Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] в якій просила: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON],[INFO], яка продовжує навчання в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 15.10.2016р. до досягнення нею 23 років, тобто до [INFO].. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що їх з відповідачем дочка є студентом Харківського національного педагогічного університету ім.. Г.С. Сковороди, денної форми навчання, тому потребує матеріальної допомоги, яку батько не надає в добровільному порядку. Крім того, позивач зазначила, що відповідач отримує щомісячний дохід, інших неповнолітніх дітей не має, стягнень по виконавчим документам не проводиться. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] надала письмову заяву, в якій просила позовні вимоги матері задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що [PERSON] є інвалідом 2- ї групи, отримує мінімальну пенсію від держави, ніде не працює, додаткових доходів не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно представленого суду свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03.02.2003 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 1998 року народження у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку до досягнення нею повноліття. З представленої довідки ХНПУ ім.. Г.С. Сковороди № 50 від 31.10.2016 року вбачається, що [PERSON] є студенткою 1 курсу денного відділення ХНПУ ім.. Г.С. Сковороди та зарахована до контингенту студентів за державним замовленням. Строк навчання у бакалавра турі: з 01.09.2016р. до 30.06.2020р.. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої доньки не надає, участі у її вихованні не приймає. Фактично, утриманням повнолітньої займається тільки мати, однак її доходів не вистачає для забезпечення доньки всім необхідним. Суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про затвердження судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів " роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, при стягненні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходе із того, що для виникнення вказаного зобов'язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі; у зв'язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги; батько дитини має можливість надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, є інвалідом 2-ї групи та отримує пенсію. Також, встановлено, що [PERSON] є студентом денної форми навчання, строк навчання у бакалавра турі з 01.09.2016р. по 30.06.2020р., отримує стипендію, яка призначена до 30.06.2017р., а потім буде призначатись за результатами літньої сесії. Відповідно до положень СК України батьки зобов*язані утримувати своїх дітей, які продовжують навчання до досягнення 23 років, тому [PERSON] повинен допомагати також доньці. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Що стосується визначення розміру частки, то суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров*я та матеріальне становище дитини, стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного вище, враховуючи інвалідність відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісячно. Відповідно до вимог ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з вимогами діючого законодавства, суд вважає за необхідне стягувати аліменти, починаючи з дня подачі позову до суду до суду - з 04.11.2016р., а не з 15.10.2016р.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial