Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з Відповідачем 12 березня 2016 року уклали юридичний шлюб. Від спільного подружнього життя народилась дитина, син [PERSON], [INFO] року, який є малолітнім. Відповідач проживає окремо від них за місцем своєї реєстрації. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними виникають сварки. Мають різні погляди на сім'ю, шлюб, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та у Позивача, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватись про побудову сімейних відносин між членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Переконана, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. На примирення не згідна. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище чоловіка [PERSON]. У зв'язку з постійною потребою догляду за дитиною-інвалідом з дитинства [PERSON], який здійснюється виключно матір'ю [PERSON], просить визначити місце проживання дитини за адресою проживання Позивача: [ADDRESS]. Дитина знаходиться на утриманні Позивача, допомоги на її утримання Відповідач не надає, матеріально не забезпечує. Дитина потребує особливих заходів із забезпечення його нормального фізичного розвитку, на здійснення яких необхідні значні суми коштів, оскільки він є дитиною- інвалідом з дитинства з діагнозом спадкова мікросфероцитарна гемолітична анемія (хвороба Мінковського-Шоффара), рецидивуючий перебіг, анемія середньої степені важкості, синдром рухових порушень внаслідок гіпоксичного ураження ЦНС, що підтверджується Медичним висновком № 44 від 11 травня 2017 року, Консультативним висновком кафедри гематології та трансфізіології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, Консультаційним висновком спеціаліста № 590 від 11 січня 2018 року, Консультаційним висновком спеціаліста від 12 січня 2018 року, Договором-дорученням від 08 січня 2018 року за штрихкодовим ідентифікатором № 1806975. Відповідач також ухиляється від утримання Позивача до досягнення сином трирічного віку , чим порушує права [PERSON], передбачені ст. 84 СК України. В судове засідання Позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі -ЦПК України) у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення Так, з свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ №106482 від 12.03.2016 року вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 12.03.2016 року. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України (надалі-СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили. Ці обставини свідчать про те, що сім'я сторін розпалась, підстав для збереження шлюбу немає, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо батьки, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, Суд, виходить з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо свожї дитини, та ухвалює рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, та вважає, що необхідно визначити місцем проживання [PERSON], [INFO], місце проживання матері [PERSON] У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Матеріалами справи (свідоцтвам про народження дитини, довідкою № 83 від 25.01.2018 року, виданою Замшанівською сільською радою Волинської області) стверджено, що [PERSON], [INFO] року, знаходиться на утриманні Позивача, батьком якого є Відповідач. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку батька яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, що кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З матеріалів справи встановлено, що матеріальне становище Відповідача задовільне, він є матеріально забезпеченим, не є платником аліментів на інших дітей, непрацездатних членів сім'ї та інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати. Зважаючи на положення ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1492 гривні. Враховуючи принцип рівності прав та обов'язків батьків по відношенню до їх дитини, частка у матеріальному утриманні дитини для кожного з них не може бути меншою половини від прожиткового мінімуму. З врахуванням вищенаведеного і вимог ст.ст.180, 184 СК України, враховуючи також вік неповнолітньої дитини, її стан здоров'я, яка є дитиною-інвалідом з дитинства, матеріальне становище Відповідача та обставини викладені вище, Суд дійшов висновку, що з Відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини на користь Позивача у твердій грошовій сумі1000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, частково задовольнивши позовні вимоги про стягнення аліметів на утримання дитини. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України,дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, Суд виходить з того, що Відповідач є молодою особою працездатного віку, інших утриманців немає, тому виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, Суд дійшов висновку, що з Відповідача в користь Позивача слід стягувати аліменти на її утримання в сумі 800 гривень щомісячно. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1409,60 грн. слід стягнути з Відповідача на користь Держави. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які пов'язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору. На підставі викладеного,

Outcome: partial