overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У червні [PERSON] звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 675. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 травня 2001 року у них народився син [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Відповідач покину сімю та виїхав за межі області. Більше 15 років від нього немає ніяких відомостей. [PERSON] не цікавиться дитиною, матеріально сімю не утримує. Її намагання зберегти сімю не дали ніякого результату. Подальше збереженню шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам сина. Спільного господарства не ведуть. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У судове засідання відповідач не зявився повторно, повідомлений про час і місце розгляду справи згідно вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі зареєстровано шлюб 23 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 675, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 026917 від 23.11.2000 року (а.с.3). 28 травня 2001 року народився [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Вимоги ч. 2 ст. 112 СК України передбачають, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати підлягають розподілу згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У червні місяці 2014 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Оболонський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], який бажає знятися з реєстраційного обліку, проте проживає за кордоном та не може вчинити дії, пов»язані зі зняттям з реєстраційного обліку. . Зважаючи на вказані вище обставини, а також на те, що відповідач не є членом сім»ї позивача, не проживає на жилій площі спірної квартири, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2014 року позивачка придбала у власність квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], який не є членом сім»ї позивача, в квартирі не проживає, квартирою не користується. Відповідач бажає знятися з реєстраційного обліку вказаної вище квартири, проте проживає за кордоном, не може вчинити дії, пов»язані зі зняттям з реєстраційного обліку. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майно має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідач не є членом сім»ї позивача, та більше шести місяців не проживає на жилій площі квартири [ADDRESS], суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням цієї квартири, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.391 ЦК України, ст.ст. 215-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У червні місяці 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Постав-Муківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. У підтвердження свого позову вказує, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, у вигляді земельної ділянки, розміром 1,66 га, яка розташована на території Постав-Муківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Оскільки вона є спадкоємцем першої черги, і за законом має право на спадкування майна - земельної ділянки, просила суд визнати право власності на земельну ділянку розміром 1,66 га, яка розташована на території Постав-Муківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, Отримати земельну ділянку у власність без рішення суду не можливо. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Суду дала покази з яких слідує, що спадкоємицею її батька - [PERSON] є її мати - [PERSON], але вона відмовилася від прийняття спадщини на її користь. Просила суд визнати право власності на земельну ділянку розміром 1,66 га за нею. Відповідач, представник Постав-Муківської сільської ради, в судове засідання не з'явився. Надав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина - земельна ділянка розміром 1,66 га, розташована на території Постав-Муківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON]. Відмова підтверджується нотаріально завіреною заявою від 03.12.2013 року, зареєстрованою в реєстрі за № 45. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого 26 лютого 1966 року, Постав-Муківською сільською радою і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України, до першої черги осіб, які спадкують майно за законом і тому він має право на спадкування майна померлого - земельної ділянки, розміром 1,66 га розташована на території Постав-Муківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Таким чином, є всі правові підстави для визнання права власності на 1,66 га земельної ділянки за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказав, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 22 серпня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER], виданого Кізлівською сільською радою Чорнухинського району Полтавської області від 22 серпня 1987 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх синів. Спільне проживання з відповідачкою не склалося. Сімейні відносини припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 22 серпня 1987 року в Кізлівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області, актовий запис № 22. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду покази аналогічні викладеним у позовні заяві. Спору, щодо поділу майна немає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явилася. Причини неявки суду не повідомила. Судом встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожному з них, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що 18 квітня 2013 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 40 000 грн., які зобов'язувався повернути до 18.10.2013 року. Умови та порядок повернення грошових коштів було викладено у письмовій розписці від 18.04.2013 року позичальником. Однак позичені кошти позичальник до цього часу не повернув. Неодноразові звернення про повернення боргу не дали жодного результату. Просить стягнути з нього борг в сумі 40 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Суду пояснила, що боргові зобов»язання [PERSON] підтверджуються письмовою розпискою написаною власноруч відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідач [PERSON] 18 квітня 2013 року уклав із позивачем [PERSON] договір позики, за яким позичальник отримав гроші кошти в сумі 40 000 грн., які зобов'язувався повернути у строк протягом шести місяців, однак позичені кошти у визначений договором строк не повернув. Означені обставини підтверджуються борговою розпискою, написаною власноруч відповідачем та поясненнями позивача в ході судового розгляду. Відповідно до вимог частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач [PERSON] за умовами договору мав повернути борг у строк до 18 жовтня 2013 року, але не повернув їх, тому з цих підстав грошові кошти в сумі 40 000 грн. підлягають стягненню з [PERSON] відповідно до вимог закону у примусовому порядку на користь позивача. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 40 000 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що 23 лютого 2012 року відповідач позичив у нього 10 000 грн., які зобов'язувався повернути до 31.08.2012 року. Умови та порядок повернення грошових коштів було викладено у письмовій розписці від 23 лютого 2012 року позичальником. Однак позичені кошти позичальник до коштів не повернув. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 10 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. Позивач в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідач [PERSON] 23 лютого 2012 року уклав із позивачем [PERSON] договір позики, за яким позичальник отримав гроші кошти в сумі 10000 грн., які зобов'язувався їх повернути у строк до 31 серпня 2012 року, однак позичені кошти у визначений договором строк не повернув. Означені обставини підтверджуються борговою розпискою, написаною власноруч відповідачем та поясненнями позивача в ході судового розгляду. Відповідно до вимог частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач за умовами договору мав повернути борг у строк до 31 серпня 2012 року, але не повернув їх, тому з цих підстав грошові кошти в сумі 10000 грн. підлягають стягненню з [PERSON] відповідно до вимог закону у примусовому порядку Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 000 грн. на користь позивача згідно наданої розписки та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовом до суду, який мотивують тим, що 11 квітня 2014 року відповідач позичив у [PERSON] 11 100 грн., які зобов'язувався повернути до 18.04.2014 року. Умови та порядок повернення грошових коштів було викладено у письмовій розписці від 11.04.2014 року позичальником. Однак позичені кошти позичальник до коштів не повернув. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 11 100 грн. та судові витрати в примусовому порядку. Крім того, відповідач 11 квітня 2014 року позичив у [PERSON] 6000 грн. на строк до 18 квітня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою, однак коштів до визначеного договором строку не повернув. Просять задоволити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримав та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи представника позивачів, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідач [PERSON] 11 квітня 2014 року уклав із позивачем [PERSON] договір позики, за яким позичальник отримав гроші кошти в сумі 11 100 грн., які зобов'язувався їх повернути у строк до 18 квітня 2014 року, однак позичені кошти у визначений договором строк не повернув. Означені обставини підтверджуються борговою розпискою, написаною власноруч відповідачем та поясненнями позивача в ході судового розгляду. Крім того, відповідач [PERSON] того ж 11 квітня 2014 року уклав договір позики і з [PERSON], за яким позичив у останнього 6000 грн., котрі зобов»язувався теж повернути до 18 квітня 2014 року, однак позичених коштів до цього часу не повернув. Відповідно до вимог частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач за умовами обох договорів мав повернути борг у строк до 18 квітня 2014 року, але не повернув їх, тому з цих підстав грошові кошти в сумі 11 100 грн. підлягають стягненню з [PERSON] відповідно до вимог закону у примусовому порядку на користь позивача [PERSON], а грошові кошти позичені ним у [PERSON] в сумі 6000 грн. слід стягнути на користь [PERSON] Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу на користь позивачів згідно наданих розписок та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що він перебував із відповідачем у трудових відносинах з 1991 року по 03.04.2013 року. За наказом №61-к від 03.04.2013 року був звільнений із займаної посади за ст. 36 п.5 КЗпП України. В порушення вимог закону відповідач при звільненні не виплатив компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14 297,5 грн., що підтверджується довідкою наданої відповідачем. Просить задоволити позов. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнала повністю, посилається на те, що позивачеві дійсно не виплачена компенсація за невикористану відпустку в означеному розмірі, і з цих підстав позов слід задоволити. Причиною невиплати компенсації є відсутність коштів у кошторисі. Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] працював у Ярмолинецькій центральній районній лікарні на посаді лікаря терапевта та згідно наказу за №61-к від 03.04.2013 року був звільнений за пунктом 5 статті 36 КЗПП України. Відповідно до довідки виданої відповідачем заборгованість установи перед позивачем з виплати компенсації за невикористану відпустку становить 14297,50 грн., котра не виплачена відповідачем позивачеві всупереч вимог статті 116 КЗпП України. Розмір заборгованої компенсації за невикористану відпустку підтверджується довідкою від 25.06.2014 року за №466 та не заперечується представником відповідача. Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення. Означених вимог закону відповідач не дотримався та не виплатив позивачеві всі належні виплати працівникові у визначені законом строки. Тому стягненню підлягає сума невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14 297,5 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 10 серпня 2002 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького МУЮ, актовий запис №1215. Від шлюбу мають доньку Марію, [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, поглядів на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягає на його задоволенні, суду пояснив, що у наданий судом термін для примирення вони не дійшли згоди, збереження сім»ї є неможливим, тому шлюб за таких обставин збережений бути не може. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та просить його задоволити. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10 серпня 2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького МУЮ, актовий запис №1215. Від шлюбу мають доньку Марію, [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, що призвели до припинення шлюбних відносин. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, в наданий судом термін не вживали заходів до примирення. Тому за наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. Неповнолітня дитина залишається проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved