Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що тривалий час перебував з відповідачем у трудових відносинах. Через неналежне забезпечення з боку роботодавця належних безпечних умов праці він отримав професійне захворювання що призвело до часткової втрати професійної працездатності у розмірі 60 % . Зазначив, що в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Позивач постійно відчуває стійкий ниючий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, частий гострий сильний біль у поперековому-крижовому відділі хребта з віддачею в ліву ногу, що посилюється при рухах, викручуючий біль в суглобах рук, оніміння в руках, відчуття в них затерпання, побіління пальців рук на холоді, утруднену ходу. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. [PERSON] не працює , на даний час не може знайти роботу у зв'язку з хворобою, що занижує його самооцінку. Незважаючи на лікування, стан здоров'я не поліпшується , тому позивач відчуває невпевненість у своєму майбутньому. [PERSON] моральну шкоду оцінює в 200 мінімальних заробітних плат , що становить 320000 грн. Просить суд стягнути цю суму з відповідача на його користь . Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Його представник - адвокат Калашнікова В.С. приймала участь в розгляді справи та в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Павлова Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог оскільки вважала їх необґрунтованими. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача та відповідача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представники позивача, відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просили суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено наступне. Згідно з записами, виданої на ім'я [PERSON] та яка міститься в матеріалах справи видно, що останній з 14.08.2000 року по 02.07.2001 року працював підземним гірничим робітником, з 02.07.2001 року по 22.12.2016 року підземним прохідником на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», (перейменовано в ПАТ «Євраз Суха Балка», а згодом ПрАТ «Євраз Суха Балка»)у шкідливих умовах праці. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 02.12.1994 року по 03.02.1995 рік, та з 18.06.1996 по 27.02.1998 рік працював у підземним умовах на підприємстві, що є відмінним від відповідача по справі, вказаний факт сторони по справі не заперечують. 09 червня 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлене професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдром з частими акроангіоспазмами , вазомоторнотрофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолопатковим періартроз (ПФ другого ст.), остеартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст..) Радикулопатія попереково-крижова зліва з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким і м'язово-тонічним синдромами, рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого -другого ст..). По факту професійного захворювання було проведене розслідування , про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 жовтня 2016 року. За висновком МСЕК від 20 грудня 2016 року позивачу було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% за захворюванням - радикулопатія шийна та попереково-крижова , а також 40% втрати професійної працездатності за захворюванням - вібраційна хвороба, а всього за двома захворюваннями встановлена загальна втрата професійної працездатності в розмірі 60 % з повторним оглядом 01 грудня 2017 року. Крім того, за висновком МСЕК від 20.12.2016 року [PERSON] встановлена 3 група інвалідності до 01 січня 2018 року. Згідно рекомендацій МСЕК позивач [PERSON] потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування та ВМП. при цьому протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода та переохолодження в умовах вібрації. Причиною професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Важкість праці : - маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну : підіймання та переміщення вантажів постійно протягом робочої зміни-50 при гранично допустимій до 30; робоча поза: періодичне перебування у незручній позі 41,4% при нормі до 25% часу зміни; вимушені нахили тулуба уперед під кутом більше 30 градусів 250 разів за зміну при нормі до 100 разів ; величина статичного навантаження за зміну двома руками становило 110540 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; переходи пішки становили 3 км за зміну при нормі 8 км; величина зовнішнього фізичного динамічного навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м'язів рук та плечового суглоба) становила 55,9 Вт при нормі до 45 Вт. Показник локальної вібрації становив 115 дБ, при нормі 112дБ. Професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в підземних умовах шати «Ювілейна» з 14.08.2000 року по 22.12.2016 року підземним гірничим робітником, підземним прохідником, виконував весь комплекс робіт з проходки гірничих виробок буровими установками та комплексами. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого , недосконалість технології , механізмів , робочого інструменту. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої локальної вібрації . Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «Євраз Суха Балка» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійних захворювань, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Конституційний Суд України своїм Рішення від 8.10.2008р. №20рп-08, підтвердив обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди підприємством заподіявши таку шкоду. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України). Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої наявністю професійних захворювань, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що позивачу -[PERSON] була заподіяна шкода здоров'ю, він отримав професійні захворювання через що втратив працездатність в розмірі 60 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПрАТ «Євраз Суха Балка» Позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПрАТ «Євраз Суха Балка» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2016 року), а також настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності у розмірі 60 % відсотків які призвели до моральних переживань. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, обставини нещасного випадку , факт втрати професійної працездатності, винність підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача, а також період роботи позивача [PERSON] з 02.12.1994 року по 03.02.1995 рік, та з 18.06.1996 року по 27.02.1998 рік на підприємстві, що є відмінним від відповідача по справі. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 25999 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial