Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

26.02.2021р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним уточненим позовом, яким просить стягнути на його користь з відповідача 44735,69грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, що були завдані йому внаслідок ДТП, а саме, - 22235,69грн. - різницю між вартістю автомобіля до ДТП і вартістю автомобіля після ДТП (24645,68грн - 2409,99грн.) та залишити автомобіль у його власності, а також просить стягнути 2500грн. за проведену оцінку заподіяної матеріальної шкоди і 20000грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що 25.07.2020р. о 15год.30хв., на 2км+500м автодороги Т-1631 Болград-Ізмаїл, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Passat В6, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожніх обставин, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення на зустрічній смузі руху з автомобілем ВАЗ-21011, д/н [NUMBER] , під керуванням його, позивача, в результаті чого транспортні засоби отримали механічне пошкодження, а він, позивач - матеріальні збитки та моральну шкоду. Постановою Болградського районного суду Одеської області від 19.11.2020р. провадження у справі стосовно [PERSON] - про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - було закрито з підстави закінчення передбачених ст.38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова була оскаржена ним, позивачем, в апеляційному порядку, і постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2021року його скарга була задоволена частково: зазначена постанова Болградського районного суду від 19.11.2020р. змінена - мотивувальна частина вищезазначеної постанови, після абзацу наступного змісту «...В даних умовах зазначені вище обставини унеможливили розгляд справи в межах 3-місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.3ст.38 КУпАП...» - доповнена абзацем наступного змісту «Відповідно до наявних у справі доказів в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП». В рештій частині постанова суду першої інстанції була залишена без змін та набрала законної сили. Суму стягнення позивач обґрунтовує тим, що внаслідок спричиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER] , - що належить йому, позивачу, а, згідно звіту про оцінку автомобіля, - матеріальний збиток в результаті його пошкодження складає 24645,68грн., що дорівнює залишковій ринковій вартості автомобіля до ДТП, а ринкова вартість вказаного автомобіля після ДТП становить 2409,99грн. Крім того, позивач вважає, що внаслідок вчиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди йому, позивачу, було завдано моральну шкоду, що є наслідком його, позивача, душевних страждань через ДТП, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінився нормальний ритм його життя, йому та його дружині [PERSON] було заподіяно фізичний біль та страждання, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я та пошкодженням автомобіля, що перебував у його володінні, та необхідності нести витрати на його ремонт, крім того, тривалий час він, позивач, не міг користуватись своїм автомобілем, без якого він та його сім`я відчували великі незручності та змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня. Відповідач не намагався відшкодувати завдану шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 20000грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан. Відповідач та його представник - адвокат Дімов П.Д. у судове засідання прибували, але на дві призначені судом останні дати - представник не прибув, просив суд відкласти судове засідання з причин, що не можна визнати поважними, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, у тому числі - у приміщенні суду під розписку, а також - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507, та шляхом надісланням судових повісток за адресою реєстрації відповідача та повісток на офіційну електронну адресу представника відповідача, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень щодо цього позивача. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, тому судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочного порядку. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - частковому задоволенню, - виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч.2 ст.78ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, - є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Отже, з урахуванням вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, розглядаючи дану справу, що стосується правових наслідків дій відповідача [PERSON] , з урахуванням постанови Болградського районного суду Одеської області від 19.11.2020 та постанови Одеського апеляційного суду від 18.01.2021р., доказуванню та встановленню підлягає лише розмір завданих відповідачем збитків, що заподіяні внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України. Так, в ході розгляду справи, вивчення доводів позову та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що 25.07.2020р. о 15:30, на 2км+500м автодороги Т-1631 Болград-Ізмаїл мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Passat В-6 з д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ВАЗ-21011 з д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічне пошкодження. Винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2021, яка набрала законної сили в той же день визнано [PERSON] , а саме, - постанову Болградського районного суду від 19.11.2020р. про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням передбачених ст.38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності, - змінено: доповнено мотивувальну частину вищезазначеної постанови після абзацу наступного змісту «...В даних умовах зазначені вище обставини унеможливили розгляд справи в межах 3-місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3ст.38 КУпАП...», - абзацем наступного змісту: «Відповідно до наявних у справі доказів в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП». В решті постанова залишена без змін. Постанова набрала законної сили. При ухваленні рішення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності питання про стягнення з нього завданої потерпілому шкоди не вирішувалося (а.с.10-13). Позивач стверджує у позові, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ-21011 з реєстраційним номером [NUMBER] , що належить йому, - отримав механічні пошкодження. За даними висновку від 11.08.2020р. за №126/20 експертно-товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21011 з реєстраційний номером [NUMBER] , - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 24645,68грн., що дорівнює залишковій ринковій вартості автомобіля до ДТП, а ринкова вартість вказаного автомобіля після ДТП - становить 2409,99грн. (а.с.14-43). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ-21011, реєстраційний номер [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ-21011, реєстраційний номер цього автомобіля - [NUMBER] (а.с.9). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 26.06.2019р., позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с.8), а тому має пільги зі сплати судового збору. Між сторонами виник спір, пов`язаний з виплатою матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З боку відповідача будь-яких заперечень щодо підстав та предмету позову - не надійшло. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч.1 ст.1166ЦК України майнова шкода, що завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі. Відповідно до ст.1187ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, що пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, користування, тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1187ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, - відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. За загальними правилами цивільно-процесуальної відповідальності, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), - така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а якщо це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, судом встановлено, що загальний розмір завданої матеріальної шкоди позивачу, як власнику транспортного засобу ВАЗ-21011, реєстраційний номер [NUMBER] - становить 24645,68грн., що дорівнює залишковій ринковій вартості до ДТП автомобіля, що належить йому, а ринкова вартість вказаного автомобіля після ДТП - визначена як 2409,99грн. тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП, а саме, - 22235,69грн (24645,6грн. мінус 2409,99грн.) - матеріальна шкода. У відповідності до ст.ст.12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази надаються суду сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Зваживши усі вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, як винна особа, має нести матеріальну відповідальність за завдану шкоду . Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано наступне. відповідно до медичної документації, наданої позивачем суду, і яка міститься в матеріалах справи, - позивач [PERSON] звернувся до лікаря відразу після ДТП зі скаргами на тілесні пошкодження, що були завдані йому внаслідок ДТП, та йому було встановлено діагноз: забої лівого колінного та ліктьового суглобів, та лівої половини грудної клітини (а.с.48-40), що укупі з його хронічними діагнозами - цукровий діабет, ГП 2-ї ст., ІБС, Дифузний атеросклероз, та ін. (а.с.45-46) - цілком є обґрунтованою підставою вважати, що внаслідок вищезазначеної ДТП шкода його здоров`ю була завдана відчутна. Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст.1167ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За нормою ч.2 ст.1167ЦК України моральна шкода поміж іншого відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди у судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Таким чином, судом, в результаті розгляду даної справи, встановлено, що в результаті неправомірних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральних страждань, встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками що настали. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що діями [PERSON] було порушено звичний для [PERSON] ритм життя, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено адміністративне правопорушення, внаслідок вчинення якого було пошкоджено його майно, а також бере до уваги те, що позивач отримав душевне переживання під час ДТП та після - у зв`язку з незручностями, пов`язаними з пошкодження власного автомобіля, та порушення нормального способу життя пов`язаного з неможливістю користуватися автомобілем. Вказані обставини завдали [PERSON] душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили його усталений розпорядок життя, оскільки позивач тривалий час не мав змоги використовувати належний йому автомобіль за призначенням. Окрім того, не вбачається доказів того, що відповідач намагався відшкодувати завдану [PERSON] шкоду, що значно поглибило ступінь душевних страждань позивача. Отже, наслідком дій [PERSON] є порушення прав позивача, а тому суд вважає за можливе застосувати щодо цих правовідносин норми ст.23, 1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, наявність доказів щодо отримання позивачем тілесних ушкоджень, на які він посилається як на обгрунтування страждань - ушкодження, а також вимоги розумності та справедливості, та дійшов висновку, що співмірним і справедливим визначити шкоду слід в розмірі 15000 грн. Частиною 1ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачем не надано належного обґрунтування вимог щодо заявленої суми позову у 20000 грн., не підтверджено її достатніми доказами та вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково від визначеного позивачем розміру. За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Копією квитанції № 126 від 11.08. 2020 року підтверджується здійснення позивачем оплати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн (а.с.14-44). Ця сума відноситься до судових витрат і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір підлягає стягненню судом з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial