Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Як видно з позовної заяви, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] Бердянського району Запорізької області, як спадкоємці після смерті матері [PERSON], які прийняли спадщину та 14.07.1995року державний нотаріус Бердянської районної державної нотаріальної контори Спіцина О.В. видала свідоцтво про право на спадщину. Перехід права власності на вказаний будинок було зареєстровано в БТІ, про що видано 10.08.1995 року реєстраційне посвідчення. 25.12.2013року рішенням Луначарської сільської ради № 12 позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,15га для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою; [ADDRESS] - спільно частково. Суміжними землекористувачами є у тому числі і [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS]. До листопада 2013року спільна межа між земельними ділянками, що знаходяться за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлена не була. Користування земельними ділянками здійснювалось за порядком, який фактично склався. 15.10.2013року позивачі звернулися до Луначарської сільської ради з заявою про встановлення спільної межі земельних ділянок. 27.11.2013 року постійна комісія з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, раціонального використання природних ресурсів Луначарської сільської ради, у присутності відповідача [PERSON] встановила спільну межу земельних ділянок, які знаходяться за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS]. При цьому площа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] визначена у розмірі 0,1142га., а площа земельної ділянки яка знаходиться за адресою [ADDRESS] визначена у розмірі 0,15га. Встановлення межі у вказаних розмірах було закріплено актом від 27.11.2013р.. В січні 2014року позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] замовила ПП «Азовгеопроект» виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою [ADDRESS], площею 0,16га. До складу необхідних документів технічної документації, згідно вимог п.2.8 інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 крім іншого, входить «план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів)». Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі є обов'язковим документом в пакеті технічної документації. Узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами також є обов'язковою вимогою. Але в супереч вимогам вказаних нормативних актів спільна межа між земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS] не встановлена та не узгоджена з позивачами як з землекористувачами суміжною земельною ділянкою. Про проведення заходів землеустрою позивачам відомо не було, оскільки відповідачі не повідомили їх про проведення заходів здійснення землеустрою. У зв»язку з цим позивачі просять визнати не визначеними та не погодженими межи земельної ділянки, яка знаходиться за адресою; Бердянський район, [ADDRESS] та визнати акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі протиправним. У судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], представник позивача [PERSON]- [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просять визнати не визначеними та не погодженими межи земельної ділянки, яка знаходиться за адресою; Бердянський район, [ADDRESS] та визнати акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі протиправним, оскільки відповідач [PERSON] бажає приватизувати земельну ділянку площею 0,25га, але це площа обох земельних ділянок, оскільки батькам позивачів виділялася земельна ділянка площею 0,15га , то у [PERSON] повинно бути 0,10га, але [PERSON] хоче забрати більшу земельну ділянку, а тому технічна документація з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не відповідає дійсності. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні та в своїх запереченнях позов не визнала і зазначила, що позивачами не вірно обраний спосіб захисту своїх прав на землю, оскільки Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі не є правовим актом органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, та визнання його протиправним є неналежним способом захисту права на землю відповідно до роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» . Вимога про визнання невизначеними та не погодженими межі земельної ділянки не є вимогою про визнання права, та як наслідок не відповідає способу захисту судом прав на землю визначеного статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України відповідно до роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ». Крім того, за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності або право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] не зареєстровано, а тому Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі був погоджений з представником Луначарської сільської ради та засвідчений печаткою. На теперішній час між сторонами є земельний спір з приводу межі і органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Рішення сесії Луначарської сільської ради № 10 від 27.11.2013р. не було рішенням щодо вирішення земельного спору між сусідами, а було рішенням про встановлення меж земельних ділянок, ухвалене з порушенням вимог діючого законодавства. Представник відповідача приватного підприємства «Азовгеопроект» Муравйов І.О. в судовому засіданні та в своїх запереченням позов не визнав та зазначив, що п. 3.12 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», на яку посилаються позивачі, дійсно передбачає присутність власників (користувачів) суміжних земельних ділянок при закріпленні меж ділянки в натурі (на місцевості). Проте позивачі не беруть до уваги приписи ст. 125 Земельного кодексу України, відповідно до яких вони стають дійсними користувачами земельної ділянки з моменту державної реєстрації своїх прав на земельну ділянку. Враховуючи той факт, що [PERSON], [PERSON] на момент подання позову не зареєстрували свої права відповідно до закону на нерухому майно у вигляді земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] і тому не є обов'язковою їхня присутність при закріпленні меж ділянки в натурі (на місцевості), а також їх включення до змісту актів визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі, акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання, які є складовою частиною документації із землеустрою, розробленою Приватним підприємством «Азовгеопроект» на замовлення [PERSON] Також у своєму позові [PERSON], [PERSON] вказують, що до листопада 2013року спільної межі між земельними ділянками, що знаходяться в [ADDRESS] і в [ADDRESS] не існувало, а спільна межа виникла внаслідок встановлення спільної межі постійною комісією з питань агропромислового розвитку, земельних відносин, раціонального використання природних ресурсів Луначарської сільської ради. Тобто вищезначена комісія Луначарської сільської ради самостійно провела ( а не замовила) комплекс геодезичних і землевпорядних робіт щодо зміни меж раніше сформованої у складі генерального плану земельної ділянки в [ADDRESS], визначила метричні дані земельної ділянки, в тому числі місцеположення поворотних точок її меж, її точну площу, говорячи мовою Земельного кодексу - сформувала нову земельну ділянку. Проте такі дії суперечать вимогам ст. 79-1 ЗК України, яка регламентує, що формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів або інвентаризації земель. Таким чином штучне створення постійною комісією з питань агропромислового розвитку, земельних відносин, раціонального використання природних ресурсів Луначарської сільської ради умов при яких, земельні ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] і в. [ADDRESS] стали мати спільні межі, суперечить вимогам законодавства України. Крім того, Приватне підприємство «Азовгеопроект» виступило виконавцем робіт із землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої [ADDRESS] на підставі дозволу, наданого рішенням Луначарської сільської ради від 21.11.2012року № 07, при цьому орієнтовна площа земельної ділянки вказана - 0,25га, що не виходить за межі площі земельної ділянки, яка визначена на місцевості і закріплена межовими знаками за результатами робіт, які проведені вищезазначеним їх виконавцем. Результати вищевказаних робіт Приватне підприємство «Азовгеопроект» оформило у вигляді документації із землеустрою, складовою якої є акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 25.02.2013року, в якому в якості власника земель, що межують з земельною ділянкою [PERSON] вказана також і Луначарська сільська рада, як представницький орган територіальної громади, тому дії Приватного підприємства «Азовгеопроект» жодним чином не виходять за межі норм діючих нормативно-правових актів України. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав: Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] Бердянського району Запорізької області, як спадкоємці після смерті матері [PERSON], які прийняли спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.07.1995р., копією реєстраційного посвідчення від 10.08.1995р. 25.12.2013року рішенням Луначарської сільської ради № 12 позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,15га для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою; [ADDRESS] - спільно частково. Суміжними землекористувачами є у тому числі і [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] Бердянського району, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.10.2006року, копією технічного паспорту. До листопада 2013року спільна межа між земельними ділянками, що знаходяться за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлена не була. Користування земельними ділянками здійснювалось за порядком, який фактично склався. 15.10.2013року позивачі звернулися до Луначарської сільської ради з заявою про встановлення спільної межі земельних ділянок. 27.11.2013року постійна комісія з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, раціонального використання природних ресурсів Луначарської сільської ради, у присутності відповідача [PERSON] встановила спільну межу земельних ділянок, які знаходяться за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS]. При цьому площа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] визначена у розмірі 0,1142га., а площа земельної ділянки яка знаходиться за адресою [ADDRESS] визначена у розмірі 0,15га, що підтверджується копією рішення Луначарської сільської ради від 27.11.2013р., копією акту від 27.11.2013р. Як встановлено у судовому засіданні, в січні 2014року позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] замовила ПП «Азовгеопроект» виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою [ADDRESS], площею 0,16га. Але спільна межа між земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS] не була встановлена та не була узгоджена з позивачами як з землекористувачами суміжною земельною ділянкою, а тому позивачі просять визнати в технічній документації із землеустрою не визначеними та не погодженими межи земельної ділянки, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] та визнати акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі протиправним. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 ЗК України, відповідно до якої безоплатній приватизації підлягають земельні ділянки, які перебувають користуванні громадян. Згідно з вимогами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з положеннями ст. 126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України передбачений захист цивільних прав шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статті 21 та 393 ЦК України передбачає визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування Стаття 152 ЗК України( ч.3) зазначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № З від 01.03.201Зр. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» - Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Як встановлено у судовому засіданні між позивачами та відповідачем [PERSON] має місце спір про межу , вирішення якого передбачено ст.ст. 158 - 161 глави 25 ЗК України «Вирішення земельних спорів» . Враховуючи, що позивачі звернулися до суду з позовом про визнання невизначеними та не погодженими межі земельної ділянки та визнання акту визначення меж та погодження меж земельної ділянки в натурі протиправним, що є неналежним способом захисту своїх прав , суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed