Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до\~Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: директор Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» [PERSON], в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» солідарно 1\~000 грн. Позовну заяву мотивує тим, що наказом №579-к від 23 грудня 2016 року він був звільнений з роботи за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 27 квітня 2017 року в справі № 569/370/17 він був поновлений на роботі. Рішення вступило в закону силу 06 липня 2017 року після прийняття відповідної ухвали апеляційним судом Рівненської області. В цей же день він звернувся до роботодавця по питанню поновлення на роботі, однак в цей день поновлений не був, а було запропоновано звернутись на наступний день, тобто 07 липня 2017 року. Він подав відповідне клопотання до ПАТ »Укртелеком» з проханням видати наказ та оплатити час вимушеного прогулу. 07 липня 2017 року був виданий наказ про його поновлення, однак вимушений прогул не оплачений. Умисним невиконанням рішення суду, а саме 27 квітня 2017 року, 08 травня 2017 року та 06 липня 2017 року йому було завдано моральної шкоди. Увесь цей час, він знаходився у пригніченому стані, та ще й під тиском відповідача, внаслідок незаконних дій відповідача йому завдано моральні страждання, які виявились у переживаннях, втраті нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, усвідомленням порушення основних конституційних прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав у ньому наведених. Вказав, що Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення про його поновлення на роботі 27 квітня 2017 року, однак в цей день рішення виконано не було. Він неодноразово звертався до роботодавця по питанню поновлення на роботі, однак поновлений був наказом лише 07 липня 2017 року. Внаслідок тривалого невиконання рішення суду йому було завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в сумі 1\~000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов просив задовольнити з підстав у ньому наведених. Вказав, що внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі позивача, яке мало бути виконано негайно, позивач зазнав душевних страждань, розмір моральної шкоди він оцінює в 1\~000 грн. Представник відповідача [PERSON] щодо задоволення позову заперечив, так як позовна заява є безпідставна та необґрунтована. Зі змісту поданої позовної заяви та змін до неї не вбачається, що позивач зазнавав будь-яких моральних страждань. Позовна заява не містить доказів та/або посилання на докази, яку саме моральну шкоду завдано позивачеві, у чому проявлялася втрата нормальних життєвих звязків, які саме додаткові зусилля позивач спрямував для організації свого життя, тощо. Додатковим підтвердженням відсутності підстав для стягнення моральної шкоди є те, що позивач не звертався до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення про його поновлення на роботі, а також з письмовими заявами до відповідача з цього приводу, крім заяви від 06 липня 2017 року. Також, чинним законодавством України не передбачено такого виду відповідальності як відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин та стягнення моральної шкоди фактично призведе до подвійної відповідальності за одне й теж саме порушення. Окрім того, позивач пропустив 3-місячний строк звернення до суду з даним позовом, який передбачено ч.1 ст. 233 КЗпП України. Позовна вимога про солідарне стягнення позовної суми та судових витрат з відповідача та його філії не обґрунтовується жодними нормами права і є незаконною, з огляду на правила про солідарне зобовязання, передбачені ст.ст. 541, 543 ЦК України, та на правові ознаки та нормативні визначення юридичної особи та її філії - ст.ст. 80, 95 ЦК України. Позивачем були заявлені клопотання про виклик свідків, представником відповідача були заявлені клопотання про залишення позовної заяви без руху, уточнення кола відповідачів, судом було задоволено клопотання про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], в задоволення решти клопотань відмовлено. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання в порядку ст. 137 ЦПК України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 500 грн. Заслухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи на наявні докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року в справі №569/370/17 [PERSON] поновлено на роботі з 26 грудня 2016 року на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком». Представник ПАТ «Укртелеком» був присутній в судовому засіданні під час проголошення рішення 27 квітня 2017 року, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] ПАТ «Укртелеком» оскаржило в апеляційному порядку вищевказане рішення суду і 06 липня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області апеляційна скарга була відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Наказом ПАТ «Укртелеком» №161-к від 07 липня 2017 року на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року по цивільній справі №569/370/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі скасовано наказ №579-к від 23 грудня 2016 року про звільнення [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України з 26 грудня 2016 року та поновлено [PERSON] на роботі з 26 грудня 2016 року на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» з умовами оплати праці, які існували до звільнення [PERSON] Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача по питанню поновлення його на роботі, після винесення рішення суду про його поновлення на роботі судом першої інстанції, зокрема 08 травня та 06 липня 2017 року, однак поновлений на роботі він був лише 07 липня 217 року. Як слідує з заяви [PERSON] від 06 липня 2017 року він звертався до директора ПАТ «Укртелеком» [PERSON] із клопотанням, в якому вказував, що 26 грудня 2016 року його звільнено з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, рішенням суду його було поновлено на роботі, рішення вступило в законну силу 06 липня 2017 року, у зв'язку з чим просив доручити підлеглим працівникам внести відповідні зміни до кадрових документів, оплатити час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є директором Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», вказав, що позивач до нього по питанню поновлення на роботі не звертався, свідки [PERSON], яка є начальником відділу управління персоналом та організаційного розвитку Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», та [PERSON], яка є начальником фінансово-економічного відділу Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», в судовому засіданні показали, що позивач звертався до них по питанню поновлення його на роботі, однак точної дати таких звернення пригадати не можуть. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України). Згідно із частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов'язок полягає у тому, що роботодавець зобов'язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов'язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду справи №243/2748/16-ц у постанові від 21 березня 2018 року Верховний Суд не встановив. Отже, не видавши негайно, після проголошення судового рішення 27 квітня 2017 року, наказу про поновлення [PERSON] на роботі ПАТ «Укртелеком» без поважних причин допустило затримку виконання рішення суду протягом 70 днів. Вирішуючи питання про відшкодування в зв'язку з цим моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок відшкодування такої шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. З розяснень, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) вбачається, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено судом, відповідачем було допущено затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі протягом 70 днів без поважних на те причин, що певною мірою порушило його благополуччя, позбавило його можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві звязки та змусило застосовувати додаткові зусилля для покращення свого матеріального добробуту, тим самим позивачу було заподіяно душевні страждання. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем компенсація моральної шкоди, оцінена у 1 000 грн. 00 коп., є обґрунтованою. Щодо позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» вони задоволенню не підлягають. Як вбачається із змісту глави 7 ЦК України та глави XV КЗпП України, позови про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди мають предявлятись до власників, які мають статус юридичної особи. Разом з тим, як видно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Рівненська філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом ПАТ «Укртелеком» та не має статусу юридичної особи. Отже, позивач предявив позов до Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», яка не має статусу юридичної особи, а тому не може бути відповідачем по даній справі. Відтак в задоволенні позову до Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» слід відмовити. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд до уваги не приймає, так як такі посилання ґрунтуються на невірному тлумаченні трудового законодавства України. Затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного виконання рішення суду. Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказ про поновлення позивача на роботі видано 07 липня 2017 року, вказаний позов предявлений до суду 09 серпня 2017 року, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3,4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як слідує з матеріалів справи між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір №17-07/21 про надання правової допомоги адвокатом від 20 липня 2017 року. Згідно розрахунку №1 суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу згідно договору №17-07/21 від 20 липня 2017 року від 17 квітня 2018 року та акта №1 прийому-передачі послуг з надання правничої допомоги від 17 квітня 2018 року адвокатом [PERSON] було надано послуги на загальну суму 4\~100 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №17/04 від 17 квітня 2018 року [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] на підставі договору №17-07/21 від 20 липня 2017 року 4\~100 грн. 00 коп. В судовому засіданні не була доведена співмірність розміру судових витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 1000 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на сплату судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп., а загалом судових витрат на суму 1\~640 грн. 00 коп. (1 000 грн. 00 коп. + 640 грн. 00 коп.).

Outcome: partial