Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

04 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що 05 липня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Широколанівській сільській раді Веселинівського району Миколаївської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 7. Також позивач зазначила, що від спільного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різниці в поглядах на життя. Шлюбні відносини фактично припинилися з вересня 2014 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливими. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 05 липня 1997 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили з вересня 2014 року у зв`язку з непорозуміннями. Шлюб розривають вперше. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року за заявою позивача сторонам надавався строк для примирення терміном в два місяці. Однак, 13 серпня 2015 року від [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність та позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд приходить до висновку, що встановлений сторонам термін для примирення на збереження шлюбу не вплинув. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено та з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Враховуючи те, що строк, який надавався сторонам для примирення не приніс бажаних результатів, шлюбні відносини сторони фактично припинили з вересня 2014 року, а любов та повага між ними відсутні, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню. Вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Розмір ставок державного мита за вчинення актів цивільного стану регулюється Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року. Справляння державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду в органах реєстрації актів цивільного стану Декретом не передбачено, тому державне мито в даному випадку не справляється. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial