Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

01.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати неправомірними дії відповідача по невиплаті коштів за договором, укладеним згідно Анкети-Заяви №71774 від 17 березня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за Договором в розмірі 25510,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] 17.03.2015 року підписав Анкету-3аяву№71774, яка становить Договір між клієнтом і банком про відкриття і обслуговування поточного рахунку в AT «Банк «Фінанси та кредит», згідно умов якого відповідач відкрив на ім'я позивача поточний рахунок [NUMBER] у гривні та зобов'язався обслуговувати його. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою видачі з його поточного рахунку грошових коштів у сумі 25510,00 грн., проте йому було безпідставно відмовлено. В укладенні депозитного договору позивачу також було відмовлено. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., завдану останнім у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі Анкети-Заяви № 71774 від 17.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER] у гривні (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що позивач 30.03.2015 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів з поточного рахунку [NUMBER] в сумі 25510,00 грн., проте дана вимога не була виконана відповідачем (а.с.5-6). З виписки по особовому рахунку за період з 26.03.2015 року по 26.03.2015 року вбачається, що на рахунку [PERSON] перебуває сума в розмірі 25510,00 грн. (а.с.6). Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки банк був зобов'язаний виплатити позивачу грошові кошти на першу вимогу позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь останнього суми грошових коштів за Договором, укладеним згідно Анкети-Заяви №71774 від 17.03.2015 року в розмірі 25510,00 грн. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення коштів, підстав для визнання неправомірних дій відповідача, суд не вбачає. В даному випадку права позивача є поновленими, а тому додатково застереження не потребує. Що стосуються вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями відповідача, які полягали у невиплаті грошових коштів позивачу, завдано моральної шкоди, суду не надано. Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди та визнанню неправомірними дій по невиплаті коштів, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 255,10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial