Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом. [PERSON] зазначив, що 27.05.2017 року відповідач позичив у нього 15000,00 грн. та зобов`язався повернути кошти до 31.12.2017 року. Про отримання коштів [PERSON] написав розписку. На час звернення до суду відповідач позичені кошти не повернув, тому позивач просить стягнути на його користь указану заборгованість та судові витрати. 30.04.2020 року ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області вказану позовну заяву залишено без руху і надано позивачеві строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 13.05.2020 року відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020\~року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами, на усій території України з 12 березня 2020 р. установлено карантин. Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, для подачі відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 12.06.2020 року продовжено розгляд справи та ухвалено, що розгляд справи буде проведений у строк протягом 30 днів після закінчення карантину. 17.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020\~року №731-ІХ, яким внесені зміни, зокрема у пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до, зокрема, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Таким чином, оскільки протягом 20-денного строку учасниками справи не подано заяв/клопотань на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом, суд дійшов висновку про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав 16.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить наступного висновку. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] 27.05.2017 року в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 15000 грн., які зобов`язався повернути до кінця 2017\~року, про що написав письмову розписку (а. с. 5). У вказаний в розписці строк відповідач отриману позику не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України, передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Укладений між сторонами договір відповідає формі договору позики, передбаченої вказаною нормою закону. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги не спростував, відзиву на\~позов не\~надав, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Одже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст. 509, 526, 530, 629, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved