Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Хустський міжрайонний прокурор, який діє в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним. Посилається на те, що [PERSON] з 2001 року перебуває на обліку в психо-неврологічному відділенні Хустської районної поліклініки. Згідно довідки обласної психо-неврологічної МСЕК серії 10ААА № 535642, виданої 06 жовтня 2011 року [PERSON] є інвалідом другої групи по загальному захворюванню. Відповідно до акту № 208 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яка була проведена за період з 29.11.2012 року по 11.12.2012 року [PERSON] психічним захворюванням страждає з 2001 року, перебував на лікуванні в стаціонарному психіатричному відділенні с. Липча з 21 лютого по 23 березня 2001 року з діагнозом: Гостре психотичне порушення без симптомів шизофренії. Взимку 2002 року стан погіршився, у зв'язку з чим госпіталізований в психіатричне відділення Ужгородської ОКЛ, де перебував з 18.02. по 20.03.2002 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії. Стан погіршився в 2004 році, госпіталізований в обласну психіатричну лікарню м. Берегово, де лікувався з 06.11. по 13.12.2004 року з діагнозом: Маячний розлад. В подальшому захворювання прийняло неблагоприємний перебіг, почастішали госпіталізації в психіатричну лікарню, де лікувався з 17.07. по 30.08.2007року, 09.07.-12.08.2008 року, 21.10.-28.11.2008 року, 17.02.-01.04.2009 року, 16.07.-01.08.2009 року, 11.08.-08.09.2009 року, 15.09.-27.10.2009 року, 26.04.-12.05.2010 року, 17.09.-03.11.2010 року, 28.05.-04.07.2011 року, 18.11.-26.12.2011 року, 21.02.-02.04.2012 року, з 28.06.-18.07.2012 року з діагнозом: Параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом. В період загострення відмічались слухові галюцинації, чує «голос» в голові, який командує ним, наплив думок неприємного змісту, неприємні відчуття в голові, напруження. Вживає спиртні напої, бездумно витрачає гроші. Підтримуюче лікування нерегулярне. Остання госпіталізація в стаціонар з 29.10.2012 року по 28.11.2012 року у Вільшанській психіатричній лікарні. Згідно висновку вищезазначеної експертизи [PERSON] виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноідної шизофренії, епізодичного перебігу з наростаючим дефектом. Наявне у [PERSON] хронічне психічне захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 14.10.2009 року [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання та йому призначено пенсію по інвалідності. 12.07.2010, в період між госпіталізаціями в психлікарні, інвалід 2 групи по психічному захворюванню [PERSON] уклав в Хустській філії Банк «ПриватБанк» кредитний договір № SАМDN50ОТС003464882. В подальшому, рішенням Хустського районного суду від 04.03.2013 [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та його батька [PERSON] призначено опікуном. Після цього, опікун [PERSON] дізнався про те, що його син в 2010 році оформив кредит в Хустській філії Банк «ПриватБанк» на суму 2000 грн. та з своєї пенсії по інвалідності сплачував відсотки за кредитом. Оскільки, копії кредитного договору у [PERSON] не було, його опікун [PERSON] неодноразово звертався до Хустської філії Банк «ПриватБанк» з проханням надати йому як опікуну копію кредитного договору, укладеного його сином та подав копію рішення суду про визнання [PERSON] недієздатним, а його опікуном недієздатного сина. Однак, копії кредитного договору [PERSON] надано так і не було надано. Натомість, на імя недієздатної особи [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» з лютого 2014 року надходять листи про наявність заборгованості за кредитним договором. Отже, на момент укладення кредитного договору [PERSON] страждав психічним захворюванням, являвся інвалідом 2 групи по психічному захворюванню, отримував постійне лікування в психіатричних лікарнях та не усвідомлював значення своїх дій. В судовому засіданні прокурор Хустської місцевої прокуратури [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про виклик до суду на розгляд даної справи. Однак, причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, а також те, що позивач не заперечив проти розгляду справи без участі представника відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк». Заслухавши думку прокурора, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов Хустського міжрайонного прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 2001 року перебуває на обліку в психо-неврологічному відділенні Хустської районної поліклініки. Згідно довідки обласної психо-неврологічної МСЕК серії 10ААА №535642, виданої 6 жовтня 2011 року [PERSON] є інвалідом другої групи по загальному захворюванню. Згідно акту №208 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яка була проведена за період з 29.11.2012 по 11.12.2012 року [PERSON] психічним захворюванням страждає з 2001 року, перебував на лікуванні в стаціонарному психіатричному відділенні с. Липча з 21.02. по 23.03.01р. з діагнозом: Гостре психотичне порушення без симптомів шизофренії. Взимку 2002 року стан погіршився, у зв'язку з чим госпіталізований в психіатричне відділення Ужгородської ОКЛ, де перебував з 18.02.02 р. по 20.03.02р. з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії. Стан погіршився і в 2004 році [PERSON], госпіталізований в обласну психіатричну лікарню м. Берегово, де лікувався з 06.11.2004 року по 13.12.2004 року з діагнозом: Маячний розлад. В подальшому захворювання прийняло неблагоприємний перебіг, почастішали госпіталізації в психіатричну лікарню, де лікувався з 17.07. по 30.08.07р., 09.07.-12.08.08р., 21.10.-28.11.08р., 17.02.-01.04.09р., 16.07.-01.08.09р., 11.08.-08.09.09p., 15.09.-27.10.09р., 26.04.-12.05.10р., 17.09.-03.11.10р., 28.05.-04.07.11р., 18.11.-26.12.11р., 21.02.-02.04.12р.. з 28.06.-18.07.12р. з діагнозом: Параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом. За рішенням Хустського районного суду від 04.03.2013 [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, а його батька [PERSON] призначено опікуном. Після цього, опікун [PERSON] дізнався про те, що син в 2010 році оформив кредит у Хустській філії КБ «ПриватБанк» на суму 2000 грн. та з своєї пенсії по інвалідності сплачував відсотки за кредитом. На адресу недієздатного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» з лютого 2014 року надходять листи про наявність заборгованості за кредитним договором. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 04 від 14.01.2016 року [PERSON] виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, що позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання договору 12.07.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі вчинення правочину дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, такий правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, з підстав визначених ч.1 ст. 225 ЦК України. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України вважається недійсним з моменту його вчинення. Таким чином суд констатує, що на момент підписання кредитного договору 12.07.2010 року [PERSON] страждав психічним захворюванням, являвся інвалідом 2 групи по психічному захворюванню, отримував постійне лікування в психіатричних лікарнях та не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. За наявних обставин суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи в судовому засіданні встановлено достатньо доказів, на підставі яких кредитний договір укладений між [PERSON] та відповідачем слід визнати недійсним. Судові витрати по справі судовий збір за правилами ст.. 88 ЦПК України слід стягнути із сторони, не на корить якої винесено рішення.

Outcome: approved