Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

30.07.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що згідно договору № б/н від 23.07.2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( правонаступником якого є позивач) надав [PERSON] кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Відповідно до Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання у встановлений строк не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 18569,62 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 9146,70 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6379,69 гривень, заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 1920,87 грн., штрафи: 250 грн. - фіксована частина, 872,36 гривень - процентна складова, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі. Не погодившись з вказаними позовними вимогами відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що договір № бн від 23.07.2007 року, укладений між нею та позивачем суперечить п.9 Положення Національного банку України «Про кредитування», ч.2 ст. 180 ГК України, ч.3 ст. 6, ч.2 ст.7, ч.ч.1,4 ст. 203, ст. 328, ч.1 ст. 338 ЦК України, а його умови є несправедливими відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, з 2005 року з нею відбувалася низка надзвичайних подій, пов'язаних з її трудовою діяльністю та протиправними діями керівництва підприємства, де вона працювала, в результаті чого вона була звільнена з роботи, тому звернення до Банку за отриманням кредиту, а в подальшому і не сплата заборгованості були вимушені і не залежали від її волі. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним договір б/н від 23.07.2007 року в зв'язку з невідповідністю його законодавству, порушення істотних умов договору, оскільки не отримана довідка про їх доходи та її помилкою щодо обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні представник позивача-відповідача Ковальчук А.А. на первісному позові наполягав та посилаючись на викладені в ньому обставини, просив первісний позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, в задоволені зустрічних позовних вимог - відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні на зустрічних позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити та визнати кредитний договір недійсним, в задоволені первісного позову відмовити, в тому числі застосувавши строки позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору № б/н від 23.07.2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( правонаступником якого є позивач) надав [PERSON] кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладення цього договору між сторонами відбулося на підставі заяви [PERSON] від 23.07.2007 року ( а. с. 9 - копія заяви) , де в 4 розділі [PERSON] підтвердила те, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй на ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом вона підтверджує факт отримання нею повної інформації про умови кредитування Приватбанку, а також його місцезнаходження. При цьому згідно п.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, належним чином заповнена заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами (з якими вона ознайомлена та погоджується) складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ця згода [PERSON] підтверджена її особистим підписом в заяві, що не заперечувалось сторонами. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладеним лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплатити винагороди банку. Відповідно до п.8.6. умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно до вимог ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, що вичиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обмовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. В ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. З тексту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що при укладенні договору сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Доказів, які б спростовували ці факти, суду не надано. Укладений сторонами договір відповідає вимогам законодавства. Зважаючи на викладені обставини, а також те, що відповідачем-позивачем не надано суду належних доказів того, що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, як і не доведено інших підстав, передбачених законом для визнання правочину недійсним, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору № б/н від 23.07.2007 року, укладеного між нею і Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач). За вищевказаним договором Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що не заперечувалося сторонами. Відповідач-позивач [PERSON] після укладення договору здійснювала платежі на погашення заборгованості. Останній платіж за договором, відповідно до розрахунків які є в матеріалах справи (а.с. 4), здійснила 05.08.2012 року. Оскільки відповідач-позивач не в повному обсязі виконала згідно вищевказаного договору взяті на себе зобов'язання, станом на 30.04.2014 року має заборгованість на загальну суму 18569,62 грн., яка складається з: 9146,70 грн. - заборгованість за кредитом, 6379,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1920,87 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 872,36 грн. - штраф (процентна складова). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Зважаючи на викладені обставини суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом. В той же час, згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком на 1 рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи відповідач-позивач [PERSON] після укладення договору здійснювала платежі на погашення заборгованості та останній платіж за договором, відповідно до розрахунку здійснила 05.08.2012 року. Банк звернувся з позовом до суду 30.07.2014 року. Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком на 1 рік. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач - позивач [PERSON] звернулася до суд уз заявою про застосування строку позовної давності. Зважаючи на викладені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» про стягнення з відповідача-позивача [PERSON] нарахованих штрафів, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 872,36 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", позовні вимоги якого підлягають до часткового задоволення, при зверненні до суду понесли витрати по сплаті судового збору ( в мінімальному розмірі, передбаченому до вимог матеріального характеру), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-позивача [PERSON] на користь первісного позивача, понесені ним витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial