Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що її батьки - [PERSON] та [PERSON], які є батьками і відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківською міською нотаріальною конторою 01 жовтня 1946 року за реєстровим №796/в та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківською міською нотаріальною конторою 19 квітня 1946 року за реєстровим №3101/13, придбали житловий будинок [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності, виданого 08 квітня 1975 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] - відповідачу по справі, належить житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] помер їх батько. Після його смерті залишилось спадкове майно у виді частки житлового будинку [ADDRESS]. Зазначене спадкове майно прийняла їх мати - [PERSON], оскільки на час смерті батька мешкала у спірному будинку. За життя мати залишила заповіт, посвідчений 05.03.1985 року, яким заповіла усе належне їй на час смерті майно - їй, позивачеві по справі. [INFO] мати померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у виді зазначеного житлового будинку. Вона звернулась до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність документів, які б посвідчували право власності [PERSON] на спірний будинок. Тому просила визнати за нею право власності на 5/6 часток житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батьків. Позивач у судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника. Представник позивача у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні батьки сторін - [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 квітня 1947 року Державним нотаріусом Міської Харківської нотаріальної контори за реєстровим №3101/13, придбали 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.5). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 жовтня 1946 року державним нотаріусом Першої міської Харківської нотаріальної контори за реєстровим №796/в батькам сторін належить 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 червня 2016 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 25 березня 1985 року секретарем виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, яким заповіла усе належне їй на час смерті майно своїй донці - [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з листа КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №1083 від 03.01.2017 року за [PERSON], відповідачем по справі, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області 08.04.1975 року, зареєстрований житловий будинок [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з листа КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №07 від 04.01.2017 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу (а.с.17). Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 статті 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з вимогами ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст.530 ЦК України при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON], сторони по справі. Частка кожного із спадкоємців після смерті [PERSON] становила 1/6 частка (1/2 частка (частка одного з подружжя у спільному майні) : 3). У відповідності з вимогами ст.553 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Оскільки відмова від спадщини є добровільною, ніхто не може бути примушений до прийняття або відмови від прийняття спадщини, позивачем суду не надано належних та допустимих, в розумінні ст.60 ЦПК України, доказів того, що спірне домоволодіння було залишено батьками саме їй, також позивачем не надано доказів на підтвердження вартості 1/6 частки спірного будинку, яка припадає на відповідача, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, суд зазначає, що у відповідності з вимогами діючого законодавства, прийняття спадщини, як і відмова від прийняття спадщини здійснюється в органах нотаріату. Суд у цьому випадку не може замінювати собою ці органи. А тому з відмовою від прийняття спадщини сторонам слід звертатися саме до нотаріальних органів. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України). Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України (в редакції 2004 року), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] за життя залишила заповіт, посвідчений 25 березня 1985 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області за реєстровим №49, яким залишила усе належне їй майно своїй донці - позивачу по справі (а.с.12). Позивач зверталась до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, але приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частка [PERSON] у спадковому майні встановлена не була, документів, які б підтверджували прийняття нею спадщини після [PERSON] надано не було. Враховуючи те, що у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка залишилась після смерті чоловіка - [PERSON], оскільки мешкала у спадковому будинку, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 5/6 часток домоволодіння [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial