Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], і просив суд стягнути на його користь з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - 9175 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, в сумі 3000 грн., та з оплатою судового збору в сумі 229,41 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 10.10. 2013 року о 12 годині 30 хвилин відповідач, керуючи транспортним засобом «Лексус» д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку № 25 по вул. Карла Лібкнехта в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку свого руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «КІА», д/н [NUMBER], що належить Позивачу. Згідно висновків ДАІ та Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача. Діями відповідача заподіяна як матеріальна шкода в розмірі 9175 грн., так і моральна в розмірі 2000 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року позовні вимоги задоволені частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено у відшкодування матеріальної шкоди 4 604 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн., та судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, в сумі 1500 грн. та судовий збір в сумі 229,41 грн., а всього 6 833,41 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду скасувати в частині стягнення суми у відшкодування шкоди та судові витрати на правову допомогу, посилається на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині стягнення витрат на правову допомогу, з ухваленням нового згідно п.п 3,4 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 10 жовтня 2013 року о 12 годині 30 хвилин відповідач, керуючи транспортним засобом «Лексус» д/н [NUMBER], рухаючись в районі будинку № 25, по вул. Карла Лібкнехта в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку свого руху праворуч не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «КІА», д/н [NUMBER], що належить позивачу. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року, згідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача /а.с.6/. Згідно проведеної оцінки ТОВ фірма «Алмаз Мотор, Лтд», завдані пошкодження автомобілю позивачам на суму 9175 грн. /а.с.8/. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи фактично понесені витрати позивачем на ремонт автомобіля, та моральної шкоди з урахування розумності та справедливості при вирішенні цього питання. Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами в частині відшкодування шкоди, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу. При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 1188 ЦК України, , ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом автомобіля позивача. Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що відсутній спір щодо відшкодування шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом автомобіля позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки саме звернення до суду з позовом є підтвердження спору між сторонами, який не вирішений в досудовому порядку мирним шляхом. Приведені в апеляційній скарзі доводи, що відповідач не довів розмір матеріальної шкоди, не можуть бути прийнято до уваги, оскільки суд, задовольняючи частково позовні в цій частині, стягнув з відповідача на користь позивача заподіяну шкоду в розмірі 4604 грн., який є фактичними витратами на відновлювальний ремонт, та підтверджується чеками по оплаті ремонту /а.с.53,55/. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Проте, належні та допустимі докази, які б спростовували висновки суду щодо фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, у зазначеному розмірі, суду не надані. Посилання апелянта на розрахунок вартості ремонту автомобіля позивача, який проведений на замовлення відповідача, де визначена вартість ремонту в розмірі 3761,83 грн., не може бути підставою для скасування рішення суду, або його зміну, оскільки в зазначеному розрахунку вартість запчастин та робіт нижче ніж в замовленні - наряді, вартість яких фактично сплатив позивач. Отже, в даному випадку, в разі незгоди відповідача з розміром відновлювального ремонту, це питання можливо вирішити проведенням відповідної експертизи. Між тим, клопотання щодо проведення відповідної експертизи не заявлено. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача у відшкодування шкоди, фактично понесені витрати на ремонт автомобіля. Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення на користь позивача правової допомоги, є обґрунтованими з наступних підстав. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Особу, яка надає правову допомогу, згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України віднесено до інших учасників цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. До матеріалів справи доданий договір від 07.11.2013 року між ТОВ «Юридична компанія «Мистецтво Права» про надання [PERSON] юридичних послуг (а.с.26), яким фірма (п.2.1) зобов'язується надати зокрема послуги представництва замовника у судових засіданнях по справі. Як вбачається з п. 4.3 вказаного договору, після надання послуг Юридична фірма оформлює акт виконаних робіт. У матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт. Крім того, відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. З пункту 1.1. договору про надання юридичних послуг, надавати послуги позивачу буде працівник фірми юрист -[PERSON]. На підставі цього договору інтереси позивача в суді представляла [PERSON], як представник. Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п. 11 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. При розгляді справи в суді першої інстанції позивач не заявляла клопотання про допуск [PERSON] до участі у справі у якості особи, яка їй надає правову допомогу. Отже, [PERSON] фактично приймала участь при розгляді цієї справи в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнені з другої сторони у справі. Крім того, як вбачається з п. 4.3 вказаного договору, після надання послуг Юридична фірма оформлює акт виконаних робіт, однак в матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт. З огляду на це колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги не підлягають задоволенню. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення правової допомоги та відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому не переглядається.

Outcome: partial