Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

01 березня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути із [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 14.06.2012 року у розмірі 83 389,24 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14.06.2012 року ФОП [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитків печатки №б/н. Згідно з даною заявою відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 14.06.2012 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт 15.06.2012 року в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується довідкою розміри встановлених кредитних лімітів. Можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої зобов'язання за кредитним договором ФОП [PERSON] належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 22.02.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 83 389,24 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість по тіло кредиту; 34553,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 28576,21 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 3510,00 - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафна санкція відповідно до п.3.18.5.8 договору в розмірі 1750,00 грн. Письмова претензія, що була направлена позичальнику залишена без задоволення, оскільки у запропонований строк порушення основного зобов'язання за Договором позичальником не усунуте, заборгованість не погашена та продовжує зростати. В ході моніторингу відомостей ЄДР юридичних осіб та осіб-підприємців було виявлено факт припинення ФОП [PERSON] 15.07.2014 року, що змусило позивача звернутись до суду з позовом до [PERSON] як до фізичної особи. Позивач свого представника у судове засідання не направив. В позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача, й дає свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач, [PERSON], в судові засідання не з'являється, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином з урахуванням положень ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» №77(1876) від 05 жовтня 2017 року (а.с.107-108). Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224,225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.06.2012 року ФОП [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитків печатки №б/н. Згідно з даною заявою відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 14.06.2012 року та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору. /а.с.9-10/ Свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт 15.06.2012 року в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів. можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту./а.с.20/ Пунктом 3.18.6.1. Умов визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк /інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, а бо в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами. /а.с.18 на звороті/ Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав. У зв'язку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на на 22.02.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 83389,24 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість по тіло кредиту; 34553,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 28576,21 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 3510,00 - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафна санкція відповідно до п.3.18.5.8 договору в розмірі 1750,00 грн. Дана заборгованість має відображення у розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.06.2012 року /а.с.23-24/. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вбачається, що ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність 15.07.2014 року. /а.с.21-22/ Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» встановлено, що оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до п.6 ч.1 ст. 80 ГПК України провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної рестрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки, за загальним правилом, громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм та правил надання банківських послуг та тарифи банку, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника.Тому, з розрахунком заборгованості позивача погодитись не можна. Також, відповідно до п. 3.18.5.8 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за допомогою одного з грошових зобов'язань за кредитом, більш ніж на 30 днів, що спричинило за собою звернення Банку в судові органи, клієнт сплачує банку штраф, який розраховується за такою формулою 1000,00 грн. +5% від суми встановленого ліміту (а.с.18 на звороті). Аналогічно судом не може бути застосована і ця штрафна санкція, як умова кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору. Позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем ФОП [PERSON] умов та правил надання банківських послуг. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. Що ж стосується пені та комісії, то така умова кредитування не зазначена у заяві позичальника про надання банківських послуг, тому заборгованість за пенею та комісією також не підлягає стягненню з відповідача. До того ж відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 22.02.2017р. за тілом кредиту у розмірі 15000 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 34 553,03 грн. А всього 49553,03 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь банку необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 951,04 грн. та 500 грн.,- в рахунок витрат пов'язаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial