Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 22.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач вже сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, щоб уникнути непорозумінь з цього питання в майбутньому та забезпечити належне харчування, медичне обслуговування, розвиток та розваги сина, позивач вважає за доцільне офіційно встановити допомогу батька на утримання дитини. Позивач зазначає, що у відповідач є працездатним, здоровим, працює та орієнтовно його заробітна плата становить 8000,00 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн, щомісячно, починаючи з червня 2020 і до повноліття дитини. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2020 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідача, повернулись до суду з відміткою про вручення. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В зазначеному рішенні встановлено, що 22.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 22.04.2015, про що складено відповідний актовий запис № 282. Від шлюбу у сторін народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.11.2015. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Як вбачається із матеріалів справи, на момент подання даного позову сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, крім того, неповнолітній [PERSON] перебувають на утриманні позивача, відповідач здійснює матеріальне забезпечення дитини лише частково. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п.1, 4 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про права дитини, визначено, що батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з цим, відповідач не заперечує проти сплати аліментів, однак зазначає, що визначений позивачем розмір сплати аліментів є непомірним для нього, тому частково визнає позов, а саме згоден сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн на місяць. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач являється фізичною особою-підприємцем. Проте, відповідач не надав суду докази у підтвердження неможливості сплати аліментів, у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з цим, відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, враховуючи наведене, утримання дітей є спільним обов`язком кожного з батьків. Як встановлено судом, дитина проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходяться на утриманні позивача, стан здоров`я дитини, його потреби, а також те, що дитина потребують постійного догляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00 грн, щомісячно починаючи з 30.06.2020 (дата звернення до суду з даним позовом) до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved