Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.06.2010 року її було прийнято на роботу до відповідача, призначено на посаду юриста згідно наказу № 13 від 01.06.2010 року, та покладено виконання обов'язків інспектора з кадрової роботи згідно наказу № 15 від 01.06.2010 року. 01.03.2011 року її переведено на посаду головного фахівця з тендерної та договірно-правової роботи із збереженням обов'язків інспектора з кадрової роботи та інженера з охорони праці. 10.05.2012 року, в період перебування її на лікарняному, отримала наказ № 6-к про звільнення її з роботи з 04.05.2012 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року її було поновлено на посаді головного фахівця з тендерної та договірно-правової роботи із збереженням обов'язків інспектора з кадрової роботи та інженера з охорони праці, та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2012 року по 18.02.2013 року. 20.06.2013 року Апеляційний суд м. Києва залишив рішення суду першої інстанції без змін. 16.10.2013 року була відхилена і касаційна скарга відповідача. 26.02.2014 року на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва її було поновлено на роботі згідно наказу № 3-к від 30.01.2014 року. В день її поновлення, директор товариства при особистій бесіді з нею попередив її, що після судових справ та притягнення його до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду, він ні в якому разі не допустить її до роботи, та запропонував написати заяву про звільнення. Добре розуміючи, що директор своїми протиправними діями жодним чином не дозволить їй працювати, вона в цей же день - 26.02.2014 року написала заяву на відпустки з подальшим звільненням з роботи. Отже, жодного дня після поновлення на роботі по рішенню суду, вона не працювала. 12.04.2014 року згідно наказу № 4-к від 11.04.2014 року її було звільнено з роботи. З наказом ознайомилася лише 28.04.2014 року. Однак, свою трудову книжку серії [NUMBER], заповнену 07.09.2015 року вона отримала поштовим листом, хоча згоди на пересилання книжки не давала, а не в день звільнення. Неналежне ведення та неправильна видача при звільненні її трудової книжки розцінює як неналежне виконання обов'язків керівництва, а отже як вину саме директора [PERSON] Дата заповнення трудової книжки - 07.09.2015 року затверджено саме особистим підписом директора, що означає, що датою її фактичного звільнення є 07.09.2015 року. У зв'язку з чим просила змінити дату незаконного звільнення на фактичний день звільнення, тобто 07.09.2015 року, та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 12.04.2014 року по 07.09.2015 року в сумі 110 561,28 грн. без урахування податків та обов'язкових платежів. В судовому засіданні позивач підтримала всі викладені обставини, обґрунтування та просила позов задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначила, що ще до працевлаштування до відповідача її трудова книжка була втрачена, у зв'язку з чим був оформлений дублікат. Після її першого звільнення вона отримала трудову, а коли її поновили по рішенню суду, то передала її директору, і одразу написала заяву про звільнення. Нею подавався позов до Дніпровського районного суду м. Києва щодо внесення даних по роботі за сумісництвом, і суддя Гончарук В.П. зобов'язав видати належним чином оформлену трудову книжку. Вважала, що датою звільнення з роботи є день отримання працівником його трудової книжки, у зв'язку з чим просила змінити дату звільнення та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. Зауважила, що відсутність трудової книжки позбавило її можливості влаштуватися на іншу роботу. Вважала, що строк звернення до суду нею не пропущено, так як її вимогами є і стягнення середнього заробітку, що не має строку давності. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, врахувати письмові заперечення. Зауважив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 755/29520/14-ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що відповідно до наказу № 13 від 01.06.2010 року, виданого ТОВ "Євродорінжпроект" [PERSON] було прийнято на роботу на посаду юриста з 01.06.2010 року. Наказами ТОВ "Євродорінжпроект" № 15 та № 24 від 01.06.2010 року на [PERSON] покладено виконання обов'язків інспектора з кадрової роботи та обов'язки інженера з охорони праці з 01.06.2010 року. Наказом № 36 від 01.03.2011 року [PERSON] переведено на посаду головного фахівця з тендерної та договірно-правової роботи із збереженням виконання обов'язків інспектора з кадрової роботи та інженера з охорони праці. Наказом ТОВ "Євродорінжпроект" № 4-к від 11.04.2014 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Як було встановлено при розгляді справи № 755/29520/14-ц [PERSON], при влаштуванні на роботу до ТОВ "Євродорінжпроект" не надана свою трудову знижку через її втрату, у зв'язку з чим зверталася до керівника товариства щодо видачі дубліката трудової книжки. З протоколу передачі справ по кадровій, договірній роботі, справ з охорони праці та пожежної безпеки від 07.02.2012 року було встановлено, що [PERSON] свою трудову книжку або її дублікат товариству не передавала. Відповідно до акту ТОВ «Євродорінжпроект» від 07.02.2012 року [PERSON] 07.02.2012 року забрала свою трудову книжку і документи з особової справи. Відповідно до акту ТОВ «Євродорінжпроект» від 19.03.2012 року [PERSON] забрала на руки свою трудову книжку і не передала її по акту від 19.03.2012 року № 1, передала свою особову справу в неналежному стані та без копій документів, які засвідчують її особистість, місце проживання, місце реєстрації, склад сім'ї, освіту та кваліфікацію. Відповідно до акту ТОВ «Євродорінжпроект» від 26.05.2014 року, [PERSON] передала директору ТОВ «Євродорінжпроект» нову не заповнену трудову книжку [NUMBER] для її первинного заповнення. При цьому ніяких підтверджувальних належно оформлених документів про її загальний стаж роботи, або за періодами роботи на різних підприємствах до працевлаштування в ТОВ «Євродорінжпроект» не надала. Директором ТОВ «Євродорінжпроект» відправлено поштовим зв'язком [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку за номером [NUMBER]. У зв'язку з викладеними обставинами [PERSON] рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2015 року було відмовлено у зобов'язанні відповідача видати нову трудову книжку. В суді встановлено, що з наказом про звільнення [PERSON] була ознайомлена 28.04.2014 року, трудова книжка видана 05.05.2014 року, направлена по пошті 26.05.2014 року, отримана позивачем 29.05.2014 року. По рішенню Дніпровського районного суду м. Києва та за домовленістю між сторонами щодо внесення запису про суміщення та сумісності посад в трудовій книжці позивача, їй була видана 07.09.2015 року трудова книжка, яка нею отримана 14.09.2015 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки встановлені законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як встановлено з матеріалів справи з наказом про звільнення позивач ознайомилася 28.04.2014 року, трудова книжка була отримана позивачем 29.05.2014 року, а нова трудова книжка нею отримана 14.09.2015 року. З часу отримання нової трудової книжки до часу звернення з позовом до суду пройшло більше року. Клопотань про поновлення строку для звернення до суду позивач не заявляла, натомість вважає, що у зв'язку із заявленням нею вимоги про стягнення середнього заробітку строку звернення не має, що не відповідає вимогам трудового законодавства України. З урахуванням вище викладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed