Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути зі свого батька [PERSON] аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, а також 1/4 частки з усіх видів його доходу за минулий період з 01.02.2020 до 01.04.2021. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач [PERSON] є її рідним батьком. Шлюб між її матір`ю та [PERSON] був розірваний у 2005 році. Вона мешкає разом з матір`ю, навчається у КПІ ім. Ігоря Сікорського на факультеті соціології та права на денній формі навчання, термін навчання до 30.06.2022 року, у зв`язку з чим не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання. На даний час відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість надавати грошову допомогу на її утримання, оскільки працює офіційно та має постійний заробіток. У зв`язку з наведеним росила позов задовольнити. Ухвалою від 08.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. 05.07.2021 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що після вступу [PERSON] до КПІ ім. Ігоря Сікорського ним надавалась матеріальна допомога на оплату навчання позивача. Пізніше ним було зібрано повний пакет документів для переведення позивача з контрактної форми навчання на бюджетну, в результаті чого 14.01.2020 останню було переведено на навчання за кошти державного бюджету, що забезпечило фактичну щорічну економію коштів позивача у сумі 29000,00 грн. На думку відповідача, позивач не надала жодного підтвердження необхідності надання їй матеріальної допомоги, не зазначила, на які саме витрати пов`язані із навчанням вона потребує грошової допомоги, а також не надано відомостей про здійсненням матір`ю позивача витрат, пов`язаних з утриманням останньої. При цьому, [PERSON] отримує стипендію, про що остання не зазначає у своєму позові, як і відомостей щодо здійснення її матір`ю витрат, пов`язаних з навчанням позивача. Вказав, що, всупереч доводам позивача, [PERSON] раніше, зокрема, починаючи з лютого 2020 року, за наданням їй матеріальної допомоги до нього не зверталась. Лише у квітні 2021 року під час телефонної розмови позивач повідомила, що їй необхідні грошові кошти на придбання палива для автомобіля, яким вона користується, та сплату комунальних платежів. Додатково зазначив, що він має ще двох дітей від іншого шлюбу, на утримання яких рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.06.2021 з нього було стягнуто аліменти у розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу). Крім того, його малолітні діти мають захворювання, у зв`язку з чим потребують додаткового лікування, а отже додаткових коштів. Відповідач зазначив, що має батьків похилого віку, які також потребують його матеріальної допомоги. В свою чергу, позивач, як донька особи зі статусом учасника бойових дій, має право на державну цільову підтримку. Щодо стягнення аліментів за минулий час відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів вживання заходів щодо одержання від нього аліментів. 09.07.2021 позивач надіслала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що, дійсно, у 2019 році відповідач надав їй необхідний пакет документів для переведення на навчання за рахунок державного бюджету. Вказала, що на час подання позовної заяви їй не були відомі факти, на які посилається відповідач, проте обставини щодо сплати аліментів на утримання дітей від другого шлюбу виникли вже після подання нею вказаного позову. Її мати офіційно не працює, однак має неофіційні джерела доходу, а тому надати документи щодо отримання вказаних доходів не уявляється можливим, крім того, остання також має на утриманні дитину від другого шлюбу - тринадцятирічного брата позивача, у власності матері позивача перебуває квартира, а також автомобіль. Вважає, що доводи відповідача не підтверджені жодними об`єктивними доказами, а обставини, на які посилається [PERSON] є досить сумнівними. При цьому, необхідність отримання грошової допомоги від батька пов`язана саме з її навчанням, а не необхідністю лікування вітчима, як на те вказує відповідач, та не в необґрунтованому бажанні отримувати грошові кошти від останнього. Посилання відповідача на необхідність його лікування та пов`язані з цим витрати, на думку позивача, є недоречними, оскільки [PERSON] є учасником бойових дій та відповідно до діючого законодавства повинен отримувати медичну допомогу на безоплатній основі. Крім того, позивач також має проблеми зі здоров`ям, на що витрачаються додаткові грошові кошти. Додатково пояснила, що отримує стипендію, яка має змінний характер у сумі від 1180 грн. до 1892 грн., точну суму витрат, пов`язаних з навчанням, вказати не може, проте вони включають: витрати на проїзд близько 640,00 грн./міс., харчування 3000,00 грн./міс., придбання нового ноутбуку 5000,00-8000,00 грн. 20.07.2021 відповідачем на адресу суду надіслані заперечення, в яких [PERSON] зазначає, що доводи позивача, наведені у відповіді на відзив є надуманими та необґрунтованими, оскільки позивачем не надані докази звернення до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу, надані позивачем документи не підтверджуюь ані її матеріального становища, ані її матері. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю, зазначила, що до досягнення нею повноліття вона отримувала аліменти від відповідача на регулярній основі у розмірі ј від всіх доходів останнього, проте більшу частину витрат несли її мати та вітчим. На сьогоднішній день вітчим має проблеми зі здоров`ям, тому надавати матеріальну допомогу він не може. У 2018 році вона вступила до «Київського політехнічного інституту ім. Ігоря Сікорського» на факультет соціології та права, де навчається по сьогоднішній день на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання. Коли вона навчалась на контрактній основі, батько частково відшкодовував понесені витрати, проте після переведення її на бюджет, перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу. Вказала, що протягом 2020 року вона декілька разів у телефонному режимі зверталась до свого батька відповідача по справі для надання матеріальної допомоги, проте [PERSON] вказав, що він згоден сплачувати близько 2000,00 грн. раз у декілька місяців, якщо позивач доведе, що їй необхідні грошові кошти. При цьому, відповідачем було запропоновано позивачу перейти на отримання соціальної стипендії та переїхати жити у гуртожиток, щоб не сплачувати комунальні послуги за проживання у квартирі її матері, однак, на думку позивача це є недоцільним, оскільки на сьогоднішній день вона отримує академічну стипендію у розмірі 1300,00 грн., яка є більшою ніж соціальна. [PERSON] пояснила, що мати офіційно не працює. Пояснила, що протягом 2020 року вона навчалась дистанційно, але все одно мала необхідність в придбанні деяких підручників, кодексів, необхідних їй для навчання, вартість вказаної літератури складає приблизно 170 грн. за одиницю та нею було придбано близько 3 книжок. Серед витрат, пов`язаних з навчанням, назвала: витрати на купівлю учбової літератури, придбання канцелярських товарів, проїзд до навчального закладу, а також витрати, пов`язані з ремонтом ноутбуку та щорічним оновленням його програмного забезпечення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з наступних підстав. Зазначив, що коли його дочка вступила до вищого навчального закладу, він разом з її матір`ю, його колишньою дружиною, виконували зобов`язання щодо сплати навчання [PERSON] порівну, проте в подальшому останню було переведено на навчання за кошти державного бюджету, тому у фінансуванні витрат на навчання відпала потреба. Пояснив, що на сьогоднішній день він дійсно працює у службі судової охорони та отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 44000,00 грн., проте з вказаної суми він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей від 2 шлюбу, які становлять Ѕ частку від його доходу, крім того, має батьків похилого віку, які також потребують постійної допомоги. Таким чином, він запропонував позивачу надавати їй допомогу у розмірі 2000,00 грн., проте на вказану пропозицію остання не погодилась. Представник відповідача - адвокат Голяніщев Д.Ю. у судові засіданні пояснив, що з урахуванням прожиткового мінімуму, а також обставин вказаної справи, позовні вимоги [PERSON] є завищеними, необґрунтованими та недоведеними жодними об`єктивними доказами. Вказав на те, що з березня 2020 року позивач знаходилась на дистанційному навчанні, тому протягом вказаного періоду витрати, пов`язані з навчанням останньої, були значно меншими, ніж заявляє позивач. Крім того, позивач зазначає, що більшу частину допомоги вона отримує від своєї матері, при цьому вказуючи, що остання не працює. З урахуванням наведеного, вважає, що пояснення позивача є досить суперечливими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2000 року. З Довідки №3010/191 від 23.04.2021, виданої Факультетом соціології і права Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», вбачається, 01.09.2018 року [PERSON] була зарахована до складу студентів 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання за договором за рахунок коштів фізичних осіб та з 14.01.2020 [PERSON] переведена на навчання за кошти державного бюджету. Згідно з довідкою Факультету соціології і права Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» №2032 від 23.04.2021 року [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання на факультеті соціології і права, термін закінчення навчання - 30.06.2022 року. Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №8029-81432-2016 від 29.06.2016 [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] , яка належить її матері - [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №26142219 від 28.08.2014. Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у власності матері позивача - [PERSON] перебуває транспортний засіб KIA Sportage, 2016 року. З наданих відповідачем документів, зокрема: свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 23.11.2019 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб, актовий запис 23.11.2019. Від шлюбу з [PERSON] відповідач має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2000 року, та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.2016 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.06.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь останньої аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] має батька [PERSON] , 1948 року народження, та мати - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.06.1974, які на сьогоднішній день є пенсіонерами, про що свідчать відповідні посвідчення. Згідно з Довідкою Служби судової охорони територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області №17 від 18.06.2021 [PERSON] з квітня 2021 року відраховує аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 50% від грошового забезпечення на користь [PERSON] та 25% від грошового забезпечення на утримання матері [PERSON] . Після усіх відрахувань сума грошового забезпечення [PERSON] складає 11109,19 грн. Крім того, відповідачем надано ряд медичних документів, зокрема: медичної характеристики, свідоцтва про хворобу №52 від 16.07.2019, довідки №21 від 16.06.2021, виданої КП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №1 Полтавської міської ради», про наявні в нього захворювання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За приписами ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, працює у Службі судової охорони територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області та отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 44000, грн., а отже має можливість надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] на період її навчання. Разом з тим суд враховує, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03.06.2021 з [PERSON] , починаючи з 29 квітня 2021 року, щомісячно стягуються аліменти на утримання двох його неповнолітніх дітей від іншого шлюбу у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, суд приймає до уваги наявність у відповідача батьків похилого віку, яким останній, відповідно до наданої довідки також надає грошову допомогу. Разом з тих, така допомога носить добровільний характер, щомісячні відрахування з заробітної плати відповідача здійснюються за його заявою та є його власною ініціативою. Проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності, а також враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання, виходячи з матеріального становища сторін, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, а також те, що відповідач є працездатним та ним не надано суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, у той же час беручи до уваги, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги фактичну суму грошових коштів, які залишаються у відповідача після здійснення всіх необхідних відрахувань, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 28 квітня 2021 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більш, ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Щодо стягнення аліментів за минулий час за період з 01.02.2020 по 01.04.2021, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. У судовому засіданні позивач вказала на те, що зверталась до відповідача з проханням надати їй матеріальну допомогу у телефонному режимі, проте вказані обставини суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними об`єктивними доказами, а роздруківки смс-переписок, долучені [PERSON] до матеріалів справи, свідчать лише про те, що вона зверталась до відповідача для надання відповідних документів. Отже, позивачем [PERSON] не надано доказів, що вона вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача з 01.02.2020, а отже не надано доказів ухилення останнього від сплати аліментів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку у необхідності відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу за минулий період з 01.02.2020 до 01.04.2021. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial