Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

18 липня 2012 року близько 22 години 50 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗІЛ» державний номерний знак [NUMBER] на автодорозі Чернігів -Прилуки-Пирятин при виконанні маневру обгін не вибрав безпечний інтервал, внаслідок чого здійснив зіткнення із мікроавтобусом «Фольксваген ЛТ» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] За наслідками даної ДТП було складено повідомлення про ДТП від 18.07.2012 року, при якому водій [PERSON] повністю визнав свою вину у даній ДТП. Посилаючись на ті обставини, що внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль позивачки, вона звернулася до суду із позовом про відшкодування такої, зважаючи на ті обставини, що з часу такої минуло більше року, а страхова компанія, де було застраховано цивільну відповідальність водія автомобіля ЗІЛ до даного часу так і не провела відшкодування визначеної суми збитків, хоча такі були визначені страховим комісаром та весь пакет документів направлений для виплати ще у 2012 році. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. В судове засідання представник НАСК «Оранта» жодного разу не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, однак направив письмове заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог зважаючи на відсутність документу, який підтверджує вину [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді. Треті особи [PERSON] та Прилуцьке відділення НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явилися та не повідомили про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.. Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] на правовій підставі керував автомобілем ЗІЛ державний номерний знак [NUMBER], який одночасно є і його власником. Обставини правомірності керування позивачкою транспортним засобом автомобілем «Фольксваген ЛТ -35» також підтверджені в судовому засіданні. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8) вбачається, що 18 липня 2012 року близько 22 год.50 хв. на автошляху Чернігів-Прилуки-Пирятин сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв автомобіля «Фольксвагекн ЛТ-35» під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗІЛ під керуванням [PERSON] Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Так, згідно ст.3 даного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, а ст.20 якого передбачає при настанні страхового випадку обов'язок страховика здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст.6 даного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував ним у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Проте, згідно ст.12, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, що не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, завданий майну потерпілих. За договором страхування, що був укладений у НАСК «Оранта» власником автомобіля «ЗІЛ» номерний знак [NUMBER], така становить 510 грн. та підлягає відшкодуванню особою, відповідальною за заподіяні збитки відповідно до умов страхового полісу та п.36.6 ст.36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Крім того, ст.1192 ЦК передбачає способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого та визначає розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наявне в матеріалах справи дослідження щодо матеріального збитку згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля «Фольксваген ЛТ» державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, що визначений на підставі протоколу огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту, складає 5573 грн.90 коп., а тому саме така сума має бути відшкодована позивачці. Проте, з врахуванням франшизи, яка становить 510 грн., відповідач НАКС «Оранта» має відшкодувати позивачу лише 5063 грн.90 коп. Суд не може прийняти до уваги як підставу відмови у задоволенні позову посилання на відсутність доказів, що підтверджують вину [PERSON] виходячи з наступних підстав : Відповідно до правил ст.1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає при наявності лише 3 підстави для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди, б) протиправна дія заподіювача шкоди, в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається і відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Відповідно до правил ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є "особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Тобто вказується дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визначається тільки та особа, яка володіє певним правом щодо джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визначається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно практично його використовує, зберігає або утримує, таким в даному випадку є відповідач по справі. Крім того, згідно п. 33.2. ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» , У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів,затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують дотримання вказаних вимог, а тому суд вважає безпідставну відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України має вирішити питання стосовно судових витрат, понесених позивачем та документально підтверджених у судовому засіданні, а саме щодо сплати судового збору та витрат на юридичну допомогу. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, пропорційно до задоволених вимог підлягають до стягнення і понесені нею витрати по справі - 114 грн.70 коп. по сплаті судового збору та 750 грн. за надання юридичної допомоги. На підставі ст.ст. 1166,1167, 1187, 1192,1194 ЦК України, ст.ст.3,6, 22,23,31,32,33,37,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial