Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У серпні 2016 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов вказаний вище позов [PERSON], який в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Карабаня В.М. з 08.06.2015 р. перебувають подані ним, позивачем матеріали скарги на постанову про закриття кримінального провадження, в той час, як такі скарги, відповідно до положень ст. 306 КПК України, розглядаються не пізніше п'яти днів з моменту надходження, а тому на думку позивача, відповідач всупереч інтересам служби завдав йому істотної шкоди, посягає на правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності тощо. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдана матеріальна та моральна шкода, яка полягає в позбавленні його роботи, житла, утворенні заборгованості за комунальні послуги, втраченої вигоди, тощо. При цьому, моральна шкода, на думку позивача, є безмежною та у грошовому еквіваленті вона має бути такою, щоб покращити елементарні охоронювані законом блага, зокрема, здоров'я - фізичне і психічне благополуччя. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. При цьому, представник позивача зазначила, що суд, відмовляючи у її клопотанні про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами даної справи, порушує її право на захист позивача [PERSON], представництво інтересів якого було оформлено нещодавно. Суд, не приймає до уваги посилання представника позивача про неможливість розгляду справи та необхідність відкладення судового засідання, оскільки, як вбачається з наданої в судовому засіданні Довіреності на представництво інтересів позивача [PERSON], вказаний документ був оформлений та підписаний відповідними особами 17.04.2017 р., тобто, представник позивача [PERSON] мала достатньо часу до призначеної заздалегідь судом дати судового засідання (24.04.2017 р.) ознайомитись з матеріалами даної справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 46), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що у задоволення позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 08.06.2015 р. до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга [PERSON] про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 42015100000000400, яка передана для розгляду у провадження судді Карабаня В.М. (а.с. 20). Судом встановлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у зв'язку з тривалим розглядом його скарги, суддею Карабань В.М., йому завдана матеріальна та моральна шкода. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Проте, в судовому засіданні не встановлено оскарження позивачем [PERSON] дій судді Печерського районного суду м. Києва Карабаня В.М., у разі встановлення неправомірності дій якого, може слугувати для звернення до суду з відповідним позовом про відшкодування заподіяної шкоди. Таким чином, зміст позовних вимог позивача [PERSON] свідчить про фактичне оспорення процесуальних дій судді Печерського районного суду м. Києва Крабаня В.М. у зв'язку з розглядом ним справи. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Поряд з цим, у низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року, "Де Жуффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). Так, статтями 126, 129 Конституції встановлено, що судді при здійсненні правосуддя, незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство. Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 62 Конституції України матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або судді, а держава. Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до судді Печерського районного суду м. Києва Карабаня В.М. не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed