Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

29.06.2017р. позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до «Експлуатаційного вагонного депо Одеса-Застава 1» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначала, що у «Вагонному депо Одеса Застава 1» вона пропрацювала на посаді секретаря біля 28 років, тобто з 06.09.1998р. по 30.05.2017р. З часу призначення на посаду начальника депо [PERSON] (грудень 2015р.) позивач зіткнулася з явно необ'єктивним відношенням до себе з боку керівника. Він декілька разів безпідставно заявляв їй, що бажає її добровільного переводу на іншу роботу або звільнення. Двічі позивачу було нанесено тілесні ушкодження, з приводу чого вона була змушена звернутися до органів поліції. 27.04.2017р. під час обідньої перерви з 12 до 13 год., позивач, знаходячись за межами роботи, зазнала суттєвого погіршення самопочуття, у зв'язку з чим вона звернулася до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10», де їй надали медичну допомогу та встановили діагноз - гіпертонічний криз, про що вона по телефону повідомила керівника депо. Після наданої допомоги, позивачу було видано довідку, після чого біля 17.00 год. вона на таксі поїхала додому. Наказом №189/0С від 30.05.2017р. вона була звільнена за ч.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул без поважної причини. Не погоджуючись з вищевикладеним, позивач вказувала, що необ'єктивним відношенням до неї збоку керівництва підприємства та незаконним звільненням їй спричинена моральна шкода, яка виразилася в штучному приниженні її гідності та самодостатності, приниженні її якостей як особистості, нею були втрачені звичайні для неї життєві зв'язки, похитнулося її здоров'я, що призвело до душевних страждань. Посилаючись на викладене, позивач просила поновити її на посаді в якості секретаря, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2018р. за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача - Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава1 регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачка неодноразово була відсутня на своєму робочому місці, про що складалися відповідні акти. Крім того, вказувала, що підставою для звільнення за прогул є акт про скоєння прогулу 27.04.2017р., згода профкому, протокол оперативної наради, рапорт головного інженера [PERSON] та відсутність виправдовувальних документів. Також зазначала, що після того, як позивач, не отримавши дозволу начальника депо, самовільно залишила своє робоче місце, після чого надала дві медичні довідки, які не були підтверджені лікарями, тобто мають фіктивний характер. Зауважувала на тому, що позивач неодноразово притягалася до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків та мали місце конфлікті ситуації, не пов'язані з трудовими відносинами, ініціатором яких була позивач. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідка, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Сторонами не заперечується, що [PERSON] з 06.09.1989р. розпочала свою трудову діяльність у вагонному депо Одеса-Застава 1. Згідно наказу №377 від 16.05.1990р. позивач переведена секретарем-друкаркою вагонного депо, про що мається запис в трудовій книжці позивача а також підтверджується копіями наказів. (а.с.7-8, 36,38). Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Наказом начальника депо [PERSON] №189/ОС від 30.05.2017р. позивача звільнено з роботи 30.05.2017р. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на робочому місці 27.04.2017р. без поважних причин більше 3-х годин з 13.00 год. до 17.00 год., з яким позивача було ознайомлено 30.05.2017р. (а.с. 37,43) Підставою для звільнення позивача з роботи стало те, що вона 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год. була відсутня на своєму робочому місці, про що складено акт, який підписано [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с.44) В матеріалах справи є копія пояснювальної записки [PERSON] від 28.04.2017р., в якій вона вказує на те, що у зв'язку з вимогами головного інженера по заповненню Е декларацій необхідно було мати наявність підтверджуючих документів для заповнення, строк до 28.04.2017р., тому вона завчасно поставила до відома першого керівника 26.04.2017р. про її відсутність за свій рахунок. 27.04.2017р. позивач попередньо погодила з головним інженером [PERSON] те, що вона їде за документами для оформлення декларації та вранці 28.04.2017р. буде її заповнювати. Останній її запитав чи написала вона заяву, після чого вони зайшли до кабінету начальника депо і переконавшись що заява є, він дозволив їй бути відсутньою 27.04.2017р. з 13.00 до 17.00. 28.04.2017р. позивач разом з табельщиком [PERSON] заповняла Е-декларацію. (а.с.47). В матеріалах справи дійсно є копія заяви позивача від 26.04.2017р., в якій вона просила відпустити її 27.04.2017р. з 13.00 до 17.00 за власний рахунок. (а.с.48) 28.04.2017р. відбулася оперативна нарада при начальнику експлуатаційного вагонного депо Одеса-Застава 1, на яку було запрошено позивачку, яка дала особисті пояснення. Згідно протоколу оперативної наради було постановлено помічнику начальника депо з кадрових питань [PERSON] підготувати подання та відповідні матеріали на профспілковий комітет експлуатаційного вагонного депо Одеса-Застава 1 щодо порушення трудової дисципліни (за прогул) секретарем Кирмизи О.О. (а.с.46) В судовому засіданні позивач стверджувала, що 27.04.2017р. вона мала намір відвезти свою матір в поліклініку, у зв'язку з чим вона 26.04.2017р. написала заяву, в якій просила відпустити її з роботи 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год. та поклала її в папку з документами на підпис керівнику депо. Вранці вона з головним інженером [PERSON] зайшли до кабінету начальника депо і побачили, що на вказаній заяві немає резолюції начальника хоча на інших документах вона була. Головний інженер [PERSON] не захотів брати на себе відповідальність і ставити свою резолюцію, однак в усному порядку він відпустив позивача з роботи на цей час. Позивач пояснювала, що 27.04.2017р. під час обідньої перерви у неї піднявся тиск і вона змушена була за допомогою сторонньої жінки звернутися до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» за медичною допомогою. В поліклініці їй поміряли тиск, який був високий, дали пігулку та укол та поклали на кушетку, де вона пролежала приблизно до 17.00 год., після чого їй дали довідку та вона поїхала додому. На а.с.68 є рапорт головного інженера [PERSON] від 27.04.2017р., в якому він зазначає, що 27.04.2017р. приблизно об 11.30 год. [PERSON] поставила його до відома, а не відпросилася та не написала заяву про відпустку без збереження заробітної плати, що в 13.00 год. вона залишить робоче місце і до кінця робочого дня її не буде, на що він їй відповів, щоб вона написала заяву про надання їй відпустки. [PERSON] відповіла, що така заява вже написана і лежить в папці на підпис начальнику. Зайшовши до кабінету начальника, він побачив в папці на підпис заяву [PERSON], однак на ній не було резолюції начальника депо. Після цього він сказав їй, що не має повноважень відпускати секретаря з робочого місця та на цьому розмова закінчилася. Приблизно о 14.30 год. того ж дня, прийшовши на робоче місце він побачив закриті двері та відсутність [PERSON] на своєму робочому місці, якої не було до 17.00 год. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). 04.05.2017р. відбулося засідання профспілкового комітету вагонного депо Одеса-Застава 1, на якому було постановлено рішення про надання згоди адміністрації депо по звільненню секретаря Кирмизи О.О. по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год., що підтверджується випискою з протоколу від 04.05.2017р. №15. (а.с.45) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка голова профспілкового комітету вагонного депо Одеса-Застава 1 [PERSON] пояснив, що на засіданні профкому в травні місяці 2017 року позивач вказувала, що виправдовувальних документів її відсутності на робочому місці 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год. у неї немає, їх вона не надала ні до засідання профкому, ні після нього. Крім того, на засіданні профкому позивач пояснила, що в той день супроводжувала свою матір до поліклініки, що також підтверджується копією її заяви від 10.05.2017р. про перегляд рішення профкому від 04.05.2017р. (а.с.156) Щодо заяви [PERSON] від 26.04.2017р., в якій просила відпустити її з роботи 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год., свідок заявляв, що ця заява не являється виправдовувальним документом відсутності на робочому місці, оскільки вона не була оформлена належним чином та наказ про відпустку [PERSON] на цю дату не видавався. Також свідок зазначав, що протягом 2017р. позивачу було оголошено 4 догани за неналежне виконання посадових обов'язків, з яких дві догани були скасовані. В судовому засіданні позивач підтвердила, що на засіданні профкому вона про виправдовувальні документи нічого не говорила, а також не повідомляла, що 27.04.2017р. вона була поліклініці №10. Також позивачка пояснила, що з 16.05.2017 по 30.05.2017р. вона перебувала лікарні, а 30.05.2017р. після виходу на роботу вона надала начальнику депо [PERSON]І довідку КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №581 від 27.04.2017р., в якій зазначено поставлений їй діагноз, однак доказів тому у неї немає. В матеріалах справи наявні копія цієї довідки, з якої вбачається, що 27.04.2017р. [PERSON] постановлено діагноз - гіпертонічний криз та призначено амбулаторне лікування.(а.с.49). Після звільнення позивача з роботи 27.06.2017р. Експлуатаційним вагонним депо Одеса-Застава 1 було зроблено запит до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» про надання підтверджуючої або спростовуючої інформації щодо вказаної довідки, на що 03.07.2017р. за №363 було надано відповідь про те, що зазначена довідка не видавалася, в книзі реєстрації не реєструвалася. (а.с.50-51) На а.с.52 міститься копія довідки КУ «ЦПМСД №3» від 27.04.2017р., яка видана [PERSON] в тому, що вона відвідала сімейного лікаря. Діагноз - гіпертонічна хвороба, призначено амбулаторне лікування. На запит відповідача від 30.05.2017р. щодо підтвердження або спростування видачі цієї довідки 30.05.2017р. отримано відповідь лікаря КУ ЦПМСД №3 [PERSON] від 30.05.2017р., з якої вбачається, що [PERSON] в листку самозапису 27.04.2017р. не значиться, в супроводі родичів 27.04.2017р. хворих на прийомі не було. (а.с.53) Представник відповідача заявляла, що ці довідки є фіктивними та не можуть бути взяті судом до уваги. Разом з тим на а.с. 98 є лист КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 16.10.2017р. №562 на ім'я ОП служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава 1», в якому повідомляється, що [PERSON] видавалася довідка №581 від 27.04.2017р. в КУ «ЦПМСП №10» з приводу амбулаторного звернення, про що свідчить запис в журналі реєстрації амбулаторних хворих сімейного лікаря. Раніше надану відповідь від 03.07.2017р. №363 просять вважати помилковою. Позивачем надано суду завірену копію Журналу реєстрації амбулаторних за 2017р., в якому є запис про реєстрацію [PERSON] в журналі за 27.04.2017р. (а.с.152-154) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» витребувано для огляду в судовому засіданні оригінал та копію журналу реєстрації амбулаторних хворих сімейного лікаря, на який посилався головний лікар [PERSON] у листі КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №562 від 08.10.2017р., однак оригіналу надано не було, незважаючи на те, що судом двічі направлялася копія вказаної ухвали. Викликані в судове засідання свідки, а саме - головний лікар КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» [PERSON] та лікар КУ ЦПМСД №3 [PERSON] не з'явилися. Також позивачем надано листа Департаменту охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації від 07.10.2017р., в якому зазначається, що наказом Департаменту охорони здоров'я Облдержадміністрації була створена комісія з приводу звернення [PERSON], за результатами роботи якої було встановлено: згідно записів у медичній документації вона 27.04.2017р. звернулася за медичною допомогою до лікаря КУ «ЦПМСП №10» та отримала медичну допомогу в повному обсязі. Вона була оглянута лікарем, зроблено ЕКГ та визнана у стані гіпертонічного неускладненого кризу. Їй була надана відповідна невідкладна допомога. По записам медичної документації її стан поліпшився. За результатами звернення до вищезазначеного лікувального закладу їй була видана довідка. Згідно чинного законодавства України видана їй 27.04.2017р. довідка буде замінена на листок непрацездатності в КУ «ЦПМСД №10». (а.с.97) Таким чином, у суду немає сумнівів того, що [PERSON] 27.04.2017р. дійсно зверталася до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» за отриманням медичної допомоги, яку вона отримала та про що їй була видана відповідна довідка №581 від 27.04.2017р., а отже посилання представника відповідача на фіктивність зазначеної довідки є безпідставним. Суд приймає також до уваги лист Департаменту охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації від 21.09.2017р., в якому повідомляється, що діагноз «гіпертонічний криз по ішемічному типу» є ускладненням перебігу гіпертонічної хвороби та може бути підставою для отримання пацієнтом листка непрацездатності при наявності ознак непрацездатності, підтвердженими об'єктивним оглядом та клініко-інструментальними обстеженнями відповідно до пункту 2.1 частини 2 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян». (а.с.83) Суд зазначає, що згідно довідки завідуючої здравпунктом вагонного депо [PERSON] дійсно зверталася в здравпункт за отриманням медичної допомоги з діагнозом - гіпертонічний криз. (а.с.11) Дійсно в матеріалах справи є копія протоколу оперативної наради при начальнику вагонного депо Одеса-Застава 1 від 29.10.2013р. про попередження [PERSON] за допущення випадків її відсутності на робочому місці та копії актів від 20.12.2016р., 21.12.2016р., 22.12.2016р., 26.12.2016р., 27.12.2016р. 28.12.2016р. та 29.12.2016р. про відсутність позивача на робочому місці. (а.с.69-77) Також наказами виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава 1» від 30.01.2017р., 14.03.2017р., 04.04.2017р. та 25.04.2017р. позивачу було оголошено догани: за неналежне виконання своїх посадових обов'язків щодо дотримання правил ділового етикету у взаєминах з іншими працівниками депо, неякісне ведення діловодства, несвоєчасну реєстрацію телеграм та вручення їх виконавцям, порушення систематизації відповідно до прийнятого порядку та передачі після розгляду начальником депо конкретним виконавцям для використання в роботі, систематичного направлення працівників депо у відрядження без посвідчення. (а.с.78-82) Однак, суд зазначає, що оголошення позивачу доган та складення актів про порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку за різні дати не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач була звільнена за відсутність на своєму робочому місці саме 27.04.2017р. з 13.00 год. до 17.00 год., а не за відсутність на роботі в інші дати. Що стосується нанесення позивачу тілесних ушкоджень на роботі 06.04.2016р. та 06.04.2017р. суд роз'яснює, що дані обставини можуть бути розглянуті в іншому судовому процесі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.77,81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, те що відповідач за весь період розгляду справи не надав суду безспірних доказів того, що позивач була відсутня на своєму робочому місці 27.04.2017р. без поважних причин, а тому вважає, що таке звільнення позивача з посади є незаконним. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З урахуванням цього суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі підлягають задоволенню. До матеріалів справи також долучена довідка про доходи від 17.08.2017 року № 119, згідно якої позивачу була нарахована заробітна плата за квітень 2017р. в сумі 6456,49грн. та за травень 2017р. в сумі 6503,06грн. (а.с.35). Середня заробітна плата в день складає (6456,49грн. + 6503,06грн.: 39 роб. днів = 332грн.30коп. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу [PERSON] з дати звільнення 30.05.2017р. до дати постановлення рішення суду 07.05.2018р. року включно в загальному складає - 234 робочих дні, з яких: 1 роб. день - травень 2017р., 20 роб. днів - червень 2017 року, 21 роб. День - липень 2017 року, 22 роб. дні - серпень 2017 року, 21 роб. день - вересень 2017 року, 21 роб. день - жовтень 2017 року, 22 роб. дні - листопад 2017 року, 20 роб. днів - грудень 2017 року, 21 роб. день - січень 2018 року, 20 роб. днів - лютий 2018 року, 21 роб. день - березень 2018 року, 19 роб. днів - квітень 2018 року, 5 роб. днів - травень 2018 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 77758 грн. 20коп. (332 грн.30 коп. х 234 дні = 77758,20 грн.) Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується із доводами позивача, що незаконне звільнення призвело до негативних емоцій, стресу, додаткових зусиль в організації життя, пов'язаних із необхідністю звернення до суду, втрати впевненості в завтрашньому дні. Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості та з урахуванням обставин справи, суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 777,58 грн. + 10 грн. = 787 грн. 58 коп.

Outcome: partial