Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

31 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Петровського» про розірвання договору, стягнення заборгованості за депозитним договором, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.04.2008 р. між сторонами було укладено депозитний договір, згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 160 000,00 грн. під 25 % річних строком до витребування, але не раніше 24.10.2008 р. Після закінчення дії договору позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу, але останній відмовився повернути гроші, що, на думку позивача, порушило його права. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання укладеного договору, стягнення вкладу в сумі 160 000,00 грн., відсотків за користування коштами в сумі 239 422,50 грн., інфляційних в сумі 42 400,00 грн., 3 % річних в сумі 24 552,32 грн., компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., а також компенсації витрат на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 5, 20). Позивач, його представник до суду не з'явилися, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до суду повторно не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що 24.04.2008 р. між сторонами було укладено договір № 33 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Пенсія", згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 160 000,00 грн. під 25 % річних строком до витребування, але не раніше 24.10.2008 р. (а.с.а.с. 6, 7). У період від 24.04.2008 р. по 24.07.2008 р. позивач уніс грошові кошти на відкритий депозитний рахунок, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру та особовою карткою для депозитного внеску (а.с.а.с. 8, 9). Після закінчення строку дії договору позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та відповідних відсотків, проте дотепер кошти позивачу не повернуто. Відповідно до пункту 2.10 депозитного договору відповідач зобов'язаний повернути вклад, а також нараховані проценти 24.10.2008 р. Зазначені положення договору чітко кореспондуються з нормами цивільного законодавства. Так, згідно з частиною 7 статті 10 Закону України від 20.12.2001 р. № 2908-ІІІ «Про кредитні спілки» повернення вкладів членам кредитної спілки провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Крім того, у відповідності з частинами 1, 2 статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами частини 1 статті 1060 ЦК договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Ураховуючи зміст укладеного між сторонами договору та приведених норм, суд доходить висновку про обґрунтованість позиції позивача щодо можливості розірвання договору та повернення переданих у депозит грошових коштів. Пунктом 2.3 договору передбачено, що відповідач щомісячно нараховує плату за користування вкладом із розрахунку 25 % річних. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування переданими йому коштами в сумі 239 422,50 грн. відповідно до проведеного позивачем розрахунку (а.с. 3). Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Як вбачається зі змісту укладеного договору, до нього не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних обґрунтована й підлягає задоволенню. Три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 24 552,32 грн. відповідно до розрахунку, який включено до позову. Інфляційні за несвоєчасне виконання зобов'язань складають 42 400,00 грн. відповідно до розрахунку, який включено до позову. Між тим, суд вважає за необхідне у позові в частині відшкодування моральної шкоди відмовити, оскільки закон не передбачає таку можливість за наявності договірних відносин. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід також стягнути судовий збір у сумі 3 441,00 грн., а на користь позивача - компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн. (а.с.а.с. 16 - 19).

Outcome: partial