Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

27 квітня 2015р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася в Марганецький міський суд Дніпропетровської області з позовом до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (далі - відповідач) про захист прав споживача шляхом стягнення коштів вкладу, процентів, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги мотивує наступним. 13.12.2013 року між позивачем як вкладником та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 254894, згідно умов якого відповідачем було відкрито для позивача депозитний рахунок № 2635300224202 із строком зберігання з 13.12.2013 року по 18.03.2015 року. Згідно договору сума вкладу складає 105000 грн. 18.03.2015 року позивач звернувся із заявою до відділення № 11 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» м. Дніпропетровська про повернення з власного поточного рахунку як суми вкладу так і процентів за ним. Крім того, позивач 27.03.2015 року та 30.03.2015 року звертався із заявами до відділення ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» м. Дніпропетровська про повернення грошових коштів. Однак на зазначені вимоги позивача відповідач не надав відповіді, не повернув кошти вкладу і не сплатив проценти за ним позивачу. При цьому позивач зазначив, що в наслідок протиправної поведінки відповідача щодо безпідставного утримування коштів позивача і позбавлення його можливості розпоряджатися ними як майном для задоволення життєвих потреб, в наслідок чого позивач вимушений шукати додаткові засоби для існування і докладати зусилля для поновлення своїх порушених прав у судовому порядку, що завдало останньому душевних страждань. У зв'язку із наведеним позивач просив стягнути на його користь із відповідача кошти, де 105000 грн. - коштів вкладу; 223,55 грн. - процентів за вкладом; 2453,55 грн. упущена вигода за прострочений строк; 353,83 грн. нарахованих 3% річних, а також кошти інфляційного відшкодування 11340 грн.; 129150 грн. - пені, а також кошти у сумі 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі у судовому засіданні за наявними у справі доказами, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи судом. Відповідач, повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст. 74 ЦПК України, не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд.\~\~Представник відповідача направив до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що зобов'язання банку перед вкладником виконані в повному обсязі, сума вкладів після закінчення терміну договорів повернута на рахунок длявиплати процентів та повернення вкладу, які зазначені в договорах банківського вкладу. У зв'язку із наведеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, пояснення представника відповідача у запереченнях на позовну заяву, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). 13.12.2013 року між позивачем як вкладником та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 254894, згідно умов якого відповідачем було відкрито для позивача депозитний рахунок № 2635300224202 із строком зберігання 460 календарних днів зі сплатою щомісяця процентів з дати 13.12.2013 р. за ставкою 25% річних та з дати 18.12.2014 р. - за ставкою 3% річних та терміном поверненням коштів вкладу не пізніше 18.03.2015. Разом з цим позивачем було сплачено та відповідачем зараховано на зазначений рахунок кошти у сумі 105000 грн. згідно квитанції № 3854 від 13.12.2015 р. 18.03.2015 року позивач звернувся із заявою до відділення № 11 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» м. Дніпропетровська про повернення з власного поточного рахунку як суми вкладу так і процентів за ним. Крім того, позивач 27.03.2015 року та 30.03.2015 року звертався із заявами до відділення ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» м. Дніпропетровська про повернення грошових коштів. Однак на зазначені вимоги позивача відповідач не надав відповіді, не повернув кошти вкладу і не сплатив проценти за ним позивачу. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався у відділення ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» м. Дніпропетровська з вимогою про повернення вкладу з депозиту по закінченні строку вкладу. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не в цілому заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобовязань, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач порушив умови договору, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині виплати суми вкладу, нарахованих процентів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України підлягає задоволення. Разом з тим, в частині стягнення пені позивач посилається на положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Судом встановлено, що відповідач надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з позивачем договором про банківський строковий вклад. Після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору про банківський строковий вклад. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють та не поширюється на порушення зобов'язання з повернення депозитних коштів, а тому в цій частині слід в задоволенні позову відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення процентів по сумі банківського вкладу за прострочений строк з урахуванням 26.5% річних (упущена вигода), моральної шкоди та термінової виплати, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, серед іншого, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, згідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем збитків позивачу у виді упущеної вигоди на суму 2453,55 грн. позивачем не надано. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивачем не надано суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав позивач, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині допуску\~\~до негайного виконання рішення суду, оскільки статтею 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік судових рішень, які підлягають негайному виконанню. Рішення суду про стягнення суми вкладу, нарахованих процентів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України до зазначеного переліку не входить. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Outcome: partial