Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення збитків за несвоєчасне повернення грошових коштів, який в процесі розгляду справи змінив. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до розписки від 30.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали у позивача позику в 320 дол.США, В подальшому частину боргу було повернуто. За рішенням Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року були задоволені позовні вимоги та солідарно стягнуто еквівалент 296300 дол.США - 2368325 грн по курсу долара до гривні станом на 28.01.2013 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу було змінено на стягнення боргу в рівних частках. У зв"язку з неповерненням грошей за розпискою позивач просить стягнути курсову різницю між сумою стягнутою рішенням та сумою грошових зобов'язань станом на 25.02.2015 року, що складає 2969 963, 50 грн. Також позивач просить стягнути з часу винесення рішення по 25.02.2015 року 64991, 17 долСША подвійної облікової ставки НБУ та 7866, 16 дол.США 3% річних, що становить 2042919, 23 грн або з одного відповідача 1021459, 76 грн. також просить стягнути судовий збір та витрати на юридичну допомогу. В судове засідання позивач та представник позивача не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надавали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують. До початку розгляду справи по суті позивач та представник позивача скористувались своїми правом та змінили предмет, підстави позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вважає, що не існує неяких правових підстав для стягнення з відповідача курсової різниці, оскільки суму боргу визначена рішенням суду. Ст.625 ЦК України не передбачає стягнення подвійної обліком ставки НБУ, також 3% річних можуть застосовуватись лише до боргу в гривні, а не в доларах США, як рахує позивач. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.04.2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики задоволенні повністю. Стягнуто в [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 2368325 грн та судові витрати (а.с.5, 7). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року, рішення Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року змінено, виключено посилання на солідарний порядок стягнення. Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення (а.с.6). Відповідно до листа заступника начальника Саксаганського ВДВС КМУЮ у Дніпропетровській області Новікової О.О. від 18 березня 2015 року рішення у справі №216/ 555/13-ц про стягнення грошових коштів у сумі 1185883 грн з [PERSON] на користь [PERSON] частково стягнуто 500 грн, які переховані 17.03.2015 року, залишок боргу складає 1185383 грн (а.с.112). Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви від 27 лютого 2015 року позивач просить стягнути різницю в розмірі суми боргу за договором позики, в частині зобов'язань відповідача в перерахунку у гривні за курсом НБУ станом на час ухвалення рішення Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу, а саме 28.01.2013 року та суми боргу за договором позики в перерахунку за курсом НБУ станом на 26.01.2015 року. Таким чином, просить стягнути з відповідача курсову різницю 2969963, 50 грн Суд вважає, позовні вимоги позивача незаконними, оскільки відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у тій самій кількості, у строк та порядок, що встановлені договором. За ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Тобто приписами чинного законодавства України, а саме ст. 625 ЦК України, передбачено певний порядок відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання, а саме зобов'язання сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Як зазначає вказана норма закону, законодавець не передбачає перерахунок суми боргу відповідно до діючого курсу валюти та стягнення різниці у курсі, у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Тому у задоволенні вказаних позовних вимог має бути відмовлено. Однак суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних за час прострочення виконання, а саме з часу ухвалення судового рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 24.12.2013 року по час уточнення позовних вимог 26.02.2015 року. Так, право позивача на стягнення 3% річних передбачає ст.625 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення, то суд виходить з наступного відповідно до змісту гл. 49 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня У зв'язку з тим, що відповідач з часу прийняття рішення апеляційним судом Дніпропетровської області 24.12.2013 року по час уточнення позовних вимог 26.02.2015 року не виконав обов'язок виплатити позивачу суму позики в розмірі 1185883 грн, тобто прострочив виконання грошового зобов'язання, то суд вважає обґрунтованими і законними вимоги позивача про стягнення 3% річних за період прострочення та стягнення пені в розмірі подвійної ставки НБУ. Суд не бере до уваги частково погашення боргу в розмірі 500 грн відповідачем 17.03.2015 року, оскільки це не стосується періоду позовних вимог, тому розрахунок проводить на суму боргу в розмірі 1185883 грн. Також суд не погоджується з доводами позивача, що зобов'язання у відповідача виникло з часу ухвалення рішення Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу, оскільки апеляційним судом Дніпропетровської області було прийнято своє рішення за позовом [PERSON] та на підставі цього рішення 24.01.2014 року було видано виконавчий документ. Однак, надані позивачем суду розрахунки не відповідають нормативно встановленим формулам і методикам розрахунку. Так, за період з 24.12.2013 року по 26.02.2015 року від 1 185 883 грн 3% річних складають - 41 948, 55 грн, а подвійна облікова ставка НБУ 305286, 83 грн (http://buh.ligazakon.ua/calculator). Таким, чином вимоги позивача підлягають частковому задовленню. Відповідно до ст. 88 ЦПК при ухваленні рішення суд вирішує питання про судові витрати. Позивачем надані докази понесення витрат на правову допомогу ( а.с.49) в розмірі 5 000 грн, розрахунок суми гонорару (а.с.121), також судом надано квітанцію про сплату судового збору в розмірі 3654 грн (а.с.1) Зазначені судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: partial