Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював гірничим робочим підземним очисного вибою з повним робочим днем під землею, 12 серпня 2013 року його звільнено у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням. Згідно довідки МСЕК від 26.11.2013р. йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50% безстроково та інвалідність ІІІ групи у зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіоз: антракосилікатоз, інтерстиціальна форма, хронічний бронхіт, легенева недостатність другого ступеню, також йому протипоказана робота в підземних умовах, в контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих мікрокліматичних умовах, шумом та тяжка фізична праця, крім того, рекомендоване лікування у пульманолога, терапевта. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло через те, що відповідачем не було створено безпечних умов праці, недосконалість технологічних процесів видобутку вугілля, тривала робота в умовах дії шкідливих факторів виробництва. Зазначає, що професійним захворюванням йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичних і психологічних стражданнях, незворотних змінах у способі і ритмі життя, спілкуванні з людьми, він змушений постійно лікуватися, не може займатися фізичною працею, він відчуває болі в грудній клітині, страждає від постійного кашлю. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральних страждань 30 000 грн. До початку судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] - в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Орел А.В. (довіреність № ББУ/КД44/14 від 30.01.2014р.) - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди, йому встановлена третя група інвалідності, яка є робочою, тобто він може працювати на поверхні, може спілкуватися з друзями, крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів, що саме їх підприємством завдано йому моральну шкоду. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів, встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] з 01.06.1981 року працював на підприємствах вугільної промисловості, зокрема: з 08.02.2005 р, по 12.08.2013 р. Шахті «Комсомолець Донбасу» гірничим робочим очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею. Згідно висновку МСЕК від 17.01.2008 р. позивачеві вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом 7.04.2007р. Згідно висновку МСЕК від 26.11.2013 р. позивачеві вперше безстроково встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та третя група інвалідності в зв'язку з професійним захворюванням - пневмоконіоз, а також повторно - 10% у зв'язку з трудовим каліцтвом 7.04.2007р.. Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені трудовою книжкою позивача, актом розслідування професійного захворювання від 25.10.2013 р., випискою з акту огляду МСЕК Серії ДОН-04 № 024632 від 17.01.2008 р., випискою з акту огляду МСЕК Серії 10ААА № 233629 від 26.11.2013 р.. Суд вважає доведеним, що позивачеві внаслідок каліцтва та професійного захворювання завдано моральної шкоди - він частково втратив працездатність, йому безстроково встановлена група інвалідності, відчуває фізичний біль, обмежене його спілкування з оточуючими, постійно потребує медикаментозного лікування і змушений звертатись за медичною допомогою. Вищезазначені обставини підтверджують факт спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я, що призвело до порушення нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного суспільного життя та необхідність додаткових зусиль для його організації. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.10.2013 р. професійне захворювання у [PERSON] виникло через недосконалість технолгічних процесів видобутку вугілля, тривалу роботу в умовах дії шкідливих факторів виробництва, вплив вугільно-породного пилу в концентраціях, що перевищують допустимі норми. Таким чином, виникнення професійного захворювання у [PERSON] прямо залежить від того, що на підприємстві не було створено безпечних, нешкідливих умов праці, власник підприємства належним чином не забезпечив відповідними засобами індивідуального захисту, які б запобігали виникненню професійних захворювань працівників, не проводив лікувально-профілактичні заходи по профілактиці хвороби. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним, що неналежним виконанням відповідачем заходів з охорони праці позивачу заподіяно моральну шкоду. Порядок і розмір відшкодування працівникові шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я внаслідок отриманого каліцтва або професійного захворювання, регулюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яким не передбачено відшкодування потерпілому на виробництві моральної шкоди. Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовується лише матеріальна шкода. Моральну шкоду, заподіяну неналежним виконанням заходів з охорони праці, що спричинило виникнення у робітника професійного захворювання, повинна відшкодовувати особа, винна у виникненні профзахворювання, тобто підприємство. Суд, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, керується засадами розумності, виваженості та справедливості, враховує фактичні обставини справи, ступінь втрати працездатності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач, важкість вимушених змін та характер додаткових зусиль для організації життя, тому вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди може бути задоволений частково - у сумі 15 тисяч гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial