Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

28.03.2019 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.12.2010 року в розмірі 125855,48 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві про надання кредиту. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг». Розумний П.Г. зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором та «Умовами та правилами надання банківських послуг», але свої зобов`язання за договором відповідач не виконує. Заборгованість по кредиту станом на 28.02.2019 року складає 196305,56 грн., з яких 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 180903,46 грн. заборгованість за процентами за критсування кредитом, 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, з яких позивач просить суд стягнути з відповідача 125855,48 грн. ( 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 114253,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2010 по 31.07.2018) і судові витрати по справі. 10.05.2019 року [PERSON] подав до суду заяву в якій просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, так як вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. (а.с. 51) У відзиві на заяву [PERSON] про застосування строків позовної давності поданного 17.07.2019 року представник позивача зазначив, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк погашення кредиту перебіг строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії перевипущеної картки до 04.2023 року, а Банк звернувся до суду з позовом 28.03.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. ( а.с. 61-6). 16.09.2019 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не визнає та зазначив, що від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2023 року він не отримував. Справу просив розглянути у його відсутність. (а.с. 71). 19.11.2019 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано відзив на заяву відповідача, в якій вказав, що позичальником підписана анкета-заява, в зв`язку з чим банк вважає, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, вважає, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. [PERSON] . отримував кредитну картку та перевипущену кредитну картку до 04.2023 року про що свідчать фотокартки долучені до відзиву. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанови від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанови від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - за спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, в зв`язку з чим строк позовної давності не сплинув. Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, про що зазначив в заяві. Відповідач на розгляд справи не з`явився, згідно заяви від 16.09.2019 року просив розглянути справу у його відсутність. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до матеріалів справи 27.12.2010 року [PERSON] з метою отримання кредитної картки було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 11800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розумний П .Г. не виконував умови договору у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредиту станом на 28.02.2019 року, яка складає 196305,56 грн., з яких 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 180903,46 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, з яких позивач просить суд стягнути з відповідача 125855,48 грн. ( 11602,10 грн. заборгованість за кредитом, 114253,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2010 по 31.07.2018). На підтвердження заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості за договором від 27.12.2010 року (а.с.5-7), згідно якої останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 21.01.2016 року у розмірі 1000,00 грн. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснював. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку, також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутні у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, пені, штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, так як Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, та з огляду на відсутність обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року(Справа № 342/180/17, Провадження № 14-131цс19) вказала, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження, зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також суд вказує, що фактично отримані та використані позичальником кошти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати повернути, так як їх неповернення, буде свідчити про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані сторонами докази та даючи їм правову оцінку, суд приходить до висновку, щодо правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача 11602,10 грн. заборгованості за тілом кредиту. Крім того, відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив застосувати позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанови від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанови від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - за спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було 27.12.2010 року надано кредитну картку, і користуючись кредитними коштами, він періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж здійснено 21.01.2016 року. За умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, отже початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. З урахуванням вказаного, встановивши, що [PERSON] . останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснив 21.01.2016, тобто з 26.02.2016 у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитом, а з позовом до суду банк звернувся 28.03.2019, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволення позову. Однак, позивач заперечує пропуск позовної давності і надав до суду довідку, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» від 21.06.2019 року №30.1.0.0/2-20190329/3185 [PERSON] . згідно кредитного договору б/н від 27.12.2010 року отримав картки [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2023 року, що також підтверджується долученими до відзиву на заяву фотокартками з зображенням [PERSON] з банківською карткою в руках строком дії до 04.2023 року (а.с. 64, 88-90). Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Таким чином, судом достовірно встановлено що відповідачу було перевипущено кредитну картку до 04.2023 року. Приймаючи до уваги вищевикладене, правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року у справі №441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року у справі №332/3802/14-ц, суд вважає, що на момент звернення банку до суду із позовом 28.03.2019 року строк позовної давності не сплив. З огляду на вказані норми закону та обставини справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення лише тіла кредиту в сумі 11602, 10 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 177, 12 грн.

Outcome: partial