Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» (надалі - відповідач) про визнання недійсним договору про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої території та надання житлово-комунальних послуг, заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS], заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» нараховувати та стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги по будинку [ADDRESS], стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 243,06 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власницею житлового приміщення № 38 (квартири) на підставі Свідоцтва про право власності у будинку [ADDRESS]. Після отримання квартири у власність вона та відповідач уклали Договір № 44/38Т «Про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» від 01.01.2011 року (далі - Договір). На думку позивача, вищевказаний договір було укладено в порушення вимог закону з огляду на те, що ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» не було балансоутримувачем будинку, не призначалось виконавцем послуг у встановленому порядку та без наявності визначених законом підстав здійснює свою господарську діяльність (надає житлово-комунальні та інші послуги) в будинку, тобто не мало законних підстав на укладення від імені Виконавця житлово-комунальних послуг договорів з мешканцями будинку. Позивач посилався на п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, відповідно до якого балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до абзацу 7 статті 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-ІІІ від 29.11.2001 року у разі, якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Виходячи з вищевказаної норми, балансоутримувача будинку може обрати або об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, або призначити орган місцевого самоврядування. Але, ані об'єднання співвласників будинку, ані Київська міська державна адміністрація (як орган місцевого самоврядування) не призначали ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» балансоутримувачем будинку [ADDRESS] Також позивач зазначав, що ТОВ ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» не призначався у встановленому порядку виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] у відповідності до п.4 ч.1ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 1.4. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу №60 від 25.04.05 року, згідно яких виконавець таких послуг визначається відповідним органом місцевого самоврядування в разі, якщо власники не визначили виконавця послуг самостійно. При цьому позивач посилався на Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві Державної адміністрації від 31.12.2008 року № 1843 «Про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта «Житловий будинок на [ADDRESS]», згідно до якого будинок було передано в експлуатацію на обслуговування КП «Житло-сервіс», тобто саме КП «Житло-сервіс» було визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] Виходячи з викладеного, на думку позивача ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» не мало та не має жодних законних підстав для укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг та взагалі для здійснення господарської діяльності в будинку. Позивач також посилався на статтю 230 Цивільного кодексу України, згідно до якої якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи з того, що ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» при укладенні Договору не був балансоутримувачем та не призначався у встановленому порядку виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку - при укладенні Договору Відповідач ввів позивача в оману стосовно наявності підстав для укладення договору на надання житлово-комунальних послуг. Підставою для визнання договору недійсним позивач також визначив невідповідність редакції оскаржуваного Договору вимогам діючого законодавства України для договорів на надання житлово-комунальних послуг, а саме Постанові Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» з огляду на те, що ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» включило до своєї редакції договору положення, які не повинні в ньому бути виходячи зі змісту Типового договору для такого виду послуг та переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 20 травня 2009 р. N 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Всі додаткові послуги, які були включені обслуговуючою організацією до Договору «консьєрж», «обслуговування охоронної сигналізації», інші послуги, які згідно закону відносяться до третьої групи житлово-комунальних послуг та є додатковими (відповідно до пункту 3 статті 14 ЗУ «Про ЖКП»). Тарифи на послуги третьої групи, та взагалі необхідність чи бажання Споживачів отримувати такі послуги - визначаються виключно на договірних підставах між Споживачами та Виконавцями таких послуг. Але, всупереч вимогам ЗУ «Про ЖКП», Постанови КМУ від 01.06.2011 року № 869, Постанови КМУ від 20 травня 2009 р. N 529, Постанови КМУ від 21.07.05 року № 630 - ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» було включено до «Договору на участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» послуги першої групи (електрозабезпечення будинку, холодне та гаряче водопостачання, опалення) послуги другої групи (утримання будинку та прибудинкової території), так і послуги третьої групи («консьєрж»), крім того, ще були включені невизначені «інші» послуги, що порушує права мешканців багатоквартирного будинку на можливість вільно розпоряджатися своїми правами на укладення чи відмову від укладення договорів на отримання послуг третьої групи (додаткових послуг). Позивач посилався на статтю 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої - послуги, які відносяться до другої групи житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням, а саме: з утримання будинку та прибудинкової території, підлягають затвердженню органами місцевого самоврядування для надання на відповідній території. В Додатку 1 до Договору було визначено розмір тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6,84 гривні, що суперечить Розпорядженню Київської міської державної адміністрації №2380 від 15.12.2011 року «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», якою було затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» в будинку [ADDRESS] у розмірі 4,53 гривні (при оплаті не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим) та 4,98 гривні (при оплаті після 20 числа місяця наступного за розрахунковим) за 1 кв.м житлового приміщення. До прийняття Київською міською державною адміністрацією цього розпорядження, взагалі тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для будинку повинен був складати 1,1 гривень (загальноміський тариф, визначений Розпорядженням КМДА №748 від 19.05.2000р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» та Розпорядженням КМДА від 30.05.2007року № 641 «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» для будинків обладнаними ліфтами, введений в дію з 01.12.2006 року). Тобто, умови Договору № 44/38Т «Про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» від 01.01.2011 року суперечать нормам діючого законодавства України та відповідно до статей 203, 230 Цивільного кодексу України Договір має бути визнаний недійсним. Відповідачем було надано письмові заперечення на позовну заяву, в яких він заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене. Відповідач посилався, що він є суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є зокрема комплексне обслуговування об'єктів та інші види діяльності з прибирання, тощо. Тобто, на думку відповідача ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» відповідає вимогам закону щодо визначення його виконавцем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також відповідач зазначав, що 18.12.2009 року відповідно до авізо №32 та акту прийому передачі об'єкта в експлуатацію, ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» було визначено експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS]. А тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території було затверджено Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради «Про встановлення тарифів та структури на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 15.12.2011 року №2380. З огляду на вище перелічене, відповідач вважає, що оспорюваний Договір відповідає вимогам законодавства з питань надання житлово - комунальних послуг. Зазначав, що позивачу також спрямовувались для підписання договори на надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення на виконання вимог Постанови КМУ від 21 липня 2005 року №630 та постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529, але підписані екземпляри договорів не повернулись. Посилався на пункт 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання сторонами (стороною) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Враховуючи викладене, відповідач вважав, що у позивача відсутні законні вимоги щодо визнання Договору №44/38Т від 01.01.2011 року про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої території та надання житлово-комунальних послуг недійсним, та відсутні правові підстави для заборони відповідачу виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг та стягувати заборгованість та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі, визнати договір недійсним та заборонити відповідачу виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг та стягувати заборгованість, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Враховуючи викладене, на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. З'ясувавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового приміщення [NUMBER] (квартири) на підставі Свідоцтва про право власності у будинку [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 44/38Т «Про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» від 01.01.2011 року (далі в тексті Договір). Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі в тексті ЗУ «Про ЖКП» балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до абзацу 7 статті 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-ІІІ від 29.11.2001 року у разі, якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Відповідно до п.4ч.1ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п. 1.4 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу №60 від 25.04.05 року, виконавець таких послуг визначається відповідним органом місцевого самоврядування в разі, якщо власники не визначили виконавця послуг самостійно. З матеріалів справи вбачається, що згідно Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві Державної адміністрації від 31.12.2008 року № 1843 «Про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта «Житловий будинок на [ADDRESS]» будинок було передано в експлуатацію на обслуговування КП «Житло-сервіс». Доказів, щодо надання відповідачу статусу управителя, балансоутримувача або виконавця житлово-комунальних послуг, на момент укладення оспорюваного договору відповідачем не надано. Посилання відповідача на Авізо №32 та акт прийому передачі об'єкта в експлуатацію 18.12.2009 року, яким ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТ-КОМФОРТ» було визначено експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS] не може вважатись належним доказом правомірності перебування в обслуговуванні та експлуатації відповідача, з огляду на те, що діючим законодавством України не передбачено передання багатоквартирних будинків на підставі авізо та акту прийому - передання від однієї обслуговувуючої організації до іншої без наявності або рішення всіх співвласників багатоквартирного будинку, або рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Крім того, відповідачем до матеріалів справи не було надано належним чином засвідчених письмових