Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

09 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що після батька [PERSON], який помер [INFO] він успадкував житловий будинок [ADDRESS], у якому проживає на даний час разом з дружиною та двома дітьми. Починаючи з 2006 року у вказаному будинку був зареєстрований його племінник [PERSON], але на протязі всього часу останній не проживав за вищевказаною адресою. Враховуючи те, що [PERSON] має свою родину, проживає окремо, не є співвласником, не будував і не купував будинок. На сьогоднішній день відповідач не проживає за вказаною адресою, але зареєстрований у вищевказаному будинку та відмовляється у добровільному порядку знятися із реєстраційного обліку. Посилаючись на те, що [PERSON] порушує його право власності, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а. с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заперечення з приводу позовних вимог до суду не надав. Згідно поштових повідомлень останній за місцем реєстрації: [ADDRESS] та за місцем фактичного проживання: [ADDRESS] не проживає, конверти повернуті за закінченням терміну зберігання (а. с. 23, 28-29, 31-33). На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщені про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив ( а. с. 22) . Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2014 року, виданого завідуючою Білопільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 463, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0484 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2014 року, виданого завідуючою Білопільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 465, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0946 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). З довідки, виданої депутатом Білопільської міської ради Сумської області Костюченко І. А. від 08 липня 2014 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] племінник [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає (а. с. 8). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] власником є [PERSON] (а. с. 11-14). У позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що відповідач по справі [PERSON] був зареєстрований з 2006 року з дозволу батька [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS], однак він у ньому не проживає вже тривалий час. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що з 2006 року відповідач зареєстрований в будинку позивача на правах члена сім'ї, але не проживає в ньому вже тривалий час, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) зазначеного будинку, тощо. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на положення статей 7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", питання зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації на підставі відповідних документів. Отже, у цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. З огляду на положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає частково судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial