Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в особі представника Гребенюка О.С., звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 137 456,66 грн. за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Як зазначено в позові, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В зв`язку з чим, відповідач має заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, у сумі 137 456,66 грн., з них: 2559,44 грн. - заборгованість за кредитом; 134 897,22 грн. - заборгованість за відсотками за період з 23.11.2010 по 28.06.2019; судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 06 липня 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с. 52-53). З фотокопії заяви-анкети слідує, що 23.11.2010 року [PERSON] подав заяву позивачу відповідно до якої: виявляє бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна»; кредитний ліміт 1500 гривень; заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 18). З довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписаної відповідачем слідує, що процентна ставка складає 2,5% на місяць (тобто 30% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 19). З довідки про видачу кредитних карт відповідачу [PERSON] слідує, що він згідно кредитного договору б/н від 23.11.2010 отримав наступні картки: 23.11.2010 року № [NUMBER] зі строком дії до 06/14 року; 25.02.2013 року № [NUMBER] зі строком дії до 02/17, 05.05.2017 року № [NUMBER] зі строком дії до 05/21 року (а.с. 17). За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 31.03.2020 у розмірі складає 247532,92 грн. та складається з наступного: 2559,44 грн. заборгованість за тілом кредита; 240929,99 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4043,49 заборгованість за пенею. Проте, позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2559,44 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у період з 23.11.2010 року по 28.06.2019 року у розмірі 134897,22 грн. (а.с. 5-9). З виписки по кредитним рахункам відповідача за пері од 23.11.2010 по 31.03.2020 слідує, що він користувався кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги, періодично здійснював погашення заборгованості, поповнював картку. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача слідує, що [PERSON] 23.11.2010 встановлено кредитний ліміт у розмірі 1500 грн., з 22.01.2011 збільшено кредитний ліміт до 1700 грн., з 23.02.2011 року збільшено кредитний ліміт до 1900 грн., з 19.03.2011 збільшено кредитний ліміт до 2100 грн., з 21.04.2011 збільшено кредитний ліміт до 2500 грн., з 24.05.2011 збільшено кредитний ліміт до 2900 грн., з 20.01.2015 зменшено кредитний ліміт до 2560 грн., 20.01.2020 кредитний ліміт становив 0 грн. (а.с. 16). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 23.11.2010 по 28.06.2019. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 23.11.2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписаний відповідачем та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Позичальником [PERSON] 23.11.2010 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 19). Підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру базової процентної ставки 2,5 % в місяць; порядку нарахування та погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок стягнення комісії, нарахування пені та штрафу. Разом з тим, суд вважає, що заява-анкета та довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», саме і є узгодженими між сторонами та містять істотні умови кредитного договору щодо ціни договору та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, отже саме за цими умовами і слід аналізувати виконання відповідачем договору із банком. Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти в розмірі 2559,44 грн. позивачу не повернув, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2559,44 гривень. З огляду на викладене, на користь позивача з [PERSON] підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом в сумі 2559,44 грн., тому позов в цій частині належить задовольнити повністю. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст. 1056-1 ЦК України (редакція на час виникнення правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Тому, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду. Встановлено, що у довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду», яка підписана відповідачем, процентна ставка складає 2,5% на місяць (тобто 30% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 19). Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 23 листопада 2010 року 30 % на рік; з 01 вересня 2014 року 34,8 % на рік; з 01 квітня 2015 року 43,2% на рік (а.с. 5-9). Поряд із цим, належних доказів про повідомлення банком відповідача щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та отримання його згоди боржником, матеріали справи не містять, і вказана обставина позивачем не спростована. Між тим, банком нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Оскільки збільшення відсотків у заяві від 23.11.2010 року не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 43,2 % річних у періоді з 01.09.2014. по 28.06.2019 в односторонньому порядку банком є нікчемним, у зв`язку із відсутністю належних доказів саме того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем. Тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 30 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою 2,5% на місяць (тобто 30 % річних) у розмірі 349,98 грн., перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.09.2014 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 28.06.2019 року за базовою відсотковою ставкою 30 % річних (2,5x12) в розмірі 3755,97 гривень, виходячи з розрахунку: 2559,44 грн. (тіло кредиту) х 30 % (за відсотковою ставкою 2,5 на місяць 360 х 1761/100.. Враховуючи розмір заборгованості за відсоткам, який станом на 01.09.2014 року складав 349,98 грн., загальний розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача складає 4105,95 грн. (3755,97 грн. + 349,98 грн.). З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом належить задовольнити частково в розмірі 6665,39 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн.(а. с. 1). Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (4,85%), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційного розміру задоволених вимог у розмірі 101,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial