Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

10 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 лютого 2013 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею, відповідач участі у матеріальному забезпеченні сина не бере. В перші роки після народження дитини відповідач надавав кошти на утримання дитини в невеликому розмірі, однак останні чотири роки він не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини. Належний рівень фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини самотужки вона не може забезпечити, оскільки не працює в зв`язку з доглядом за дитиною. Батько дитини офіційно не працевлаштований, проте працює в Києві і отримує високий заробіток, інших осіб на утриманні не має. Зважаючи на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також виходячи з мінімальної суми, яку мав би сплачувати відповідач за попередні роки, на думку позивача, з розрахунку 1000 гривень на місяць, розмір аліментів за останні три роки становить 36 000 гривень. З огляду на наведене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 36 000 гривень за попередній період, а саме: з червня 2016 року і по червень 2019 року; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну, в якому зазначає, що вимога позивача про стягнення з нього аліментів за попередній період є необґрунтованою та безпідставною, оскільки до позовної заяви не додано доказів того, що він ухилявся від виконання обов`язків щодо утримання дитини. Також позивач не підтвердила доказами ту обставину, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів. Вказує, що він виконував свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини в розмірах, які визначав на власний розсуд шляхом відправки коштів через поштові перекази. Вказане підтверджується копіями квитанцій про грошові перекази. З огляду на наведене вважає, що підстав для стягнення з нього аліментів за попередній період немає. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття відповідач зазначає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1200 гривень щомісяця. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила стягувати з відповідача в свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 3000 гривень щомісяця з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, вимогу про стягнення аліментів на попередній період просила не розглядати. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1200 гривень щомісячно. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 2013 року Скулинською сільською радою Ковельського району Волинської області (а.с.4). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» з 01 липня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1699 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні інших осіб, отримує нестабільний дохід (відомості про отримання [PERSON] регулярних офіційних виплат по заробітній платі суду не надано). Наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав судом не встановлено. З врахуванням вищенаведеного, та враховуючи позицію сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на утримання малолітньої дитини щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768, 40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial