Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] і [PERSON] працювали в філії «Миколаївський райавтодор» Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посадах: [PERSON] - начальником філії «Миколаївський райавтодор», [PERSON] - головним бухгалтером філії «Миколаївський райавтодор», [PERSON] - провідним економістом філії «Миколаївський райавтодор». Наказом № 61 - к від 15.08.2014 року, № 55 від 08.09.2014 року, № 56 від 08.09.2015 року позивачів було звільнено з займаних посад у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 вересня 2014 року. Однак в день звільнення позивачам не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі: [PERSON] - 16149,17 гривень, з яких за липень 2014 року - 2444,39 гривень, за серпень - 2014 року - 3275,75 гривень, за вересень 2014 року - 10429 гривень, [PERSON] - 16760,59 гривень, з яких за липень 2014 року - 2863,25 гривень, за серпень 2014 року - 2645,17 гривень, за вересень 2014 року - 11252,17 гривень, [PERSON] - 11378,94 гривень, з яких за серпень 2014 року - 2159,48 гривень, за вересень 2014 року - 9219,46 гривень, яка була нарахована відповідачем. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення вищевказаної норми у день звільнення позивачам не виплатили заборгованість по заробітній платі у розмірі [PERSON] - 16149,17 гривень, [PERSON] - 16760,59 гривень, [PERSON] - 11378,94 гривень, яка була нарахована відповідачем. Оскільки, заборгованість по заробітній платі досі позивачам не виплачена, то починаючи з 10 вересня 2014 року по 10 листопада 2014 року кількість робочих днів складає 52 дня, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивачів становить для [PERSON] - 7960 гривень, для [PERSON] - 6590 гривень, для [PERSON] - 5380 гривень. Працюючи у відповідача, за його дорученням, позивачі надавали йому свої особисті кошти у формі поворотної фінансової допомоги [PERSON] у розмірі 2841,74 гривень, [PERSON] у розмірі 1437,42 гривень, [PERSON] у розмірі 1145,73 гривень, яка містить ознаки договору позики, тому ці правовідносини регулюються ст. ст. 1046 - 1053 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості. На підтвердження заборгованості відповідача перед позивачами є відповідні письмові довідки про це. Позивачі неодноразово, у тому числі і при звільненні з роботи, просили відповідача повернути їм розмір наданої раніше фінансової допомоги, проте їхні вимоги були залишені без задоволення, тому за правилами ч. 1 ст.1049 ЦК України позивач має право на повернення цієї суми. Крім того позивачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], подали до суду уточнення позовних вимог. В зв'язку з тим, що за час розгляду справи у суді позивачам 01.12.2014 року повністю виплачено заборгованість по заробітній платі, а решту вимог не виконано то просять суд стягнути з Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку з 10 вересня 2014 року по 01 грудня 2014 року в сумі 10103,07 гривень та невиплачені станом на 10.09.2014 року підзвітні суми у розмірі 2841,74 гривень. Стягнути з Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку з 10 вересня 2014 року по 01 грудня 2014 року в сумі 8821,15 гривень та невиплачені станом на 10.09.2014 року підзвітні суми у розмірі 1437,42 гривень. Стягнути з Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] середній заробіток за період затримки розрахунку з 10 вересня 2014 року по 01 грудня 2014 року в сумі 6828,46 гривень та невиплачені станом на 10.09.2014 року підзвітні суми у розмірі 1145,73 гривень. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явивилися, однак надали суду заяву, в яких підтримують уточнені позовні вимоги, просять їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в їх відсутність. Представник відповідача в судовому засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомленийналежним чином та неодноразово. Оцінивши зібрані по справі матеріали, повно та всебічнодослідивши їх, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі працювали в філії «Миколаївський райавтодор» Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посадах: [PERSON] - начальником філії «Миколаївський райавтодор», [PERSON] - головним бухгалтером філії «Миколаївський райавтодор», [PERSON] - провідним економістом філії «Миколаївський райавтодор». Наказом № 61 - к від 15.08.2014 року, № 55 від 08.09.2014 року, № 56 від 08.09.2015 року позивачів було звільнено з займаних посад у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 вересня 2014 року. Однак в день звільнення позивачам не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі: [PERSON] - 16149,17 гривень, з яких за липень 2014 року - 2444,39 гривень, за серпень - 2014 року - 3275,75 гривень, за вересень 2014 року - 10429 гривень, [PERSON] - 16760,59 гривень, з яких за липень 2014 року - 2863,25 гривень, за серпень 2014 року - 2645,17 гривень, за вересень 2014 року - 11252,17 гривень, [PERSON] - 11378,94 гривень, з яких за серпень 2014 року - 2159,48 гривень, за вересень 2014 року - 9219,46 гривень, яка була нарахована відповідачем. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення вищевказаної норми у день звільнення позивачам не виплатили заборгованість по заробітній платі у розмірі [PERSON] - 16149,17 гривень, [PERSON] - 16760,59 гривень, [PERSON] - 11378,94 гривень, яка була нарахована відповідачем. 23.01.2015 року до судунадійшла уточнена позовна заява позивачів де вони просять не стягувати заборгованість по заробітній платі, оскільки станом на 01.12.2014 року їм повністю виплачено заробітну плату, просять лише стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 10.09.2014 року та не виплачені станом на день звільнення підзвітні суми. Таким чином, суд рахує,що в частині стягнення заробітної плати позов задоволенню не підлягає у зв'язку із добровільною виплатою заробітної плати відповідачем позивачам. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачів середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі з 10.09.2014 року по 01.12.2014 року, а саме на користь [PERSON] 10103,07 грн, [PERSON] 8821,15 грн, [PERSON] 6828,46 грн. то в цій частині позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Згідно змісту ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленуму Верховного суду України роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року за розрахунковий період для обчислення середнього заробітку був взятий період з 10.09.2014 року, з дня звільнення, по 01.12.2014 року, по дань фактичного розрахунку по заробітній платі. Що стосується позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача підзвітних сум, які позивачі надавали відповідачу за його дорученням, а саме на користь [PERSON] 2841,74 грн., на користь [PERSON] 1437,42 грн., на користь [PERSON] 1145,73 грн. то в цій частині позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В матеріалах справи (а.с. 18, 24, 31) містяться довідки про те, що відповідач перед позивачами має заборгованість по підзвітним сумам [PERSON] 2841,74 грн., [PERSON] 1437,42 грн., [PERSON] 1145,73 грн. Однак суд не приймає до уваги дані докази, оскільки дані довідки видані самими позивачами на своє ім'я, не на фірмовому бланку відповідача, а також дані довідки не можуть бути тим документом, який згідно ст. 1047 ЦК України може підтвердити передання позивачами відповідачу вищевказаних сум в формі поворотної фінансової допомоги (позики). В даному випадку це є договір позики, розписка відповідача про отримання від позивачів вищевказаних сум, а також прибуткові касові ордери. А тому виходячи з вищевикладеного позов підлягає частковому задоволенню. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стянунню судовий збір в розмірі 257 гривень 52 копійки, оскільки позивачі від сплати судового збору звільненні згідно Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial