Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

08.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, просить суд шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 червня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 215 - розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття, вказуючи, що 21 червня 2014 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з жовтня 2015 року, збереження шлюбу є неможливим, до перемирення вони не дійшли, спільне господарство не ведеться. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач свої позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити, про що надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд справу розглядати за її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, згодний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини частково у розмірі 1/4 частини, з розірванням шлюбу згодний. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданих заяв на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 215. /л.с. 5/ Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. /л.с. 6-7/ Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, збереження шлюбу є неможливим, до перемирення вони не дійшли. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім'ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вказує позивач у своїй позовній заяві, вони з відповідачем проживають окремо один від одного, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, весь тягар утримання двох дітей ліг на неї. У відповідності до довідки про склад сім'ї від 10 липня 2018 року, виданої ОСББ "Гемопласт", склад сім'ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] складає: донька - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю і знаходяться на її утриманні. /л.с. 7/ / Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, згоду батька на сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 08 серпня 2018 року та до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], тобто до 24 червня 2031 року, оскільки позивачем не надано до суд доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеному нею розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку /доходу/, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог позивача підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. за подання позову щодо стягнення аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial