Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 252\~465, 99 гривень; 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 18\~509, 55 гривень; грошовий еквівалент завданої їй моральної шкоди у розмірі 65\~000 гривень; витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень та судовий збір у розмірі 3\~379, 77 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 березня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики. За умовами вказаного договору відповідач отримав грошові кошти у сумі 11\~095 дол. США, що на момент передачі у гривневому еквіваленті становило 88\~690 гривень. Позивач вказує на те, що відповідно до умов договору позики строк виконання грошового зобовязання з боку відповідача мав настати 01 червня 2013 року, однак відповідач після настання зазначеної дати не повернув їй грошові кошти, чим порушив умови договору позики. У звязку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 12 березня 2013 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір позики грошей, відповідно до умов якого Позикодавець [PERSON] [PERSON] передала, а Позичальник [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 88\~690 гривень, що еквівалентно 11\~095 дол. США 95 центам, станом на 12 березня 2013 року за офіційним курсом Національного банку України, строком до 01 червня 2013 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно пояснень представника позивача, свої зобовязання за договором його довірителька виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу гроші визначені в Договорі, а відповідач зобовязався повернути гроші після закінчення дії договору, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Пунктом 3 вказаного Договору передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Позичальникові позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк до 01 червня 2013 року без нарахування процентів. Повернення позиченої суми повинно бути вчинено у національній валюті України у розмірі, що буде відповідати грошовому еквіваленту у доларах США згідно з офіційним курсом Національного банку України. Згідно п. 6 Договору встановлено, що якщо Позивальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином сума боргу складається з суми основного боргу 11\~095, 95 дол. США, що на момент подачі позову станом на 10 листопада 2015 року за офіційним курсом НБУ становить 252\~465, 99 гривень + 3 % річних передбачені ст. 625 ЦПК України за 892 дні прострочення складають 813, 43 дол. США, що на момент подачі позову станом на 10 листопада 2015 року за офіційним курсом НБУ становить 18\~509, 55 гривень. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 65\~000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У звязку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 65 000 гривень, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами в розглядуваній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, у зв'язку із чим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні даних позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того згідно ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, необхідно оплату на користь позивача судових витрат в розмірі 3\~379, 77 гривень покласти на відповідача [PERSON]. Відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено про надання правової допомоги від 01.10.2015 року, та згідно квитанції № 1\\10 від 30.10.2015 року та Акту надання послуг від цієї ж дати загальна сума витрат на правову допомогу складає 2000 грн. і саме таку суму вони просять врахувати під час вирішення питання розподілу судових витрат. Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що адвокатом [PERSON] в даній справі було проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено та подано позовну заяву, зібрано та долучено до матеріалів справи докази на підтвердження позиції по справі, а також взято участь у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а від так, на думку суду, необхідно стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, так як ця сума є розумною та співмірною з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу витраченого для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях. Вказана сума судових витрат згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 12 березня 2013 року у розмірі 252\~465, 99 гривень, 3 відсотки річних у розмірі 18\~509, 55 гривень, судові витрати у розмірі 3\~379, 77 гривень за подання позовної заяви та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial