Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Фізична особа - підприємець [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь 36680 грн. 40 коп. боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 червня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання послуг (далі - договір). Умовами договору було передбачено, що позивач зобов'язується виконати ряд фактичних дій з метою сприяння у відчуженні квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності відповідачу, та сприяти укладенню правочину щодо відчуження вказаного об'єкта, у зв'язку з чим було надано Агентству нерухомості в особі позивача ексклюзивні права на розпорядження та розповсюдження інформації про місце знаходження та умови продажу квартири. Позивачем було вчинено всі дії для здійснення продажу квартири. Під час дії зазначеного договору відповідачем самостійно було відчужено квартиру 29 серпня 2017 року, що є порушенням п.п. 3.4, 3.5 договору. Згідно умов п. 7.1.1 договору у випадку самостійного відчуження об'єкта в період дії договору відповідач зобов'язана сплатити агентству нерухомості неустойку у вигляді штрафу у розмірі винагороди, визначеної п. 5.1 договору - 1380 доларів США, що становить 36680,40 грн. Відповідачем на позову заяву було подано заперечення, згідно яких вона просить в задоволенні позову відмовити, оскільки умови договору позивачем не виконувались. В період дії договору вона не отримала жодного звіту щодо проведеної роботи відносно продажу квартири, тобто позивачем не надано жодної передбаченої договором послуги. Позивач не надала до суду письмових доказів стосовно того, як саме та у який спосіб протягом дії договору нею виконувалися його умови та які послуги були надані відповідачу, у зв'язку з чим остання була вимушена самостійно здійснити пошук покупця її квартири, завдяки чому 29 серпня 2017 року відчужила її на користь [PERSON] Попри це, п.п. 3.3., 3.4 Договору, в якому зазначено про необхідність повідомлення позивача в триденний термін про досягнення згоди з покупцем про відчуження квартири, нею порушений не був, так як вона зобов'язання виконала і про укладання договору купівлі- продажу квартири повідомила позивача за телефоном 22 серпня 2017 р., тобто за тиждень до продажу квартири, що підтверджується деталізованою випискою з її телефонного номеру та візитною картою позивача з зазначенням телефонного номеру. 25 серпня 2017 року на адресу позивача нею направлена заява про припинення договірних правовідносин з 27 серпня 2017 року. Вважає, що спроба стягнути з неї грошові кошти за розпорядження своєю приватною власністю, є порушенням її конституційного права. У зв'язку з чим можливо зробити висновок, що п.7.1.1. договору, в якому зазначено, що у випадку самосійного відчуження власником квартири, сплачується штраф позивачу, є таким, який порушує норми чинного законодавства України. Адже вона мала намір за умовами договору сплатити за послуги у вигляді пошуку покупця квартири, яких позивачем надано не було. Крім того, відповідач подала до суду зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним договір від 27 червня 2017 року про надання послуг. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на те, що умови договору є несправедливими, суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: в пункті 1.1 договору обумовлено, що агентство нерухомості зобов'язується виконати ряд фактичних дій з метою сприяння відчуження об'єкта нерухомості, який належить продавцю. Прописані умови в цьому пункті не покладають на агентство виконання конкретних послуг, що унеможливлює отримати замовнику від виконавця інформацію про виконану роботу та надані послуги, як це передбачено в п.3.9 договору; пунктом 2.1 договору сторони визначили, про початкову вартість об'єкта відчуження 23 000 доларів США, і така умова договору надає право виконавцю змінювати ціну квартири; розділом 3.3 договору на замовника покладені несправедливі обов'язки: не вести будь-яких переговорів з приводу об'єкта нерухомості з покупцями без відома агентства; не укладати будь-які договори з 3-ми особами без участі виконавця, а у випадку виникнення подібних намірів повідомити по це виконавця; в розділі 5 несправедливо визначено вартість послуг агентства нерухомості - 6% вартості об'єкта але не менше за 1380 доларів США. Вартість послуг має оплачуватись тільки при відчуженні покупцю, якого пропонує агентство. При відмові від послуг агентства замовник зобов'язаний сплатити виконавцю таку ж суму штрафу, яку мав би сплатити за виконання договору; розділ 6 договору надає гарантії тільки агентству. Жодних гарантій для споживача в договорі не прописано; разом з тим умови договору відповідальність за його невиконання передбачають тільки для споживача. Позивачем на зустрічний позов подано відзив, згідно якого проти зустрічної позовної вимоги заперечує повністю та просить відмовити в її задоволенні, оскільки всі умови договору, які відповідач вважає несправедливими, відповідають вимогам законодавства України. Відповідач добровільно підписала договір, ознайомившись з його змістом. Умови договору її повністю влаштовували. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Зазначила, що позивачем були вчинені всі дії для здійснення продажу квартири, яка належала відповідачу, а саме були розміщені оголошення на інтернет-сайтах та розклеєні оголошення по місту про продаж квартири, неодноразово квартиру оглядали можливі покупці, оскільки ключі були у позивача. Договір, який був укладений між позивачем та відповідачем, був підписаний відповідачем, сторони при його підписанні узгодили всі його умови, тому підстав для визнання його недійсним - немає. Сторонами було обумовлено, що відповідач без агентства нерухомості квартиру не може продати, однак нею цю умову було порушено, відповідно вона має сплатити штрафні санкції. Просила в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки послуги надані якісно і в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила в його задоволенні відмовити. Зазначила, що вона підписала договір з позивачем, оскільки їй терміново потрібно було продати квартиру, для цього її чоловіком було передано позивачу ключі від вхідних дверей. З договором вона ознайомлювалася, підписала його добровільно, на неї ніхто не здійснював тиск на не примушував його укладати. Працівники агентства повідомили їй, що в них вже є покупець. Однак минуло декілька місяців, на її неодноразові вимоги, вони нічого не робили, тому вона змушена була самостійно здійснити продаж квартири. В період, коли був чинний договір, вона протягом двох днів була за кордоном. Оскільки вона була за межами території м.Рівне, позивача повідомила листом від 25 серпня 2017 року, що має намір продати самостійно квартиру за тиждень до продажу, тому вважає, що не зобов'язана сплачувати позивачу кошти за послугу, яку вона не надала. Зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити повністю з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. Позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків, яке судом було задоволено. Заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи на наявні докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 червня 2017 року між позивачем, в договорі іменована як агентство нерухомості, та відповідачем було укладено договір про надання послуг, термін дії якого було визначено п. 8.1 - до 01 жовтня 2017 року. Пунктом 1.1. договору сторонами було погоджено, що відповідач доручає, а позивач зобов'язується виконати ряд фактичних дій з метою сприяння у відчуженні об'єкта нерухомого майна, який належав відповідачу на праві власності, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та сприяти в укладенні правочину щодо відчуження вказаної квартири, для чого відповідач надала позивачу «ексклюзивні права» на розпорядження та розповсюдження інформації про місце знаходження та умови продажу квартири. Згідно п. 1.2 та 1.3 договору позивач для надання послуг за цим договором отримує від продавця «ексклюзивні права»: на проведення переговорів, що виникають з питань укладення правочину щодо відчуження квартири з покупцями в інтересах відповідача, на вчинення дій, які сприяють відчуженню квартири, тобто спрямовані на пошук покупців, шляхом створення та реалізації маркетингового плану, надання інших інформаційно-консультативних послуг, необхідних для укладання правочину відчуження квартири. «Ексклюзивні права» надані відповідачем виключно позивачу та протягом дії договору не можуть бути надані іншим особам на території України. Це означає, що позивач є єдиною особою, яка протягом цього договору має права, передбачені п.1.2 цього договору. На підтвердження виконання зазначених умов договору позивачем надано суду витяг з інтернет-сайтів «DOM.RIA» та «OLX» з розміщеними оголошеннями про продаж квартири відповідача (а.с.44-51) та доказ здійснення позивачем відповідних оплат за розміщення зазначених оголошень (а.с.52-53). Також позивачем надано суду доказ розповсюдження оголошень по місту про продаж квартири (а.с.54-56). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він перебуває у трудових відносинах з позивачем та він безпосередньо займався продажем квартири відповідача. Вони зустрілися в квартирі, яку вона мала намір продати, скаржилася, що тривалий час не може самостійно її продати. З відповідачем обговорював стан ринку нерухомості, умови укладення договору щодо продажу її квартири, про поняття «ексклюзивні права», вона деякий час подумала і його підписала. В червні агенту були передані ключі від квартири. В серпні він прийшов до квартири з черговим можливим покупцем, чоловік відповідача чекав їх на дворі і повідомив, що квартира вже продана. Він зателефонував відповідачу, з метою зустрічі для обговорення питання щодо порушення нею умов договору, однак вона в категоричній формі відмовилася зустрітися. Під час здійснення продажу квартири агентством нерухомості були розміщенні платні оголошення на самих відомих сайтах щодо продажу нерухомості в Україні, був запрошений професійних фотограф для виготовлення фотографій самої квартири, передавали інформацію про продаж квартири до інших агентств нерухомості, підтверджуючи співпрацю з власником квартири укладеним договором, робили розклейку оголошень на вулицях, здійснювали огляд квартири з потенційними покупцями, яких було біля 35-40 чоловік. Агентством велися постійні переговори з потенційними покупцями щодо продажу, про що вони повідомляли відповідача. Вартість квартири, була узгоджена з відповідачем, прописана у договорі - 23000 доларів США. Така вартість і пропонувалася покупцям. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що мав намір придбати двохкімнатну квартиру, знайшов оголошення в інтернеті про продаж квартири по [ADDRESS], тому звернувся по оголошенню до позивача. Разом з ріелтором [PERSON] здійснював огляд квартири, оскільки у нього був ключ від вхідних дверей. За огляд він кошти не сплачував, оскільки [PERSON] повідомив, що всі витрати щодо продажу квартири несе її власник, з яким вони уклали відповідний договір. Цю квартиру він не придбав, оскільки йому не сподобався ремонт у ній, а також йому не були надані для огляду документи на автономне опалення, яке було встановлено в цій квартирі. В подальшому він придбав іншу квартиру завдяки агентству нерухомості позивача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази в підтвердження виконання умови договору щодо надання відповідачу відповідних послуг щодо продажу її квартири, що крім того, ці обставини підтверджено показаннями свідків. Відповідно до положень п. п. 3.3, 3.4, 3.5 договору сторони погодили, що відповідач зобов'язувалася не вести будь-яких переговорів з приводу квартири з покупцями без відома позивача, а у випадку подібних намірів будь-яких осіб - повідомити про це позивача; не укладати будь-яких договорів спрямованих на відчуження квартири з покупцем, якого залучено до огляду квартири позивачем, без відома останнього; в триденний термін повідомити позивача про досягнення згоди з покупцем щодо укладення договору відчуження квартири. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29 серпня 2017 року квартира відповідача була відчужена [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Круліковською О.А. (а.с.8). Тобто квартира відповідачем була продана самостійно, без допомоги позивача, що сторонами не оспорюється. Відповідно до листа відповідача від 25 серпня 2017 року, вона повідомила позивача про розірвання договору від 27 червня 2017 року у зв'язку з невиконанням позивачем п.1.1 договору, а саме сприяння відчуженню квартири та закінченням строку дії договору (а.с.11), який згідно повідомлення Кур'єрської служби, був отриманий позивачем 12 вересня 2018 року. Отже, суд відноситься критично до пояснень відповідача, що нею було повідомлено завчасно позивача про намір здійснити самостійний продаж квартири. Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача щодо повідомлення по телефону працівника агентства нерухомості позивача про намір продати квартиру, оскільки із роздруківки телефонних розмов, яка долучена відповідачем до матеріалів справи, неможливо встановити зміст самої розмови (а.с.25,26). Відповідно до п. 5.3 договору при відмові від послуг позивача та/або розірвання цього договору (в т.ч. і в наслідок придбання квартири покупцем, який не був запропонований позивачем) відповідач зобов'язана в одноденний термін оплатити послуги позивача у розмірі 100% вартості послуг, визначеної п.5.1 договору. Згідно умов п.7.1.1 договору у випадку самостійного відчуження відповідачем квартири в період дії цього договору, вона сплачує позивачу неустойку у вигляді штрафу в розмірі винагороди визначеної п.5.1 цього договору. Відповідно до п.5.1 договору, сторони дійшли згоди, що вартість послуг (винагорода) позивача складає 6% від ринкової вартості квартири, але не менше за еквівалент 1380 доларів США. Позивачем було надіслано відповідачу вимогу №6/09-17 від 06 вересня 2017 року щодо оплати боргу за договором про надання послуг від 27 червня 2017 року у розмірі, що еквівалентний 1380 доларам США у семиденний строк з дня отримання вимоги (а.с.9). Відповідач свої зобов'язання, передбачені договором щодо оплати боргу виконала та надіслала позивачу лист від 11 вересня 2017 року про безпідставність таких вимог (а.с.31). Відповідно до ст. 901 ЦК України. за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. В силу ст. 610, п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно ст.ст.192, 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Зважаючи на те, що відповідачем було під час дії договору самостійно здійснено продаж квартири, тому у неї виникло зобов'язання у відповідності до п.п 5.1,5.3,7.1.1 договору оплатити повну вартість винагороди у розмірі 1380 доларів США, що, згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 02 жовтня 2017 року (дата надіслання позовної заяви до суду), становить 36680,40 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тобто позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. Щодо зустрічного позову, суд вважає його необґрунтованим, таким що задоволенню не підлягає, свій висновок суд мотивує наступним. Згідно положень ст.627 Цивільного Кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей). Відповідачем як підставу визнання правочину недійсним зазначено - несправедливі умови договору. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні визнала, що при укладанні договору про надання послуг сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Строк дії договору скінчився 01 жовтня 2017 року. З огляду на викладене правові підстави визнавати договір недійсним - відсутні. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved