Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

03.07.2018 року позивач Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якому позивач просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; встановити опіку над малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; призначити [PERSON], [INFO], опікуном малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до повноліття дітей у розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно; накласти заборону на зняття малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], та реєстрацію місця проживання інших осіб у даному житловому приміщенні без погодження з органом опіки та піклування на час перебування дітей під опікою. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON], [INFO], є бабусею малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з боку померлого [INFO] батька дітей - [PERSON] ( актовий запис про смерть № 7012 від 06.07.2016 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області), яка займається їх вихованням та утриманням, які проживають разом з нею за місцем її реєстрації, а саме: [ADDRESS]. Відомості про батька малолітнього [PERSON], [INFO], внесені до актового запису про народження відповідно до вимог ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відомості про батьків малолітньої дитини [PERSON], [INFO], внесені до актового запису про народження відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України. Представник позивача посилається на те, що відповідач [PERSON] є рідною матір'ю малолітніх дітей, однак жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, з дітьми не проживає, станом здоров'я, успіхами дітей, їх долею не цікавиться, участі у вихованні не приймає, вихованням не займається, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків на протязі останніх двох років, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Думку відповідачки стосовно позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування встановити не уявилось можливим, оскільки неодноразово за її місцем реєстрації направлялись повістки, які повертались з відміткою за закінченням терміну збереження, зі слів мати відповідачки місцезнаходження її доньки її невідомо. Малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], знаходяться під наглядом та на повному утриманні [PERSON]. Оскільки відповідач не утримує та не надає матеріальної допомоги на малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. Представник позивача Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради Євона Т.В. у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Одеської міської ради -Євтушенко О.Є. до судового засідання з'явилась, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа - [PERSON] у судове засідання з'явилась, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка повідомлена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши представника позивача, третіх осіб та свідків [PERSON],[PERSON], вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] / до шлюбу [PERSON] 29.04.2005 року уклали шлюб, який зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 140, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.42/. [INFO] народився [PERSON], про що 29.03.2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси складено відповідний актовий запис №263, що вбачається із свідоцтва про народження, серія [NUMBER], батьками в якому вказані [PERSON] та [PERSON]. /а.с.47/. [INFO] народилась [PERSON], про що 02.03.2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №204, що вбачається із свідоцтва про народження, серія [NUMBER], батьками в якому вказані [PERSON] та [PERSON]. /а.с.49/. [INFO] [PERSON], батько малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], помер, що вбачається із свідоцтва про смерть, зареєстрованого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06.07.2016 року, актовий запис № 7012, серія [NUMBER]./а.с.43/. Відповідач по справі - мати малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 07.06.2002 року, місце реєстрації: [ADDRESS], разом з дітьми не проживає, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дітей, їх розвитку, надання матеріальної допомоги не приймає, місце проживання її невідомо. Судом встановлено, що думку відповідачки [PERSON] стосовно позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування встановити не уявилось можливим. В матеріалах справи є пояснення мати відповідачки [PERSON], з яких вбачається, що її донька [PERSON] на даний час за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає, її відомо що вона десь проживає у Київському районі./а.с.44/. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON],[PERSON], які підтвердили факт зловживання відповідачкою алкоголем, ведення негативного образу життя та ухилення, як матері дітей, від батьківських обов'язків, малолітні діти проживають разом з бабусею [PERSON], яка здійснює повний догляд та утримання дітей, стосунки в сім'є гарні, місце перебування відповідачки їм невідомо. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до висновку від 11.06.2018 року за №2545/01-11, служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним. Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне, призначити [PERSON], [INFO] опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 11.06.2018 року за №2545/01-11./ а.с. 69-72/. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO],у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Статтею 58 ЦК України та статтею 243 СК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки (ст.55 ЦК України). У відповідності до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Позивач просить призначити опікуном над малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх бабусю [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON] ( батька малолітніх дітей) та бабусею малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], з якою зареєстровані та мешкають малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З наданих до суду доказів вбачається, що [PERSON], [INFO], є бабусею малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], характеризується позитивно, житлом забезпечена, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Протипоказань за станом здоров'я щодо призначення її опікуном не має. Створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З правами та обов'язками опікуна ознайомлена. Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.06.2018 за №2545/01-11, районна державна адміністрація вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO], опікуном над її ж малолітніми онуками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За таких підстав суд вважає, що [PERSON], [INFO], може бути призначена опікуном над малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки вона може забезпечити необхідні умови утримання та виховання, що буде відповідати інтересам дітей. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд встановив, що відповідачка не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку /доходу/ матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2018 року і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, а саме до [INFO], а з [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, тобто до [INFO]. Вимогами статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, матусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Також, суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що є загроза порушення житлових прав дитини, в зв'язку з чим виникає необхідність накладення заборони на зняття дитини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з реєстрації їх місця проживання за адресою: [ADDRESS], та реєстрацію місця проживання інших осіб у даному житловому приміщенні без погодження з органом опіки та піклування на час перебування дітей під опікою, в зв'язку з чим вказана позовна вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок.

Outcome: partial