доказів, на які відповідач посилався в своїх запереченнях, як на підставу для обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS], а саме не надано копії Авізо №32 та акт прийому передачі об'єкта в експлуатацію від 18.12.2009 року. На момент укладення оспорюваного Договору, форма та зміст договорів на надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Згідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на дату укладення договору) послуги з утримання будинку та прибудинкової території були визначені послугами другої групи, тарифи на які затверджуються органами місцевого самоврядування для надання на певній території, а укладання споживачами Договорів на отримання таких послуг є обов'язком споживача. Всі додаткові послуги, які були включені обслуговуючою організацією до Договору: -«консьєрж» - п. 19 Додатку до Договору; - «обслуговування охоронної сигналізації» - п.10 Додатку до Договору; - інші послуги - п. 12 до Договору; відносяться до третьої групи житлово-комунальних послуг та є додатковими (відповідно до пункту 3 статті 14 ЗУ «Про Житлово-комунальні послуги»). Згідно пункту 25 розділу 3 Постанови Кабінету Міністрів України, від 01.06.2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (далі в тексті Постанова КМУ №869) якою визначено порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкової території: - вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Редакція Договору № 44/38Т «Про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» від 01.01.2011 року не відповідає формі та змісту Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», з огляду на те, що містить також інші види послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі в тексті Постанова КМУ від 21.07.05 року №630) затверджено порядок надання послуг опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення. Зокрема, цією постановою затверджено форму Типового договору на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Виходячи з вимог вказаного нормативного акту - на ці послуги повинен був укладатись окремий договір. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг. П.3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», однією з істотних умов такого договору визначено, зокрема, тарифи, їх складові на кожну з цих послуг та загальна вартість послуг. Частиною 2 ст. 26 цього ж закону визначено, що договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - послуги, які відносяться до другої групи житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням, а саме: з утримання будинку та прибудинкової території, підлягають затвердженню органами місцевого самоврядування для надання на відповідній території. В Додатку 1 до Договору визначено розмір тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6,84 гривні. Такий тариф суперечить Розпорядженню Київської міської державної адміністрації №2380 від 15.12.2011 року «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», якою було затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» в будинку [ADDRESS] у розмірі 4,53 гривні (при оплаті не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим) та 4,98 гривні (при оплаті після 20 числа місяця наступного за розрахунковим) за 1 кв.м. житлового приміщення. Відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження встановлення на дату укладення Договору тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6,84 гривні для ТОВ «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ». Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог чи заперечень. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивач довів невідповідність оскаржуваного Договору вимогам діючого законодавства. Відповідач не надав суду належних доказів наявності встановлених законом підстав для укладення договору про надання житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS]. Згідно з ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг. П.3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», однією з істотних умов такого договору визначено, зокрема, тарифи, їх складові на кожну з цих послуг та загальна вартість послуг. Частиною 2 ст. 26 цього ж закону визначено, що договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Виходячи з викладеного, Договір № 44/38Т «Про участь у витратах по утриманню житлового будинку і прилеглої до нього території та надання житлово-комунальних послуг» від 01.01.2011 року не відповідає вимогам діючого законодавства України, відповідачем не доведено право укладати договір на надання комунальних та житлово-комунальних послуг, тому вимоги щодо визнання договору недійсним підлягають задоволенню. Вимоги позивача стосовно заборони «БУДСЕРВІСЦЕНТР-КОМФОРТ» виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS], нараховувати та стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги по будинку [ADDRESS] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно статті 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви до суду. Згідно підпункту 5 пункту 2 вказаної статті позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог чи заперечень. В позовній заяві позивач не обґрунтував, яким чином відповідач порушує його права виставляючи рахунки за надані житлово-комунальні послуги для будинку [ADDRESS] та не навів підстав для заборони відповідачу виставляти рахунки на оплату житлово-комунальних послуг та стягувати заборгованість за надані послуги. Згідно статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушую право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Наразі, правові наслідки визнання правочину недійсним визначені статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з викладеного відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину (договору), не визначені законом. Виходячи з викладеного, вимоги позивача щодо заборони відповідачу виставляти рахунки та стягувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial