Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором б/н від 07.09.2013 року в загальному розмірі 18289,10 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2013 року між позивачем та відповідачем укладений Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими Кредитним договором, яким в тому числі передбачено право банку проводити зміни Тарифів, а також умов обслуговування рахунків. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з неї заборгованість у розмірі 18289,10 грн., з яких: 17112,48 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1176,62 грн. - пеня. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що з відповідачем не були узгоджені істотні умови кредитного договору. Крім того, відповідачем фактично сплачено заборгованість за тілом кредиту шляхом списання з неї банком процентів за користування кредитом, які нараховувались та списувались незаконно. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив на обґрунтованості позовних вимог та неспроможності доводів представника відповідача. В обґрунтування зазначив, що сторонами в належній формі узгоджено всі істотні умови Кредитного договору, в тому числі щодо сплати пені. Представник позивача в судові засідання не з`явився, в позовній заяві, а також клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що відповідач заперечує факт узгодження з нею Тарифів та Умов і Правил кредитування. Крім того, зазначила, що відповідач сплатила позивачу кошти в більшому розмірі, ніж були отримані нею від банку. Враховуючи наведене та незаконність нарахування банком процентів та інших платежів, заборгованість відсутня. Оцінюючи доводи позивача та відповідача, викладені в заявах по суті справи, а також висловлені в судовому засіданні, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача від 07.09.2013 року, останній був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитна картка видана на строк до 03.2021. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17112,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17112,48 грн., та задовольняє вказані позовні вимоги. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 1176,62 грн., суд керується таким. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови щодо нарахування позивачем пені за неналежне виконання умов Кредитного договору та її розміру. Сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом передбачено Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку. Судом під час дослідження наданих позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що вказані документи не містять підпису відповідача та будь-яких інших даних, з яких суд мав би можливість достовірно встановити, що саме вказана редакція зазначених документів була пред`явлена відповідачу для ознайомлення під час укладення Кредитного договору та погоджена нею у встановленому законом порядку. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала факт узгодження з відповідачем Тарифів, а також Умов та Правил надання банківських послуг. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що умовами укладеного між сторонами Кредитного договору було передбачено право позивача нараховувати відповідачу пеню за порушення умов вказаного договору. За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пені. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 1176,62 грн. Оцінюючи доводи представника відповідача відносно того, що відповідач фактично сплатив заборгованість за тілом кредитом шляхом списання з нього банком процентів, які за доводами представника відповідача банк не мав права нараховувати та стягувати, оскільки з урахуванням вказаної вище позиції Великої Палати Верховного Суду сторонами не було узгоджено сплату процентів за Кредитним договором, суд керується таким. Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, якими передбачено право банку стягувати проценти, не містять підпису відповідача. Анкета-заява від 07.09.2013 року, підписана відповідачем, не містить даних щодо обов`язку відповідача сплачувати проценти за користування кредитом. Разом з тим, розглядаючи дану цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам відповідача щодо неправомірності нарахування та списання банком процентів за користування кредитом, оскільки будь-яких вимог з цього приводу сторонами не заявлялось. Одночасно суд враховує, що відповідач не позбавлений права, якщо вважає, що діями банку порушені його права та законні інтереси, звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. Доводи представника відповідача щодо нікчемності правочину, оформленого у вигляді анкети-заяви, суд не може визнати підставою для відмови в позові з наступних підстав. З наданих позивачем доказів, в тому числі виписки з рахунку, вбачається, що відповідач користувалась грошовими коштами, наданими їй позивачем у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську картку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Наданий представником відповідача висновок спеціаліста з бухгалтерського обліку [PERSON] , згідно якого сума виданих банком відповідачу грошових коштів складає 92898,39 грн., сума повернутих банку коштів відповідачем за аналогічний період складає 100400,45 грн., суд не може визнати доказом, який свідчить про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, з огляду на таке. Судом в судовому засіданні представнику відповідача було роз`яснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи, зокрема експертизи документів фінансово-кредитних операцій. Клопотання про призначення судової експертизи не заявлялось. Спеціаліст з бухгалтерського обліку [PERSON] про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, не попереджалась. Крім того, як вже зазначалось судом, в межах розгляду даної цивільної справи, предметом позову в якій є виключно вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам представника відповідача щодо незаконності нарахування та списання банком процентів за користування кредитом та вирішувати питання щодо фактично зустрічного стягнення з банку зазначених грошових коштів шляхом зарахування зустрічних вимог. Враховуючи наведене, суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, та надані на підтвердження вказаних аргументів докази. У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1966,77 грн.

Outcome: partial