Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~26.08.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця», яким просила визнати незаконними дії відповідача щодо її звільнення, поновити її на посаді обліковця міри та виробів на Виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 05.06.2020 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.06.2020 року до дня поновлення її на роботі, стягнути моральну шкоду та судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2020 року позов [PERSON] залишено без руху. 23.09.2020 року [PERSON] , виправивши зазначені судом недоліки, звернулась до суду з уточненим\~позовом до Виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця», яким просила визнати незаконним та таким, що підлягає скасуванню Наказ про звільнення від 05.06.2020 року; скасувати Наказ про звільнення від 05.06.2020 року; поновити її на посаді обліковця міри та виробів на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 05.06.2020 року; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.06.2020 року до дня поновлення її на роботі в сумі 18\~065,25 гривень; зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в сумі 91\~455,33 гривень; стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2020 року відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що відповідно до наказу № 111/О від 04.11.2014 р. вона була прийнята на роботу і працювала на посаді обліковця міри та виробів на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» з 04.11.2014 року. 05.06.2020 року наказом (номер невідомий, оскільки із наказом вона не ознайомлена) її було звільнено з посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. Своє звільнення позивач вважає незаконним, а наказ таким, що винесений з порушенням норм чинного трудового законодавства з наступних підстав. Профспілковий комітет на засіданні не погодив подання про звільнення позивачки з посади. Також, в порушення норм ст.49-2 КЗпП України позивач не отримала пропозиції про наявність вакантних посад, хоча були наявні вільні вакансії по іншим філіям АТ «Українська залізниця», навіть по м. Новомосковську та м. Дніпро. До того ж масове звільнення (більше 30%) повинно було відбутися ще 04.02.2020 року, але після колективного звернення до Голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України [PERSON] , керівництво філії відтермінувало строки звільнення на травень 2020 року. Але з 25.03.2020 року на підприємстві був введений режим простою у зв`язку з карантином по СOVID-19, тому відповідним наказом скорочення було перенесено з формулюванням «до закінчення карантину». Карантин був продовжений, тому керівництво філії у телефонному режимі стало наполягати на виконанні запланованого скорочення у зв`язку з тим, що від СБУ та ГПУ стали надходити запити стосовно діяльності керівництва, тому треба було звільнити працівників, які під тиском та загрозами підписували акти про прийняття неякісної продукції або володіли компрометуючою інформацією. Для цього видали наказ про зміну формулювання «до закінчення карантину» на формулювання «у десятиденний термін по закінченню простою». З наказом працівників не ознайомили. Позивач зазначає, що жоден наказ стосовно скорочення чисельності, режиму роботи не був погоджений профспілками. На день її звільнення з роботи - 05.06.2020 р. вона не отримала повного розрахунку по виплатам. Перша сума виплат надійшла о 16 годині 38 хвилин (при цьому робочий час за графіком закінчується о 16 годині 15 хвилин). Тому після вихідних 09.06.2020 року вона знову вийшла на роботу та написала заяву про те, що вважає цей день останнім робочим днем та вимагала оплатити його за середньоденною нормою. Усно їй відмовили та наказали залишити територію заводу. Таким чином, на переконання позивача, керівництвом було здійснено порушення норм ст.117 КЗпП України, згідно з якою, в разі невиплати з вини засновника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповіді на вказану вище заяву позивач не отримала, тому листом звернулася до керівництва Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» щодо розгляду її питання на комісії по трудовим спорам. Відповіді вона не отримала. Вважає, що такими діями відповідач завдав їй моральної шкоди, проігнорувавши рішення засідання профспілкового комітету, її заяву про належні виплати, а особливо, видавши усне розпорядження охоронцям про недопущення її на завод, як небажаного працівника. Такі дії відповідача завдали їй значних моральних страждань та принизили честь, гідність, репутацію. За таких обставин, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відзиві на\~позовну заяву № 8/4906 від 22.10.2020 року відповідач посилається на те, що відповідно до наказу від 29.10.2019 року № 87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» внесено зміни у штатний розпис працівників заводу. 25.11.2019 року позивача листом повідомлено про заплановане звільнення з посади обліковця міри та виробів у зв`язку із скороченням численності працівників ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниці» на підставі вищевказаного наказу від 29.10.2019 року №87/П та відповідно до ст. 49 КЗпП за п.1 ст. 40 КЗпП, яке заплановано на 04.05.2020 року, про що свідчить підпис та дата позивача. 04.03.2020 року позивача листом повідомлено про заплановане звільнення з посади обліковця міри та виробів у зв`язку із скороченням численності працівників ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниці» на підставі вищевказаного наказу від 29.10.2019 року №87/П та відповідно до ст. 49 КЗпП за п.1 ст. 40 КЗпП, яке заплановано на 04.05.2020 року, про що свідчить підпис та дата позивача. Наказом № 47/ОС від 03.06.2020 звільнено [PERSON] з посади обліковця міри та виробів на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» у зв`язку зі скороченням численності працівників з 05.06.2020 року. Цього ж дня позивач відмовилась ставити підпис про ознайомлення в наказі про звільнення від 03.06.2020, про що було складено Акт від 05.06.2020 року о 15.год.30 хв. Окрім, того даним листом позивача повідомлено про те, що на ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані. Посилання позивача на неотримання повного розрахунку в день звільнення не відповідають дійсності з огляду на наступне. Згідно з наказом про звільнення від 03.06.2020 року останнім днем звільнення вважається 05.06.2020 року, тому з відповідачем проведений в цей день повний розрахунок по виплатам. Посилання позивача саме на час виплати цих сум цього ж дня, відповідач вважає недоцільним та таким що не заслуговує на увагу суду. Також, те, що відповідачем не порушено прав позивача в частині звільнення, а також те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому незаконним звільненням з роботи моральних страждань, свідчить, на думку відповідача, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Зокрема, 16.11.2020 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності з огляду на те, що позивачем в супереч вимогам ст. 233 КЗпП було порушено при зверненні до суду місячний строк для вирішення трудового спору у справах про звільнення. Так, з наказом про звільнення від 05.06.2020 року позивачка мала можливість ознайомитися цього ж дня, тобто 05.06.2020 року, однак відмовилася, про що було складено відповідний акт. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду з даним позовом поза межами місячного строку, а саме 26.08.2020 року. Позивач [PERSON] 16.11.2020 року подала відповідь на відзив, яким звернула увагу на те, що при ознайомленні з наказом № 87/П від 29.10.2019 року «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників», вона ставила свій підпис на окремому аркуші, а тому сам наказ було пізніше змінено. Копію наказу у першій редакції було також додано до листа, який надсилався голові профспілки [PERSON] . Крім того, у повідомлені про скорочення від 25.11.2019 року було зазначено дату такого скорочення 31.01.2020 року, а не 04.05.2020 року як вказано у відзиві на позовну заяву. Після колективного звернення до голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України [PERSON] , керівництво філії відтермінувало строки звільнення. Також, не було рішення Правління АТ «Укрзалізниця» стосовно припинення виробництва та скорочення чисельності працівників заводу, на яке було посилання у наказі. Після зміни 03.03.2020 року керівництва філії «ЦУП» процедуру скорочення чисельності штату працівників було поновлено, тому 04.03.2020 року вона знову отримала повідомлення про скорочення посади, яку займала. Відповідачем при її звільненні допущено порушення вимог ст.ст. 42, 43 КЗпП, оскільки розірвання трудового договору з підстав скорочення чисельності або штату працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На засіданні профспілкової організації було відмовлено у звільненні її з посади, оскільки їй залишилося менше трьох років до пенсії. Також, відповідач не дотримався вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП, оскільки не запропонував їй наявну на підприємстві (а не тільки у філії) роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Щодо ознайомлення з наказом про її звільнення, позивачка зазначає, що вона навіть не заходила до приміщення кабінету інспектора з питань кадрів [PERSON] , а відповіла на запитання останньої «Коли вона зайде?», що у відповідності до ст. 116 КЗпП чекає на повідомлення про перерахування коштів. Акт про відмову ознайомлення з наказом про звільнення складався у її відсутність, що на думку позивача є неприпустимим. Також, [PERSON] зазначила, що відповідачем в порушення вимог ст. 116 КЗпП не було проведено повного розрахунку з нею при звільненні, оскільки перша частина коштів надійшла їй 05.06.2020 року, а решта лише 09.06.2020 року. 20.11.2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в якій остання посилалася на необґрунтованість вимог відповідача у цій частині, оскільки згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX, у Кодексі законів про працю України строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів продовжуються на строк дії карантину. Тому, на думку позивача, строки позовної давності нею не пропущені. Також позивач зазначає, що відповідно до наказу в.