Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У червні 2020 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 310733,45 грн та судові витрати по справі в сумі 4661,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 04.10.2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAIG.112540.005, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 178300,00 грн з умовою повернення не пізніше 03.10.2020 року та сплатою процентів. Інші відповідачі 04.10.2013 року уклали з банком договір поруки, відповідно до якого поручилися за виконання позичальником зобов`язань за договором № IKAPNAIG.112540.005. 06 березня 2019 року між позивач та ПАТ «ВБР» було укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідачів за кредитним № IKAPNAIG.112540.005 від 04.10.2013 року. Через невиконання відповідачами своїх зобов`язань по Кредитному договору, загальний розмір заборгованості станом на дату подачі позовної заяви складає 310 733,45 грн та складається з: 167 969,96 грн - основна заборгованість, 123150,49 грн - заборгованість по відсоткам та 19 613,00 грн - комісія. Ухвалою суду від 17.07.2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 27 жовтня 2020 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд у загальному порядку. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 березня 2019 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» та товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с.52-53). Згідно Додатку № 1 до договору № 146, серед переліку договорів, за якими відступлено право вимоги, значиться також кредитний договір № IKAPNAIG.112540.005 від 04.10.2013 року (а.с.55). В підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк», представником позивача надано копію листка на якому зазначена сума заборгованості в розмірі 311485,65 грн (а.с.20). Розрахунок даної суми заборгованості в матеріалах справи відсутній. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Однак, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідачів, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Доданий до позовної заяви копія лиска із зазначенням сума заборгованості, не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки не містить зазначення періоду, за який утворилась заборгованість та відповідних періодам сум нарахованої заборгованості. Крім того, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що в розпорядженні позивача відсутні оригінали кредитного договору та договорів поруки, через що суд позбавлений можливості встановити обставини, що такі договори дійсно укладались. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ненадання суду оригіналів договорів позбавляє суд достеменно встановити істотні умови цих договорів. Також суду не надано жодного належного і допустимого доказу видачі коштів відповідачам. Наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості виконаний позивачем односторонньо і залежить лише від його волі, а тому суд не може його прийняти як доказ видачі коштів відповідачам. В судових засіданнях на вимоги суду надати оригінали договорів та виписки по рахунку представник позивача зазначив: виписки руху коштів по рахунку немає, доказів видачі кредиту - немає, оригіналів договорів - немає, на момент подачі позову оригіналів документів не було; єдиним доказом видачі коштів є розрахунок заборгованості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Клопотань про надання доказів або витребування доказів від позивача не надходило. За таких обставин, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено наявність у відповідачів заборгованості за договором кредиту в сумі 311485,65 грн, а тому у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed