Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

14 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього понесені в процесі розлучення витрати в розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 1990 році зареєструвала з відповідачем шлюб. Від сумісного проживання мають повнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З 1993 року шлюбні відносини припинені через постійні сварки, непорозуміння, втрату почуття любові, сумісне господарство не ведеться, відповідач мешкає окремо, шлюб існує формально. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, просила залишити їй прізвище, яке було обрано нею під час реєстрації шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності та розірвати шлюб, заперечував проти стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 20 січня 1990 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №3. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]" (а.с.8). З копії свідоцтва про народження слідує, що дитина - син [PERSON], [INFO], є повнолітнім (а.с.15). Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. З письмових поясненнях відповідача [PERSON] слідує, що шлюб існує лише формально, з 1995 року він проживає однією сім'єю з іншою жінкою, з якою від спільного проживання мають двоє дітей Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. Що стосується витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. ст. 84,88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Однак, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, адвокат участі під час розгляду справи не приймав, відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Згідно квитанції, [PERSON] сплачено [PERSON], як приватній особі-підприємцю, 3770грн. за надання юридичних послуг стосовно розірвання шлюбу та надання представницьких послуг у суді. Однак, представництво інтересів позивача в суді здійснювалось [PERSON] на підставі довіреності, виданої на її ім'я. Таким чином, докази, що позивачка понесла фактичні витрати на правову допомогу саме в заявленому розмірі, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: partial