о. начальника ВП «НШПЗ» від 25.11.2019 року № 39/ОС «Про попередження про заплановане звільнення» усіх працівників, в тому числі й позивачку, було попереджено про заплановане звільнення, яке планується з 01.02.2020 року, а не з 04.05.2020 року, як вказує відповідач. Інші аргументи позивача є подібними за змістом, які викладені нею в позовній заяві й відповіді на відзив. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, надавши пояснення по суті позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надавши письмовий відзив\~на позов (зміст якого викладено вище). Крім того, 13.01.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з Києво - Святошинським районним судом Київської області. Ухвалою суд від 08.02.2021 року клопотання представника відповідача задоволено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання, призначеного на 26.02.2021 року, в режимі відео конференції з Києво - Святошинським районним судом Київської області. Однак, за повідомленням працівника Києво - Святошинського районного суду Київської області представник відповідача в приміщення Києво - Святошинського районного суду Київської області не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Крім того, представником відповідача в ході судового провадження було надано відзив на позовну заяву з додатками та заяву про застосування строків позовної давності. У зв`язку з вищевикладеним, судом прийнято рішення про можливість закінчення судового розгляду у відсутність представника відповідача, який будучи належним чином повідомленим по час і місце судового засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом досліджені наступні письмові докази, надані сторонами суду. Копія трудової книжки [PERSON] , відповідно до запису в якій, Наказом № 111/О від 04.11.2014 року [PERSON] була прийнята на посаду обліковця міри та виробів на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» (а.с. 8-14). Наказ в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 29.10.2019 року № 87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників», яким внесено зміни у штатний розпис працівників заводу (а.с. 80-87). Наказ в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 25.11.2019 року № 39/ОС «Про попередження про заплановане звільнення», яким зобов`язано інспектора з кадрів [PERSON] підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівникам, зокрема, [PERSON] , обліковцю міри та виробів (а.с. 125-126). Повідомлення про заплановане вивільнення за підписом в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 25.11.2019 року, яким [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням чисельності працівників виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу від 29.10.2019 року №87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» та відповідно до ст. 49-2 КЗпП, попереджено про майбутнє звільнення з посади обліковця міри та виробів за п.1 ст. 40 КЗпП, яке відбудеться 31.01.2020 року, а також про те, що на даний час у виробничому підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування (а.с. 6). Зазначене повідомлення містить особистий підпис [PERSON] , який свідчить про те, що остання ознайомилась з зазначеним Повідомленням 25.11.2019 року. Зазначена обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалась. Повідомлення про заплановане вивільнення за підписом в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 04.03.2020 року, яким [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням чисельності працівників виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу від 29.10.2019 року №87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» та відповідно до ст. 49-2 КЗпП, попереджено про майбутнє звільнення з посади обліковця міри та виробів за п.1 ст. 40 КЗпП, яке відбудеться 04.05.2020 року, а також про те, що на даний час у виробничому підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування (а.с. 7). Зазначене повідомлення не містить підпису [PERSON] . Наказ від 03.06.2020 року № 47/ОС, на підставі якого [PERSON] звільнено з посади обліковця міри та виробів на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» з 05.06.2020 року у зв`язку зі скороченням численності працівників (а.с.160). Акт виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», складений працівниками підрозділу 05.06.2020 року о 15.30 год., яким посвідчено, що 05.06.2020 року [PERSON] ознайомилася з наказом про звільнення від 03.06.2020 року № 47/ОС у зв`язку зі скороченням численності працівників, але від особистого підпису про ознайомлення і отримання копії зазначеного наказу і трудової книжки [PERSON] відмовилася (а.с.77). До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст.5-1 КЗпП України\~визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення. За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Згідно ч.1\~ст.21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пленум Верховного Суду України у п. 19 Постанови від\~06\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» (зі змінами) роз`яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.49-2\~КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Ч.2 ст.40\~цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. У своєму відзиві (а.с. 72) представник зазначив наступне: «25.11.2019\~року позивача\~листом повідомлено\~про заплановане\~звільнення з\~посади обліковця\~міри та\~виробів у\~зв`язку із\~скороченням численності\~працівників ВП\~«Новомосковський шпалопросочувальний\~завод» філії\~«ЦУП» АТ\~«Укрзалізниці» на\~підставі вищевказаного\~наказу від\~29.10.2019\~року №87/П\~та відповідно\~до ст.\~49\~КЗпП за\~п.1\~ст.\~40\~КЗпП,\~яке заплановано\~на 04.05.2020\~року,\~про що\~свідчить підпис\~та дата\~позивача. 04.03.2020 року позивача листом повідомлено про заплановане звільнення з посади обліковця міри та виробів у зв`язку із скороченням численності працівників ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниці» на підставі вищевказаного наказу від 29.10.2019 року №87/П та відповідно до ст. 49 КЗпП за п.1 ст. 40 КЗпП, яке заплановано на 04.05.2020 року, про що свідчить підпис та дата позивача». Однак, як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зазначені представником відповідача обставини не відповідають дійсності, а саме: Дійсно 25.11.2019 року позивача листом повідомлено про заплановане звільнення з посади обліковця міри та виробів у зв`язку із скороченням численності працівників ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниці» на підставі вищевказаного наказу від 29.10.2019 року №87/П та відповідно до ст. 49 КЗпП за п.1 ст. 40 КЗпП, однак в листі зазначено, що звільнення заплановано на 31.01.2020 року, а не на 04.05.2020 року, як зазначає представник позивача. Що ж до повідомлення від 04.03.2020 року, яким виробничий підрозділ «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» повідомило [PERSON] про заплановане звільнення з посади обліковця міри та виробів у зв`язку із скороченням численності працівників ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниці» на підставі вищевказаного наказу від 29.10.2019 року №87/П та відповідно до ст. 49-2 КЗпП за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП, яке заплановано на 04.05.2020 року, то таке повідомлення дійсно міститься в матеріалах справи (а.с. 54), однак підпис [PERSON] , на ньому відсутній, що суперечить твердженню представника відповідача про його наявність. Судом досліджено копію Повідомлення про заплановане вивільнення за підписом в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 25.11.2019 року, яким [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням чисельності працівників виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу від 29.10.2019 року №87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» та відповідно до ст. 49-2 КЗпП, попереджено про майбутнє звільнення з посади обліковця міри та виробів за п.1 ст. 40 КЗпП, яке відбудеться 31.01.2020 року, а також про те, що на даний час у виробничому підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування (а.с.6). Зазначене повідомлення містить особистий підпис [PERSON] , який свідчить про те, що остання ознайомилась з зазначеним Повідомленням 25.11.2019 року. Зазначена обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалась. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] у встановленому законом порядку була повідомлена про майбутнє звільнення, яке мало б відбутися 31.01.2020 року. Однак, 31.01.2020 року звільнення не відбулося з причин, які від позивача [PERSON] не залежали. Тобто, вищевказане Повідомлення від 25.11.2019 року, як документ, оформлений роботодавцем на виконання вимог 49-2 КЗпП, з яким [PERSON] ознайомилась і засвідчила таке ознайомлення своїм підписом, втратив свою чинність 31.01.2020 року. [PERSON] була звільнена 05.06.2020 року. Будь-яких доказів того, що про майбутнє звільнення, яке мало відбутися 05.06.2020 року [PERSON] попереджали у встановленому законом порядку, суду відповідачем надано не було. Судом досліджено в судовому засіданні Повідомлення про заплановане вивільнення за підписом в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» С.Л. Житкевича від 04.03.2020 року, яким [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням чисельності працівників виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу від 29.10.2019 року №87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» та відповідно до ст. 49-2 КЗпП, попереджено про майбутнє звільнення з посади обліковця міри та виробів за п.1 ст. 40 КЗпП, яке відбудеться 04.05.2020 року (а.с.7), однак, дане повідомлення не містить не тільки підпису [PERSON] , а навіть вихідного реєстраційного номеру, який свідчив би про те, що таке Повідомлення направлялось [PERSON] поштою, як не містять матеріали справи і доказів того, що [PERSON] отримувала чи була ознайомлена із зазначеним Повідомленням у будь-який інший спосіб. А відтак, вважати, що [PERSON] а у встановленому законом порядку за два місяці повідомлена про майбутнє звільнення, підстав у суду не має. Крім того, власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст.40, ч. 3 ст.49-2\~КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які відповідно до вимог ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковими для усіх судів України. За приписами ч. 1 ст.\~40, ч. 1,\~3\~ст. 49-2\~КЗпП України\~вбачається,\~що\~\~власник або\~уповноважений ним\~орган одночасно\~з попередженням\~про звільнення\~у зв`язку\~зі змінами\~в організації\~виробництва і\~праці зобов`язаний\~запропонувати працівникові\~всі наявні\~вакантні посади,\~які він\~може обіймати\~відповідно до\~своєї кваліфікації.\~Тобто,\~роботодавець зобов`язаний\~запропонувати всі\~вакансії,\~які відповідають\~зазначеним вимогам,\~що існують\~на цьому\~підприємстві,\~незалежно від\~того,\~в якому\~структурному підрозділі\~працівник,\~який вивільнюється,\~працював (Висновок ВП ВС від 18.09.2018 року № 800/538/17, № 11 -431 асі 18). Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Як зазначила [PERSON] будь-яка вакансія у Новомосковському підрозділі чи будь-якому іншому структурному підрозділі підприємства АТ «Укрзалізниця» їй запропонована не була. Дійсно, Повідомлення про заплановане вивільнення від 25.11.2019 року, яким [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням чисельності працівників виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» Філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу від 29.10.2019 року №87/П «Про зміни до штатного розпису працівників заводу: скорочення численності працівників» , містить посилання на те, що на даний час у виробничому підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування. Однак, дана обставина не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Крім того, в самому повідомленні зазначено виключно про виробничий підрозділ «Новомосковський шпалопросочувальний завод», а не про все підприємство АТ «Укрзалізниця». Враховуючи, що у справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця, а відповідачем, не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачці про усі наявні протягом терміну попередження про наступне вивільнення вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від цих пропозицій, суд приходить до висновку, що позивач звільнена з порушенням встановленої\~КЗпП України\~процедури. Крім того, згідно з положеннями ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045) передбачено, що коли роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, надати первинним профспілковим організаціям (далі - профспілка) інформацію щодо цих заходів, разом з інформацією про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції органам державної влади, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об`єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов`язаних із вивільненням працівників, які є обов`язковими для розгляду (ст. 49-4 КЗпП). Листом від 24.04.2020 року в.о. начальника виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» С.Л. Житкевич повідомив Директора філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» Османа О.Л. про те, що в умовах карантину профспілковий комітет виробничого підрозділу відмовляється скликати засідання для погодження скорочень працівників (а.с. 24). \~ \~ \~ \~Однак 25.05.2020 року засідання профспілкового комітету було проведено. Згідно Листа голови первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця», станом на 05.06.2020 року [PERSON] перебувала членом первинної профспілкової організації «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця». Профспілковий комітет Новомосковського шпалопросочувального заводу протоколом № пр.150-20 від 25.05.2020 року ухвалив рішення про НЕ НАДАННЯ згоди на скорочення [PERSON] за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 135). \~ \~ \~ \~Про ненадання згоди Профспілковим комітетом Новомосковського шпалопросочувального заводу на скорочення [PERSON] за ч. 1 ст. 40 КЗпП України свідчить і досліджена в судовому засіданні копія Витягу з протоколу № пр.150-20 від 25.05.2020 року (а.с. 136-139). При цьому, як вбачається з вищевказаного протоколу, рішення про ненадання згоди на скорочення стосується конкретних працівників, зокрема, [PERSON] і обґрунтовано тим, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (а.с. 139). Однак, не зважаючи на таке рішення профспілкового комітету, [PERSON] 05.06.2020 року було звільнено з посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП. Виходячи з аналізу вищевикладених норм законодавства, суд приходить до переконання, що, при звільнені позивачки за п.1\~ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства і в частині погодження такого звільнення з профспілковим комітетом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що Наказ про звільнення [PERSON] № 47/ОС від 03.06.2020 року не відповідає вимогам закону, звільнення [PERSON] є незаконним, як таке, в ході якого відповідач не дотримався вимог трудового законодавства, а тому Наказ про звільнення № 47/ОС від 03.06.2020 року має бути скасований, а [PERSON] має бути поновлена на посаді обліковця міри та виробів на Виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 05.06.2020 року. Тобто в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~235\~КЗпП України у\~разі звільнення\~без законної\~підстави або\~незаконного переведення\~на іншу\~роботу працівник\~повинен бути\~поновлений на\~попередній роботі\~органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі вищевикладеного, підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки виплата середнього заробітку безпосередньо пов`язана з поновленням на роботі, однак такі вимоги мають бути задоволенні частково в частині розрахунку. Вимушений прогул\~це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат останні 2 календарні місяці роботи, зо передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ч.5 п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно п.32 зазначеної Постанови при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). \~ \~ \~ \~Згідно Довідки про доходи, виданої [PERSON] два останні місяці перед звільненням (квітень 2020 року та травень 2020 року) вона отримала заробітну платі в сумі 4\~780,00 гривень (квітень) та 4\~855,18 гривень (травень). Робочих днів у квітні було 21 у травні 19. Таким чином середньоденний заробіток складатиме: (4\~780,00+4\~855,18) : (21+19) = 240,88 гривень. На день розгляду справи у суді першої інстанції, позивач перебував у вимушеному прогулі з\~05 червня 2020 року по 01 березня 2021 року, тобто 185 робочих днів, а тому на його\~користь підлягає\~стягненню\~середній заробіток\~за час вимушеного прогулу в сумі 44\~562,80 гривень (240,88 гривень Х 185 робочих днів). Таким чином\~в частиністягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відповідно до здійсненого судом розрахунку. Відповідно до\~ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику у\~разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя.Порядок відшкодування\~шкоди визначається\~законодавством.Зазначена норма\~закону містить\~перелік юридичних\~фактів,\~що складають\~підставу виникнення\~правовідносин щодо\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~завданої працівнику\~моральної шкоди.У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням її гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди. А тому, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. На переконання суду, внаслідок звільнення позивачка дійсно страждала у зв`язку з втратою роботи, що потягло зміни у її життєвому укладі, отже зазнала моральних страждань, однак враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачкою глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Також на кисть позивача, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України мають бути стягнуті судові витрати, понесені позивачем, а саме 1\~755,35 гривень. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Щодо доводів сторони відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звернулася до суду під час дії карантину в Україні, строки звернення нею до суду у справі про звільнення не можуть вважатися порушеними. Тому, підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача у суду не має. Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що відповідачем було порушено вимоги ст. 116 КЗпП щодо перерахування їй першої суми виплат при звільненні після закінчення робочого часу, а саме 05.06.2020 року о 16 годині 38 хвилин, оскільки в даному випадку останнім днем звільнення є 05.06.2020 року, який закінчується о 24.00 годині, а зважаючи на те, що таке перерахування відбувається при розрахунковій операції банку, така затримка можлива, і не може свідчити про порушення відповідачем вищевказаних вимог закону. Крім того, безпідставними є посилання позивача про те, що вона не знала про звільнення 05.06.2020 року, оскільки як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалося самою позивачкою, відмовляючись заходити до кабінету інспектора з питань кадрів [PERSON] , [PERSON] сказала їй, що у відповідності до ст. 116 КЗпП чекає на повідомлення про перерахування коштів. Такі обставини не можуть свідчать про необізнаність позивача про її звільнення. Однак, вищевказані обставини не спростовують висновків, викладених судом по суті позову. Крім того, судом були досліджені: Наказ № 35 від 23.03.2020 року Про запровадження простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 178-179); Наказ № 36 від 31.03.2020 року Про продовження режиму простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 177); Наказ № 39 від 23.04.2020 року Про продовження режиму простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 176); Наказ № 42 від 05.05.2020 року Про продовження режиму простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 175); Наказ № 43 від 22.05.2020 року Про припинення режиму простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 174); Наказ № 44 від 25.05.2020 року Про продовження режиму простою на виробничому підрозділі «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.173); Положення про виробничий підрозділ «Новомосковський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.184-191). Однак дані документи, на переконання суду, свідчать про організацію роботи підприємства в певний період і за певних умов, однак, на висновки суду по суті позову не впливають.

Outcome: partial