Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивований тим, що між ФОП [PERSON], що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру №21740170000011408 від 18.01.2001 року та [PERSON] укладено такі договори: 1)Договір про сплату за базовий курс навчання клубу «Fit Curves від 24.02.2015 року. Підтвердженням виконання сторонами зазначеного договору слугує відомість на видачу коштів та таблиця розрахунків. 2)Договір про сплату за базовий курс навчання старшого тренера клубу «Fit Curves від 16.12.2015 року. Підтвердженням виконання сторонами зазначеного договору слугує: - видатковий касовий ордер до договору від 17.12.2015 року; 3)Договір про сплату за базовий курс навчання старшого тренера клубу «Fit Curves від 12.05.2016 року. В подальшому, після проходження курсів навчання, відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем заключила договір №03/1 від 01.03.2016 року, за яким відповідач зобовязалась як фізична особа-підприємець надати послуги по забезпеченню фізичного комфорту у напрямку зменшення ваги за допомогою обладнання, яке знаходиться у власності позивача. Так як відповідач заборгувала позивачу кошти за договором №1, договором №2, договором №3 з метою їх належного виконання, сторони домовились, що здійснюючи розрахунки по договору №03/1 від 01.03.2016 року, позивач буде розраховуватись за відрахуванням заборгованої нею суми. Так і відбулося, позивач розраховувався за надані послуги за договором №03/1 від 01.03.2016 року з відповідачем за відрахуванням заборгованої суми (кошти виплачувались з урахуванням розстрочки заборгованості). Проте, після проходження курсів навчання, в односторонньому порядку відповідач вирішила припинити виконання зобовязань, передбачених у вище зазначених угодах, внаслідок чого заборгованість не була погашена, в звязку з чим вона зобовязана сплатити окрім основного боргу, суму штрафних санкцій. В подальшому відповідачем було погашено заборгованість за навчання частково шляхом здійснення відрахувань, що підтверджується різницею між відповідним актом виконаних робіт та таблицею розрахунків відрахувань за навчання. Станом на 23.09.2016 року кошти у розмірі 1748 грн. були повернуті позивачу шляхом відрахувань з заробітної плати відповідача. Залишок заборгованості становить 12120 грн., з яких 9000 грн. сума штрафів, передбачених п. 4.1 вищевказаних договорів та 3120 грн. заборгованість за проходження курсів навчання клубу «Fit Curves, згідно з договорами. 25.08.2016 року відповідач отримала лист-вимогу щодо повернення коштів за базові курси навчання за договором №1, договором №2 та договором №3 та їй було запропоновано для уникнення судового розгляду та врегулювання спору в добровільному порядку перерахувати на розрахунковий рахунок замовника протягом 3-х банківських днів з дня отримання цього листа суму основного боргу, а саме 12558 грн. Проте, відповідач на лист-вимогу не відреагувала, розрахунків у добровільному порядку не здійснила. В подальшому було здійснено перерахунок, в звязку з чим сума боргу на даний час становить 12120 грн., що підтверджується доказами, наявними у справі. Надалі [PERSON] не реагувала на лист-вимогу та не виявила бажання врегулювати спір в досудовому порядку, що стало підставою звернення до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Допитані в судовому засіданні свідки дали суду такі показання. Свідок [PERSON], розповіла суду, що [PERSON] протягом 8-ми років навчає тренерів фітнесу. Його послуги полягають у тому, що він возить дівчат на навчання та оплачує їх навчання. Свідка позивач вирішив вчити на старшого тренера. [PERSON] прийшла до позивача як підготовлений тренер по хореографії. Вирішили навчати її у м. Києві, також возили на навчання до м. Львів.18 грудня 2015 року відповідач була на навчаннях у м. Києві, свідка там не було. А у травні 2016 року вони разом два дні перебували на навчаннях у м. Львові. Також були два дні навчань у м. Києві. За результатами навчання видається сертифікат. 05.03.2016 р. та 14.05.2016 р. [PERSON] були видані сертифікати про закінчення навчань. Суму, витрачену на навчання рівними частинами протягом року вираховують із зарплати. Із березня 2016 року відповідач є фізичною особою-підприємцем з надання послуг. Проте договір на навчання укладався з нею, як з фізичною особою. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що працює уже майже 3 роки. Власником фітнес клубу «Fit Curves є позивач [PERSON], який оплачує навчання, а також проживання та проїзд за учнів. В травні 2016 року [PERSON] їздила на навчання в м. Львів. При проходженні навчання все повністю було оплачено. За результатами навчання видають сертифікат. В грудні 2015 року [PERSON] їздила на навчання «Клаб кемп». Витрачені на навчання кошти протягом року помісячно вираховуються із заробітної плати. Після закінчення 1 року роботи ці кошти [PERSON] повертає працівнику. [PERSON] перестала співпрацювати з [PERSON] з червня-липня 2016 року. Для того, щоб стати старшим тренером необхідно спочатку пройти базовий курс навчання, а потім ще 4 рази поїхати на навчання. Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Між фізичною особою-підприємцем [PERSON], що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру №21740170000011408 від 18.01.2001 року та [PERSON] укладено такі договори: 1)Договір про сплату за базовий курс навчання клубу «Fit Curves від 24.02.2015 року. Підтвердженням виконання сторонами зазначеного договору слугує відомість на видачу коштів та таблиця розрахунків. 2)Договір про сплату за базовий курс навчання старшого тренера клубу «Fit Curves від 16.12.2015 року. Підтвердженням виконання сторонами зазначеного договору слугує: - видатковий касовий ордер до договору від 17.12.2015 року; 3)Договір про сплату за базовий курс навчання старшого тренера клубу «Fit Curves від 12.05.2016 року. В подальшому, після проходження курсів навчання, відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем заключила договір №03/1 від 01.03.2016 року, за яким відповідач зобовязалась, як фізична особа-підприємець надати послуги по забезпеченню фізичного комфорту у напрямку зменшення ваги за допомогою обладнання, яке знаходиться в власності позивача. Так як відповідач заборгувала позивачу кошти за договором №1 , договором №2, договором №3 з метою їх належного виконання, сторони домовились, що здійснюючи розрахунки по договору №03/1 від 01.03.2016 року, позивач буде розраховуватись з вирахуванням заборгованої нею суми. Позивач розраховувався за надані послуги по договору №03/1 від 01.03.2016 року з відповідачем з відрахуванням заборгованої суми (кошти виплачувались з урахуванням розстрочки заборгованості). Проте, після проходження курсів навчання, в односторонньому порядку відповідач припинила виконання зобовязань, внаслідок чого заборгованість не була погашена, в звязку з чим вона зобовязана сплатити окрім основного боргу, суму штрафів як це передбачено п. 4.1. договору. Відповідно до п. п. 4.1 п.4 та п.2.1 договору №1 у разі звільнення учня впродовж 12-ти місяців з фітнес-клубу «Fit Curves» з моменту отримання учнем базового курсу навчання інструктора клубу «Fit Curves» учень зобовязаний повернути суму сплачену за нього виконавцем 616 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 17.12.2015 року та суму штрафу у розмірі 3000 грн. Загальна сума боргу за договором №2 складає 3616 грн. Відповідно до п. п. 4.1 п.4 та п.2.1 договору №2 у разі звільнення учня впродовж 12-ти місяців з фітнес-клубу «Fit Curves» з моменту отримання учнем базового курсу навчання інструктора клубу «Fit Curves» учень зобовязаний повернути суму сплачену за нього виконавцем 3430 грн., що підтверджує відомість на видачу коштів №2, таблиця розрахунків до відомості №2. Також умовами договору передбачено сплату штрафу в розмірі 3000 грн. Загальна сума боргу за договором №1 становить 6430 грн. Відповідно до п. п. 4.1 п.4 та п.2.1 договору №3 у разі звільнення учня впродовж 12-ти місяців з фітнес-клубу «Fit Curves» з моменту отримання учнем базового курсу навчання інструктора клубу «Fit Curves» учень зобовязаний повернути суму сплачену за нього виконавцем 690 грн., що підтверджується копією акту виконаних робіт, копією відомості на видачу коштів, копією маршрутного листа та таблицею розрахунків. Також п. 4.1. договору передбачено сплату штрафу в розмірі 3000 грн. Загальна сума боргу за договором №3 3690 грн. Також відповідачу в якості подарунка була надана фірмова футболка «тайбо» - яка коштує 132 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 30.04.2016 року. В подальшому,відповідачем було погашено заборгованість за навчання частково шляхом здійснення відрахувань із заробітної плати, що підтверджується різницею між відповідним актом виконаних робіт та таблицею розрахунків відрахувань за навчання, а саме: Січень 2016 року 82 грн., Лютий 2016 року - 82 грн., Березень 2016 року 368 грн., Квітень 2016 року 368 грн., Травень 2016 року 424 грн., Червень 2016 року - 424 грн. Тобто, 1748 грн. відповідачем було повернуто станом на 23.09.2016 року, залишок суми заборгованості складає 12120 грн., з яких: 9000 грн. сума штрафних санкцій, передбачених п. 4.1 вищевказаних договорів та 3120 грн. заборгованість за проходження курсів навчання клубу «Fit Curves» Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 цього кодексу договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved