Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому , в уточнених у судовому засіданні позовних вимогах просить поновити строк звернення до суду, стягнути з відповідача невиплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 10500грн. (із розрахунку 3500грн. на місяць), середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 3500грн. на місяць, поновити його на роботі на посаді начальника відділу охорони ПП "Ескалібур-М" та стягнути з відповідача 20000грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що 26.09.2012 року його незаконно було звільнено із займаної посади начальника відділу охорони ПП "Ескалібур-М" за ст.38 КЗпП України. Разом із тим, жодних заяв про звільнення з роботи за власним бажанням він не підписував. Крім цього, відповідачем не виплачено заробітну плату із розрахунку її фактичного розміру - 3500грн. Такими неправомірними діями позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків і необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених позовній заяві, просять задовольнити. Вказали також, що надані відповідачем довідки про відсутність заборгованості по заробітній платі та її розмір не відповідають дійсності, оскільки за період з червня по серпень 2012 року заробітна плата не була виплачена, а її щомісячний розмір, погоджений сторонами при прийнятті на роботу, складає 3500грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив за безпідставністю. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги до підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Наказом ПП "Ескалібур-М" №157 від 11.04.2012 року позивача прийнято на роботу на посаду охоронника ПП "Ескалібур-М" та Наказом ПП "Ескалібур-М" №252 від 26.09.2012 року звільнено із займаної посади начальника відділу охорони ПП "Ескалібур-М" з 26.09.2012 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. У матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем трудової книжки чи вручення наказу про звільнення. Відповідно до ч.1 ст.233, ст.234 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України. У справі міститься заява від 26.09.2012 року, де зазначено, що позивач просить звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 26.09.2012 року. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №185/13-22 від 21.03.2013 року, проведеної Тернопільським відділенням КНДІСЕ, встановити ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис від імені [PERSON] у заяві про звільнення з займаної посади, датованій 26.09.2012 року, не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1-1169/13 від 09.11.2013 року, проведеної НДЕКЦ УМВС України в Тернопільській області, встановити ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис в рядку "Підпис" заяви від 26.09.12 про звільнення із займаної посади не видалося можливим по причинах, вказаних у дослідницькій частині висновку. Рукописний запис "[PERSON]." у правому верхньому куті заяви від 26.09.12 про звільнення із займаної посади виконаний самим [PERSON]. Рукописні цифрові записи: "26 09 12" в середній частині та "26.09.12. р." у нижній лівій заяви від 26.09.12 про звільнення із займаної посади виконані ймовірно [PERSON]. Встановити ким, [PERSON], чи іншою особою виконаний рукописний запис "НВО" у середній частині заяви від 26.09.12 про звільнення із займаної посади не видалося можливим по причинах, вказаних в дослідницькій частині висновку. Згідно витягу з медичної картки [PERSON], наданого поліклінічним відділом №1 Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, [PERSON] звертався за медичною допомогою 26.09.2012 року. Відповідачем також надано довідку №764 від 12.12.2012 року про доходи, згідно якої заробіток [PERSON] за період з квітня по вересень 2012 року склав 5145,15 грн. та довідку №761 від 11.12.2012 року про відсутність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Аналізуючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказами по справі, а саме висновком судової почеркознавчої експертизи №185/13-22 від 21.03.2013 року, проведеної Тернопільським відділенням КНДІСЕ, висновком судової почеркознавчої експертизи №1-1169/13 від 09.11.2013 року, проведеної НДЕКЦ УМВС України в Тернопільській області не підтверджується факт підписання саме позивачем заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням від 26.09.2012 року. Крім цього, адресою відповідача є м. Кіровоград, пров. Окружний, 29, а позивач станом на дату, вказану у заяві про звільнення (26.09.2012 року) перебував у м. Тернополі та звертався до медичного закладу, що стверджується наведеним вище витягом з медичної картки [PERSON], наданого поліклінічним відділом №1 Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги. Відтак, підстави звільнення позивача із займаної посади за ст.38 КЗпП України, не підтверджуються матеріалами справи, тому він підлягає поновленню на роботі на посаді начальника відділу охорони ПП "Ескалібур-М", позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Щодо заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, про доходи №764 від 12.12.2012 року, загальна сума доходу відповідача за період з квітня 2012 року по вересень 2012 року складає 5145,15грн. Виходячи із вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, враховуючи вказану довідку про доходи, середньомісячна заробітна плата позивача складає 1107,10грн., середньоденна - 52,72грн. Відповідачем представлено суду копії видаткових касових ордерів про отримання позивачем заробітної плати, а саме: від 27 квітня 2012 року - 266,45 грн., від 8 травня 2012 року - 266,45 грн., від 5 липня 2012 року - 266,45 грн., від 11 липня 2012 року - 528,87 грн., від 7 серпня 2012 року - 112,29 грн., від 10 серпня 2012 року - 231,59 грн., від 20 серпня 2012 року - 621,09 грн., від 20 серпня 2012 року - 381,12 грн., від 30 серпня 2012 року - 451,15 грн., від 12 вересня 2012 року - 514,21 грн., від 20 вересня 2012 року - 676,16 грн., від 10 жовтня 2012 року - 313,84 грн. Позивачем у судовому засіданні вказано, що він фактично отримав і поставив свій підпис на видаткових касових ордерах від 5 липня 2012 року на суму 266,45 грн., від 11 липня 2012 року на суму 528,87 грн. та від 10 жовтня 2012 року на суму 313,84 грн., а на решті ордерів проставлений підпис отримувача, який йому не належить, та, відповідно, заробітної плати за цими ордерами не отримував. Суд приймає до уваги доводи ці доводи позивача, оскільки оригіналів видаткових касових ордерів відповідачем суду не було представлено. Відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 3520,51грн., тобто за винятком наведених сум, отримання яких позивач визнає. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року складає 25252,42грн., які також слід стягнути з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 8000грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial