Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

13.09.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.07.2007 року, в подальшому збільшило розмір позовних вимог (т.1 а.с.2-4, 137-139, 176), остаточно просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CNGLAK00000520 від 04.07.2007 року станом на 22.10.2015 року в сумі 9 658,75 доларів США та 290 049,99 грн пені, що за курсом 22,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2015 року становить загалом 508 337,73 грн, із них: 5 339,64 доларів США заборгованість за кредитом, 4 038,71 доларів США заборгованість за відсотками, 280,40 доларів США заборгованість по комісії, 290 049,99 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що становить 12 834,07 доларів США за курсом 22,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2015 року (т.1 а.с.158-159,176). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 04.07.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № CNGLAK00000520 про надання останній кредиту у розмірі 13 463,47 доларів США з кінцевим терміном повернення 04.07.2014 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки передбачені договором. Проте, умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у [PERSON] платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 22.10.2015 року виникла заборгованість по поверненню тіла кредиту, відсотків, комісії, з урахуванням штрафних санкцій, у розмірі 9 658,75 доларів США та 290 049,99 грн пені. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.01.2015 року (т.1 а.с.58-59) заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.10.2012 року у справі № 2515/11420/2012 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.41-42) скасовано і справу призначено до судового розгляду. 23.12.2015 року відповідач [PERSON] предявила зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів (т.2 а.с.1-3), відповідно до якого просить визнати невиконаним з боку банку умов кредитного договору № CNGLAK00000520 від 04.07.2007 року щодо надання позичальнику коштів шляхом, передбаченим п.7.1 розділу 7 договору, у розмірі 10 020 доларів США. Заявлені вимоги мотивує тим, що банком не були виконані вимоги п.7.1 договору щодо надання позичальнику кредитних коштів шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона на строк з 04.07.2007 року по 04.07.2014 року включно у вигляді непоновленої кредитної лінії у розмірі 10 020 доларів США, що підтверджується і висновком судово-економічної експертизи у цивільній справі № 751/11527/14. Вважає, що умови договору щодо видачі саме іноземної валюти банком не були виконані, а згідно положень ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених у позові та письмових поясненнях (т.1 а.с.246, т.2 а.с.105). У задоволенні зустрічного позову просила відмовити повністю відповідно до письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (т.2 а.с.90-96) та застосувати строк позовної давності. Зазначила, що дійсний розмір заборгованості по тілу кредиту становить 5 339,64 доларів США, а в письмових поясненнях (т.2 а.с.105) було допущено описку та помилково зазначено суму заборгованості по тілу кредиту 5 337,62 долари США. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та просили застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити повністю. Представник відповідача зазначила, що [PERSON] про порушення своїх прав дізналася лише у 2015 році після ознайомлення з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позови в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю виходячи з наступного: Судом встановлено, що 03.07.2007 року [PERSON] звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-анкетою про надання кредиту терміном на 7 років для купівлі авто і самостійно визначила валюту кредиту долари США (т.1 а.с.181-182). 04 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №CNGLAK00000520, згідно умов п. 7.1 якого банк зобовязувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона на строк з 04.07.2007 року по 04.07.2014 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 020 доларів США на купівлю автомобіля, в тому числі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави та у розмірі 3443,47 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. Періодом сплати вважати період з 12 по 20 число кожного місяця. Щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 192,80 доларів США для погашення заборгованості (т.2 а.с.115-119). У відповідності до п.7.2 договору, для виконання даного договору банк відкриває позивальникові рахунок 29094051430074 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та інш.платежам. При кредитуванні нових та б/в автомобілів, позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 47 210 грн на перерахування на поточний рахунок № 26003050001060 в ЗАТ КБ «Приватбанк», на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової компанії «Інгострах», а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі, вказаному в п.7.1 договору. 