Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 15 червня 2015 року уточнив та остаточно просив усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права спільної часткової власності на домоволодіння № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську шляхом вселення [PERSON] у домоволодіння № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську; встановити порядок користування домоволодінням № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську, виділивши в користування [PERSON] приміщення згідно технічного паспорту житлову кімнату 1-2 площею 8,0 м.кв., житлову кімнату 2-2 площею 5,7 кв.м.; в користування [PERSON] приміщення згідно технічного паспорту: житлову кімнату 1-3 площею 20,0 кв.м., літню кухню літері Б площею 22,4 кв.м., сарай літера Г площею 6,0 кв.м., сарай літера Е площею 2,6 кв.м., сарай літера Ж площею 12,8 кв.м., гараж літера З площею 33,2 кв.м. та вбиральню літера И площею 0,9 кв.м.; залишити в загальному користуванні кухню 1-1 площею 10,7 кв.м., санвузол 1-4 площею 5,8 кв.м., коридор 2-1 площею 9,0 кв.м. заборонити [PERSON] чинити [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності (користування) домоволодіння № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську, зобовязати [PERSON] протягом 3 днів після набуття чинності рішення передати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей будинку лі. А у домоволодіння № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що між позивачем та [PERSON] 10 березня 1984 року було зареєстровано шлюб, 18.08.2009 року розірвано. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2011 року у справі № 2-410/2011 року затверджено текст мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], якою визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську. Її право спільної часткової власності на ? частину домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно технічного паспорту спірне домоволодіння складається: з житлового будинку, який позначено а плані літерою А-1 та А1-1, літньої кухні яка позначена відповідною літерою Б, сарай В-1, сарай Г-1 та вбиральні Д. Житловий будинок літери А-1 та А1-1, маж загальну площу 60,3 кв.м. та житлову площу 39,2 кв.м. і складається з: приміщення 1-1 кухні площею 6,7 кв.м.; приміщення 1-2 житлової кімнати площе. 5,5 кв.м.; приміщення 1-3 житлової кімнати 9,0 кв.м., приміщення 1-4 житлової кімнати площею 20,0 кв.м.; приміщення 1-5 коридору площею 4,2 кв.м.; приміщення 1-6 житлової кімнати площею 4,7 кв.м.; приміщення 1-7 коридору площею 10,7 кв.м. Літня кухня має загальну площу 22,4 кв.м. Однак, попри наявність права власності на ? частину домоволодіння, він немає змоги потрапити до будинку та літньої кухні, де проживав, у звязку з тим, що відповідачка постійно перешкоджає йому у цьому. Після невдалих спроб самостійно вселитися до належного будинку, був вимушений звернутися до Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області за допомогою в доступі до вищезазначеного домоволодіння. Однак, отримав висновки, відповідно до яких порушень відповідачем чинного законодавства не виявлено. На даний час відповідач перешкоджає йому у здійснення права власності на домоволодіння. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, але надала суду заперечення проти позовних вимог, у якому просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Також, зазначила, що позивач з 2004 року по теперішній час не проживає у зазначеному будинку. За вказаний період у спірному домоволодінні був проведений капітальний ремонт, який проводився за особисті кошти відповідачки. Згідно технічного паспорту, площа спірного житлового будинку 59,2 кв.м., житлова площа 33,7 кв.м. Крім того, позивачем належним чином не доведено, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Тому, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, \~кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 10 березня 1984 року, уклали шлюб. 18 серпня 2009 року вищезазначений шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом серії 1-КИ № 128678, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 255 (а.с. 6). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2011 року у справі № 2-410/2011 року затверджено текст мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], згідно якою визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську, що складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 39,0 кв.м., літньої кухні літ. Б, сарай літ. В-1, сарай літ. Г-1, вбиральня літ. Д, забор № 1-2, № 3 зливна яма, водо колонка № 4, мостіння І, що розташований на земельній ділянці площею 865 кв.м. та за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 16 по вул. Василівській у м. Дніпропетровську (а.с. 7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2014 року, право власності позивача на 1/2 частину домоволодіння зареєстровано 05.03.2014 року (а.с.11). Згідно технічного паспорту від 26.02.2014 року домоволодіння № 16 по вул. Василівській у м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку, який позначено на плані літерою А-1 та А1-1, літера Б літня кухня, літери Г, Е, Ж сараї, літера З гараж, літера И вбиральня, № 1-4, І споруди. Житловий будинок літера А-1 має загальну площу 59,2 кв.м. та житлову площу 33,7 кв.м. і складається з: приміщення 1-1 кухні площею 10,7 кв.м.; приміщення 1-2 житлової кімнати площею 8,0 кв.м.; приміщення 1-3 житлової кімнати -20,0 кв.м.; приміщення 1-4 санвузол площею 5,8 кв.м.; приміщення 2-1 коридору площею 9,0 кв.м.; приміщення 2-2 житлової кімнати площею 5,7 кв.м. Літня кухня має загальну площу 22,4 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У силу ст. ст. 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак, всупереч зазначеним нормам, позивач маючи у власності 1/2 частину домоволодіння № 16 по вул. Василівській у м. Дніпропетровську, не може належним чином користуватися та розпоряджатись належним йому на праві власності майном, оскільки відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у здійсненні права власності даним майном. Тому, позивачем було направлено листа відповідачці, в якому він повідомив їй, що має намір вселитися, оскільки умови його проживання є незадовільними, а перешкоди у користуванні власністю, які вона йому чинить, незаконними. Даний лист був отриманий відповідачкою особисто 31.05.2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 16). За таких обставин, зважаючи на неправомірність дій, що вчиняються відповідачкою щодо не допуску позивача для проживання у спірному домоволодінні, чим порушуються права останнього як власника майна, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні власністю та вселення [PERSON] у домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську. Що стосується позовних вимог стосовно встановлення порядку користування домоволодінням № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську, то дана вимога також підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутністю згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та\~\~інших осіб. Аналогічне правило міститься в\~ст. 150 ЖК України, відповідно до якої\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися\~\~цією власністю на свій розсуд. Відповідно до правил\~ст. 155 ЖК України\~власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою. Як розяснено в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20\~\~"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. \~Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Таким чином, встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 369 ЦК України, є складовою здійснення ними права спільної сумісної власності, при цьому, співвласники майна позивач та відповідачі по справі у аспекті наведених вище норм мають рівні права щодо користування жилим приміщенням. Оскільки, сторони не можуть у добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, суд вважає, що порядок користування житлом має бути встановлений у судовому порядку за варіантом запропонованим позивачем. При цьому суд враховує, що відповідачкою не було запропоновано свій варіант встановлення порядку користування квартирою, та вона позов невизнала і не спростувала вимог позивача. Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зазначених позовних вимог із встановленням порядку користування спірною квартирою, який полягає у виділенні в користування позивачу приміщення в житловому будинку, житлову кімнату 1-2, площею 8,0 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 5,7 кв.м., та виділенні в особисте користування [PERSON] приміщення в житловому будинку, житлову кімнату 1-3, площею 20,0 кв.м., літню кухню літ. Б площею 22,4 кв.м, сарай літ. Г площею 6,0 кв.м, сарай літ. Е площею 2,6 кв.м, сарай літ. Ж площею 12,8 кв.м, гараж літ. З площею 33,2 кв.м, та вбиральню літ. И площею 0,9 кв.м. При цьому, залишити в спільному користуванні господарські будівлі, а саме: кухню 1-1 площею 10,7 кв.м, санвузол 1-4 площею 5,8 кв.м, коридор 2-1 площею 9,0 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Що стосується позовних вимог позивача щодо зобовязання [PERSON] протягом 3 днів після набуття чинності рішення передати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей будинку, то дані вимоги не підлягає задоволенню, оскільки в системі цивільного законодавства не існує такого способу захисту прав. Що стосується вимог позивача щодо заборони [PERSON] чинити йому перешкоди у здійсненні права власності (користування) домоволодінням № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial