Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

03 грудня 2020р. Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі: КП «Жилкомсервіс»), звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у сумі 25181,67 грн., що утворилась за періоди з 01.03.2007 по 31.07.2020. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на належність відповідачу на праві власності кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1996 №Н4-168; надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вартість яких затверджується рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Між позивачем та відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, та публічного договору. Відповідач не виконує обов`язки щодо оплати КП «Жилкомсервіс» послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість у сумі 25 181, 67 грн. 07.12.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова спрощене позовне провадження у справі відкрите. 22.02.2021 відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись відсутності договірних відносин між сторонами, доказів надання їй послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, необґрунтованість розрахунку; просила застосувати строк позовної давності у відповідності ст.257 ЦК України. 09.03.2021 представником позивача подав відповідь на відзив, у якій посилаючись на правові позиції Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, від 20.04.2016 у справі №221/515/15-а, вказав, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Щодо посилань відповідача на відсутності доказів надання послуг зазначив, що саме споживач у разі ненадання послуг (неналежного надання послуг) звертається до підприємства для проведення відповідної перевірки, однак акти-претензії, як і відмова від отримання послуг від відповідача до підприємства не надходили, а отже доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, щоб давало підстави для звільнення від її оплати, матеріали справи не містять. Також зазначив, що заборгованість за період з 01.12.2017 по 31.07.2020 становить 8 857, 22 грн. 12.03.2021 відповідач надала до Київського районного суду м. Харкова заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що позивач доказів користування нею житло-комунальними послугами не надав, КП «Жилкомсеорвіс» не є виконавцем послуг житловому фонді м. Харкова. У судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просила застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доходить наступного: Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 р. КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою або групою будинків. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами внесеними рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Відповідач є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.03.1996, та, відповідно, споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за отримані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 03.08.2020 становить 25 181, 67 грн.(а.с.4-9). Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ст.ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територі Відповідно ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Положеннями ст. 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Тарифи щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Згідно ч. 1ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла). Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Як встановлено судом, житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс», та саме ця юридична особа надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території власникам квартир у вказаному будинку. КП «Жилкомсервіс» здійснює нарахування відповідачу, яка є власникомкв. [ADDRESS] , платежів з утримання будинку та прибудинкових територій за фактично надані послуги. Відповідач не довела, що вона не отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території або відмовилась від їх отримання. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати, відповідач також не надала. Таким чином, відповідач має обов`язок оплатити КП «Жилкомсервіс» вартості отриманих ним послуг. Внаслідок належного виконання зобов`язань з оплати наданих послуг за відповідачем утворилась заборгованість. Посилання відповідача на не укладення з позивачем договору про надання послуг - безпідставні, оскільки відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі №642/2858/16. Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений, виходячи з загальної площі квартири відповідача, тарифів на утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням їх збільшення та наданих послуг. Вказаний розрахунок є правильним та відповідач його не спростував. Разом з тим, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ст. 267 УК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зроблений висновок, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч.2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки пред`явленням позивачем у 2018р. заяви про видачу судового наказу позовна давність не перервалась, а з даним позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 30.11.2020, тому стягненню за надані послуги, з урахуванням позовних вимог, підлягає заборгованість за період з 01.12.2017 по 31.07.2020, що становить 8 857, 22 грн. (а.с.52). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені на 35,17 % (з 25181,67 грн. до 8857,22 грн.). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий у сумі 739, 27 грн. (35,17% від 2102 грн.).

Outcome: partial