Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

06.10.2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ACPYRX21640020 від 04.08.2008 року [PERSON] отримала в ПАТ«А-Банк» кредит у розмірі 9833,29 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду не те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком кредитно-заставний договір, про що свідчіть підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.09.2014 року має заборгованість за кредитом у сумі 257394,76 грн., яка складається з наступного: 5043,12 грн. - заборгованість за кредитом; 1113,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2596,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 235908,60 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 12233,08 грн. - штраф (процентна складова). Просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ACPYRX21640020 від 04.08.2008 року у розмірі 257394,76 грн. та судові витрати. Представник позивача Мошнєгуц Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення, які співпадають із викладеним у позові, додатково суду пояснила, що строк дії кредитного договору складав 2 роки - до 03.08.2010 року, що відповідач відмовилася від укладання договору реструктуризації боргу, що вона не знає з якого часу відповідач перестала виконувати умови договору та чому позивач подав позов тільки в 2014 році, але їй відомо про те, що у січні 2014 року відповідач здійснила останній платіж в сумі 100 грн. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що вона підтверджує факт укладання на вище перелічених умовах 04.08.2008 року кредитного договору та свій обов'язок із повернення кредиту, але не визнає розмір неустойки, який вважає завищеним та таким, який для неї неможливо сплатити ніколи. Невиконання своїх умов за договором кредиту пояснює тим, що вона втратила роботу, виникли проблеми зі станом здоров'я членів родини, тому й втратила можливість у повному обсязі своєчасно виконувати свої обов'язки за кредитним договором. За умовами повернення кредиту вона повинна була щомісячно платити 580 грн., але повертала тільки по 100-200 грн. щомісяця, в останній час взагалі не платила за кредитом. Зобов'язується повернути кредит в разі зменшення розміру пені, процентів та штрафних санкцій. Суд, розглядаючи справу виходив із вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно до яких обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, безпосередньо предметом судового доказування стає фактичний розмір як неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, так і розмір відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору. Вирішуючи спір суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України , згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. В судовому засіданні встановлено, що про порушення зобов'язання Банк дізнався ще до закінчення обумовленого сторонами строку дії договору 03.08.2010 року, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж, а до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся тільки 06.10.2014 року, цей час суттєво зросла складова пені та прострочених відсотків за кредитним договором. Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з 235908,60 грн. до 3000,00 грн., так, як вважає, що саме цей розмір пені відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а заявлення вимоги про стягнення неустойки в розмірі 235908,60 грн. свідчить не тільки про бажання у позивача стягувати із споживача надмірні грошові суми а й фактично про перетворення неустойки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Разом з тим суд вважає, що з урахуванням заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та штрафів загальний розмір неустойки перевищує розмір заборгованості з тіла кредиту, що також відповідає принципам розумності та справедливості та є стимулом для споживачів для виконання договору належним чином. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню з боку відповідача позивачеві підлягає понесені ним судові витрати пропорційно частині задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, а мінімальний розмір судового збору складає 243,60 грн., то саме така сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню на його користь з відповідача. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial