Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В позові вказувала, що в липні 2013 року залишилась ночувати у відповідачів по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вранці помітила, що її сумка відкрита і з неї зникли три золотих каблучки. Усі три золоті вироби 585 проби золота, і мали такі вагові еквіваленти: перстень золотий, 18 розміру, маса - 2,04 грама, каблучка золота, маса - 2,57 грама, каблучка золота, розмір 16,5 вага - 2,43 грама. Також вони мали часткові прикраси із дорогоцінного каміння. Відповідачі повідомили, що золотих прикрас не брали і після цього звернулася у крамницю ювелірних виробів «Карат» в м. Вижниця, де знайшла три золоті вироби, які були частково пошкоджені, оскільки працівники крамниці зняли з них каміння. Працівник погодився їх повернути за умови, якщо вона заплатить за них 1300,00 грн. Відмовившись платити, звернулась у міліцію. Згодом виявилось, що 1300,00 грн. за її золоті прикраси знаходились у відповідачів. Вижницьким районним судом Чернівецької області [PERSON] засуджено до 3 років позбавлення волі, однак факт перебування в закладі позбавлення волі не звільняє її від відшкодування їй нанесених матеріальних та моральних збитків. Зазначила, що у зв'язку із судовими слуханнями вона вимушена неодноразово їздити до м. Вижниця та витрачати по 40,00 грн. дорожніх витрат в один кінець, що значно погіршило її фінансове становище. На сьогоднішній день відповідачі повернули їй золоті прикраси у пошкодженому, негативному стані, без дорогоцінних каменів, та не придатних до експлуатації. Загальна вартість матеріальних збитків становить 3000,00 гривень. Крім цього вважає, що внаслідок пошкодження і викрадення її особистого майна відповідачами було завдано моральної шкоди. Золоті вироби були для неї єдиними прикрасами, на які вона довгими роками збирала гроші. Через незаконні дії відповідача вона не може носити ці прикраси, оскільки вони погнуті, пошкоджені та забрані дорогоцінні каміння, які їй досі не повернули. Тепер ці прикраси не коштують і половини тієї суми, за яку вона їх придбала. Винними діями відповідача зумовлені її моральні страждання у вигляді постійних переживань, пов'язаних із неможливістю повернути свої особисті речі. Нанесену моральну шкоду оцінює в 5000,00 гривень. Просила стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Всі судові витрати покласти на відповідачів. Під час розгляду справи збільшила позовні вимоги та просила збільшити матеріальну шкоду в сумі 5500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000,00 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала, послалася на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про місце, день та годину слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належно повідомлена про місце, день та годину слухання справи. В адресованому суду поясненні зазначила, що злочину не вчиняла та просила не застосовувати до неї моральне та матеріальне відшкодування. Заяви про розгляд справи за її відсутності не направляла. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення у справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року по справі №713/2111/13-к [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Садгірського районного суду Чернівецької області від 10.10.2013 року та призначено остаточне покарання [PERSON] у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Згідно вироку [PERSON], 29.07.2013 року в період часу з 02.00 год. по 07.00 год. діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, перебуваючи в житловому будинку [PERSON], [INFO], що в с. Іспас Вижницького району таємно з сумочки [PERSON], [INFO] жительки [ADDRESS], викрала 3 золоті каблучки 585 проби загальною вагою 7,04 грами, чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3024,00 грн. Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року по справі №713/2111/13-к набрав законної сили, оскільки ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23.06.2014 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої [PERSON] на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року у зв'язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги. Згідно довідки Західного казенного підприємства пробірного контролю №2-13 від 30.01.2014 року надані [PERSON] три перстні виготовлені з золота 585 проби, їх загальна вага становить 6,94 грама. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд вважає, що позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та надуманими, оскільки жодних доказів в їх обґрунтування суду не надано. Таким чином судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 3024,00 грн., однак, як встановлено у вироку суду від 28.11.2013 року та підтвердила позивач, речові докази - 3 кільця із жовтого металу загальною вагою 7,4 грами їй повернуто, тобто шкода відшкодована в натурі. Підстав для повторного стягнення з [PERSON] вартості викрадених золотих прикрас суд не вбачає. При цьому твердження позивача про те, що відповідачі повернули їй золоті прикраси у пошкодженому, негативному стані, без дорогоцінних каменів та непридатні до експлуатації - є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено, що у зв'язку з вчиненням кримінального правопорушення порушено нормальний, звичний спосіб життя позивача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, вимоги розумності та справедливості. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, але в меншому розмірі ніж 8000,00 грн., і при встановленні розміру завданої моральної шкоди бере до уваги обставини кримінальної справи, ступінь моральних страждань позивача, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, визначає її в сумі 5000,00 грн. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно ч.1 ст.86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати пов'язані з явкою до суду в сумі 237,33 грн., оскільки позивач з'являлася в суд п'ять разів і вартість проїзду з м. Чернівці до м. Вижниця згідно доданих нею чеків складає: 27.12.2013 року - 45,88 грн., 20.01.2014 року - 45,86 грн., 03.02.2014 року - 45,86 грн., 05.08.2014 року - 45,86 грн., 21.08.2014 року - 53,87 грн. А також з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в сумі 193,48 грн., до яких відносяться: вартість проїзду з м. Чернівці до м. Львів 30.01.2014 року в сумі 80,23 грн., вартість проїзду з м. Львів до м. Чернівці 30.01.2014 року в сумі 65,73 грн., та вартість експертизи - 47,52 грн. Решту чеків, квитків та рахунків суд до уваги не приймає, оскільки викликає сумнів їх належність саме позивачу, а тому на думку суду вони не відносяться до судових витрат і відшкодуванню не підлягають. Також підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України. Це підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, доказів протилежного позивачем суду не надано. З урахуванням наведеного Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України,

Outcome: partial