Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

18 квітня 2017 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 8129 грн. 19 коп. за період з 01.10.2006 по [INFO], витрат по сплаті судового збору за період з 01.10.2006 по [INFO] в розмірі 156 грн. 90 коп., крім того, заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.09.2015 по 31.03.2017 в розмірі 4402 грн. 80 коп. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Позивач забезпечує тепловою енергією квартири, розташовані в будинку [ADDRESS]. Власником квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку був [PERSON], який помер [INFO]. На момент відкриття спадщини [PERSON] мав борг перед ТОВ «Шосткиського підприємства «Харківенергоремонт» в розмірі 8286 грн. 09 коп., що складався з: суми заборгованості - 8129 грн. 19 коп., витрат по сплаті судового збору - 156 коп. 90 коп. Про смерть власника квартири позивач дізнався 21 червня 2017 року після звернення відповідача з заявою про переоформлення особового рахунку на своє ім'я. В свою чергу, позивач пред'явив відповідачу вимогу по оплаті боргу, який виник до моменту смерті спадкодавця, але така вимога відповідачем була проігнорована, в подальшому останній також зобов'язання по оплаті послуг теплопостачання не виконував, внаслідок чого за період з 01.09.2015 по 31.03.2017 додатково утворилась заборгованість в розмірі 4402 грн. 80коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання двічі не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 24 липня 2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, встановив наступне. ТОВ «Шосткинське підприємством «Харьківенергоремонт» (далі по тексту - Підприємство) рішенням виконкому Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006 визначено надавачем послуг з теплопостачання для установ підприємств, організацій та населення м. Шостка. Таким чином, Підприємство є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і до квартири [ADDRESS]. Також рішенням виконкому Шосткинської міської ради за № 38 від 31.01.2011 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 792 від 27.06.2014р, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг № 146 від 17.10.2014р., № 1171 від 30.03.2015р., № 1101 від 09.06.2016р. були встановлені тарифи на послуги теплопостачання, на підставі яких здійснювалося нарахування відповідних сум. Власником і мешканцем квартири [ADDRESS] до [INFO] включно був [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] помер. Відповідач у справі - [PERSON], являється сином [PERSON] та є його єдиним спадкоємцем /а.с.6/. 13 травня 2016р. приватним нотаріусом відповідачу було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом та право власності відповідача на квартири [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 7/. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість включає заборгованість з 01.10.2006 по [INFO], що утворилась за життя спадкодавця, а з 01.09.2015 по 31.03.2017 - відповідача як власника квартири, отриманої у спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, яким, зокрема, згідно з ч.2 ст. 4 ЦК України є Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. А згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 18 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що власником спірної квартири після смерті [PERSON] став відповідач, суд доходить висновку про те, що [PERSON] як власник квартири повинен нести тягар утримання квартири та сплачувати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань з оплати спожитих послуг з теплопостачання. Внаслідок вищевказаного за період з 01.09.2015р. по 31.03.2017р. у відповідача перед Підприємством утворилась заборгованість на загальну суму 4402 грн. 80 коп. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Підприємством у сумі 4402 грн. 80 коп. витікає з умов вчиненого правочину та змісту правовідносин, що склалися між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 4402 грн. 80 коп., що утворилась за період з 01.09.2015р. по 31.03.2017р. В той же час суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача, як спадкоємця [PERSON], заборгованості за надані послуги за період з 01.10.2006 по [INFO] і з відшкодування судових витрат, що утворилась за життя спадкодавця, при цьому виходить з наступного. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Заборгованість з постачання теплової енергії перед Підприємством за період з 01.10.2006 по [INFO] і з відшкодування судових витрат, що виникла на час відкриття спадщини, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, увійшла до її складу. У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Разом з тим, у частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред'явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги, а не з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту позову і матеріалів справи позивач дізнався про смерть боржника - спадкодавця після звернення відповідача з заявою про переоформлення особового рахунку 23.01.2017р. До цього часу позивач не знав і не міг знати про відкриття спадщини. З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги доводи позивача про дотримання ним шестимісячного строку на пред'явлення вимог до спадкоємця, адже, за переконанням суду, в даному випадку мають застосовуватися положення ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що плата за послуги з теплопостачання за останній місяць життя спадкодавця - серпень 2015 року, у відповідності до п. 18 Правил, мала бути внесена не пізніше 20 вересня 2015 року, позивач звертаючись до спадкоємця з письмовими вимогами № 282 від 03.02.2017р., № 283 від 03.02.2017р. /а.с. 8, 18/ пропустив строк, передбачений ч.3 ст. 1281 ЦК України, на звернення до спадкоємця боржника з вимогою про сплату боргу, що існував на час відкриття спадщини в сумі 8286,09 грн., а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial