Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

13 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої 18 305 грн. 64 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 14.09.2019 року об 11:10 год. в м. Миколаєві, по пр. Богоявленському в районі перехрестя з вулицею Лесі Українки водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номерний знак [NUMBER] , допустила зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Корабельного районного суму міста Миколаєва від 22.10.2019 по справі № 488/3929/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Зазначає, що його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, внаслідок чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 18 305 грн. 64 коп. Крім цього, позивач вказав, що йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у його постійних душевних стражданнях та хвилюваннях через нервовий стрес, отриманий у ДТП. Розмір спричиненої моральної шкоди, позивач визначив у розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнувши з відповідача 18 305 грн. 64 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] 09.04.2020 року направила на адресу суду відзив, який долучено до матеріалів справи, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність, зазначивши, що її цивільно - правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Галицька», і саме страхова компанія повинна відшкодовувати шкоду, завдану позивачу. На підставі цього у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 12.10.2020 року на підставі положень статті 53 ЦПК України до участі у справу залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України. 22.12.2020 року на адресу суду від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Петрик Г.Г. надійшли письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи, в яких останній зазначає, що у порушення вимог ст. ст. 22, 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не повідомив страховика ПрАТ «Галицька» про страховий випадок та не надав на огляд транспортний засіб, що унеможливило останнього встановити, як обставини ДТП, так і розмір страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі статті 37 зазначеного Закону України. Просили проводити розгляд справи без участі представника МТСБУ. Представник Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Галицька» у судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на подання письмових пояснень. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 14.09.2019 року об 11:10 год. в м. Миколаєві, по пр. Богоявленському в районі перехрестя з вулицею Лесі Українки водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номерний знак [NUMBER] , допустила зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Корабельного районного суму міста Миколаєва від 22.10.2019 по справі № 488/3929/19 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно із копією рахунку - фактури № АКЦ-001071 від 28 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER] становить 18 305 грн. 64 коп. (а.с. 4). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] на час ДТП, була застрахована у ПрАТ «Галицька», що підтверджується наявним у матеріалах справи полісом № АО/0440142. Згідно цього полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн., і розмір франшизи становить 2 000 грн. Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. У разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї. Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально (стаття 33 -1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 р. №1961-IV (далі- Закон №1961-IV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.2ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 22.1 статті 22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи зі змісту Закону №1961-IV та положень ст. ст. 979-980 ЦК України, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18). Вищевказана позиція була висвітлена також і в постановах Верховного Суду України від 21.11.2018 у справі № 757/646/16-ц та від 31.10.2018 у справі № 342/134/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] не повідомив страховика ПрАТ «Галицька» про страховий випадок в установлений законом строк та також не отримав відмову у виплаті страхового відшкодування. В матеріалах справи міститься копії заяви та чеків направлення на адресу ПрАТ «Галицька» повідомлення про страховий випадок, яка не була отримана останнім, лише від 18.11.2019 року (а.с. 31 - 39). За такого у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] пред`явленої позивачем суми матеріального збитку у повному обсязі. Клопотання про залучення до участі у справу належного відповідача позивачем до суду не подавалося. Разом із цим, відповідно до частини 12.1. статті 12 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За такого, суд приходить до переконання, що оскільки цивільна правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Галицька» - поліс № АО/0440142, та згідно цього полісу розмір франшизи становить 2 000 грн., то саме позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у цьому розмірі підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Із врахуванням обставин справи суд приходить до висновку, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON] , позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях, нервовому стресі, зміні звичного способу життя через необхідність звертатись до СТО з приводу ремонту її пошкодженого автомобіля, витрачати для цього час та додаткові кошти. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, тому вважає можливим визначити розмір моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 91 грн. 86 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог та в прибуток держави належить стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 454 грн., який не було сплачено позивачем при подачі позову за цією вимогою.

Outcome: partial