Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

03.09.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, посилаючись на те, що 15.07.2017 у вечірній час доби, приблизно о 19 годині 30 хвилин, точного часу в ході судового слідства не встановлено, на ділянці місцевості, розташованій поблизу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], які перебували в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптових неприязних відносин трапився словесний конфлікт, під час якого [PERSON], не маючи наміру спрямованого на умисне вбивство та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи необережно, наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва [PERSON], від якого останній втративши рівновагу впав та, вдарившись скронево-потиличною частиною голови об тверду поверхню ґрунту, втратив свідомість, отримавши тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м'які тканини потилично-скроневої області з права; лінійний перелом тім'яної, скроневої та клиноподібної кісток з права; крововиливи під м'які мозкові оболонки лобно-скроневої області зліва, які за ступенем тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. [INFO] о 15 годині 50 хвилин, [PERSON] помер у приміщенні КЗОЗ «Центральна районна лікарня» м. Лиман Донецької області. По вказаним фактам 20.07.2017 внсено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.122 КК України. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, позивача, як матір [PERSON], залучено у якості потерпілої. У відповідності до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Разом з тим, ч. 7 ст. 128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За результатами розгляду кримінального провадження 13.11.2017 Краснолиманьким міським судом Донецької області винесено вирок, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, який набрав чинності 09.07.2018 вироком Апеляцйного суду Донецької області. Крім того, зазначає, що внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення вона, як мати померлого, зазнала сильних душевних та моральних страждань у зв'язку з втратою рідної людини. Вчинений відповідачем злочин призвів до того, що кардинально порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, та після смерті свого сина вона відчула сильне душевне потрясіння, вимушена будувати своє життя заново, втратила стилі життєві зв'язки, знову і знову пережити події тих днів, втрати довіри до людей. Смерть сина обумовила необхідність залучення значних фізичних, душевних, матеріальних ресурсів. Крім того, страждання матері за смерть дитини жодним чином не може бути оцінено. Тому, враховуючи викладене, глибину та тривалість моральних (душевних) страждань, завдану їй моральну шкоду вона оцінює у розмірі 250000,00 грн., та вважає, що дані кошти в повній мірі відповідають обставинам справи і характеру протиправного діяння, а ця грошова сума є частковою компенсацією за вже понесені нею душевні страждання як матері вбитого сина, а також майбутні, оскільки подібні душевні страждання не загоюються. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивач надала пояснення аналогічні викладеним у змісті позовної заяви. Відповідач до судового засідання не з'явився, доручив свої інтереси представляти адвокату Овчаренко О.О.(а.с.44-46,62-63). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у відзиві на позовну заяву визнав розмір моральної шкоди у в сумі 50 000,00 грн.(а.с.57-59). Судом встановлено наступні обставини справи. Вироком Краснолиманького міського суду Донецької області від 13.11.2017, у справі № 236/2201/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України. Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілої [PERSON] до [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням, у розмірі 18418 гривень 40 копійок та моральну шкоду в розмірі 150000 гривень 00 копійок. Вироком Апеляцйного суду Донецької області від 09.07.2018, вирок Краснолиманького міського суду Донецької області від 13.11.2017 скасовано в частині призначеного покарання. [PERSON] призначено покарання за ч.1 ст. 119 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3роки 6 місяців. В іншій частині вирок суду залишено без змін(а.с.11-31). З описової частини вироку вбачається, що 15.07.2017 року у вечірній час доби, приблизно о 19 годині 30 хвилин, точного часу в ході судового слідства не встановлено, на ділянці місцевості, розташованій поблизу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], які перебували в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптових неприязних відносин трапився словесний конфлікт, під час якого [PERSON], не маючи наміру спрямованого на умисне вбивство та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи необережно, наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва [PERSON], від якого останній втративши рівновагу впав та, вдарившись скронево-потиличною частиною голови об тверду поверхню ґрунту, втратив свідомість, отримавши тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м'які тканини потилично-скроневої області з права; лінійний перелом тім'яної, скроневої та клиноподібної кісток з права; крововиливи під м'які мозкові оболонки лобно-скроневої області зліва, які за ступенем тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Після того, як потерпілий впав на ґрунт та втратив свідомість, [PERSON] став надавати останньому першу допомогу та викликав швидку медичну допомогу, від якої [PERSON], коли прийшов до свідомості, відмовився. 15.07.2017 приблизно між 21 та 22 годиною [PERSON] неподалік від місця події було знайдено без свідомості та транспортовано до лікарні. [INFO] о 15 годині 50 хвилин, [PERSON] помер у приміщенні КЗОЗ «Центральна районна лікарня» м. Лиман Донецької області. Причиною смерті стала закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливом над твердою мозковою оболонкою правої скронево-потиличної області, субарахноїдальними крововиливами лівої лобно-скроневої області, яка ускладнилась набряком головного мозку та легень. Між травмою та смертю потерпілого існує прямий причинний зв'язок. Потерпілими у кримінальному провадженні визначено [PERSON] та [PERSON], дружину та матір померлого [PERSON], відповідно. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.07.1994 виконкомом Ярівської селищної ради Краснолиманського райоу, [PERSON] є матір*ю [PERSON] (а.с.10). [PERSON], [INFO], помер [INFO] у віці 23 років (а.с.87). Потерпілою [PERSON], матір*ю [PERSON], в ході розгляду кримінального провадження цивільний позов не заявлявся. Частиною 7 ст. 128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В ході судового розгляду кримінального провадженя знайшов своє підтвердження факт наявності вини між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідача, а також вина останнього в її заподіянні. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні підтверджений факт завдання їй моральної шкоди, яка виявилася у моральних (душевних) стражданнях, в результаті позбавлення життя її сина [PERSON], внаслідок вчинення злочину відповідачем [PERSON] Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини, крім випадків, якщо моральна шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, позивач дійсно отримала моральні (душевні) страждання, які були викликані втратою рідної їй людини - її сина, внаслідок позбавлення відповідачем життя її дитини, у зв'язку з чим порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, вона відчувала і відчуває сильні душевні потрясінн і страждання. Більш того, суд констатує, що злочинні дії відповідача призвели до невідновної втрати. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації Судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Судом встановлено, що позивачу, внаслідок вичнення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, завдана моральна (немайнова) шкода. Позивач зазнала душевних страждань, зазнала змін у життєвих стосунках, які є негативними наслідками моральної шкоди та моральними втратами, що підтверджено вироками місцевого та апеляційного суду. Оскільки моральна шкода є безпосереднім наслідком протиправної поведінки відповідача, суд вважає доведеним факт заподіяння з вини відповідача [PERSON] моральної шкоди та погоджується зі способом відшкодування шкоди, обраного позивачем - грішми, відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України. Але зазначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 250 000,00 гривень не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, враховуючи характер та розмір страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає доцільним визначити розмір моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн., виходячи з характеру та обсягу фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характер майнових і немайнових втрат, їх тривалість та можливості їх відновлення. Викладене приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім цього, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2500,00 грн. (а.с.2), оскільки вимоги позивача задоволено частково(40%), суд вважає, що вимоги в частині відшкодування відповідачем судових витрат позивачу повинні також бути задоволені частково на суму 1000,00 грн.

Outcome: partial