Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Марїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. За рішенням Селидівського міського суду Донецької області він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу. За рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу. Матеріальне становище позивача значно погіршилось, він не має власного житла та у зв'язку з працевлаштуванням на ПАТ «ШУ «Покровське» він змушений орендувати житлу у м. Селидове, при цьому його середньомісячний дохід складає приблизно 8000 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та Марїнський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відзив на позов не надали. 01.12.2017 року ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області було відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено у новій редакції. Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 16.02.2018 року ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області справу призначено до судового розгляду. 16.07.2018 року позивачем до Мар'їнського районного суду Донецької області було подано уточнення позовних вимог. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги, викладені у пунктах 1-3 уточнених позовних вимог просив задовольнити, позовні вимоги, викладені у пункті 4 уточнених позовних вимог просив залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилась, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечує у повному обсязі, проти залишення без розгляду п.4 уточнених позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилась, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує, проти залишення без розгляду п.4 уточнених позовних вимог не заперечує. Представник відповідача Марїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Виконавчим листом по справі № 2/237/1829/17 підтверджується, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2017 року до досягненню дитиною повноліття. Виконавчим листом по справі № 2-1629-2011 підтверджується, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна [PERSON] будь-якої нерухомості у власності не має. Як вбачається з довідки «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» [PERSON] мешкає у по [ADDRESS] Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачаєтсья, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Водночас, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до приписів ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, суд, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, виходячи з встановлених обставин справи, а саме погіршення матеріального становища відповідача, наявності у відповідача двох дітей, та рівності обов'язку батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2011 року та рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 04 вересня 2017 року підлягає зменшенню. Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. З приводу доводів відповідача [PERSON] що її син, [PERSON], потребує витрат на оздоровлення, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, відповідач наділена правом на пред'явлення відповідного позову до позивача, за наявністю обставин, що обумовлюють таке право. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України після досягнення найстаршою дитиною повноліття будь хто з батьків може звернутись до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. Позовна вимога в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на загальну суму 24829,10 гривень за виконавчим листом №2-1679-2011, виданим 06 грудня 2011 року підлягає залишенню без розгляду за заявою позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial