Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] (далі дитина) у розмірі 5000,00 грн. на місяць, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач перестав піклуватись про дочку, не виконує батьківських обов`язків, не приймає участі у житті дитини. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з утримання дитини, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 08.01.2020 року відкрито провадження в справі, її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 постановлено звернутися до компетентного суду Російської Федерації із судовим дорученням про проведення процесуальних дій, пов`язаних із врученням відповідачу, який проживає в Російській Федерації, процесуальних документів та виклику його в судове засідання. Як вбачається з матеріалів справи, вказане судове доручення виконано. Відповідач надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині їх розміру. В обґрунтування відзиву зазначено, що доводи позивачки відносно щомісячних витрат на утримання дитини в розмірі 14855,47 грн. є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Крім дитини, у відповідача є син [PERSON] , [INFO] . Відповідач має зобов`язання зі сплати кредиту та зобов`язання за договором позики. Враховуючи наведене, аліменти можуть бути стягнуті в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні 14.09.2021 року позивачка та її представник позовні вимоги і доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. У судовому засіданні 14.09.2021 року представник відповідача позов визнав частково, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позивач є її матір`ю. Згідно наданого представником відповідача Свідоцтва про встановлення батьківства [NUMBER] , оформленого компетентними органами Російської Федерації, відповідач визнаний батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Як вбачається з наданих представником відповідача копії трудової книжки відповідача та додаткової угоди № 2 від 01.02.2020 року до трудового договору № 2019-12 від 21.08.2019 року, відповідач працює на посаді оператора фрезерного станку в ТОВ «Пласмаркет». За виконання трудових обов`язків відповідачу виплачується заробітна плата, яка складається з окладу в розмірі 28736, 00 руб. плюс відрядна частина, що визначається порядком розрахунку оплати праці, а також щомісячні надбавки, за умови їх виконання у повному обсязі, по 5748,00 руб. окремо за кожне виконання політики якості та політики чистоти. Як вбачається з доводів відзиву, а також пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, розмір заробітної плати відповідача складає в місяць від 28736,00 руб. до 40232,00 руб. до відрахування податків. Згідно ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Згідно ст. 67 Закону України Про міжнародне приватне право, зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених\~статтею 66\~цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Відповідно до ст. 66 Закону України Про міжнародне приватне право, права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Враховуючи, що дитина є громадянином України та проживає в Україні, позивачка зареєстрована за місцем проживання в Україні на території Московського району м. Харкова, суд приходить до висновку щодо підсудності справи Московському районному суду м. Харкова та застосовує до виниклих між сторонами правовідносин право держави Україна. Згідно ст.\~3\~Конвенції про\~права дитини,\~ратифікованої постановою\~Верховної Ради\~України від\~27\~лютого 1991\~року,\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Як вбачається з положень законодавства України та висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, визначення способу стягнення аліментів (у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі) є виключною прерогативою позивачки. Оскільки позивачка пред`явила вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд, розглядаючи справу згідно ст. 13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд керується таким. Судом встановлено, що відповідач є батьком двох дітей та отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Суд критично оцінює доводи відповідача та його представника відносно того, що заробітна плата відповідача складає від 28736,00 руб. до 40232,00 руб., тобто доводи відносно того, що мінімальний розмір заробітної плати складає 28736,00 руб., виходячи з такого. Як вбачається з наданої представником відповідача додаткової угоди № 2 від 01.02.2020 до трудового договору № 2019-12 від 21.08.2019, грошові кошти в розмірі 28736,00 руб. є лише частиною заробітної плати, а саме окладом, до якого додаються інші платежі, а саме відрядна частина та щомісячні надбавки. Враховуючи наведе, суд під час розгляду даної справи, виходячи з необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дитини та завдань справедливого розгляду та вирішення даної цивільної справи, вважає за можливе виходити із розміру доходів відповідача в сумі 40232,00 руб. Станом на день ухвалення рішення Національним банком України встановлений наступний офіційний курс рубля до гривні: 10 руб. 3,6623 грн. Відповідно, за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 40232,00 руб. складає 14734,17 грн. Враховуючи наведене, суд при ухваленні рішення виходить з наявності у відповідача щомісячного доходу в розмірі 14734,17 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 3 ст.\~19\~ЦПК України,\~наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в тому числі 1/3 частина заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення їх гармонійного розвитку. Враховуючи наведене, безспірними і такими, що презюмуються як необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку кожного з двох дітей відповідача, вважаються аліменти в розмірі 1/6 частини доходу відповідача на одну його дитину (1/3 поділити на 2). Виходячи з доходів відповідача в розмірі 14734,17 грн. на місяць, 1/6 частина його доходу складає 2456,00 грн. За таких обставин суд визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2456,00 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 23.12.2019 року. Статтею 180 СК України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2456,00 грн. на місяць, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з щорічною індексацією вказаної суми, починаючи стягнення з 23.12.2019 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Оцінюючи інші доводи і аргументи сторін та їх представників, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також інші надані сторонами докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Доводи позивачки щодо наявності підстав для стягнення аліментів в більшій сумі, ніж визначена судом, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на день ухвалення даного рішення складає 2510,00 грн. Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 182 СК України, аліменти в розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме 1255,00 грн., можуть бути стягнуті лише за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доведення достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати останнім аліментів в розмірі, що перевищує 1255,00 грн., покладається на позивачку. Судом у судовому засідання 13.02.2020 року позивачці були роз`яснені вказані положення законодавства та покладення на неї процесуального обов`язку довести наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн. Також позивачці було роз`яснено, що у разі неможливості самостійно надати докази, вона не позбавлена права заявити суду клопотання про витребування доказів. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано суду будь-яких доказів наявності у відповідача доходу або витрат або наявності на праві власності майна, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж визначений судом в сумі 2456,00 грн. Клопотання про витребування таких доказів не заявлялось. За таких обставин, розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі, що перевищує 2456,00 грн. Оцінюючи доводи позивачки щодо наявності витрат на утримання дитини, які обумовлюють необхідність стягнення аліментів в розмірі 5000,00 грн., суд керується таким. Аналіз положень ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що для стягнення аліментів в розмірі, що перевищує мінімальний гарантований (1255,00 грн.), ключове значення має достатність заробітку (доходу) платника аліментів, а не розмір витрат стягувача на утримання дитини. Так, розмір витрат стягувача аліментів на утримання дитини не зазначений в ч. 1 ст. 182 СК України в якості обставини, що враховується судом при визначенні розміру аліментів. Враховуючи наведене, суд не вбачає необхідності надавати детальну оцінку доказам позивачки, які надані нею на підтвердження наявності витрат на дитину та їх розміру (том 1, а.с. 175-249; том 2, а.с. 1-57). Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Враховуючи наведене, надані позивачкою докази наявності витрат на розвиток здібностей дитини (зайняття фортепіано, вокалом, танцями, участь в конкурсах), а саме відповідні довідки та дипломи (том 2, а.с. 175-218), а також докази наявності витрат на лікування дитини, а саме чеки (том 1, а.с. 219-221), можуть бути підставою для пред`явлення вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, а не підставою для збільшення розміру аліментів. Оцінюючи інші надані позивачкою чеки, зокрема ті, що підтверджують придбання харчових продуктів, замовлення їжі в кафе, придбання канцелярських товарів тощо, суд констатує, що факт наявності у позивачки витрат на харчування дитини, на переконання суду, є загальновідомим в силу його очевидності, а відтак на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Розмір таких витрат, як зазначено вище, не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів. Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи і аргументи позивачки щодо наявності підстав для стягнення аліментів в більшому розмірі, ніж визначений судом. Оцінюючи доводи відповідача та його представника щодо наявності у відповідача зобов`язань з повернення кредиту та грошових коштів за договором позики, суд враховує наступне. Наявність у відповідача зобов`язань щодо повернення грошових коштів не повинна призводити до порушення права його дитини на належне утримання. Крім того, суд враховує, що зобов`язанню щодо повернення грошових коштів передувало отримання відповідачем у власність відповідних грошових коштів у вигляді кредиту та позики. Таким чином, фактично відповідачем будуть сплачуватись грошові кошти, які до цього були ним отримані у власність. Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що наявність у останнього зобов`язань щодо повернення кредиту та позики свідчить про його скрутне матеріальне становище та є підставою для стягнення з нього аліментів у мінімальному розмірі, визначеному законодавством, а саме в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: partial