Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

08 липня 2014 року до суду звернулась [PERSON] та просить визнати незаконним наказ Світловодського міського комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг" № 95-к від 19 червня 2014 року про її звільнення; поновити її на попередню роботу на посаду заступника начальника дільниці по обслуговування торгівлі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, грошовий еквівалент якої визначає у 4000 грн. (а.с. 1-4) В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, доводячи їх обґрунтованість пояснили суду, що відповідно до наказу від 19 червня 2014 року [PERSON] звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. Підставою для звільнення зазначено акт № 4 від 03 червня 2014 року, у якому вказано, що підприємець [PERSON] здійснює торгівлю на ринку в кіоску без укладеного договору, сплачуючи кошти за його оренду контролерам та заступнику без фіскального чеку. Позивач стверджує, що підприємець [PERSON] дійсно здійснювала торгівлю без укладання договору, але саме з ініціативи начальника Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг» [PERSON], а плату за оренду вона проводила у товарному вигляді, надаючи на потреби комбінату різного роду господарські товари, якими торгувала - фарбу, пензлі, розчинники, держаки, тощо. Насправді, з точки зору позивача, її звільнення носить суто особистий характер, оскільки вона приймала участь у роботі комісії міськвиконкому, яка виявила факти порушень керівництвом Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», зокрема [PERSON] Вважає, що вона не підлягає звільненню за втратою довір'я, так як не обслуговувала матеріальні та товарні цінності. Представники відповідача в судовому засіданні з позовом не погодились, вказують, що звільнення [PERSON] відбулося в повній відповідності з нормами чинного законодавства про працю. (а.с.62-66) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 07 лютого 2013 року працювала заступником начальника дільниці по обслуговування торгівлі Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», що підтверджується копією її трудової книжки. (а.с. 6) Відповідно до наказу № 95-к від 19 червня 2014 року "Про звільнення", [PERSON] 19 червня 2014 року звільнена з роботи у зв'язку з втратою довір'я, за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою для видання наказу зазначено акт № 4 від 03 червня 2014 року. (а.с. 7) З копії Акту № 4 від 03 червня 2014 року вбачається, що відповідно до наказу директора МКП ККП від 02 червня 2014 року № 36 було проведено вибіркову перевірку роботи торгових точок дільниці по обслуговуванню торгівлі, в результаті якої виявлено, що підприємець [PERSON] з лютого 2014 року здійснює торгівельну діяльність у кіоску Ф2-9 без укладеного договору, а орендну плату у розмірі 600 грн. сплачує в адміністрацію дільниці, а саме контролерам та заступнику, без фіскального чеку. (а.с. 134) П. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. З наведеного вбачається, що законодавець визначив спеціального суб'єкта, до якого може бути застосовано звільнення з ініціативи власника за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - працівник, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності. Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Функції та обов'язки заступника начальника дільниці по обслуговуванню торгівлі визначені посадовою інструкцією, з якої вбачається, що вони зводяться до загальної організації роботи дільниці, а обслуговування грошових та товарних цінностей не відносилось до компетенції [PERSON] (а.с. 72-74) 07 лютого 2013 року з [PERSON], як заступником начальника дільниці по обслуговуванню торгівлі, було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого вона приймає на себе відповідальність за збереження ввірених підприємством грошових, матеріальних і документальних цінностей, проте доказів передання по акту приймання - передачі їй відповідних цінностей суду не представлено. Договором передбачено, що заступник начальника дільниці виконує роботу згідно посадової інструкції безпосередньо пов'язану з отриманням та видачею готівкових коштів з оформленням розрахункових документів, однак, як вбачається з дослідженої вище інструкції , таких функцій на [PERSON] покладено не було. (а.с. 75) П. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відтак, оскільки ознаки безпосередності немає в трудовій функції заступника начальника дільниці по обслуговуванню торгівлі, [PERSON] не може бути визнана особою, яка обслуговує матеріальні цінності, а отже, - і звільнена за п. 2 ст. 41 КЗпП. Суд визнає, що звільнення [PERSON] відповідно до наказу Світловодського міського комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг" № 95-к від 19 червня 2014 року відбулося всупереч положенням п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання звільнення її з роботи незаконним та поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦПК України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , зі змінами та доповненнями, визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , зі змінами та доповненнями. П.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 131 грн. 55 коп. , що підтверджується довідкою відповідача. (а.с.78). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, до розрахункового періоду слід включити у червні 2014 року - 6 робочих днів, у липні 2014 року - 23 робочих дні, у серпні 2014 року - 20 робочих днів, у вересні 2014 року - 22 робочих дні, у жовтні 2014 року - 23 робочих дні, у листопаді 2014 року - 20 робочих днів, у грудні 2014 року - 10 робочих днів , а всього - 124 робочих дні. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненю середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2014 року по 12 грудня 2014 року у сумі 16312 грн. 20 коп.( 124 робочих дні Х 131 грн. 55 коп. середньоденної заробітної плати = 16312 грн. 20 коп.) Ст. 237-1 КЗпП України передбачене право працівника на відшкодування моральної шкоди в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявність сукупності юридичних фактів, визначених у зазначеній нормі закону, які складають підстави для відшкодування моральної шкоди. Сам факт порушення трудових прав позивача не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, без належного доведення обставин, які б свідчили про моральні страждання позивача, втрату нормальних життєвих зв»язків та застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди належить відмовити. З підстав положень ст.. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача. Відповідно до правил п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі викладеного та

Outcome: partial