Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

25 травня 2020 АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 16.04.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 080-22-19/08. Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» в частині назви організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2 визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до умов договору, позивач зобов`язувався надати відповідачеві кредит у сумі 55000 доларів США. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. У свою чергу, позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 05.03.2020 має заборгованість: за кредитом 53718,58 доларів США; за відсотками 87185,54 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 080-22-19/08 від 16.04.2008 між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] укладено Іпотечний договір від 16.04.2008, відповідно до якого передано кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 72,7 кв. м, загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 46,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 360894 гривень, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим Національним банком України на день укладення іпотечного договору становить 71464,16 доларів США. На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору відповідачу було направлено вимогу, зокрема: повідомлення про усунення порушень, але на дату подання позову вимога не виконана. Вважає, що зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Просить суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема: на трикімнатну квартиру, загальною площею 72,7 кв. м, загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 46,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 080-22-19/08 від 16.04.2008, заборгованість 140904,12 доларів США, а саме: за кредитом 53718,58 доларів США, за відсотками 87185,54 доларів США на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк", шляхом проведення прилюдних торгів ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчого за звичайні ціни на цей вид майна, на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 56388,13 гривень, та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України. У судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, не заперечує у разі неявки відповідача щодо постановлення заочного рішення по справі (а.с.58). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, через судовий виклик через вебсайт суду, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення (а.с. 71). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Частинами 11 та 12 цієї статті ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на вебпорталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Отже, з наявного в матеріалах справи оголошення вбачається, що воно датоване 17.12.2020 про виклик відповідача в судове засідання на 08.02.2021 року, тобто завчасно та у відповідності до вимог ЦПК України. Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача АТ «Альфа-Банк» підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що 16.04.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 080-22-19/08 (а.с. 5-9). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору №080-22-19/08 від 16.04.2008, банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит ( грошові кошти ) в іноземній валюті в сумі 55000 доларів США зі сплатою 13,50 % процентів річних та комісій в розмірі та впорядку, визначених в Додатку №2 до цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 277750 гривень за курсом НБУ на день укладання цього Договору. Відповідно до п. 1,1,3 з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором страхування, з позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 080/22/20/08 від 16.04.2008. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 16.04.2008 року між Кредитором та Іпотекодавцем [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого передано Кредитору в іпотеку нерухоме майно, зокрема трикімнатну квартиру, загальною площею 72,7 кв. м, загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 46,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 360894 грн, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим Національним банком України на день укладення цього договору 71464,16 доларів США (а.с.10-12). Згідно п. 4.1. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав ( п. 4.1. Іпотечного договору ). Пунктом 4.5. іпотечного договору, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю ( а. с. 12 ). Отже, відповідно до іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України. 14.06.2010 акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» правонаступником якого з 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2 визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Отже, у відповідності до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 55000 доларів США. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. Позичальник [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 05.03.2020 року має заборгованість: за кредитом 53718,58 доларів США, за відсотками 87185,54 доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою-розрахунком заборгованості ( а. с. 16-19 ). Згідно з матеріалами справи вбачається, що позивач АТ «Альфа-Банк» звертався з вимогою про усунення порушень до відповідача [PERSON] , в якому Банк вимагав від Позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом. Також додатково зазначали, що у разі невиконання цієї Вимоги, Банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки ти вчинення виконавчого напису нотаріуса ( а. с. 14), підтвердження такого направлення вбачається з наявних в матеріалах справи копії фіскального чеку ( а. с.15). Встановлено, що на даний час зазначена Вимога позивача не виконана. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання заяви кредитного договору та договору іпотеки від 16.04.2008 свідчить про те, що [PERSON] всі умови даних договорів цілком зрозумілі. Вказані договори були прочитані та підписані сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язана, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно достатті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереженняв іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»);2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин першої, четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження№ 14-45цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. […] Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КБ «Приватбанк». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні». У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Отже, відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Іпотечного договору від 16.04.2008 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема за рішенням суду (пункт 4.5.1 договору) (а.с.12) З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону України «Про іпотеку», враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України). Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19). Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не застосовує норми ч. 10 ст. 265 ЦПК України, тому в частині позовних вимог про встановлення подальших нарахувань відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення, суд відмовляє. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 56388,13 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 1 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial