Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

26 грудня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом, в якому посилається на те, що між нею та відповідачкою було досягнуто домовленості про купівлю двох житлових будинків на земельній ділянці площею 0,12 га в м. Коломия по вул. Довбуша за ціною 49500 доларів США. 18.04.2014 року вона передала відповідачці 2900 доларів США в якості завдатку за будинки, про що та написала власноручну розписку. При оформленні договору купівлі-продажу вказаного майна у нотаріуса, з»ясувалось, що відповідачка немає необхідних правовстановлюючих документів на вказане майно, а тому оформити договір неможливо. Кошти в сумі 2900 доларів США відповідачка не повернула до цього часу. Станом на 21 грудня 2016 року ця сума становила 76764, 45 гривень. Тому просила суд стягнути з відповідачки 76764,45 гривень. 15 лютого 2017 року представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача, враховуючи коливання курсу національної валюти відносно долару США, 78778,82 грн., 238,83 долари США, що становить 6487,84 грн. трьох відсотків річних та 5000 грн. моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечив, вказавши, що дійсно, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно купівлі-продажу нерухомого майна. Дійсно, вона отримала 2900 доларів США, а решту суми позивачка повинна була сплатити під час оформлення договору купівлі-продажу. Однак стверджує, що домовленість стосувалася виключно двох земельних ділянок, а не будинків. Саме про це вона і написала розписку. Однак [PERSON] з невідомих їй причин у нотаріуса від угоди відмовилася. Тому вважає, що вона не повинна їй повертати отриману суму в розмірі 2900 доларів США, оскільки договір купівлі-продажу не був укладений не з її вини, а з вини позивачки. Заслухавши сторони, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно положень ст. 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов»язання сталось з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов»язання сталось з вини кредитора, він зобов»язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти в сумі 2900 доларів США в якості плати за дві земельні ділянки в садовому товаристві «Медик» в м. Коломия по вул. Довбуша, та написала про це відповідну розписку (а.с.4). Той факт, що на вказаних земельних ділянках розташовані садовий будинок та незавершений будівництвом житловий будинок вказує позивач та відповідачкою не заперечується. Угода про купівлю-продаж земельних ділянок між сторонами не укладена. Даний факт сторонами не оспорюється. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані [PERSON] кошти завдатком. Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України). Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. 30 квітня 2014 року [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] вимогу про повернення в термін до 15 травня 2014 року грошових коштів, що стверджується копією вимоги (а.с.5). Проте, кошти [PERSON] не повернула, в зв»язку з чим [PERSON] звернулась із заявою до Коломийського МВ УМВС про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Відомості було внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань та порушено кримінальне провадження. Після проведення перевірки, 31 липня 2015 року по даному провадженню було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв»язку з відсутністю складу правопорушення. Намір [PERSON] продати належні їй будинки та земельну ділянку встановлений в ході проведення розслідування по кримінальному провадженню та не заперечувався відповідачкою. Однак, як встановлено слідством, такий продаж був неможливий через відсутність у [PERSON] правовстановлюючих документів на момент попереднього узгодження сторонами умов купівлі-продажу. Суд вважає, що маючи намір продати належне їй майно, [PERSON] знала про відсутність у неї правовстановлюючих документів на садовий будинок та незавершений будівництвом житловий будинок, які розташовані на належних їй земельних ділянках, а тому неможливо було виконати зобовязання. Відповідач не надала суду доказів того, що в неї наявні правовстановлюючі документи на будинки, а також не надала доказів того, що належні їй земельні ділянки вільні від забудови. Суд вважає, що отримані [PERSON] кошти підлягають стягненню на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як набуті без достатньої правової підстави. Обов'язок по поверненню такого майна не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір, який сторони мали намір укласти та в рахунок плати по якому відповідач отримала аванс. Тому доводи [PERSON] про відсутність її вини в неукладені договору правового значення не мають і підлягають відхиленню. Тому позовна вимога про стягнення з неї грошових коштів в сумі 78778 (сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесять вісім) гривень 82 копійки підставна та підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 238,83 доларів США суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.54), в його основу покладено нарахування 3% річних на суму 2900 доларів США та розраховано суму 3% річних в розмірі 238,83 долари США. Однак стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. В постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 зроблено висновок про те, що у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню як пеня, штраф, неустойка, проценти так і виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Також, Верховний Суд України у своєму листі від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" роз'яснив, що беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті України - гривні. Однак позивачем заявлені та обраховані три відсотки річних в доларах США, у той час як предметом позову у даному випадку може бути виключно національна валюта України у відповідному розмірі. Крім того, позивачем жодним чином не доведено, коли настав строк виконання грошового зобовязання.. Тому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у звязку з недоведеністю. Не підлягає також задоволенню позовна вимога про стягнення 5000 гривень моральної шкоди виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відшкодування моральної шкоди не передбачено письмовим договором (розпискою) укладеним сторонами, а також відсутній закон, який би передбачав відшкодування моральної шкоди, то і в стягненні моральної шкоди з Відповідачки на користь Позивачки слід відмовити. Судові витрати стягнути з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 570, 571, 611, 1212 ЦК України та

Outcome: partial