04.07.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна автомобіля Daewoo Matiz, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] (т.1 а.с.148-152). 26.06.2007 року між ТОВ „Автоприват та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №СФ-0010636, згідно умов якого товариство зобовязувалось передати покупцеві у власність, а покупець прийняти й оплатити автомобіль Daewoo Matiz-М30, кузов XWB4A11BD7A095489, двигун F8CV692923KA2, загальною вартістю 47 310 грн. (т.1 а.с.231). У відповідності до п.2.1 якого покупець зобовязується зробити оплату у наступному порядку: суму первісного внеску 100 грн оплатити в день укладання договору, а повну оплату за договором зробити не пізніше 7 робочих днів від дня укладання даного договору. Згідно копії квитанції від 26.06.2007 року [PERSON] сплатила 100 грн (т.1 а.с .20) за автомобіль згідно рахунка. Згідно акту прийому-передачі автомобілей №10636 26.06.2007 року ТОВ „Автоприват передає через [PERSON], а [PERSON] приймає вищевказаний автомобіль (т.1 а.с.19). Згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. В той же час, згідно ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] та її представник посилались на висновок судово-економічної експертизи у цивільній справі № 751/11527/14 щодо порушень вимог законодавства при документальному оформленні та відображенні в обліку операцій з видачі кредитних коштів, копія якого наявна в матеріалах даної справи (т.1 а.с.199-230) та вказували на те, що умови договору щодо видачі саме іноземної валюти банком не були виконані. Однак, суд не приймає до уваги зазначений висновок експерта, оскільки експертиза проведена в іншій справі, а крім того для експертного дослідження були надані не всі необхідні документи, у звязку з чим висновок експертизи не ґрунтуються на повно та всебічно досліджених доказах. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.02.2015 року (т.1 а.с.99-101) у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.10.2015 року (т.1 а.с.111-122) в цій частині рішення суду було залишено без змін. Зазначеним рішенням встановлені обставини щодо правомірності надання ПАТ КБ «ПриватБанк» позики в іноземній валюті, а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищевказані обставини не підлягають доказуванню. Крім того, в абзаці 18 мотивувальної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.02.2015 року (т.1 а.с.100) зазначено, що з встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що банком були перераховані кошти на виконання умов кредитного договору. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У розумінні закону, суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Перелік способів захисту цивільних прав наведено у ст. 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права не передбачений нормами ЦК України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України права та обовязки за договором виконуються протягом строку дії договору, а після його закінчення визнання невиконаними обов'язків, строк виконання яких закінчився, чинним законодавством не передбачено. Також, не підлягає задоволенню заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом із цим, згідно роз'яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки позовні вимоги зустрічного позивача є необґрунтованими, не підлягають задоволенню, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання , як це передбачено ст.617 ЦК України. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства. Судом встановлено, що 17.06.2011 року [PERSON] здійснила передачу заставного автомобіля банку у звязку з простроченням кредиту (т.1 а.с.232) та 26.06.2011 року надала довіреність банку бути її представником при вирішенні питань, повязаних з відчуження, користуванням транспортного засобу (т.2 а.с.114). В подальшому, автомобіль був реалізований (т.2 а.с.106-113) за 33 000 грн, що за курсом 7,9879 еквівалентно 4131,25 доларів США (т.1 а.с.84). Згідно виписки по рахункам та розрахунку боргу (т.1 а.с.84, 183-188) кошти від реалізації предмета застави в сумі 4131,25 доларів США були направлені банком на погашення боргу, зокрема на погашення суми пені - 1 221,26 доларів США, на погашення комісії - 249,92 доларів США, на погашення відсотків - 491,21 доларів США та на погашення кредиту 2 065,63 доларів США. Судом встановлено, що [PERSON] умови зазначеного кредитного договору щодо своєчасного повернення Банку наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом та комісії порушила, коштів, отриманих від продажу автомобіля, недостатньо на виконання всіх зобовязань за договором, внаслідок чого станом на 22.10.2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту - 5 339,64 доларів США за період з 22.06.2010 року по 22.10.2015 року, заборгованість по відсоткам - 4 038,71 доларів США за період з 02.07.2010 року по 22.10.2015 року, заборгованість по комісії - 280,40 доларів США за період з 12.04.2012 року по 22.10.2015 року, а всього 9 658 (девять тисяч шістсот пятдесят вісім) доларів США 75 центів, що за курсом 22,60 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2015 року становить 218 287 грн. 75 коп. (т.1 а.