Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, і вточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів компенсацію за спричинену майнову шкоду в розмірі 6403,42 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 18.07.2012 року, близько 15 год. 00 хвл., позивач поставив належний йому автомобіль «Тоуоtа Ніluх», державний реєстраційний номер [NUMBER] на платну стоянку, яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON], та на якій відповідачем організована оплата охорони транспортних засобів, що перебувають на стоянці, та яка розташована по [ADDRESS]. 19 липня 2012 року, біля 17 год. 00 хвл., позивач здійснив оплату грошових коштів за перебування належного йому автомобіля на платній стоянці відповідача [PERSON], при цьому автомобіль позивача був технічно справним та не мав зовнішніх пошкоджень. 20 липня 2012 року, близько 06 год. 30 хвл., позивач з'явився на стоянку для того, щоб скористатися своїм автомобілем, однак при зовнішньому огляді автомобіля було виявлено, що на задній двері розбите скло, інших ушкоджень не було. Оскільки відповідно до договору позички, частина стоянки передана відповідачем [PERSON] відповідачу ФОП [PERSON] і відповідачі надавали позивачу неякісну, платну послугу з охоронюваної стоянки транспортних засобів, тому позивачу відповідачами, як виконавцями, цієї послуги, завдано майнову шкоду, оскільки позивач був вимушений звергатися до сервісного центру для здійснення ремонту автомобіля, замінювати вибите скло задньої двері автомобіля, придбавати нове скло, на що позивач витратив 26 000 російських рублів (далі - руб.). з яких 11 000 руб. - на придбання нового скла та 15 000 руб. на ремонтні роботи по заміні скла. Всього з вини відповідачів, позивачу було завдано майнову шкоду на загальну суму 6 386 грн. 12 коп. Моральна школа, завдана відповідачами, полягає в тому, що позивачу було завдано майнову шкоду з вини відповідачів, оскільки було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, він не зміг під час відпустки користуватися своїм автомобілем, був змушений витрачати свій вільний час та додаткові фізичні та моральні зусилля, що погіршило для позивача життя та порушило його звичайний перебіг. Моральну шкоду він оцінює у 5000 грн. З цих підстав просив позов задовольнити. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Тоуоtа Ніluх», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с .5). Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.08.2012 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України встановлено, що 20.07.2012 року, приблизно о 5.00 год., невстановлена особа, через огорожу проникла на охоронювану стоянку ПП «[PERSON]», розташовану по [ADDRESS], де шляхом розбиття пошкодила скло на задній двері багажника автомобіля «Тоуоtа Ніluх», держ. № [NUMBER] сріблястого кольору, який належить [PERSON] Також встановлено, що 18.07.2012 року, приблизно о 15.00 год., [PERSON] поставив на ніч свій автомобіль під навісом на автостоянці ФОП «[PERSON]», автомобіль був у технічно справному стані та пошкоджень не мав. 20.07.2012 року [PERSON] з'ясував, що на задній двері багажника розбите скло (а.с. 6). Згідно квитанції № 0EAD57891 від 17.07.2013 року вартість надання банком довідки про стан курсу валют до тривні складає 10 грн. (довідка про офіційний курс валют від 17.07.2013 року поштове відправлення 7 грн. 30 коп. (а.с. 7, 9, 11). Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт № 105 від 17.098.2012 року, виконавець підприємець [PERSON] здійснив ремонт автомобіля «Тоуоtа Ніluх» «[NUMBER] а саме,демонтаж заднього скла за 15 000 руб. Відповідно до квитанції до приходного касового ордеру № 105 від 17.08.2012 року ПП [PERSON] прийняв від [PERSON] за заміну скла А/М Тойота № [NUMBER] 15 000 руб.(а.с. 8). Відповідно до товарного чеку від 10.08.2012 року за скло на задні двері автомобіля [PERSON] сплачено 11 000 руб. (а.с. 10). Відповідно до договору позики від 01.07.2012 року, укладеного між [PERSON], як фізичною особою, та ФОП [PERSON], останньому передано у безоплатне користування, на строк, що обумовлений цим договором, частину автостоянки за адресою: [ADDRESS], конкретний розмір об'єкту зазначається у додатку № 1 до цього договору (а.с. 27-30). [PERSON] та [PERSON] мають статус фізичних осіб-підприємців (а.с. 31, 32). Відповідно до листа Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління міндоходів у Дніпропетровській області від 25.10.2013 року за вих. № 139/9/17-035, що ФОП [PERSON] впродовж 2012 року займався такими видами діяльності, як допоміжне обслуговування наземного транспорту; вантажний автомобільний транспорт та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 38). Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 12012040150000110 постановою Вільноїісрького MB ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.07.2012 року по факту крадіжки майна, належного громадянину [PERSON], шляхом пошкодження заднього скла та проникнення до салону мікроавтобусу «Мерседес», держ. № [NUMBER], та викрадення автомагнітоли, порушена кримінальна справа за ознаками почину, передбаченого ст. 185 ч. З КК України (т. 1 а.с. 1). Зі схеми протоколу огляду місця події від 20.07.2012 року вбачається, що під номером п'ять на автостоянці ФОН «[PERSON]» знаходився автомобіль Тойота, держ. № [NUMBER]. сріблястою кольору, при цьому було складено протокол огляду вказаного автомобіля і зафіксовано пошкодження скла в задній двері (т. 1 а.с. 6. 7). За таких обставин, враховуючи пояснення свідків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що не надано належних та допустимих доказів укладення договору зберігання автомобіля, тому відмовив у позові. Проте з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1209 ЦК України виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було завдано збитків, які є втратами внаслідок пошкодження належному йому автомобіля, а саме пошкоджено скло. Причинний зв'язок між діями відповідача та збитками, які були завдані позивачу, полягає у тому, що в результаті неналежного надання послуг було пошкоджено автомобіль позивача, який знаходився на території охоронюваної автостоянки . Частиною 2 ст. 950 ЦК України на професійного зберігача покладено відповідальність за втрату (нестачу) речі у всіх випадках, крім тих випадків, коли це сталося внаслідок непереборної сили або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, прийшов до помилкового висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, так як факт укладення договору зберігання не знайшов свого підтвердження, а сам факт знаходження автомобіля на території автостоянки не являється беззаперечним доказом укладення договору зберігання. Між тим, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини та докази, які свідчать про те, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини відносно договору про надання послуг щодо зберігання автомобіля і відповідачем не спростовані обставини, на які посилається позивач, та не доведена відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди автомобілю позивача, який знаходився на охоронюваній стоянці транспортних засобів відповідача ФОП [PERSON], що підтверджується поясненнями свідків, протоколом огляду та постановою про відмову у порушенні кримінальної справи /а.с. 6/. Отже, враховуючи, що автомобіль позивача знаходився на охоронюваній стоянці транспортних засобів відповідача ПП Мельника, останній повинен був довести, що між ним та позивачем фактично не укладений договір зберігання, та позивач поставив автомобіль на стоянку, яка охороняється, з порушення Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, без згоди відповідача. На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідач внаслідок неналежного надання послуг автостоянки, не забезпечив належну охорону переданого на зберігання автомобіля. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення шкоди пов'язаної з відновлення автомобіля є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому підлягають задоволенню. Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт № 105 від 17.098.2012 року, виконавець підприємець [PERSON] здійснив ремонт автомобіля «Toyota Нііпх» [NUMBER] а саме, демонтаж заднього скла за 15 000 руб. Відповідно до квитанції до приходного касового ордеру № 105 від 17.08.2012 року [PERSON] прийняв від [PERSON] за заміну скла А/М Тойота № [NUMBER] 15 000 руб. (а.с. 8). Відповідно до товарного чеку від 10.08.2012 року за скло на задні двері «Тоуоtа Ніluх» [PERSON] сплачено 11 000 руб. (а.с. 10). Згідно довідки банку, офіційний курс валют по відношенню до української гривні на 17 липня 2013 року складає: 2,4562грн. за 10 рублів Росії /а.с. 11/. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6386,12 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як убачається із позовної заяви позивача вимоги про відшкодування моральної шкоди ним обґрунтовувалися душевними стражданнями, яких він зазнав внаслідок пошкодження автомобіля. Колегія суддів вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, підлягають задоволенню, оскільки внаслідок неналежного надання послуг охоронюваної автостоянки позивачу пошкоджено автомобіль. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивач зависив суму відшкодування і, враховуючи характер та ступень моральних страждань позивача, розмір заподіяної шкоди, вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди до 300 грн. Вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених позивачем на оплату поштових витрат, пов'язаних з запитом адвоката, та отримання довідки банку, не підлягають задоволенню, оскільки зазначені витрати не є судовими витратами, які розподіляються між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Особу, яка надає правову допомогу, згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України, віднесено до інших учасників цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п. 11 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. При розгляді справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про допуск [PERSON] до участі у справі у якості особи, яка йому надає правову допомогу. [PERSON] фактично приймав участь при розгляді цієї справи в якості представника /а.с. 12/, вартість послуг якого, відповідно до чинного законодавства, не можуть бути стягнені з другої сторони у справі. Суду не надані докази, які б підтверджували, що автомобіль позивача в момент його пошкодження знаходився на частині автостоянки, яка передана за договором позички, тому колегія суддів вважає, що належним відповідачем у справі є фізична особа-підприємець [PERSON], який є власником автостоянки. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial