Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], де є третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тренчук Н.О. про припинення права на частку у спільному майні. В своєму позові просив суд припинити право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,1000 га та жилий будинок № 8 загальною площею 515,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], у розмірі 5/12 часток, визнати за позивачем право власності на будинок та земельну ділянку. Присудити [PERSON] грошову компенсацію за 5/12 часток жилого будинку та земельної ділянки у сумі 521 117,00 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку Дарницького районного суду м. Києва. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що висновок про вартість земельної ділянки та висновок про вартість жилого будинку від 10.06.2016, складені експертом суб'єкта оціночної діяльності ПП "Експерт-Консалт-Центр" яким визначено вартість, жилого будинку оцінено у 712370,00 грн., земельної ділянки у 538310,00 грн., що разом становить 1250680,00 грн. не відповідають дійсній ринковій вартості, оскільки відповідно до аналітичної довідки щодо можливої та найбільш імовірної вартості об'єкта, складеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Сабо+" станом на 22.09.2016. загальна ринкова вартість жилого будинку і земельної ділянки становить 5019850,00 грн. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. Суд, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.12.2011 відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тренчук Н.А. відкрито спадкову справу № 2/2012. Спадщину прийняли сини померлого [PERSON], [PERSON] (спадкоємці за заповітом) та мати померлого [PERSON] (спадкоємиця обов'язкової частки). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.04.2015 відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тренчук Н.А. відкрито спадкову справу № 1/2015. Спадкоємцем за заповітом у цій спадковій справі є [PERSON], який прийняв спадщину. Таким чином, спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] - 7/12 частки (за заповітом [PERSON].) та [PERSON] - 5/12 частки (3/12 частки за заповітом [PERSON] і 1/6 частки за заповітом [PERSON]). 27 квітня 2016 року [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом у розмірі 7/12 частки на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані у [ADDRESS]. На час розгляду справи [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на 3/12 частки та на 1/6 частки вказаного майна не отримував. Позивач стверджує, що відповідач спірним майном не цікавиться, витрати на його утримання не здійснює, ремонтні роботи не проводить. Відповідач це не заперечує. Позивач вважає, що відповідач не бажає володіти і користуватися спірним майном, а також нести обов'язки, які покладаються на нього як на співвласника нерухомого майна, у зв'язку з чим не отримує свідоцтва про право на спадщину на 3/12 частки та на 1/6 частки земельної ділянки та будинку. Поведінка відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації прав на спірне майно, а також свідчить про порушення відповідачем ч. 1 ст. 360 ЦК України, якою передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідачем зазначені обставини не заперечуються. Матеріалами спадкової справи № 2/2012 підтверджується, що відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON], а матеріалами спадкової справи № 1/2015 підтверджується, що відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON] Згідно з ч.3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 1297, ст. 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач є власником 5/12 часток земельної ділянки та будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування, та з часу відкриття спадщини у нього виникло право володіння та користування відповідною частиною спірного майна, не зважаючи на факт неотримання ним свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 3/12 частки за заповітом [PERSON] і 1/6 частки за заповітом [PERSON] стосовно спірного майна. Враховуючи викладене, судом встановлено, що на час розгляду справи жилий будинок та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовані по [ADDRESS], належать на праві власності: позивачу [PERSON] - 7/12 частин на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27.04.2016; відповідачу [PERSON] - 5/12 частин в порядку спадкування за померлими [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена у натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Так, спірне майно складається із земельної ділянки площею 0,1000 га та розташованого на ній жилого будинку загальною площею 515,5 кв.м, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 27.04.2016 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2016. Згідно з вимогами ст. 183 ЦК України та виходячи з доказів у справі, спірне майно є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, частка позивача у спірному майні становить 7/12. Тоді як відповідачу належить решта майна, тобто 5/12 часток, і ця частка по відношенню до частки позивача є невеликою і не може бути виділена в натурі. Позивач стверджує, що має намір провести ремонтні роботи у будинку і в подальшому проживати у ньому разом із сім'єю. Позивачем надані суду докази того, що позивач і відповідач мають неприязні стосунки. Позивач наголошує, що з урахуванням віку позивача і відповідача, наявності у позивача дружини і малолітнього сина, сумісне проживання сторін в одному будинку є неможливим. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований і постійно проживає за адресою: [ADDRESS], а також приймав участь у приватизації цієї квартири, що підтверджується довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу" № 1801 від 30.09.2016 та доданими до неї документами, наданими на запит суду. У зв'язку з цим суд вважає, що припинення права власності відповідача на частку у спірному майні з виплатою грошової компенсації не завдасть шкоди інтересам відповідача. Крім того, відповідач не надав суду заперечень проти позову та не спростував встановлені факти. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 № 20 роз'яснено, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Разом з позовом суду були надані висновок про вартість земельної ділянки та висновок про вартість жилого будинку від 10.06.2016, складені експертом суб'єкта оціночної діяльності ПП "Експерт-Консалт-Центр". Згідно з цими висновками, жилий будинок оцінено у 712370,00 грн., земельну ділянку оцінено у 538310,00 грн., що разом становить 1250680,00 грн. Представником відповідача було подано клопотання про призначення судової експертизи, обгрунтоване даними аналітичної довідки щодо можливої та найбільш імовірної вартості об'єкта, складеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Сабо+" станом на 22.09.2016. Згідно з цією довідкою, загальна ринкова вартість жилого будинку і земельної ділянки становить 5019850,00 грн. Представником позивача також було подано клопотання про призначення судової експертизи, з метою визначення ринкової вартості спірного майна. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2016 у справі призначено судову експертизу з визначення ринкової вартості майна, проведення якої доручено ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива". Листом від 05.12.2016 ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" повернуло матеріали справи до суду без виконання, у зв'язку з ненаданням доступу до об'єкту дослідження. За таких обставин суд продовжив розгляд справи за наявними матеріалами і прийшов до висновку про присудження грошової компенсації у розмірі, заявленому у позові. При цьому суд виходив з того, що в аналітичній довідці ТОВ "Сабо+" зазначено, що вона складена з метою визначення імовірної вартості об'єкту, не є звітом про оцінку і не має статусу офіційного документу доказового значення, так як складена за відсутності всіх необхідних для оцінки документів, без огляду, обстеження і фотофіксації об'єкту, стан об'єкту визначався за даними замовника. Також з довідки вбачається, що ринкова вартість спірного майна визначена на підставі даних про продаж аналогічних об'єктів, спірне майно не досліджувалося. Зважаючи на ці обставини і

Outcome: approved