Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

29.05.2014 року Публічне акціонерне товариство «Приват Банк» (далі за текстом «Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] про виселення. Свої вимоги [PERSON] мотивував, тим, що 15.02.2008року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKІРGА00000080. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 15.02.2008року. Свої зобов’язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, в наслідок чого рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2013року, постановлено: звернути стягнення в межах 38396,13 дол.США, що еквівалентно 307169,04 грн. кредитної заборгованості [PERSON] на предмет іпотеки – квартиру [ADDRESS], шляхом його продажу. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Позивач прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки, однак в спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі. Незважаючи на письмову вимогу позивача про добровільне звільнення квартири – відповідачі не виселились із квартири [ADDRESS]. Посилаючись на наведене, [PERSON] просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в [INFO]. В судове засідання представник позивача не з’явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району, [PERSON] у судове засідання не з’явились. У судове засідання відповідачі не з’явились, про день слухання справи були повідомлені належним чином , причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 15.02.2008року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKІРGА00000080. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 15.02.2008року. Свої зобов’язання за кредитним договором [PERSON] не виконав. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2013року, постановлено: звернути стягнення ПАТ КБ «Приват Банк» в межах 38396,13 дол.США, що еквівалентно 307169,04 грн. кредитної заборгованості [PERSON] на предмет іпотеки – квартиру [ADDRESS], шляхом його продажу. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Відповідно довідки ЖКП «Бриз» ЖЕК№2 від 10.02.2014року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки таповідомив [PERSON], [PERSON] про необхідність виселення зі спірної квартири, надіславши останнім вимогу про виселення (вих..№30.1.0.02-445 від 18.03.2014року; реєстр. №4351, 490 поштових відправок ). Відповідачі продовжують проживати в квартирі, яка є предметом іпотеки. Стаття 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону «Про іпотеку», при зверненні стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення, виселення мешканців проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок та підстави виселення у такому випадку передбачені ст. 109 ЖК України. Зокрема, частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Така ж правова позиція викладена у пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, в якому роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення , на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачі були обізнаними щодо рішення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. 18.03.2014року [PERSON], [PERSON] була надіслана вимога Банку, про добровільне виселення з квартири [ADDRESS]. Однак відповідачі продовжують проживати в спірній квартирі. За таких обставин, відповідачі підлягають виселенню з квартири за адресою: м.Миколаїв вул.Лазурна 16-г кв.№65. Позовні вимоги Банку в частині виселення інших осіб, які зареєстровані або проживають в [INFO] не мають правового підґрунтя і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial