Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

13 липня 2017 року позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили. В обґрунтування уточненого позову посилались на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18\~квітня 2013 року їх позовні вимоги до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину задоволені в повному обсязі та стягнуто з відповідача на їх користь грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року та 06 липня 2012 року в розмірі 79 930,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2013 року вищезазначене рішення залишено без змін. 05 листопада 2013 року вони отримали виконавчі листи, які предявили до виконання до виконавчої служби, однак у встановлений строк добровільного виконання судового рішення боржник [PERSON] останнє не виконав, з підстав чого державними виконавцями оголошено у розшук автомобіль відповідача марки ЗАЗ 110217, 2005 року випуску, д/н [NUMBER]. З метою уникнення цивільно-правової відповідальності [PERSON] спочатку вищезазначений автомобіль переховував, а потім здав його на металобрухт. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року з [PERSON] на їх користь стягнуто суму інфляційних втрат в розмірі 59 616,87 грн. та 3 % річних у розмірі 3 692,10 грн., а всього 63 308,97 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Таким чином, на сьогоднішній день загальна сума боргу [PERSON] складає 143 238,97 грн., проте рішення суду досі не виконане, що ставить їх у скрутне становище, оскільки відповідач свого часу взяв у них 10 000,00 дол. США, а сума загального боргу на сьогоднішній день еквівалента 5 509,19 дол. США. До цього часу відповідач фактично сплатив їм по 525,00 грн. кожному, та у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення вищезазначеної суми заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2017 року розмір інфляційних втрат складає 15 279, 24 грн. та за період з 16 травня 2015 року по 13 липня 2017 року 3 % річних складає 9 288,95 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь. В судовому засіданні 02 жовтня 2017 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тексту позовної заяви. У судове засідання 26 лютого 2018 року позивач [PERSON] не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 36). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тексту позовної заяви, додатково зазначила, що всі розрахунки заборгованості актуальні, взяті з попередньої позовної заяви, в якій 3 % річних нараховувались по 16 травня 2015 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки у нього наразі відсутня можливість повністю розрахуватись із позивачами та він щомісячно, частинами, засобами поштового звязку, направляв грошові кошти на адресу позивачів, однак відправлення йому повертались із приміткою "не отримано". На його думку позивачі таким чином намагаються стягнути з нього більшу суму заборгованості. У звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року, ухваленому у цивільній справі №\~0427/8525/2012, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів задоволено. Застосовано правові наслідки недійсності нікчемного правочину попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, с. Миколаївка, вул. Пархоменко, № 19-б, який укладений 20 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]. Застосовано правові наслідки недійсності нікчемного правочину попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, с. Миколаївка, вул. Пархоменко, № 19-б, який укладений 06\~липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] [INFO] і.н. [NUMBER] на користь [PERSON] грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року в сумі 31\~972\~грн., судові витрати в сумі 319,72 грн., а всього 32 291,72 грн. (тридцять дві тисячі двісті дев'яносто одна грн. 72 коп.). Стягнуто з [PERSON] [INFO] і.н. [NUMBER] на користь [PERSON] грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 06\~липня 2012 року в сумі 47 958 грн., судові витрати в сумі 479,58 грн., а всього 48\~437,58\~грн. (сорок вісім тисяч чотириста тридцять сім грн. 58 коп.) (а.с. 10-11). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року у справі № 183/898/15, належним чином завірена копія якого оглянута в судовому засіданні, позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання рішення суду\~- задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] суму інфляційних втрат в розмірі 59\~616,87\~грн., 3% річних в розмірі 3 692,10 грн., а всього 63 308 (шістдесят три тисячі триста вісім) грн. 97 коп. В решті позову\~ відмовлено та вирішено питання стосовно відшкодування судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили 30 червня 2015\~року, крім того вищезазначена обставина визнана відповідачем. На день ухвалення рішення у цій справі доказів щодо виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачами в повному обсязі, матеріали справи не містять. У судовому засіданні сторонами визнана та обставина, що після ухвалення судом рішення 18 квітня 2013 року, відповідачем на користь кожного з позивачів сплачено по 525 грн. в рахунок погашення грошового зобов'язання, і ця обставина відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами ЦК України (ст.ст. 599, 600, 604-609) не передбачена така підстава припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання. При цьому три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів. З урахуванням позовних вимог [PERSON] і [PERSON] щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу станом на 01 липня 2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума інфляційного збільшення заборгованості в межах заявлених позовних вимог, що відповідатиме ч. 2 ст.\~264 ЦПК України, в розмірі 15 279,24 грн. за період з 01 червня 2015\~року по 01 липня 2017\~року, виходячи з наступної формули: добуток суми заборгованості (з урахуванням виплаченої відповідачем позивачам частини заборгованості в розмірі 1\~050 грн.) та сукупного індексу інфляції за період прострочення виплати заборгованості, з якого віднімається сума заборгованості (142\~188,97 х 1,162 \~142 \~188,97\~= 22\~983,40). Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачів 3 % річних від простроченої суми станом на 13 липня 2017 року в розмірі 8\~628,54\~грн., суд виходить з наступного. Позивачами не надано суду доказів того, що три відсотки річних, стягнуті на їх користь з відповідача рішенням суду від 16 червня 2015 року, розраховані станом на 16\~травня 2015 року, а тому такий розрахунок проводиться судом з дня, наступного за днем ухвалення рішення суду 16 червня 2015 року, тобто з 17 червня 2015 року. При цьому, суд бере до уваги, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів. Таким чином, 3\~% річних від простроченої суми станом на 13 липня 2017 року, складає 8\~628,54\~грн., при цьому розрахунок трьох процентів річних здійснений за кожен день прострочення за формулою: основна сума боргу з урахуванням суми інфляційного збільшення за рішенням суду від 16 червня 2015 року та сплати відповідачем позивачам частини заборгованості в розмірі 1\~050\~грн. (79\~930 1\~050 + 59\~616,87) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (758 (з 17 червня 2015 року по 13\~липня 2017 року)), і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Посилання відповідача на те, що він не має грошових коштів, щоб сплатити одразу всю суму заборгованості позивачам, і, на його думку, позивачі таким чином заробляють гроші, не звільняє його від обов'язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку що аргументи позивачів, наведені в позові в цій частині, обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами, а тому - є всі підстави для задоволення позову в частині присудження до стягнення на користь позивачів з відповідача вищезазначеної суми інфляційних втрат та 3 % річних, а в задоволенні іншої частини позову належить відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial