Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

17 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначив, що 22 березня 2010 року (наказ № 17-ВК від 22 березня 2010 року) його було прийнято на посаду фахівця аналітика до відділу з впровадження нових проектів до Відкритого акціонерного товариства «Креатив Груп». 14 червня 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Креатив Груп» перейменовано на Публічне Акціонерне товариство «Креатив Груп». Згідно наказу № 169-к від 18.08.2015 року був звільнений з посади за власним бажанням на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України- за згодою сторін. На день звільнення заборгованість відповідача перед ним по нарахованій та не виплаченій заробітній платі становила більше ніж за 2 місяці (за червень 2015 року 4585,08 грн., за липень 2015 року 3 189,62 грн., 13 робочих днів серпня 2015 року та 78 днів компенсації за невикористану відпустку 14 478,54 грн. 21 серпня 2015 року відповідач розрахувався по заробітній платі за червень 2015 року у розмірі 4585,08 грн. та за липень 2015 року у розмірі 3189,62 грн. Також 24 вересня 2015 року відповідач розрахувався по заробітній платі за 13 робочих днів серпня 2015 року та виплатив компенсацію за невикористану 78 днів відпустки у розмірі 14 478,54 грн. Однак, ПАТ «Креатив груп» не виплатило йому також середній заробіток за час затримки розрахунку, а відтак, у силу ст.117 КЗпП України, у відповідача існує обовязок виплатити йому також середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 20.08.2015 року по 23.09.2015 року в розмірі 5331,12 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середня заробітна плата розраховується шляхом діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а саме: відповідно до виписки, виданої Пенсіонним Фондом України за формою ОК-7 про застраховану особу [PERSON], дата формування виписки 27.10.2015 року його заробітна плата за останні два повні робочі місяці перед звільненням становила: у червні 2015 року 5700 грн. без утримання податків (4585,08 грн. заробітна плата на руки після утримання податків, у липні 2015 року 3965,22 грн. без утримання податків (3189,62 грн. заробітна плата на руки після утримання податків), що в сумі становить 7774,70 грн. на руки. Необхідно окремо зазначити, що в липні 2015 року він брав відпустку без збереження заробітної плати в кількості 8 робочих днів. Таким чином, при підрахунку середнього заробітку за липень 2015 року використовуємо 15 робочих днів, замість 23-х. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки становитиме: 4585,08 грн. ( заробітна плата за червень 2015 року) + 3189,62 ( заробітна плата за липень 2015 року) : 35 робочих днів ( 20 робочих днів за червень 2015 року та 15 робочих днів за липень 2015 року) = 222,13 грн. ( середній заробіток за робочий день). Період не виплати належної заробітної плати з 20 серпня 2015 року по 23.09.2015 року включно становить 24 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 5 331,12 грн. (222,13 грн.- середньоденна заробітна плата х 24 робочих днів = 5331,12 грн.) Так як в порушення ч.1 ст.47, ст.116 КЗпП України з ним не розрахувались в день звільнення, на протязі певного часу після звільнення, він неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з проханням щодо погашення перед ним заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за червень- серпень 2015 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку. В звязку із несвоєчасною виплатою заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на харчах, одязі, позичати гроші на сплату комунальних послуг за помешкання, через що постійно хвилювався, йому стало неможливим забезпечити нормальне існування членів його сімї, внаслідок чого він перебував у тяжкому психологічному стані, оскільки заробітна плата для нього є єдиним джерелом засобу забезпечення життєвих умов його сімї. Вважає, що у звязку з невиплатою заробітної плати та затриманням розрахунку при звільненні йому було спричинено моральну шкоду, які він оцінює в розмірі 10000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 20.08.2015 року по 23.09.2015 року у розмірі 5 331,12 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що згідно наказу № 169-к від 18.08.2015 року він був звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що на день звільнення заборгованість відповідача перед [PERSON] по нарахованій та не виплаченій заробітній платі становила більше ніж за 2 місяці (за червень 2015 року 4585,08 грн., за липень 2015 року 3 189,62 грн., 13 робочих днів серпня 2015 року та 78 днів компенсації за невикористану відпустку 14 478,54 грн. 21 серпня 2015 року відповідач розрахувався з [PERSON] по заробітній платі за червень 2015 року у розмірі 4585,08 грн. та за липень 2015 року у розмірі 3189,62 грн. Також 24 вересня 2015 року відповідач розрахувався по заробітній платі за 13 робочих днів серпня 2015 року та виплатив компенсацію за невикористану 78 днів відпустки у розмірі 14 478,54 грн., тому суд вважає, що відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до виписки, виданої Пенсіонним Фондом України за формою ОК-7 про застраховану особу [PERSON], дата формування виписки 27.10.2015 року, його заробітна плата за останні два повні робочі місяці перед звільненням становила: у червні 2015 року 5700 грн. без утримання податків (4585,08 грн. заробітна плата на руки після утримання податків, у липні 2015 року 3965,22 грн. без утримання податків (3189,62 грн. заробітна плата на руки після утримання податків), що в сумі становить 7774,70 грн. на руки. Враховуючи, що в липні 2015 року [PERSON] брав відпустку без збереження заробітної плати в кількості 8 робочих днів. Таким чином, при підрахунку середнього заробітку за липень 2015 року використовуємо 15 робочих днів, замість 23-х. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки становитиме: 4585,08 грн. ( заробітна плата за червень 2015 року) + 3189,62 ( заробітна плата за липень 2015 року) : 35 робочих днів ( 20 робочих днів за червень 2015 року та 15 робочих днів за липень 2015 року) = 222,13 грн. ( середній заробіток за робочий день). Період не виплати належної заробітної плати з 20.08.2015 року по 23.09.2015 року включно становить 24 робочих днів. Таким чином, відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 20 серпня 2015 року по 23.09.2015 року у розмірі 5331,12 грн. (222,13 грн.- середньоденний заробіток х 24 робочих днів). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.08.2015 року по 23.09.2015 року в сумі 5331,12 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №5 від 25.05.2001 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що ПАТ Креатив Груп» грубо порушено трудові права [PERSON], які полягали в невиплаті належних грошових сум при звільненні, суд вважає, що позивачу [PERSON] нанесена моральна шкода, розмір якої слід визначити в сумі 500 грн. з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій з боку відповідача, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 102 грн. 40 коп. (551,20 грн. + 551,20 грн.).

Outcome: partial