Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь одноразово 182 503 грн. на відшкодування втраченого заробітку як шкоди, заподіяної каліцтвом, починаючи з 08.07.2016 року по 31.12.2020 року; щомісячно, починаючи з 01.01.2021 року втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності у розмірі 3 723 грн.; моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 08.07.2016 року біля будинку №202-Б по вул. Краснодарській в м. Харкові сталася ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля Volkswagen Polo, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] з автомобілем Dewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП позивач отримав ушкодження здоров»я (тілесні ушкодження) середнього ступеню тяжкості. В ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було отримано висновок судово-медичної експертизи №192-КЕ/2017, яким встановлено, що у позивача внаслідок ДТП 08.07.2016 року утворилися тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що в свою чергу потягло для позивача 20 % постійної втрати загальної працездатності. Вважає, що відповідач має відповідати за завдану шкоду здоров»ю позивача та часткову втрату працездатності. На підставі викладеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи через неявку відповідача та його представника у судове засідання. Відповідач [PERSON] та його представник до у судове засідання повторно не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись завчасно , належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованого відповідно до інформації, яку містить відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо його зареєстрованого місця проживання, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: "за закінченням терміну зберігання". У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не з»явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив відповідно до ст.. 280 ЦПК України , а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.. 280 ЦК України. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та врегульовані положеннями ЦК України в редакції 2003 р., а також встановлені наступні обставини. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з витягу з кримінального провадження №12016220460002548 від 17.08.2016 року, Немишлянського відділення поліції Індустріального відділу ГУ НП в Харківській області, правова кваліфікація: ч. 1 ст. 286 КК України, 08.07.2016 року в районі будинку №202 Б по вул. Краснодарській в м. Харкові сталося ДТП за участю автомобілів Volkswagen Polo, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] з автомобілем Dewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] ,внаслідок ДТП водії обох автомобілів отримали тілесні ушкодження. ЖЄО №14751 (а.с.7). Згідно висновку комісійної судової авто технічної експертизи №19750 від 22.11.2017 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen Polo, державний номер [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв»язку з виникненням даної ДТП (а.с.18-28). Відповідно до висновку експерта №192-КЕ/2017 ХОБСМЕ управління охорони здоров»я ХОДА від 05.09.2017 року, згідно об»єктивного огляду лікаря ортопеда-травматолога 04.09.2017 року, у постраждалого [PERSON] мають місце стійкі наслідки отриманої 08.07.2016 року закритої травми лівого колінного суглобу у вигляді помірно вираженого обмеження функції лівого колінного суглобу (сгинання та розгинання). Відповідно до ст. 147 а) Інструкції Міністерства фінансів №2 від 08.01.1986 р. стійкі наслідки травми лівого колінного суглобу у вигляді помірно вираженого обмеження функції лівого колінного суглобу у [PERSON] становлять 20 % постійної втрати загальної працездатності, що згідно з п. 2.2.1. г) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм стійкої втрати працездатності менш ніж на третину. Вищевказані тілесні ушкодження на тілі [PERSON] утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях відобразилися та могли виникнути від контакту з деталями салону автомобіля при його зіткненні з іншим транспортним засобом, що не суперечить тим обставинам, на які посилається постраждалий при його допиті (а.с.30-39). Згідно постанови начальника відділення СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 25.09.2017 року, визнано потерпілим по кримінальному провадженню №12016220460002548 від 17.08.2016 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - [PERSON], 1970 р.н. Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №965005, [PERSON] отримав 3 групу інвалідності з 26.06.2018 року за загальним захворюванням строком дії до 01.07.2019 року. Висновок про умови та характер праці: протипоказана тяжка фізична праця, робота на висоті біля рухомих механізмів. Щодо відшкодування позивачу втраченого заробітку, внаслідок спричинення каліцтва з вини відповідача, судом встановлено наступне. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ч.1ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому він має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік», «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік», мінімальна заробітна плата на певний період становить: за період з 01.05.2016 по 30.11.2016 року - 1450,00 грн. на місяць; за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 3200,00 грн. в місяць; з 01.01.2018 року - 3723,00 грн. на місяць. Відповідно до ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Відсоток втрати працездатності становить 20 % згідно висновків експертизи, а тому підлягає стягненню втрачений [PERSON] внаслідок зменшення професійної або загальної працездатності заробіток в розмірі 114264,00 грн. за період з 08.07.2016 року по 08.07.2019 року, розрахований наступним чином: за період з липня по листопад 2016 року: 1450 грн. *5*20 %*5 місяці = 7250,00 грн.; за період з грудень 2016року: 1600,00 грн.*5*20%*1 місяць=1600 грн.; за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року: 3200 грн.*5*20%*12 місяців =38400,00 грн.; за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, виходячи з мінімальної заробітної плати 3723,00 грн. на місяць: 3723*5*20%*12 місяців = 44676,00 грн.; за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року, виходячи з мінімальної заробітної плати на 2018 рік в розмірі 3723,00 грн. на місяць: 3723*5*20%*6 місяців = 22338,00 грн. Стосовно задоволення позовних вимог щодо стягування з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно, починаючи з 01.01.2021 року втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності у розмірі 3723,00 грн. суд приходить до наступного. Довідкою МСЕК інвалідність позивачу встановлена до 01.07.2019 року, та суду не відомо, чи буде встановлено інвалідність [PERSON] і надалі після 01.07.2019 року, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства України моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності зі ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 250000 грн., підлягають частковому задоволенню на суму 10000,00 грн. Судові витрати суд стягує на підставі ст..141 ЦПК України, ст.4 ЗУ «Просудовий збір».

Outcome: partial