Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Харківський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 5 022 грн. 53 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] , перебуваючи на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітний з 11 вересня 2018 року, 26 квітня 2019 року повідомив про факт отримання ним 22 березня 2019 року свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, з порушенням строку, встановленого п.п. 4 п. 2 ст. 44 Законе України «Про зайнятість населення». У зв`язку з цим, в період з 22 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 5 022 грн. 53 коп. Добровільно повернути отримані кошти відповідач відмовився, тому позивач просить стягнути вказану суму в судовому порядку. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що дійсно 22 березня 2019 року ним була складена присяга Адвоката України в Раді адвокатів Донецької області. Проте, всупереч ст. 12 Закону № 5076, ним не було отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з тим, що свідоцтва не були доставлені з технічних причин. 10 квітня 2019 року відповідачем було повідомлено комісії з довготривалого безробіття, що ним отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, яке буде надано в Харківській міський центр занятості після отримання поштою. Зазначені слова відповідача занесені до Додатку 1 до персональної картки [PERSON] «Відвідування центру занятості, надання послуг, рекомендації щодо сприяння працевлаштування», (а.с. 6). В той же день він отримав у відділені «Нової пошти» №25 свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю на своє ім`я та ордерну книжку, і копія свідоцтва на право зайняття адвокатської діяльності була надана до Харківського міського центру зайнятості населення. (а.с. 6) В подальшому, [PERSON] увійшов до Адвокатського об`єднання «Богомолов та партнери». Зміни про вхід [PERSON] до АО «Богомолов та партнери» підтверджується статутом та протоколом засідання Ради об`єднання від 25 квітня 2019 року. 26 квітня 2019 року [PERSON] повторно повідомив про це свого спеціаліста, та з власної ініціативи вирішив подати заяву про своє зняття з реєстрації як безробітного (а.с. 7, 8, 11). В той же день [PERSON] подана заява про внесення його до Єдиного реєстру адвокатів України, що підтверджено в реєстрі лише 22 травня 2019 року. У зв`язку з викладеним, [PERSON] відповідно до ст.ст. 1, 3, 4, 6, 11, 12, 15, 17, 19, 20, 21, 24, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не міг здійснювати адвокатську діяльність. Крім того, відповідач зазначив, що особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, відносяться згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників єдиного внеску. Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Харківський міський центр зайнятості надав суду відповідь на відзив, де зазначено, що ствердження відповідача про те, що 10 квітня 2019 року він повідомив Харківський міський центр зайнятості, що ним отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю суперечить відомостям, які внесені до Додатку 1 до персональної картки [PERSON] «Відвідування центру зайнятості, надання послуг, рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню», де міститься запис про те, що 10 квітня 2019 року [PERSON] повідомив, що ним лише очікується отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Запис засвідчено підписом фахівця центра зайнятості та відповідачем. Натомість, у Додатку 1 до персональної картки [PERSON] , зазначено, що саме під час фактичного відвідування 26 квітня 2019 року ним надано копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю від 22 березня 2019 року, що засвідчено підписом відповідача. Крім того, факт отримання свідоцтва з 22 березня 2019 року також підтверджується даними, отриманими в Єдиному реєстрі адвокатів України на сайті Національної асоціації адвокатів України ,де зазначено, що датою видачі свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю ([NUMBER]) [PERSON] є 22 березня 2019 року. Крім того, 11 вересня 2018 року відповідача було попереджено про необхідність письмового повідомлення центру зайнятості про виїзд за межі України з метою працевлаштування чи провадження діяльності, спрямованої на отримання прибутку в період пошуку роботи. Таким чином, з урахуванням вимог п.п. 4 п. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», [PERSON] був зобов`язаний інформувати протягом трьох робочих днів про обставини що впливають на виплату йому матеріального забезпечення, незважаючи на дату фактичного отримання ним свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та часу взяття на облік органами Державної фіскальної служби України. Саме з 22 березня 2019 року відповідач забезпечив свою зайнятість, як адвокат, при цьому, відсутність доходу від адвокатської діяльності і відсутність реєстрації в податкових органах не скасовує статусу адвоката як самозайнятої особи. [PERSON] надав суду заперечення, де вказав, що надана позивачем довідка про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення не є належним та допустимим доказом перерахування будь-яких коштів, оскільки вона не є первинним документом бухгалтерського обліку, в т.ч. розрахунковим документом, випискою або платіжним дорученням. Крім того, зазначив, що жодних фактів, які б впливали на порядок виплат не приховував, повідомляв про стан оформлення ним свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надав позивачу достовірну інформацію про час складення іспиту та присяги, та про те, що Радою адвокатів своєчасно (у день складення іспиту та присяги) свідоцтво не надано. Також відповідач зазначив, що отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не є автоматичною підставою для набуття статусу самозайнятої особи (постанова КАС ВС від 28.03.2019 року, справа №820/6324/19). Відповідно, статус безробітного відповідач зберіг аж до 25.04.2019 року (до моменту вступу в адвокатське об`єднання), оскільки свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Крім викладеного, [PERSON] просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 грн. Харківський міський центр зайнятості надав суду пояснення на заперечення, де зазначено, що у своєму запереченні [PERSON] не спростовує факт отримання грошової допомоги та додатково додав копії платіжних доручень про перерахування коштів. Крім того, заперечував проти стягнення з Харківського міського центру зайнятості витрат на правову допомогу у розмірі 12 000 грн., оскільки сума є непропорційною щодо ціни позову та необґрунтованою, не надано документів, які підтверджують факт надання правничої допомоги та її обсяг. Представник Харківського міського центру зайнятості Вовк В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в період з 22 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року не був самозайнятою особою, оскільки адвокатською діяльністю не займався та доходів не отримував. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі заяви від 11 вересня 2018 року [PERSON] був зареєстрований в Харківському міському центрі зайнятості як такий, що має статус безробітного та шукає роботу (а.с. 9). 18 вересня 2018 року Харківським міським центром зайнятості відповідачу надано статус безробітного з 11.09.2018 року та призначено допомогу по безробіттю (а.с. 8). З копії Додатку № 1 до персональної картки № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] попереджено про необхідність письмового повідомлення центру зайнятості про виїзд за межі України з метою працевлаштування чи провадження діяльності, спрямованої на отримання прибутку в період пошуку роботи, що підтверджується підписом відповідача. За період з 18 вересня 2018 року по 12 вересня 2019 року [PERSON] була призначена виплата допомоги по безробіттю у розмірі встановленому законодавством. 26 квітня 2019 року відповідач звернувся до Харківського міського центру зайнятості з заявою про зняття його з реєстрації як безробітного з 26 квітня 2019 року та відмовою від послуг служби зайнятості у зв`язку з отриманням ним свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та наміром зареєструватися в Єдиному реєстрі адвокатів України. До вказаної заяви додана копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії [NUMBER] від 22 березня 2019 року. Харківським міським центром зайнятості на підставі п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. Згідно висновку акту № 63-інш. розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 13 серпня 2019 року, [PERSON] не повідомив центр зайнятості про отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю протягом трьох робочих днів, з 22 березня 2019 року відносився до категорії зайнятого населення, не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Кошти, нараховані та перераховані [PERSON] на його особистий рахунок як допомога по безробіттю з 22 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року в сумі 5 022,53 грн. підлягають поверненню. (а.с. 12) Відповідно до копії довідки Харківського міського центру зайнятості [PERSON] сума нарахованого та перерахованого матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, складає 5 022,53 грн. (а.с. 14) Факт отримання вказаних коштів [PERSON] не заперечує. Згідно інформації з Єдиного реєстру адвокатів України [PERSON] є діючим адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого Радою адвокатів Донецької області 22 березня 2019 року (а.с 13). За ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Згідно п. 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Таким чином, адвокату, який має діюче свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, надана законом можливість забезпечувати себе роботою самостійно, що відносить таку категорію громадян до зайнятого населення і виключає можливість реєстрації як безробітної особи. Враховуючи викладене, [PERSON] не мав права перебувати у статусі безробітного і отримувати виплати допомоги по безробіттю, оскільки отримання ним 22 березня 2019 року свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю є обставиною, яка впливає на умови виплати матеріального забезпечення і надання соціальних послуг, про яку відповідач не повідомив центр зайнятості у встановлений законом строк. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, працевлаштування безробітного. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. [PERSON] було направлено листа-перензію про повернення коштів № ХМЦЗ-02-11324 від 13 серпня 2019 року, у якому відповідачу повідомлено про встановлення факту несвоєчасного повідомлення ним про обставини, що впливали на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, та вимогою повернути незаконно отримані кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання цього листа-претензії та копії наказу директора Харківського міського центру зайнятості № 518 від 13 серпня 2019 року щодо повернення відповідачем коштів, виплачених як допомога по безробіттю за період з 22 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року в сумі 5 022 грн. 53 коп. (а.с. 16). Вказаний лист-претензія був отриманий [PERSON] 21 серпня 2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення та підписом відповідача (а.с. 17). Проте, кошти відповідачем сплачені не були. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки адвокатська діяльність є професійною діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому відповідач не може вважатися не зайнятою особою з часу отримання ним свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 750/9213/16-ц та від 19.12.2018 р. у справі № 802/1206/17-а (адвокат не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами ДФС України). Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви, що складає 1921,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 4647 від 17 жовтня 2019 року. Так п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 12.06.2019 року відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с.43). Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Якщо рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд доходить до висновку про те, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921,00 грн. необхідно компенсувати Харківському міському центру зайнятості за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved