 1 курс 6 факультету з підготовки іноземних студентів Харківського національного медичного університету з 01.10.2013 року, що підтверджує копія витягу з наказу (а. с. 8). 26.09.2013 року між [PERSON] та Харківським національним медичним університетом в особі ректора проф. [PERSON] укладено договір №2617/176 про підготовку фахівця з вищою освітою (а. с. 5-6). Відповідно до п.2.2.1. договору №2617/176 від 26.09.2013 року про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідач взяв на себе зобов`язання вчасно вносити оплату за навчання. Згідно п.4.1. розмір оплати за весь строк навчання становить еквівалент 23100 доларів США. Відповідно до п.4.2. платежі за цим договором можуть здійснюватися як у валюті, так і в гривні, перерахуванням на рахунок університету через установи банку в установленому законом порядку. Платежі в гривні здійснюються згідно з курсом валют Національного банку України станом на день оплати. Згідно п.4.4. термін внесення оплати за навчання встановлюється до 20 вересня того навчального року, на момент оплати якого студент навчається. У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору №2617/176 від 26.09.2013 року не було здійснено оплати в повному обсязі, утворилася заборгованість у сумі 180 доларів США, що складає 4625, 23 грн. за період з 2015 року по 2016 рік. Згідно з наказом Харківського національного медичного університету №54-с від 29.01.2016 року [PERSON] було відраховано з 29.01.2016 року за невиконання навчального плану, що підтверджує копія витягу з наказу (а. с. 9). 13.06.2017 року Харківським національним медичним університетом направлено на адресу відповідача відповідну вимогу, семиденний строк на виконання зобов`язання сплив, а тому відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, наданим позивачем та загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 4625, 23 грн. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Харківського національного медичного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved