Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

23 грудня 2019 року представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Балашов Олексій Володимирович звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 334\~417 грн на термін до 05.10.2015 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому договором. В забезпечення ви конання зобов`язань було укладено договір поруки з [PERSON] , відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.10.2019 року виникла заборгованість в сумі 783631 грн 62 коп, з яких 218656 грн 76 коп. заборгованість за тілом кредиту, 106\~324 грн 16 коп. - заборгованість за відсотками, 420382 грн 53 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 1000 грн штраф ( фіксована частина), 37268 грн 17 коп. штраф ( процентна складова). Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно \~заборгованість у загальному розмірі 783631 грн 62 коп та судові витрати. Ухвалою судді від 21 січня 2020 року постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 14 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де він вказує, що не визнає позовні вимоги, оскільки виконання зобов`язань за договором було забезпечено заставою транспортних засобів. Всі транспортні засоби були передані застоводержателю в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» скористалось своїм правом заставодержателя. 16 березня 2020 року від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність покликань відповідача на реалізацію банком предмета застави. 19 жовтня 2020 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вказує, що позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів адвокат Федош С.М. просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідачів адвоката Федоша С.М., дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Так, встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] 06.10.2010 року укладено кредитний договір №5/кс, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 334\~417 грн на термін до 05.10.2015 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому договором 06.10.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за невиконання [PERSON] всіх його зобов`язань перед банком в повному обсязі, що виникли за кредитним договором №5/кс від 06.10.2010 року. Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 22.10.2019 року нараховано заборгованість в сумі 783631 грн 62 коп, з яких 218656 грн 76 коп. заборгованість за тілом кредиту, 106\~324 грн 16 коп. - заборгованість за відсотками, 420382 грн 53 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 1000 грн штраф ( фіксована частина), 37268 грн 17 коп. штраф ( процентна складова). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК\~Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено апелянтом, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, з врахуванням наведених норм права, практики застосування норм права у спірних правовідносинах, невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Позивач звернувся з даним позовом до суду 23.12.2019 року. Згідно з пунктом А.3 кредитного договору термін повернення кредиту, відсотків і винагороди здійснюється відповідно о графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до договору). Згідно Додатку №1 до кредитного договору строк сплати щомісячних платежів по поверненню кредиту та нарахованих процентів встановлено щомісячними платежами в сумі 8750 гривень кожного місяця і розбито платежі на 90 платежів, перший з яких датується 05.11.2010 року, останній 05.10.2015 року. Відповідно до умов п.6.8 кредитного договору термін позовної давності до вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за кредитним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Отже, заборгованість по кредиту та процентах підлягає стягненню в межах 5-річного строку позовної давності за період з 23.12.2014 року по 23.12.2019 року (спливу визначеного договором строку кредитування). За даними довідок-розрахунків заборгованості за кредитом, наданих банком, заборгованість по кредиту за цей період складає 703030, 33 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом 16616, 46 грн, а всього 86919, 79 грн, відтак заборгованість саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь банку. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст.ст.549, 550, 551 ЦК, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Отже, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вказані висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 4.07.2018 у справі №14-154цс18. Згідно з пунктом 6.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит, та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі 0,138 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Позичальник допустив прострочення платежів і по кредиту , і по процентах за користування кредитом, а отже, банк відповідно до умов договору мав право нарахувати пеню за порушення позичальником цих грошових зобов`язань. Матеріали справи містять розрахунок пені за порушення позичальником строків розрахунку. Сума пені, яка підлягає стягненню, а саме в межах 5-річного строку позовної давності за період з 23.12.2014 року по 23.12.2019 року складає 292\~448, 09 грн. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А тому, сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, в частині стягнення з відповідачів штрафів ( фіксована частина та відсоток від суми заборгованості ) слід відмовити. Покликання відповідача та його представника про відсутність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з реалізацією предмету застави - транспортних засобів в рахунок погашення заборгованості свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшло. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 5690, 34 грн. (11754,47 х 48,41) понесених судових витрат. \~\~

Outcome: partial