с.140-145). Згідно з п. 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2., 2.2.3., 7.5 даного [PERSON] має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу , але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Беручи до уваги, що відповідач порушив зобовязання стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії за користування кредитними коштами, тому згідно п.4.1 [PERSON] у позивача є всі підстави для стягнення пені. Розмір пені згідно розрахунку позивача за період з 12.04.2012 року по 22.10.2015 року становить 290 049,99 грн, що за курсом 22,60 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2015 року становить 12 834,07 доларів США (т.1 а.с.140-145). Судом не встановлено підстав для застосування строків позовної давності, про які було заявлено відповідачем та його представником (т.1 а.с.234, 235), так як банк звернувся до суду з позовом 13.09.2012 року, тобто в межах строку позовної давності, а прострочена заборгованість по сплаті кредиту виникла з 22.06.2010 року, по сплаті відсотків з 02.07.2010 року, по сплаті комісії та пені з 12.04.2012 року, з урахуванням часткового погашення простроченої заборгованості по кредиту, відсоткам та повного погашення простроченої заборгованості по комісії та пені у звязку з реалізацією автомобіля у квітні 2012 року. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі №1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки закон (ч.3 ст. 551 ЦК) не визначає обов'язковою умовою для зменшення розміру пені одночасну наявність обох підстав, тобто наявність значного перевищення розміру збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір неустойки за наявності будь-якої однієї з зазначених в ч.3 ст. 551 ЦК підстав. За таких обставин, суд вважає, що розмір пені за прострочення виконання зобовязань 290 049,99 грн є явно несправедливим по відношенню до відповідача, оскільки він перевищує розмір збитків, заподіяних банку невиконанням відповідачем умов кредитного договору. З огляду на зазначене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд дійшов висновку про зменшення пені за прострочення виконання зобовязань. Суд визначає розмір пені за період з 12.04.2012 року по 22.10.2015 року в сумі 1 грн за кожен день прострочення, тобто 1 288,00 грн. Судом було запропоновано відповідачу та його представнику на спростування розрахунку позивача надати свій розрахунок, із зазначенням суми сплаченого кредиту, відсотків та надати платіжні документи, що підтверджують сплату кредиту в національній валюті. Однак, доказів, які б спростовували зазначений позивачем розмір заборгованості по кредиту відповідач суду не надала, так як і не надано суду доказів, що свідчать про повне виконання зобов'язань за кредитним договором. Клопотання про призначення в справі відповідної експертизи відповідач та її представник не заявляли. Твердження відповідача та її представника про те, що банком всупереч положень п.2.3.1 кредитного договору не було повідомлено про зміну процентної ставки спростовується самими ж поясненнями відповідача в судовому засіданні, яка вказувала, що спочатку сплачувала в рахунок погашення кредиту близько 1 000 грн, а після збільшення 1 500 2 000 грн. Суд не приймає до уваги і твердження відповідача та її представника про те, що визначена вартість транспортного засобу не відповідає дійсній реальній вартості автомобіля, так як договір купівлі-продажу авто є дійсним та ніким не оспорений. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CNGLAK00000520 від 04.07.2007 року станом на 22.10.2015 року в розмірі 9 658 доларів США 75 центів, що за курсом 22,60 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2015 року становить 218 287 грн. 75 коп. та 1 288 грн. 00 коп пені. При зверненні до суду 13.09.2012 року, позивачем, з урахуванням ціни позову, сплачено судовий збір в сумі 665,80 грн (т.1 а.с.1). При збільшенні позивачем розміру позовних вимог (т.1 а.с.137-139) підлягав доплаті судовий збір у розмірі 6 626,37 грн. Проте, позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі, а саме: 6 959,27 грн (т.1 а.с.147). За таких обставин, згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 332 грн. 90 коп. згідно платіжного доручення № BO1S4B0ZU5 від 04 грудня 2015 року. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі (т.1 а.с.1, 147), які у відповідності до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру 3 149 грн. 84 коп (7 292,17х219 575,75/508 337,73). На підставі викладеного,

Outcome: partial