Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 03.06.2006 року посилаючись на те, що сімейне життя не складується, виникають сварки, втратилися взаєморозуміння та взаємоповага, з`явилися різні погляди на сімейне життя, шлюбних стосунків не підтримують тривалий час. Вимоги про розрівння шлюбу мотивує тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, подальше проживання подружнім життям та збереження сім`ї неможливе, строк на примирення просить не надавати. Також позивач зазначає, що від перебування з відповідачем в шлюбі, подружжя має двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO]. В обгрунтування вимог про стягнення аліментів на утримання дітей посилається на те, що обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно, діти проживають з нею, однак самостійно забезпечити належним чином утримання двох дітей воне не має можливості. Відповідач від свого обов`язку щодо утримання дітей самоусунувся, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні не приймає, домовленості щодо утримання дітей досягнути неможливо. Позивач просить: шлюб, укладений між нею та відповідачем 03.06.2006 року розірвати; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання [PERSON] - 2000 грн., на утримання [PERSON] - 2500 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач подала до суду письмову заяву (вх. № 3437) про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі.. Відповідач подав до суду письмову заяву (вх. № 3438) про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд вирішує справу за наявними матеріалами та доходить наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В частині вимоги про розірвання шлюбу, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, запис № 48 від 03.06.2006 року (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України - суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених доказів в судовому засіданні, а також зважаючи на те, що відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнає і це не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів сторін, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині вимоги позивача про вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 113 СК України - особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд зважає на те, що позивач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке носила в шлюбі, а тому доходить висновку, що вимога підлягає задоволенню. В частині вимоги позивача про стягнення аліментів, суд доходить наступного висновку. У відповідності до ст. 51, ст. 52 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства" - предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідно до наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , запис № 230 від 12.10.2006 року у подружжя є дитина [PERSON] , [INFO] та відповідно до наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , запис № 211 від 18.09.2012 року - дитина [PERSON] , [INFO] , батьками в яких записано сторони, а саме батько (відповідач) [PERSON] та мати (позивач) [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України - с уд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 182 СК України - п ри визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вищезазначене, беручи до уваги, що аліменти є власністю дітей, діти проживають разом з матір`ю, яка буде розпоряджатися ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дітей, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та враховуючи, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнає і це не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів сторін, суд доходить висновку, що позов про стягнення аліментів з відповідача є підставним, обгрунтованим, який слід задовольнити. Розмір аліментів слід визначити з 11.04.2019 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.- на утримання дитини [PERSON] та 2500 грн. - на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В частині вимоги позивача про стягнення судового збору, суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 768,40 грн. (квитанція №3691120095 від 11.04.2019 року) за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а тому вимога про стягнення судового збору з відповідача підлягає задоволенню. Крім того, поскільки вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 768,40 грн., які діють з 01.01.2019 року на день постановлення рішення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених доказів в судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, підставними, які підлягать задоволенню в повному обсязі у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved