Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

24.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить: визнати за нею право особистої приватної власності на 2/3 частини чотирьох кімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 62,8 кв.м., загальною площею 85,7 кв.м., вартістю 1167860 грн. та припинити на 2/3 частини квартири право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку площею - 0,0670 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартість земельної ділянки складає 137700,00 грн.; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею - 215,9 кв.м., житловою площею - 119,7 кв.м., вартість будинку складає 1162011,00 грн.; земельну ділянку площею - 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартість земельної ділянки складає 80000 грн.; трьох кімнатну ізольовану квартиру № [ADDRESS], загальною площею - 114,3 кв.м., житловою площею - 61,8 кв.м., вартість квартири складає 53512,00 грн.; гараж № [NUMBER], загальною площею 17.5 кв.м.. розташований по [ADDRESS], вартість гаражу складає 20361,00 грн.; гараж № [NUMBER], загальною площею 36,1 кв.м., розташований по [ADDRESS], вартість гаражу складає 33696,00 грн.; нежитлові приміщення, які розташовані по [ADDRESS], вартість нежитлових приміщень складає 415000,00 грн.; автомобіль марки ТОYОТА LАND СRUІSЕR РRАDО, тип транспортного засобу - ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартість автомобілю складає 150000 грн.; на цінні папери - акції прості бездокументарні на ім'я [PERSON] Приватного акціонерного товариства «УКпостач», код ЄДРПОУ 30169718, в розмірі 199 шт., номінальна вартість кожної акції 16 980 гривень 00 копійок, що складає 3379020,00 грн.; доходи від роботи підприємства ТОВ «АЛЬЯНС-УКРАЇНА», код ЄДРПОУ №37188920, в якому відповідач має 50% у статутному капіталі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 06.02.1993 року. Від сумісного проживання у них народився син [PERSON] [INFO]. Вона з відповідачем не проживає однією родиною з 1999 року, коли він покинув територію України та переїхав працювати до Російської Федерації. Шлюбні стосунки із відповідачем припинилися. В той же рік відповідач повернувся в Україну, зібравши свої особисті речі, він покинув спільну квартиру в Дніпропетровську та почав проживати окремо. З цього часу вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету та не турбуються один за одним. 18.03.2015 р. вона добровільно розірвала шлюб з відповідачем. За час спільного проживання ними придбано квартиру у Дніпропетровську та земельну ділянку у Дніпропетровську. Відповідач за час їх окремого проживання з 1999 року придбав вказане вище майно. Відносини між нею та відповідачем на теперішній час є неприязними. Запропонований розподіл спільного майна у натурі відповідає інтересам подружжя та не порушує прав сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив відмовити у задоволенні вимог щодо визнання за позивачкою право особистої приватної власності на земельну ділянку площею, яка розташована в м. Дніпропетровськ, оскільки вказана ділянка була приватизована відповідачем, тому не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не проживає разом з позивачкою, не ведуть спільного господарства з 1999 року, коли він переїхав працювати до Російської Федерації. Тому все майно, яке він придбав після цього часу, є його особистою приватною власністю. Третя особа [PERSON] проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував. Пояснив, що з дитинства він проживав з матір'ю, батька бачив дуже рідко, оскільки батько проживав та працював в Росії. Як йому говорила мати, батько перестав проживати з ними з 1999 року. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягаю частковому задоволенню з таких підстав. 06.02.1993 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с. 11). Подружжя має спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 18.03.2015 року (а.с. 135). В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача, а також третя особа [PERSON] визнали, що позивачка з відповідачем не проживають однією родиною, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету з 1999 року, коли відповідач покинув територію України та переїхав працювати до Російської Федерації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вказане підтверджується також, документом про вид на проживання відповідача в Російській Федерації від 22.08.2002 року (а.с.136,137) Таким чином, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені в 1999 року. На підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1998 року, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №124-255, квартира [ADDRESS], житловою площею 62,8 кв.м., загальною площею 85,7 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13,14) Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість оцінюваного майна від 20.02.2015 року, вартість вказаної квартири становить 1751790 грн. (а.с. 56-76) Враховуючи, що придбання вказаної квартири відбулось в 1998 році, то до спірних правовідносин застосовуються норми законодавства, які діяли на той час. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У зв'язку з цим, квартира [ADDRESS], яка придбана у період шлюбу та фактичного проживання, є спільною сумісною власністю подружжя, та належить подружжю у рівних частках, тобто по 1/3 частини квартири. Суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частин вищевказаної квартири та припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] з огляду на наступне. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач не заперечує проти визнання права особистої приватної власності на належну йому 1/3 частину чотирьох кімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] за позивачем та вказує, що спільне проживання із позивачем у спірній квартирі не можливе та він має інше житло у м. Харкові, вважає такий поділ майна найбільше відповідає інтересам сторін. [PERSON] пояснив, що батько (відповідач) не потребує ніякої нерухомості у м. Дніпропетровськ, оскільки має інше місце проживання та його сфера підприємницької діяльності стосується міста Харкова. На його погляд спільне проживання його батьків на теперішній час не можливе, тому визнання права власності за позивачем 2/3 частини спірної квартири є доцільним та відповідає інтересам колишнього подружжя. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи, що визнання всіма учасниками справи такого поділу майна вказаної квартири, беручи до уваги, що такий поділ квартири не порушує будь-яких прав учасників справи та відповідає їх інтересам, враховуючи обставини, які склалися між сторонами, зокрема, проживання колишнього подружжя в різних областях, відсутність потреби відповідача у вказаній частині квартири, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 01.12.1998 року зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №021633, земельну ділянку площею - 0,0670 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.11.1998 року №2293 (а.с. 55) Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість оцінюваного майна від 20.02.2015 року, вартість вказаної земельної ділянки становить 137700 грн. (а.с. 77-93) Вказану земельну ділянку відповідач набув у власність шляхом приватизації, яка була виділена на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.11.1998 року №2293. Враховуючи, що спірну земельну ділянку в м. Дніпропетровську відповідач безоплатно отримав в приватну власність у 1998 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, то відповідно до норм КпШС України вказана земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. У зв'язку з цим, позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - задоволенню не підлягають. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2013, житловий будинок [ADDRESS], загальною площею - 215,9 кв.м., житловою площею - 119,7 кв.м., вартістю 1162011 грн., належить на праві власності [PERSON] на підставі Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2012 року (а.с. 18-24) На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2011 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], вартістю 80000 грн. (а.с. 25-27) Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.03.2009 року, квартира № [ADDRESS], загальною площею - 114,3 кв.м., житловою площею - 61,8 кв.м., вартістю 53512 грн., належать на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 06.03.2009 року (а.с. 28-30). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008 року, гараж № [NUMBER], загальною площею 36,1 кв.м., розташований по [ADDRESS], вартістю 33696 грн., належить на праві власності [PERSON] на підставі Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2008 року (а.с.35-37) Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2010 року, гараж № [NUMBER], загальною площею 17,5 кв.м., розташований по [ADDRESS], вартістю 20361 грн., належить на праві власності [PERSON] на підставі Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.02.2010 року (а.с.32-34) Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2010 року, Свідоцтвом приватного нотаріуса від 06.04.2010 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2011 року, Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.09.2011 року, [PERSON] є власником нежитлових приміщень в літ. «А-6», загальною площею 2270,5 кв.м., які розташовані по [ADDRESS], вартістю 415000 грн. (а.с.38-47) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24.10.2006 року автомобіль марки «ТОYОТА LАND СRUІSЕR РRАDО», тип транспортного засобу - ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 150000 грн., зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 49) Як вбачається з виписки про стан рахунку в цінних паперах від 16.02.2015 року, [PERSON] має цінні папери - акції прості бездокументарні на його ім'я в Приватному акціонерному товариству «УКпостач», код ЄДРПОУ 30169718, в розмірі 199 шт., номінальною вартістю кожної акції 16 980 грн. 00 коп., що складає 3379020 грн.(а.с.48,125,126) Відповідно до виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах від 16.11.2010 року, [PERSON] придбав 199 простих акцій в Приватному акціонерному товариству «УКпостач», код ЄДРПОУ 30169718, - 06.01.2006 року (а.с. 33) Згідно з довідкою ТОВ «Компанія «Альянс-Україна» від 16.02.2015 року, [PERSON] є засновником (учасником) ТОВ «Компанія «Альянс-Україна» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Котлова, 108, код ЄДРПОУ 37188920, дата первинної реєстрації 01.10.2010 року), розмір внеску до статутного капіталу Товариства складає 1 000 000 грн., що становить 50 відсотків від загального розміру статутного капіталу (а.с. 50-54) Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 27, п. 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин (п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11) Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з 1999 року, з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, таким чином придбання відповідачем майна, починаючи з 2005 року, в тому числі, цінних паперів, внесення вкладів до статутного капіталу товариства, здійснювалось відповідачем за його власні кошти, тому вказане майно є особистою приватною власністю відповідача. Судом також з'ясовано джерело придбання відповідачем вказаного майна за власні кошти, зокрема, які отримані ним як прибуток від діяльності підприємств (а.с. 106-132) На підставі викладеного, підлягають задоволенню вимоги щодо визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на: житловий будинок №5Б по вул. Лазьківка-Лужок в м. Харкові; земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Лазьківка-Лужок, 5Б; квартиру [ADDRESS]; гаражі № [NUMBER], № [NUMBER] по [ADDRESS]; нежитлові приміщення по [ADDRESS]; автомобіль марки ТОYОТА LАND СRUІSЕR РRАDО, реєстраційний номер [NUMBER]; акції прості бездокументарні на ім'я [PERSON] ПрАТ «УКпостач» в розмірі 199 шт.; доходи від роботи підприємства ТОВ "АЛЬЯНС-УКРАЇНА", код ЄДРПОУ №37188920. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial