Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

31.07.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON]: 4885,80 грн. матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля, що був пошкоджений в результаті ДТП; 800,00 грн. збитків за проведення оцінки матеріального збитку завданого власнику автомобіля; витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду визначену позивачем в розмірі 2000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.05.2015 року близько 22 год. 20 хв. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER], власником якого є відповідач [PERSON], на прибудинковій території по вул. І Микитенка, 27 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку та при зміні напрямку руху допустив зіткнення з припаркованим автомобілем ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу. Відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні ДТП постановою Дніпровського районного суду м. Києва. Позивач зазначає, що при зіткненні його автомобіль було пошкоджено і згідно звіту про оцінку матеріального збитку №9154 від 10.06.2015 року розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля ЗАЗ становить 4885,80 грн. Також позивач поніс витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 800,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 400,00 грн. Крім того, позивач посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167 зазначає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає у пошкодженні належного позивачу майна, неможливості тривалий час користуватись автомобілем за призначенням, що порушило нормальний життєвий ритм. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути зазначені суми з відповідача [PERSON], а також відшкодувати за рахунок зазначеного відповідача понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення представник позивача не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 22.05.2015 року о 22 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER], у дворовій території будинку №8 по вул. Вільде в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, при зміні напрямку руху допустив зіткнення з припаркованим автомобілем ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER], належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно наявного в матеріалах справи звіту №9154 від 10.06.2015 року про оцінку автомобіля ЗАЗ-110218 держномер [NUMBER], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ЗАЗ-110218 держномер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає 4885,80 грн. За наведених обставин, враховуючи положення вказаних норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача з [PERSON] завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 4885,80 грн., яка визначена звіту №9154 від 10.06.2015 року про оцінку автомобіля ЗАЗ-110218 держномер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи положення ст. 22 ЦК України підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати останнього здійснені на користь ФОП [PERSON] за послуги по складанню звіту №9154 від 10.06.2015 року про оцінку автомобіля ЗАЗ-110218 держномер [NUMBER] у розмірі 800,00 грн., дійсна сплата яких підтверджується наявними в матеріалах справи копіями акту прийому-передачі виконаних робіт від 16.06.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №81 від 10.06.2015 року. Стосовно стягнення заподіяної моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи, що винними, протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу завдано матеріальних збитків у зв'язку з пошкодженням належного йому майна, суд приходить до висновку, що в зв'язку з цим позивачу спричинені душевні страждання і вимоги про стягнення заподіяної моральної шкоди є обґрунтованими. При цьому, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, вбачається, що розмір завданої шкоди, який просить стягнути позивач, підлягає зменшенню до 1000 грн., з огляду на глибину душевних страждань, які оцінені судом з врахуванням цінності автомобіля для життя, здоров'я та наявності нормальних суспільних зв'язків особи. Стосовно вимог про стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні цим вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За змістом ст. 84 ЦПК України , витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як роз'яснено у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №10 від 17.10.201 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, стороною позивача розрахунку витрат суду не надано, як і не доведено, що витрати на правову допомогу били здійснені саме в межах виниклого спору, адже зі змісту наявної в матеріалах справи розписки таких обставин не вбачається. Крім того, з урахуванням наведених роз'яснень вищої судової інстанції суд приходить до висновку про недоведеність надання позивачу правової допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, адже наведене формулювання має прив'язку до конкретної фізичної особи, яка має мати або свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, або бути іншим фахівцем у галузі права на підставі отриманої відповідної освіти, що може бути підтверджено, наприклад, дипломом про здобуття юридичної освіти. Сам по собі зміст розписки від 29.07.2015 року не дає підстав достатньо обґрунтовано вважати, що юридичні послуги, що надавались [PERSON], надавались особою, що має статус адвоката або іншого фахівця в галузі права. Враховуючи встановлені судом обставини та зміст зазначених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача, а саме в частині матеріальної шкоди в розмірі 4885,80 грн., збитків в сумі 800,00 грн., моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., а також з огляду на те, що позивач визначаючи [PERSON] співвідповідачем у справі, тим найменш позовних вимог особисто до нього не заявляє. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial