Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

22 квітня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Великобагачанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом та просить визнати, що відповідач [PERSON] , [INFO] , громадянин України, є батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліменти за минулий час, починаючи з лютого 2011 року по лютий 2021 року; зобов`язати Великобагачанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) внести зміни до актового запису № 7 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 07 квітня 2010 року, а саме змінити відомості про батька з '' [PERSON] '' на '' [PERSON] '', [INFO] , уродженець села Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області та внести зміни до свідоцтва про народження серія [NUMBER] та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] всі понесені нею судові витрати. Позовна заява обґрунтовується тим, що з 2009 року позивачка [PERSON] зустрічалася з відповідачем [PERSON] та проживала як подружжя без реєстрації шлюбу. Позивачка завагітніла, про що відразу ж повідомила відповідача. Факт того, що саме відповідач [PERSON] є батьком її майбутньої дитини, ні в кого не викликало сумнівів. Сторони по справі разом відвідували лікаря, де позивачка перебувала на обліку по вагітності та пологам. [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , відповідач навідував її в лікарні та цікавився її самопочуттям та самопочуттям дитини. Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від утримання їх спільного сина [PERSON] , оскільки вважає, що не є його біологічним батьком. При цьому зауважує, що реєстрація народження сина [PERSON] була проведена у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України з її слів. Вказала, що їх дитина на даний час проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. При цьому відповідач [PERSON] з моменту народження дитини жодного разу не надав їй матеріальну допомогу, домовитись про виплату аліментів в добровільному порядку відповідач також не бажає. З урахуванням викладеного просила суд встановити батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 22), ухвалою суду від 17.11.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 90). 23.07.2021 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву з відповідними додатками, в якому зазначив, що відповідач направляв на адресу позивачки лист з пропозицією проведення експертизи на встановлення факту батьківства та пропозицією надати реквізити карткового рахунку на який би відповідач міг перераховувати кошти на утримання дитини у добровільному порядку, але спір не змогли врегулювати без звернення до суду (а.с. 33-36). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини зазначені в позовній заяві та просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не подав (а.с. 91, 95). Сторона відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) з дня подачі позовної заяви до суду та в частині внесення змін до актового запису № 7 про народження [PERSON] , щодо відомостей про батька з '' [PERSON] '' на '' [PERSON] '' визнають в повному обсязі, але заперечують проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ч. 3 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 07 квітня 2010 року Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, [PERSON] народився [INFO] і його батьком у свідоцтві про народження зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до актового запису про народження № 7 від 07 квітня 2010 року виданого секретарем Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Дубиною Т.А. із зазначенням відомостей про батька (а.с. 86), [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначений - [PERSON] , відомості про батька в свідоцтві про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 86). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року судом призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, на вирішення експерта поставлено питання: 1) Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ? 2) Якщо так, то чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? (а.с. 40). Згідно висновку експерта № СЕ-19/121-21/17796-БД від 11.10.2021 року, між громадянином [PERSON] та малолітнім [PERSON] , є біологічна спорідненість, ймовірність даної події складає 99,9998%. Громадянин [PERSON] може бути біологічним батьком малолітнього [PERSON] , ймовірність даної події складає 99,999999998% (а.с. 50-67). Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах ДРАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на зазначене позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають до задоволення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 272 від 30.03.2021 року, до складу сім`ї позивача [PERSON] , проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] , який знаходиться на її утриманні (а.с. 10). Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] працює, тому враховуючи обставини справи та правові норми суд визначає аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] просить також стягнути з відповідача [PERSON] аліменти за минулий час, починаючи з лютого 2011 року по лютий 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Із врахуванням вищенаведеного, не заслуговують на увагу вимоги позивачки на те, що нею вживались заходи для одержання аліментів з відповідача, що підтверджується письмовими поясненнями її рідних, які наче б то були свідками її розмов з відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період, у зв`язку з чим дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Позивачка, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених нею і документально підтверджених судових витрат. Крім того, позивачкою подано до суду заяву про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи, відповідно до якої вона просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., витрати на проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи в сумі 7614,00 грн. та витрати пов`язані на проїзд до м. Харкова та у зворотному напрямку в розмірі 1190,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В матеріалах справи міститься детальний опис робіт, виконаних адвокатом Безпалько Т.В. у даній справі, вартість наданих послуг складає 2000,00 грн. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, суд вважає доведеним витрати позивачки на правничу (правову) допомогу у розмірі 2000,00 грн. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. ч. 4-9 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивач оплатила вартість призначеної та проведеної судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у повному обсязі у розмірі 7614,00 грн., відповідно до рахунка-фактури № Р/А2021-336 від 21.09.2021 року. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати позивачки по оплаті вартості експертизи, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім цього, суд вважає, що витрати позивача пов`язані з проїздом до м. Харкова та у зворотному напрямку в розмірі 1190,00 грн., підлягають задоволенню, оскільки вона разом із малолітнім сином [PERSON] повинна була приїхати до м. Харкова для того, щоб у них відібрали зразки, для проведення відповідних досліджень та беручи до уваги, що в матеріалах справи наявний фіскальний чек вартості пального на суму 1190,00 грн., то дані витрати також слід задовольнити. Зважаючи на вище зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на загальну суму 11712,00 (одинадцять тисяч сімсот дванадцять гривень 00 копійок). На підставі викладеного, та

Outcome: partial