Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області, із заявою, де заінтересованою особою вказала: Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про встановлення факту народження нею доньки, в обґрунтуванні якої вказала, що вона 09.02.2015року в Луганському міському пологовому будинку народила дівчинку. 20.02.2015 року на неконтрольованій території України у м. Луганську їй видано свідоцтво про народження на бланку Українського зразка з печаткою Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського Управління юстиції в Луганській області. Дані про батька [PERSON] в свідоцтві про народження дитини записані з її слів та вона є матірю одиначкою. 26.01.2017 року вона звернулась до Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганської області з метою реєстрації народження своєї дитини, але їй було відмовлено, оскільки предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись\~ на вищевказане, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 09.02.2015 року в м. Луганську вона\~народила дитину [PERSON], батьком якої з її слів зареєстровано [PERSON], громадянина України. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, але надала заяву, в якій вказала, що проти задоволення заяви не заперечує. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитаного в якості свідка, розглянувши цивільну справу, оцінивши докази, які містяться у справі, вирішив наступне. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, народження фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що підставою для державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. А підпунктом 2 пункту 1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, прямо передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9;\~ б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу заповнюється лікарем, під наглядом якого перебуває новонароджений, і засвідчується підписом керівника закладу охорони здоров'я та круглою печаткою закладу; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, для державної реєстрації факту народження дитини без рішення суду, діюче законодавство України вимагає від заявника надати органу державної реєстрації актів цивільного стану: або медичне свідоцтво про народження дитини (якщо дитина народилась у закладі охорони здоров`я); або медичне свідоцтво про народження чи медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу, та висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (якщо дитина народилась поза закладом охорони здоров`я); або акт, складений відповідними посадовими особами за участю як мінімум двох свідків (за відсутності лікаря чи фельдшера) у випадку народження дитини в транспортному засобі. При цьому, у перших двох випадках, документ обовязково складається представниками закладу охорони здоров`я. В судовому засіданні встановлено, що громадянка України [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта (а.с. 5-6). В копії медичного свідоцтва про народження від 09.02.2015 року № 88, індивідуальної карти вагітної та породілля № 510/70/83, виписного епікрізу з історії пологів № 57, довідки про новонародженого від 16.02.2015 року Луганського міського пологового будинку зазначено, що у [PERSON] 09.02.2015 року о 00 год. 18 хв. народилася дитина жіночої статі (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] від 20.02.2015 року, актовий запис № 48, Серія I-ЕД № 312943, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]Б.(а.с. 12). Допитана в якості свідка заявник показала суду, що після народження нею 09.02.2015 року доньки у м. Луганськ, звернулася до Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції для реєстрації народженої дитини та отримання свідоцтва про народження. 20.02.2015 року її було видано свідоцтво про народження. Про те, що в державному реєстрі актів цивільного стану немає даних про видачу вказаного свідоцтва вона дізналася ще у 2015 році, однак не мала можливості звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини через новонароджену дитину та небезпеку при перетинанні лінії розмежування. На час розгляду справи дитина знаходилася з її матірю, оскільки досягла відповідного віку. Згідно листа від 26.01.2017 року № 303/16.10-98, виданого Сєвєродонецьким\~ міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного\~ територіального управління юстиції\~ Луганської області, заявнику було відмовлено у державній реєстрації народження, оскільки документ, який нею було предявлено, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.15). Заявником наданокопії медичного свідоцтва про народження №88 від 09.02.2015 року, індивідуальної карти вагітної та породілля № 510/70/83, виписного епікрізу з історії пологів № 57, довідки про новонародженого від 16.02.2015 року Луганського міського пологового будинку, що видані закладом охорони здоров`я, який не входить у систему закладів охорони здоров`я України, не зареєстрований за законодавством України, але знаходяться на території держави Україна, зокрема у м. Луганську. Однак суд враховує, що м. Луганськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині, знаходження на території Луганської області небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462 «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"». А це, обєктивно свідчить про те, що натериторії м. Луганськ, нині, жодний орган державної влади України, у тому числі і його заклади системи охорони здоров`я працювати не можуть, а тому суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого законодавством України зразка і виданих компетентним Україною закладом охорони здоров`я для підтвердження факту народження дитини, заявник не може. Проте суд оцінює і сприймає надані йому докази як допустимі, виходячи з наступного. Як відзначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 10 травня 2001 року (справа Кіпр проти Туреччині), зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих де-факто органів та інститутів окупаційної влади далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (п.96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (п.92). А в рішенні від 23 лютого 2016 року (справа Мозер проти Республіки Молдова та Росії), Європейський Суд з прав людини вказав на те, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (п.142). Тому з огляду на обставини цієї справи та зобов`язання України, як однієї з Договірних Сторін Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поважати права людини, суд не бачить підстав аби не враховувати впроваджений Європейським судом з прав людини підхід. І саме тому вважає, що досліджені у судовому засіданні докази, а також покази надані заявником допитаним в якості свідка, є належними, допустимими та достовірними, а також такими, що поза всяким сумнівом доводять факт народження заявницею 09.02.2015 року в Луганському міському пологовому будинку м. Луганськ дитини - дівчинки, вагою: 3 кілограми 800 грам, зріст: 54 сантиметри. Зважаючи на викладене та доведеність факту народження, який просить встановити заявниця, і при цьому необхідність державної реєстрації цього факту органами державної влади України для реалізації заявницею своїх батьківських прав повною мірою, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовільнити, але частково. В силу положень ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України суд може констатувати, що матір`ю народженої дівчинки є [PERSON] ([INFO]), а батьком, зі слів матері, [PERSON], які не перебувають у шлюбі. Що стосується прізвища, імені та по-батькові народженої дитини, то в силу положень ст.ст. 145-147 Сімейного кодексу України, суд має право на їх визначення виключно за наявності спору між батьками про це, і не у порядку окремого, а у порядку позовного провадження, що виключає можливість суду при розгляді справи про встановлення факту народження дитини, встановити її прізвище, імя та по-батькові. Але орган державної реєстрації, в силу приписів пункту 1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 має компетенцію, на підставі та у порядку, передбаченому цими правилами, при здійсненні державної реєстрації народження дитини вирішити питання і щодо її прізвища, імені та по батькові.

Outcome: partial