Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

11.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» ( надалі ПАТ «АТ НДІРВ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1983 року по 02.04.2014 року він працював в ПАТ «АТ НДІРВ» і 02.04.2014 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні йому не було виплачено остаточного розрахунку по заробітній платі, на усні звернення щодо отримання довідки про заборгованість відповіді не було. Просить остаточно стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі згідно довідки від 16.02.2015 року в розмірі 36446 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 10596,54 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, моральну шкоду в розмірі 25000 грн. В обґрунтування моральної шкоди посилається на те, що у зв'язку з невиплатою належної йому заробітної плати він страждав, не міг розраховувати на зароблені грошові кошти, а коли захворів він та його мати приходив до керівництва підприємства з заявами про виплату, але йому було відмовлено. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково, зазначаючи про те, що з розміром заборгованості по заробітній платі та розміром середньоденного заробітку в розмірі 190,20 грн. погоджуються. Заперечуючи проти компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, та відшкодування моральної шкоди зазначає, що компенсація повинна проводитись в тому місяці, в якому фактично буде здійснюватись виплата заборгованості, середній заробіток за час затримки розрахований ними за 78 робочих днів і складає 14835,60 грн., а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] працював в ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» та був звільнений 02.04.2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 36052 грн., що не заперечується відповідачем та стягується на користь позивача дана сума з відповідача. (а.с. 20). Крім того, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрат заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Згідно п. З Постанови №159 від 21 лютого 2001 року Кабінету міністрів України Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати передбачено компенсацію грошових доходів, а саме заробітної плати. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Судом встановлено, що відповідач не здійснює виплату заробітної плати позивачу з липня 2013 року, та враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації, розрахована позивачем складає 10596,54 грн., з якою суд погоджується. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, розмір яких сторонами не оспорюється, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки за період з 02.04.2014 року по день винесення рішення по справі - 05.03.2015 року. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Поряд, затвердженим Постановою КМУ №100 . Виходячи з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденної заробітної плати позивача сторонами не оспорюється і він складає 190,20 грн. Посилання відповідача на те, що при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки усіх належних працівнику виплат під час звільнення враховують робочі дні згідно табелю робочого часу за 2014 рік, судом не приймається, оскільки, згідно Постанови КМУ №100 враховуються число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, при цьому ст. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто враховують саме календарні дні. Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Кількість календарних днів за період з 04.02.2014 року по день винесення рішення 05.03.2015 року складає 392 дня. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати становить 74558,40 грн. (392 дні х 190,20грн). Враховуючи, що позивач [PERSON] після звільнення отримав допомогу в Центрі зайнятості у розмірі 450 грн., з 02.06.2014 року працевлаштувався, суд відраховує при визначенні суми середнього заробітку за час затримки виплати, суми, отримані ним у цей період - 450 грн. та заробітну плату в розмірі 30673,64 грн.+9117,51 грн., та визначає суму середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 34317,25 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд визначає наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу належної йому заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 25000 грн. є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, його вік та хвороби, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial