Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

прокурор звернувся в суд в інтересах держави з позовом до відповідачів про визнання недійсними та скасування розпоряджень Теофіпольської райдержадміністрації та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки В судовому засіданні прокурор позов підтримав та пояснив, що рішенням сесії Теофіпольської селищної ради № 38 від 23.03.1999 затверджено проект організації території та відведення земельних часток (паїв) і передачу їх у приватну власність співвласникам ТОВ «Лан» смт Теофіполь. Рішенням сесії Теофіпольської селищної ради № 38 від 23.03.1999 затверджено проект організації території та відведення земельних часток (паїв) і передачу їх у приватну власність співвласникам ТОВ «Лан» смт Теофіполь. Згідно зазначеного рішення та проекту організації території та відведення земельних часток (паїв) за результатами уточнення площ земель колективної власності поділу на земельні частки (паї) та передачі їх у приватну власність 242 співвласникам ТОВ «Лан», смт. Теофіполь підлягало 1046,85 га орних земель (ріллі). Сіножаті, площею 125,74 га та шляхи, площею 8,96 га, не підлягали поділу на земельні частки (паї), а передані у спільну власність власників земельних часток (паїв) ТОВ «Лан». Розпорядженням голови Теофіпольської РДА №60/2015-р від 24.03.2015 надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що посвідчує право користування на умовах оренди на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із нерозподілених (невитребуваних) земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною орієнтовною площею 44 га, в тому числі 44 га сіножатих, на території Теофіпольської селищної ради. Розпорядженням голови Теофіпольської РДА №61/2015-р від 27.03.2015 передано в оренду [PERSON] земельну ділянку із нерозподілених (не витребуваних) земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Теофіпольської селищної ради, площею 42,9130 га, в тому числі 42,9130 га сіножатих (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) на термін до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельні ділянки, але не більше 5 років, з орендною платою в розмірі не менше 4% від нормативної грошової оцінки земель. Теофіпольською РДА будь-які розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із нерозподілених (не витребуваних) земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Теофіпольської селищної ради, площею 42,9130 га (кадастровий номер [NUMBER]), в натурі переданих в оренду [PERSON], не видавались. 31.03.2015 між райдержадміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди № 14 зазначеної земельної ділянки на термін до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельні ділянки. Договір оренди у встановленому порядку на даний час не зареєстровано. Розпорядження голови Теофіпольської РДА №60/2015-р від 24.03.2015 та №61/2015-р від 27.03.2015 видані з порушенням діючого законодавства та підлягають скасуванню оскільки земельна ділянка, площею 42,9130 га, за межами населеного пункту на території Теофіпольської селищної ради, яка передана в оренду [PERSON], відповідно до земельно-облікових документів відносилась до колективної власності колишнього КСП та згідно рішення загальних зборів була виключена із розпаювання та передана у спільну сумісну власність. Так як зазначена земельна ділянка не є нерозподіленою (невитребуваною), то Теофіпольська райдержадміністрація вийшла за межі своїх повноважень, тому розпорядження підлягають скасуванню, і , відповідно, підлягає скасуванню договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі вказаних розпоряджень. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Теофіпольської РДА позов не визнала та пояснила, що розпорядження голови Теофіпольської РДА №60/2015-р від 24.03.2015 та №61/2015-р від 27.03.2015 видані відповідно до чинного законодавства України, оскільки земельна ділянка, передана [PERSON] в оренду відноситься до нерозподілених земель, так як рішенням №38 5 сесії Теофіпольської селищної ради від 23.03.1999 року було затверджено проект організації території та відведення земельних часток (паїв) в натурі, згідно якого 242 громадянам співвласникам ТОВ «Лан» передано у приватну власність 1046,85 га, а 125,74 га сіножатей та 8,96 га шляхів нерозпайовано. Всі громадяни, які набули право власності на земельну частку (пай) реалізували своє право та отримали Державні акти на право власності на землю, а не розпайовані сіножаті не використовуються, тому в місцевий бюджет не надходять кошти. Саме з метою раціонального використання земель було прийняте рішення про передачу зазначеної земельної ділянки в оренду відповідачу. Крім того, прокурор в позовній заяві посилається на норми законодавства, які регулюють порядок розпаювання земель, а не порядок передачі нерозподілених земель в оренду, тому позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, не вказав в інтересах якого державного органу він подає позов, чиї саме права порушені, якщо він вважає, що порушені права співвласників ТОВ «Лан», то чому не зазначив їх прізвища. Виходячи з наведеного, вважає, що прокурор не має цивільно-процесуальної правосуб'єктності на подання та підтримання позовних вимог, тому позов задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" питання щодо розпорядження землями державної власності підлягає вирішенню відповідною місцевою державною адміністрацією, голова якої в межах своїх повноважень видає розпорядження, що в передбачених законом випадках можуть бути оскаржені до органу влади вищого рівня або до суду. Статтями 13, 21 цього Закону встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, в тому числі, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля, місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Згідно ст.17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до ст.124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст. 134 цього Кодексу. Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.95р. N720/95 було передбачено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" N 899-IV від 05.06.2003. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п'ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняті в межах їх повноважень (ст.ст. 3, 5 Закону). Розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі (ст.9 Закону). Відповідно до ст.13 Закону нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Із аналізу наведених норм ст.ст. З, 7, 8, 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вбачається, що процедура виділення земельних ділянок, включає такі стадії: 1) звернення суб'єкта права на земельну частку (пай) із заявою до місцевої ради або районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі; 2) у разі подання заяв більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідний орган приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); 3) розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) включає: проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; 4) погодження та державну землевпорядну експертизу документації із землеустрою; 5) розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв); 6) затвердження протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) відповідною радою чи районною державною адміністрацією; 7) прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); 8) видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Отже, невитребувана земельна частка (пай) переходить в статус нерозподілених земельних ділянок лише після затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та розподілу земельних ділянок. Відповідно, нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - земельна ділянка, що була запроектована, проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб-власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус же нерозподілених (невитребуваних) земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу №1 від 15.03.1999 року загальних зборів колективу співвласників ТОВ «Лан» погоджено проект організації території та відведення земельних часток (паїв) і передачу їх у приватну власність співвласникам ТОВ «Лан», при цьому загальна площа земель, переданих у приватну власність громадян складає 1181,55 га, ріллі 1046,85 га. Рішенням 5 сесії Теофіпольської селищної ради № 38 від 23.03.1999 затверджено проект організації території та відведення земельних часток (паїв) і передачу їх у приватну власність співвласникам ТОВ «Лан» смт Теофіполь. Згідно зазначеного рішення поділу на земельні частки (паї) та передачі їх у приватну власність 242 співвласникам ТОВ «Лан», смт. Теофіполь підлягало 1046,85 га орних земель (ріллі). Сіножаті, площею 125,74 га та шляхи, площею 8,96 га не включені у землі, які підлягали розпаюванню, а передані у спільну власність власників земельних часток (паїв) ТОВ «Лан». Розпорядженням голови Теофіпольської РДА №60/2015-р від 24.03.2015 надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що посвідчує право користування на умовах оренди на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із нерозподілених (не витребуваних) земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною орієнтовною площею 44 га, в тому числі 44 га сіножатих, на території Теофіпольської селищної ради. Розпорядженням голови Теофіпольської РДА №61/2015-р від 27.03.2015 передано в оренду [PERSON] земельну ділянку із нерозподілених (не витребуваних) земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Теофіпольської селищної ради, площею 42,9130 га, в тому числі 42,9130 га сіножатів (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) на термін до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельні ділянки, але не більше 5 років, з орендною платою в розмірі не менше 4% від нормативної грошової оцінки земель. 31.03.2015 між райдержадміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди № 14 зазначеної земельної ділянки на термін до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельні ділянки. Рішенням від 31 березня 2015 року відмовлено у реєстрації договору оренди, оскільки не зареєстроване право власності на земельну ділянку. Відповідно листа відділу Держземагенства у Теофіпольському районі від 20.05.2015 року, земельна ділянка, яка передана [PERSON] в оренду, відносилась до колективної власності бувшого КСП та була виключена з розпаювання та передана у спільну сумісну власність. Беручи до уваги наведене нормативне обґрунтування, враховуючи, що земельна ділянка, площею 42,9130 га (кадастровий номер [NUMBER]), зборами співвласників земельних часток (паїв) не включена у розпаювання, а повністю передана у спільну власність співвласників земельних часток (паїв), жодних доказів про передання цієї земельної ділянки у державну власність не встановлено, відсутні правові підстави вважати передану на підставі розпорядження голови Теофіпольської РДА № 61/2015-р від 27.03.2015 земельної ділянки, площею 42,9130 га (кадастровий номер [NUMBER]), нерозподіленою (не витребуваною) . Пунктом 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», та пунктом «а» ст. 17 Земельного кодексу України, передбачено, що місцеві державні адміністрації уповноважені розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Таким чином, приймаючи оскаржувані розпорядження №60/2015-р від 24.03.2015 про надання дозволу [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою та № 61/2015-р від 27.03.2015 про передачу в оренду [PERSON] земельної ділянки, площею 42,9130 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населеного пункту Теофіпольської селищної ради, Теофіпольська РДА перевищила свої повноваження, та в порушення вимог Земельного кодексу України, ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" розпорядилася земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не була віднесена до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок, так як була передана у спільну власність співвласників земельних часток (паїв). Крім того, судом встановлено, що в оскаржуваних розпорядженнях райдержадміністрація вказує про надання в користування земельної ділянки площею 42,9130 га як масиву невитребуваних земельних часток (паїв) до моменту посвідчення їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, однак до розпоряджень та матеріалів, які слугували для їх прийняття не надано списку власників земельних часток (паїв), чиї землі є нерозподіленими (не витребуваними) та відповідно передані в управління райдержадміністрації. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи наведені вимоги законодавства, визнанню недійсним підлягає також договір оренди земельної ділянки № 14 від 31.03.2015, укладений між Теофіпольською РДА та [PERSON] на підставі оскаржуваного розпорядження Теофіпольської РДА № 61/2015-р від 27.03.2015. Відповідно ч.2 ст 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. В позовній заяві прокурор зазначив чому саме він звертається в суд з позовом і в чому полягають інтереси держави, тому суд прийшов до висновку, що прокурор, набувши статусу позивача, має необхідний обсяг цивільної процесуальної дієздатності. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved