Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про визначення частково недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння, усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Зазначила, що вона являється власником будинковолодіння [ADDRESS]. Суміжним землекористувачем є [PERSON], яка протягом останніх років чинить їй перешкоди у користуванні її власністю шляхом спричинення матеріальної шкоди. Згідно договору купівлі-продажу від 19 грудня 1987 року вона продала будинок під літ. А, 50% - сараю кам'яного під літ. Б, погріб кам'яний під літ. В, вбиральня під літ. Г. будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] У вересні 2011 року відповідач - позивач [PERSON], яка є на теперішній час власником даного будинковолодіння, звернулась до Ямпільського районного суду з позовом до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2013 року у позові [PERSON] відмовлено. Як з'ясувалося, 22 березня 2000 року [PERSON] продав будинковолодіння [ADDRESS] своєму сину [PERSON], що діяв в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] Проте, у договорі купівлі-продажу зазначено, що продається один жилий кам'яний будинок жилою площею 25,1 кв.м., зазначений в плані літерою А., сарай кам'яний під літ.Б, погріб кам'яний під літ.В, уборна - Г, огорожа -1. Згідно договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року, який був укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вона придбала у продавців будинковолодіння [ADDRESS]. До складу даного будинковолодіння входили - будинок під літ.А, сарай кам'яний під літ.Б, погріб кам'яний під літ.В, вбиральня під літ.Г. Згідно схематичного плану, всі ці будівлі знаходяться на земельній ділянці, яка відведена [PERSON], і ніяким чином не мають відношення до її будинковолодіння. Між їхніми земельними ділянками споруджено кам'яну огорожу, яка є матеріальним рубежем і яку збудувала сама відповідач [PERSON] відповідно до акту погодження меж, який вона затвердила своїм підписом. Зміст існуючих договорів купівлі-продажу від 2000 року та 2006 року, став відомий лише в суді, у вересні 2012 - січні 2013 року, під час слухання позову [PERSON] до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 14 серпня 2006 року було складено акт погодження меж між нею та [PERSON] та затверджено рішенням Ямпільської міської ради №242 9 сесії 5 скликання від 12 грудня 2006 року. Між тим [PERSON] продовжує свої незаконні дії. Вважає, що договори купівлі-продажу будинковолодіння [ADDRESS], які були укладені між [PERSON] та [PERSON] 22.03.2000 року, а також між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що діяли в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] 07 червня 2006 року, мають бути визнанні частково недійсними, в частині щодо продажу сараю кам'яного під літ.Б. Слід зазначити, що відчужувалась насправді лише частина цього кам'яного сараю, а саме 50%. Вважає, що відповідач, зруйнувавши частину її сараю під літ.Б та проникнувши до нього, спричинила матеріальну та моральну шкоду, яку вона оцінює в 22900 гривень та 22900 гривень. Тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. [PERSON] звернулась до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення та встановлення твердих меж земельних ділянок. Зазначила, що 07 червня 2006 року вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за №1470 жилий будинок, що розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,092 га. з господарськими будівлями - сараєм та погребом. По сусідству з цим будинком, на [ADDRESS] розташоване домоволодіння [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Як їй пізніше стало відомо даний будинок колись належав [PERSON] який після його смерті у 1987 році успадкувала його донька [PERSON], яка ж у тому самому році продала будинок [PERSON] За даними кадастрових книг за домоволодінням по [ADDRESS] постійно рахувалась земельна ділянка розміром 0.092 га. Після придбання будинку, оскільки будинок був старий, в липні 2006 року, через місяць після його придбання, вона звернулась до виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області з проханням дозволити знесення старого будинку та будівництво нового. 12 липня 2006 року міськрада рішенням №194 надала такий дозвіл. Під час підготовки до спорудження нового будинку та виготовлення технічної документації, її сусідка [PERSON] ніяких заперечень не мала, що підтверджується актом погодження меж. Однак, після підписання вище вказаного акта [PERSON] почала висловлювати незадоволення будівництвом гаража на місці старого сараю, стверджуючи, що частина цього сараю знаходиться на її земельній ділянці і належить їй. Після придбання будинку та на момент виготовлення технічної документації їй не було точно відомо де саме проходить межа зі сторони [PERSON] Коли представник БТІ обміряв її земельну ділянку, то [PERSON] вказала на межу, яка не відповідала дійсності, що у подальшому підтвердилось планом земельної ділянки, яка була виділена під домоволодіння попередньому власнику [PERSON]. У дійсності межа між їхніми ділянками проходила повз дерев'яний сарай, а не через нього, як вказала [PERSON] Сарай повністю розташовувався на земельній ділянці [PERSON]. Зважаючи на принципи добросусідства і враховуючи те, що [PERSON] є особою похилого віку і просила дозволити їй користуватись частиною дерев'яного сараю, оскільки збудувати новий вона не має можливості, тому вона погодилась на її прохання і не стала змінювати вже виготовлену технічну документацію, розраховуючи на добрі сусідські стосунки, сподіваючись таким чином уникнути будь-яких непорозумінь з сусідкою. Та, не дивлячись на те, що вона фактично уступила частину своєї земельної ділянки [PERSON] і залишила їй в користуванні частину сараю, який їй не належав, [PERSON] почала чинити всілякі перешкоди у будівництві, поводячись грубо, брутально та з застосуванням фізичної сили. За таких обставин вона вимушена була звернутись до Ямпільської міської ради із заявою та проханням визначити та встановити на місці межу між їхніми земельними ділянками. В серпні 2006 року комісією Ямпільської міської ради було розглянуто її заяву. Провівши обстеження спірної межі було складено акт, в якому вказано, що комісія встановила, що рішенням виконкому від 03 червня 1998 року №233 [PERSON] надано в безстрокове користування 0,09 га. ([ADDRESS]). Фактично вона використовує 0,1050 га. Згідно записів кадастрової документації за домоволодінням [ADDRESS] помилково рахується 0.1050 га; а за її будинком рахується 0,092 га, що відповідає дійсності. Також запропоновано затвердити план-схему розподілу земельних ділянок та визначення їх меж і доручено постійній комісії з питань земельних ресурсів подати пропозиції і схему розподілу на розгляд чергової сесії Ямпільської міської ради. 14 серпня 2006 року знову було проведено обстеження земельних ділянок, і за погодженням сторін зазначено межі земельних ділянок шляхом забиття металевих та дерев'яних стовпчиків і натягнуто металеву проволку. Під час складання комісією акту, сторони взяли на себе зобов'язання не чинити одна одній перешкод в користуванні земельними ділянками, пам'ятати про правила добросусідства. Також було погоджено і те, що старий сарай має бути розібрано. Однак, [PERSON] продовжує чинити перешкоди у встановленні межі та будівництві гаража, самовільно знищила межові знаки, встановлені комісією міської ради, через її поведінку вона не може закінчити будівництво. Постійно вчиняє бійки, сварки, наполягає на тім, що межі встановлено невірно і вона не має права проводити будь-які будівельні роботи. Крім того, неправомірні дії [PERSON] завдають їй матеріальних та моральних збитків, оскільки вона не може закінчити будівництво і здати будинок в експлуатацію. Тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. 16 січня 2014 року до Ямпільського районного суду Вінницької області від [PERSON] надійшла заява про часткову зміну позовних вимог. Вказала, що Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року судові рішення першої та апеляційної інстанції були скасовані і справа передана на новий судовий розгляд до Ямпільського районного суду. Пункт 3 прохальної частини позовних вимог просить викласти у такій редакції - визнати безпідставну відмову [PERSON] у погодженні встановлених меж суміжного землекористування між земельними ділянками, які розташовані по [ADDRESS] та по [ADDRESS], згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS], неправомірною. Дану вимогу мотивує тим, що за її домоволодінням по [ADDRESS] рахується присадибна земельна ділянка площею 0.0920 га. Рішенням Ямпільської міської ради «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] за №1155 від 14 лютого 2013 року їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтованою площею 0.0920 га., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] за рахунок земель житлової та громадської забудови, що не надані у власність та не передані у користування. Будучи власником житлового будинку і господарських будівель, та на виконання рішення Ямпільської міської ради №1155 від 14 лютого 2013 року, нею в ПП «Вінземкадастр» м.Вінниця була замовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Технічна документація була виготовлена 25 червня 2013 року. У ході виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки спеціалістами (виконавцями робіт) ПП «Вінземкадастр» м.Вінниця за результатами топографічної горизонтальної зйомки були відображені зовнішні межі її земельної ділянки, про що складена схема зовнішніх меж та абрис зовнішніх меж земельної ділянки, що відповідає дійсності і фактичному користуванню, а також фактично відповідає (співпадає) із варіантом відновлення межі між її домоволодінням та домоволодінням [PERSON] відповідно до меж, розмірів та конфігурацій ділянок, наведених в інвентарній справі її будинку, який запропонований експертом у висновку №1214 судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2012 року. При цьому, [PERSON], яка є суміжним землевласником, без будь-яких належних підстав і обґрунтувань, безпричинно, мотивуючи своє рішення простою відмовою, відмовляється підписувати протокол про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, а відтак і від погодження меж земельної ділянки, що в свою чергу позбавляє можливості затвердити технічну документацію із землеустрою та отримати документ, що посвідчує право власності на зазначену земельну ділянку. Відмова [PERSON] у погоджені меж земельної ділянки позбавляє можливості на її земельній ділянці (за відсутності державного акта на землю) ввести в експлуатацію ново побудований житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами. Будь-які застереження з приводу непогодження із встановленими межами суміжних земельних ділянок протокол не містить. Оскільки між нею та [PERSON] склалися неприязні відносини, тому остання будь-якими зусиллями намагається не дати їй можливості виготовити документи на землю та на будинок. Пункт 4 прохальної частин позовних вимог просить залишити без розгляду, іншу частину позовних вимог просить залишити без змін. Позивач-відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, просить суд їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнає, просить суд у позові відмовити. Представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали у повному обсязі і просили суд їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнали, просять суд у позові відмовити. Суду пояснили, що згідно інвентарної справи на домоволодіння [PERSON], що розташоване по [ADDRESS] та Договору про надання земельної ділянки в безстрокове користування, який на момент первинної реєстрації був правовстановлюючим документом, [PERSON] є власником житлового будинку, сараю - Б 100% та інших господарських будівель. Вказали, що первинна державна реєстрація жилого будинку [PERSON] була проведена 28.01.1988 року. Далі за заявою [PERSON] державним реєстратором речових прав 03.06.2014 року були внесені відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно - на житловий будинок з надвірними будівлями, сарай - Б. вбиральня -В, огорожа №1. За таких обставин, вважають, що спірний сарай - Б належить саме [PERSON] Вказали, що за домоволодінням [PERSON] рахувалась земельна ділянка розміром 1050 кв.м. Далі відбулось несуттєве зменшення розміру земельної ділянки. За домоволодінням [PERSON] рахувалась менша за розміром земельна ділянка. Вважають, що необхідно внести зміни до договорів купівлі продажу будинковолодіння від 22.03.2000 року та 07.06.2006 року в частині відчуження 50 % сараю, який належить [PERSON] В частині обґрунтування позовних вимог щодо пошкодження сараю - Б суду пояснили, що [PERSON] в 2011 році частково зруйнувала сарай-Б і матеріальний збиток згідно висновку №35 від 03.06.2014 року, який був проведений в рамках кримінального провадження, складає 7629 грн. 36 коп. Щодо моральної шкоди пояснили що у зв'язку із руйнуванням сараю [PERSON] перенесла інсульт, отримала моральні страждання, які вони оцінюють у 22900 грн. Щодо підстави для визнання правочинів недійсними, зазначили, що нотаріусом при укладанні договору купівлі-продажу у 2000 році було посвідчено продажу усього сараю, а не 50%, які продала [PERSON] у 1987 році. Позовні вимоги [PERSON] вважають безпідставними та необґрунтованими, оскільки [PERSON] не створює жодних перешкод [PERSON] Відповідач-позивач [PERSON] на останнє судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представники відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити. Позов [PERSON] підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити. Суду пояснили, що [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 07.06.2006 року придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, у тім числі сарай -Б 100 % та інші будівлі, що розташовані по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 920 кв.м. Після придбання домоволодіння [PERSON] та [PERSON] погодили межі між домоволодіннями і встановили межові знаки, про що свідчить акт погоджування сторін та встановлення межових знаків від 14.08.2006 року, який затверджений рішенням Ямпільської міської ради №242 від 12.12.2006 року. Частково на межі збудували кам'яний паркан, при цьому зауважень з боку [PERSON] не надходило, саме до того часу, як було закінчено будівництво нового гаража. Далі [PERSON] отримала дозвіл на знесення старого житлового будинку, сараю та будівництво нового житлового будинку, гаража, сараю, що підтверджується рішення Ямпільської міської ради №194 від 12.07.2006 року. Отримавши дозвіл на виконання будівельних робіт [PERSON] розпочала будівництво нового житлового будинку, гаража, сараю по [ADDRESS]. У 2013 році [PERSON] був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 920 кв.м. по [ADDRESS]. Виготовивши технічну документацію [PERSON] під час будівництва та після завершення будівництва гаража безпричинно, безпідставно і необґрунтовано відмовилась підписувати протокол погодження меж висловлюючи незадоволення з приводу існуючої межі та будівництва гаража на місці старого сараю, чим порушуються права [PERSON], яка не може ввести будинок в експлуатацію, провести водогін та оформити право власності на присадибну земельну ділянку. Окрім того зазначили, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки є третім покупцем будинку. Що стосується позову [PERSON], то вказали, що позовні вимоги у частині визнання недійсними договорів купівлі продажу не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку загальної позовної давності. [PERSON] перешкод [PERSON] не чинить оскільки розібрала свій сарай з дозволу міської ради. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди зауважили, що кримінальне провадження по факту пошкодження сараю закрите за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Тому просять у задоволені заявлених позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень суду не надали, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в їх відсутність до суду не надійшло. Представник третьої особи Ямпільської міської ради Вінницької області у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продала половину сараю [PERSON]. Спір між [PERSON] та [PERSON] почався після будівництва сараю та гаражу. Бачила як [PERSON] розбирала сарай разом із [PERSON] та [PERSON]. Вказала, що після погодження меж між [PERSON] та [PERSON] - межі не змінювались. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона працювала у міській раді землевпорядником. У 1988 році від [PERSON] поступила заява про встановлення межі. Вони встановили межу по половині сараю. Сарай був поділений по 50%. Металевого паркану не було, а були лише проволка та межові знаки. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона знає [PERSON] з дитинства. Сарай був поділений пополам між двома домоволодіннями. Як руйнувався сарай [PERSON] вона не бачила, а бачила лише розвалений сарай. Із письмових доказів, які є у матеріалах справи, а також оглянутих у судовому засіданні інвентаризаційних справ на домоволодіння, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS], а також кримінального провадження по факту пошкодження сараю (яке закрите за відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення), судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 920 кв.м., у тім числі, є власником сараю - літера Б, який набула як добросовісний набувач, що вбачається із договорів купівлі продажу від 19.12.1987 року, від 22.03.2000 року та від 07.06.2006 року. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], які розташовані на земельній ділянці площею 900 кв.м. Рішення Ямпільської міської ради Вінницької області 8 сесії 23 скликання від 09 вересня 1999 року «Про передачу земельних ділянок у власність жителям м.Ямполя», а саме - про передання [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства у розмірі 1050 кв.м. скасовано постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2013 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03.06.2014 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно серія та номер 1671 виданий 13.04.1967 року Ямпільською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа №1, які розташовані по [ADDRESS]. Із договору купівлі-продажу від 19.12.1987 року судом встановлено, що [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 920 кв.м. До будинку прилягають наступні надвірні будівлі: сарай /Б-50%/, погріб/В/, вбиральня/Г/, огорожа-І. Із договору купівлі-продажу від 22.03.2000 року судом встановлено, що [PERSON] продав [PERSON], який діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовані: жилий будинок - літ. «А», сарай - літ. «Б», погріб - літ. «В», уборна - «Г», огорожа - І. Із договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах свого неповнолітнього сина, продали [PERSON] (згідно свідоцтва про одруження [PERSON]) житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовані: жилий будинок - літ. «А», сарай - літ. «Б», погріб - літ. «В», вбиральня - літ. «Г», огорожа - І Рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області №194 від 12.07.2006 року [PERSON] надано дозвіл на знесення існуючого старого житлового будинку, сараю та будівництво нового житлового будинку, гаража, сараю по [ADDRESS]. Рішенням Ямпільської міської ради Вінницької області 9 сесії 5 скликання за №242 від 12.12.2006 року вирішено затвердити акт погодження сторін та встановлення межових знаків від 14.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] та приватизувати земельні ділянки по факту використання. Відповідно до акту погоджування сторін та встановлення межових знаків від 14.08.2006 року встановлено межові знаки на місцевості, які були передані на зберігання [PERSON], про що свідчать підписи сторін. Із листів Ямпільської міської ради Вінницької області вбачається, що між сторонами виник спір щодо відповідності межових знаків існуючим лініям розмежування межі. Рішенням Ямпільської міської ради №1155 від 14.02.2013 року 29 сесії 6 скликання [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості по [ADDRESS]. Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] на території Ямпільської міської ради [ADDRESS] встановлено, що дана технічна документація містить абрис зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] складений землевпорядною організацією, а також протокол про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, який не підписаний [PERSON] Окрім того, у матеріалах цивільної справи є робочий проект зовнішнього водопостачання житлового будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України належними доказами є будь-які фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ст.56 ЦК Української РСР (1963 р.) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Постанова Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» у п.11 вказує, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа яка вчинила правочин помилилася щодо обставин які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Тобто наявність помилки повинна бути доведена особою яка діяла під її впливом. Із роз'яснень абзацу 2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Так, [PERSON] заявляючи вимоги про визнання частково недійсними договорів купівлі продажу будинковолодіння [ADDRESS], які були укладені між [PERSON] та [PERSON] 22.03.2000 року, та між [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах свого неповнолітнього сина та [PERSON] від 07.06.2006 року не посилається на норми законодавства, які регулювали дані правовідносини на час їх виникнення, а лише вказувала у судовому засіданні, що нотаріус допустив помилку при укладанні договору від 22.03.2000 року. Тобто, із врахуванням вище викладеного, із позовом про визнання договорів купівлі-продажу будинковолодіння недійсними укладених внаслідок помилки має звернутися виключно сторона, яка діяла під впливом помилки і особа яка вчинила правочин, у даному випадку продавець та/або покупець за договором. Тому [PERSON] є неналежним позивачем. А тому, у частині заявлених позовних вимог про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння [PERSON] необхідно відмовити. Посилання [PERSON], що вона є власником спірного сараю -Б на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2014 року суд критично оцінює, оскілки проводилась лише перереєстрація права власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13.04.1967 року, первинна державна реєстрація якого була проведена 28.01.1988 року Могилів-Подільським БТІ. Разом з тим, відповідно ст.331 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного сараю-Б (100%) і відповідно його законним власником. Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із висновку експерта №35 від 03.06.2014 року судом встановлено, що вартість ? сараю літ. «Б» розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS] складає 7629,36 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 3787,00 грн. Як встановлено із матеріалів кримінального провадження №12012010370000061 за ч.1 ст.194 КК України по факту пошкодження сараю, який належить [PERSON], які були дослідженні у судовому засіданні у сукупності із іншими доказами, то постановою від 03 вересня 2014 року слідчим СВ Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України. Дана постанова не скасована. А тому, суду не надано доказів того, що [PERSON] пошкодила сарай, який належить [PERSON], і відповідно відсутні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] завданої останній матеріальної шкоди, а тому у цій частині заявлених позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, дана стаття зобов'язує для відшкодування завданої моральної шкоди мати наявність вини в діях особи, яка завдала дану шкоду. А оскільки суду не надано доказів вини [PERSON] по відношенню до [PERSON], тому суд не знаходить підстав для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] завданої моральної шкоди, і тому у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити. Згідно ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Частинами 2, 3 ст.116 ЗК України передбачено, що набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст.125 ЗК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] звернулася до суду із позовом про захист свого порушеного права власності на підставі ст.386 ЦК України. У свою чергу [PERSON] також звернулася до суду із позовом про захист свого порушеного права та просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Із аналізу норм цивільного законодавства, закріплених у ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391, ч.1 ст.16 ЦК України слідує висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Тобто, із врахуванням вище викладеного - норм матеріального права, чинним законодавством передбачено, що саме власник має право звернутися до суду із позовом про порушення його прав. Як встановлено із досліджених письмових доказів, ні [PERSON], ні [PERSON] не набули статусу власника суміжних земельних ділянок, і не мають правових підстав для судового захисту. Із врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками необхідно відмовити. Крім того, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] щодо визнання безпідставної відмови [PERSON] у погодженні встановлених меж суміжного землекористування - неправомірною підлягають до задоволення виходячи із наступного: Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж. Згідно ст.198 ЗК України є обов'язковим погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами. При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст.91, 96, 103 ЗК України). Відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити іншій особі (сусіду) в оформленні прав на неї. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Рішенням Ямпільської міської ради Вінницької області 9 сесії 5 скликання за №242 від 12.12.2006 року затверджено акт погодження сторін та встановлення межових знаків від 14.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON], яке ніхто із сторін не оскаржив. Відповідно до акту погоджування сторін та встановлення межових знаків від 14.08.2006 року встановлено межові знаки на місцевості, про що свідчать підписи сторін. Із листів Ямпільської міської ради Вінницької області вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо відповідності межових знаків існуючим лініям розмежування межі. Рішенням Ямпільської міської ради №1155 від 14.02.2013 року 29 сесії 6 скликання [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості по [ADDRESS]. 25 червня 2013 року виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] на території Ямпільської міської ради [ADDRESS], а також встановлено, що дана технічна документація містить абрис зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON], який не порушує, а навпаки відповідає розміру присадибної земельної ділянки [PERSON] площею 900 кв.м., згідно рішення Ямпільської міської ради № 233 від 03.06.1988 року. Також технічна документація містить протокол про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, який не підписаний [PERSON] та акт прийомки -передачі межових знаків на зберігання від 25.06.2013 року, яким [PERSON] передані на зберігання межові знаки. Суду доведено та підтверджено письмовими доказами по справі, що [PERSON] без належних правових підстав і обґрунтувань відмовляє [PERSON] у підписанні протоколу про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки по [ADDRESS] м.Ямполя, що у свою чергу позбавляє можливості [PERSON] затвердити технічну документацію із землеустрою та оформити право власності на земельну ділянку (приватизувати земельну ділянку), ввести житловий будинок в експлуатацію, тощо. За таких обставин, обраний [PERSON] спосіб захисту свого цивільного права відповідає чинному законодавству, і тому порушене право підлягає захисту шляхом визнання безпідставної відмови [PERSON] у погодженні встановлених меж суміжного землекористування між земельними ділянками, які розташовані по [ADDRESS] та по [ADDRESS] - протиправною. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому суд має підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесенні останньою судові витрати по оплаті судового збору (державного мита) у сумі 8 гривень 50 копійок.

Outcome: partial