Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] вчинила на користь свого сина- [PERSON] заповіт, відповідно до якого заповіла останньому все належне їй майно. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Його представник-адвокат Данилюк П.П. подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем(а.с. 42). Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи просить проводити у відсутність представника селищної ради (а.с. 32). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 7) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 8) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 9) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту від 28.05.2008 (а.с. 10) [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде мати на день смерті і на що матиме право за законом заповіла сину [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с. 12) [PERSON] , [INFO] , являється спадкоємцем до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно довідки Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 327 від 05.08.2020 (а.с. 14) житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Технічним паспортом (а.с. 15-20) зазначається характеристика будинку по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 469 від 19.08.2015 (а.с. [ADDRESS] . 27.05.2020 постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 812/02-31 (а.с. 22) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадковий житловий будинок, котрий є предметом спору. Відповідно до довідки Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 326 від 05.08.2020 (а.с. 34), [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , одиноко. Зазначена інформація також підтверджується виписками з по-господарськи книг (а.с. 42-43). Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняв спадкоємець за заповітом її син [PERSON] (але не оформив своїх спадкових прав), який помер [INFO] та спадщину після смерті якого прийняв його син - [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 42) слід залишити за останньою.

Outcome: approved