Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

06.10.2020 [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи на 22.12.2020. 22.12.2020 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області роз`єднано у два самостійні провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів позивач зазначає, що 08.08.2009 у відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції у Львівській області зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та різні погляди на життя.На даний час вони проживають окремо, припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, вона втратила будь-які почуття любові та поваги до чоловіка. Дитина проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні і утриманні сина, не дбає про його матеріальне забезпечення, не надає жодних коштів, необхідних для забезпечення дитині належного розвитку. Їй надзвичайно важко самій утримувати сина та вирішувати всі матеріальні проблеми. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням матеріально допомогти своїй дитині, однак він постійно ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання сина. Відповідач працює в Польщі, де отримує належну заробітну плату, тому вважає за доцільне стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON] , проти чого позивач не заперечує. Згідно з ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від подружніх відносин у них [INFO] народився син [PERSON] . [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою комунального підприємства Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс» №267 від 10.02.201. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень. Відповідно до статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення. При цьому, слід зазначити, що закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, що зумовлюється матеріальним становищем позивача, обов`язком відповідача утримувати неповнолітнього сина, будь-яких заперечень проти вимог позивача відповідач не подав, тому суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. починаючи з дня пред`явлення позову 06.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial