Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

20.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою суду від 01.03.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 03.04.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.06.2019 року у справі призначена судово-психіатрична експертиза, провадження по справі зупинене. Ухвалою суду від 19.09.2019 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 27.01.2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона бажаючи працевлаштуватись швачкою, звернулась до відповідача для надання медичної довідки щодо стану її здоров`я. 27.12.2018 року вона була оглянута на ЛКК диспансеру, де їй було рекомендовано стаціонарне обстеження для уточнення діагнозу. Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась повторно з заявою про надання письмової відповіді з поясненням причин відмови у наданні відповідної довідки. Листом від 01.02.2019 року адміністрація КЗ «КПНД» ДОР» повідомила позивача, що згідно ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» за її усвідомленою письмовою згодою, позивачу був проведений психіатричний огляд, та діагностовано хронічний психічний розлад, заведена первинна медична документація та згідно п.5.1. Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року установлений консультативний огляд. Відповідно, заведена медична карта амбулаторного хворого згідно п. 23 Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року зберігається у реєстратурі диспансерного відділення № 1 КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР». Позивач вважає такі дії відповідача Комунального підприємства\~"Криворізька\~багатопрофільна лікарня\~з надання\~психіатричної допомоги"\~Дніпропетровської обласної\~ради"\~неправомірними та просить визнати висновки лікарсько-консультативної комісії КП Криворізька багатопрофільна\~лікарня з\~надання психіатричної\~допомоги (КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР») від 27.12.2018 року щодо неї протиправними, зобов`язати КЗ «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» зняти її з обліку лікаря психіатра та знищити заведену відносно неї первинну медичну документацію, медичну картку амбулаторного хворого. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві мотиви, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Коваленко С.І. у судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на мотиви, що зазначені у поданому до суду відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в грудні 2018 року позивач маючи намір на працевлаштування в ТОВ «Полстар» в пошивний цех швачкою, отримала обхідний лист для проходження медичної комісії у зв`язку з працевлаштуванням. Відповідно до листа КЗ «КПНД» ДОР» № 462 від 18.01.2019 року адресованого на адресу позивача, встановлено, що 27 грудня 2018 року [PERSON] була оглянута на ЛКК диспансеру Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», де за станом здоров`я їй було рекомендоване стаціонарне обстеження для уточнення діагнозу та можливості працювати швачкою. Листом КЗ «КПНД» ДОР» (КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради") № 854 від 01.02.2019 року, адміністрація КЗ «КПНД» ДОР» на звернення позивача повідомила, що згідно ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» за її усвідомленою письмовою згодою, був проведений психіатричний огляд позивача, відповідно до якого позивачу [PERSON] був діагностований хронічний психічний розлад, заведена первинна медична документація та згідно п.5.1. Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року установлений консультативний нагляд. Крім цього, відповідно до зазначеного листа позивачу роз`яснено, що медична карта амбулаторного хворого згідно п. 23 Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року зберігається у реєстратурі диспансерного відділення № 1 КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР». Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.06.2019 року Комунальний заклад «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» в результаті перетворення змінено на Комунальне підприємство «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» Так, судом встановлено, що предметом даного позову є незгода позивача з висновком Лікарсько-консультативної комісії та рішенням про постановку її на облік лікаря-психіатра. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на\~Конституції\~і складається з Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я»,\~ЗУ «Про психіатричну допомогу»\~та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 ЗУ «Про психіатричну допомогу»). Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи з пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлення обов`язків органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламент прав та обов`язків фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги визначено Законом України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000р. Згідно ст.1 ЗУ «Про психіатричну допомогу» психічні розлади розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороби, травм и причин смерті. Психіатрична допомога комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади. Комісія лікарів-психіатрів 2 чи більше лікарів-психіатрів, які колегіально приймають рішення з питань, пов`язаних з наданням психіатричної допомоги. Стаціонарна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. У\~статті 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу»\~визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. За змістом ч.9 ст.11 закону «Про психіатричну допомогу», дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються в медичній документації. Основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома є медична карта амбулаторного хворого ф.025/о, яка заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно- поліклінічну допомогу. Порядок проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів затверджено постановою КМУ №1465 від 27.09.2000р. Зазначеним Порядком визначено, що метою проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів є встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я. Обов`язковий попередній психіатричний огляд проводиться перед початком діяльності (влаштуванням на роботу), а обов`язковий періодичний - у процесі діяльності. Періодичність проведення цих психіатричних оглядів визначається переліком медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих (далі - перелік). Під час проведення обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів враховуються відомості про звернення особи у психоневрологічні заклади за психіатричною допомогою. У разі виявлення в особи ознак психічного захворювання (розладу), зазначеного у переліку, яке є протипоказанням для виконання окремих видів діяльності, або якщо вона страждала на тяжкий психічний розлад в минулому (не менш як 5 років тому), а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного оглядувона повинна пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторне або в умовах стаціонару. Рішення про наявність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності після додаткового психіатричного обстеження приймається лікарсько-консультативною комісією. Аналогічне положення міститься і в ст.9 вище вказаного закону. Крім того, Наказом МОЗ №12 від 17.01.2002р. затверджено Інструкцію про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів (далі Інструкція). Відповідно до\~п.10\~Інструкції у\~ випадках,\~коли особа\~раніше страждала\~на тяжкий\~психічний розлад\~(не\~менше як\~5\~років тому),\~зверталася по\~психіатричну допомогу\~з приводу\~інших психічних\~розладів або\~результати обов`язкових\~обстежень дають\~підстави підозрювати\~наявність психічного\~розладу,\~а також\~у разі\~незгоди особи\~з результатами\~психіатричного огляду\~лікар-психіатр\~може: зробити\~висновок \~про \~відсутність \~в \~особи \~психіатричних протипоказань\~ для\~проведення видів\~діяльності,\~ якщо\~наявні в\~неї психічні\~ розлади\~ не\~ є\~ протипоказанням\~ для\~ \~виконання \~ видів\~діяльності,\~ \~у \~ зв`язку\~ з\~ якими\~ особа\~ проходить\~ обов`язкові\~попередній та\~періодичний психіатричні\~огляди; зробити\~висновок про\~нездатність виконувати\~види діяльності\~у \~випадку,\~ коли\~ психічні\~ розлади\~ є\~ протипоказанням\~ для\~їх виконання; призначити додаткове психіатричне обстеження і визначити його обсяги (огляд або обстеження лікарем іншого фаху психологічне тестування, методи діагностики тощо) та після обстеження направити особу для огляду ЛКК. Пунктом 11 Інструкції передбачено, що після додаткового психіатричного обстеження особи амбулаторно або в умовах стаціонару рішення про наявність або відсутність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності приймає ЛКК психоневрологічного закладу з відповідним письмовим висновком у медичній документації та подальшим заповненням Протоколу. Пунктом 12 Інструкції передбачено, що після проведення обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, а при потребі - додаткового амбулаторного чи стаціонарного обстежень та огляду ЛКК, особі видається медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, засвідчена круглою печаткою психоневрологічного закладу, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), згідно з Переліком протипоказань. Як встановлено у судовому засіданні, після співбесіди лікаря-психіатра з позивачем [PERSON] , на виконання вимог Інструкції та Порядку, лікарем було прийнято рішення про направлення останньої на ЛКК, яка в свою чергу рекомендувала стаціонарне обстеження під час якого уточняється діагноз для подальшої соціальної адаптації та вирішення можливості працевлаштування. Проте, позивач для підтвердження або скасування встановленого діагнозу, відмовилась від стаціонарного обстеження. Крім того, за клопотанням позивача 11 червня 2019 року судом була призначена судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 114 від 27.08.2019 року в зв`язку з складністю випадку, короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за іспитованою, встановити діагноз і вирішити експертні питання щодо [PERSON] в амбулаторних умовах неможливо. Рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. В процесі розгляду справи позивачу було роз`яснено її право на звернення до суду з відповідним клопотанням про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, однак позивачем не скористалась своїм правом на заявлення відповідного клопотання. Стосовно позовних вимог позивача з приводу зняття з обліку лікаря психіатра суд зазначає наступне. Наказом МОЗ №20 від 22.01.2002р. затверджена Інструкція з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги. Так, залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. Пунктом 3.2. Інструкції визначено, що диспансерний нагляд - комплекс заходів при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, який здійснюється лікарем-психіатром та/або іншими фахівцями психіатричного закладу, шляхом визначення особі, яка страждає на психічний розлад, терміну (дати та часу) відвідувань психіатричного закладу, запрошення її на психіатричний огляд, а також відвідувань удома на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, або без усвідомленої згоди особи чи її законного представника, у разі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду, з метою безперервного систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, умовами життя та соціального функціонування особи, та здійснення необхідних профілактичних, діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, спрямованих на покращання або відновлення стану психічного здоров`я. Пунктом 3.3. Інструкції визначено, що консультативний нагляд - надання амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, шляхом спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи чи її законного представника на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні. Вибір форми диспансеризації - диспансерний нагляд чи консультативний нагляд - є компетенцією лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) та встановлюється залежно від форми та характеру перебігу наявного психічного розладу. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] знаходиться під консультативним, а не диспансерним наглядом, про що їй повідомлялось у відповідях на її звернення, який, як було зазначено представником відповідача в судовому засіданні, відповідно до Наказу МОЗ України № 157 від 26.01.2018 скасовано. Згідно Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №025/о «Медична картка амбулаторного хворого №__», затвердженої Наказом МОЗ №110 від 14.02.2012р. форма № 025/о повинна зберігатися в реєстратурі амбулаторно-поліклінічного закладу і передається до архіву у разі смерті хворого. При цьому строк зберігання зазначеної карти 5 років. На підставі звернення позивача [PERSON] до відповідача, відповідно до вимог вказаної вище Інструкції, була сформована амбулаторна карта, яка зберігається у реєстратурі закладу. Відтак, дії відповідача КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" щодо формування віповідної амбулаторної карти на ім`я позивача [PERSON] є на думку суду правомірними, а тому вимога позивача про знищення первинної медичної документації відносно неї є необґрунтованою. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Відповідно до п.п. 2, 10 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішеннями, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до п.п. ї), й) ч.1ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожен громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вищезазначеному, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності та необґрунтованості зробленого комісією лікарів висновку, на підставі обставин, які на її думку, не відповідають дійсності. З`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані та досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі ч.1 ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed