Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

30.09.2015р. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.18-21,30) просила: - стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у твердій грошовій сумі 1167,00 грн., щомісяця враховуючи індексацію, до досягнення ним повноліття та аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 1200,00 грн. до досягнення дитиною трьох років; - зобов'язати [PERSON] відшкодувати вже фактично понесені нею додаткові витрати на лікування та утримання малолітнього сина [PERSON] у обсязі 50% що становить 3140 грн.; - зобов'язати [PERSON] надалі відшкодовувати 50%, непередбачуваних фактично понесених витрат, які можуть бути пов'язані зі станом здоров'я дитини, розвитком здібностей; - зобов'язати [PERSON] відшкодувати понесені витрати за судовий збір в сумі 974, 40 грн.; - допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв'язку зі станом здоров'я дитина потребує регулярного, тривалого лікування. За рекомендаціями лікарів, їй потрібно купувати ортопедичне взуття та два рази на рік проходити курс загального масажу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з нього аліменти на дитину в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щодо аліментів на утримання дружини та додаткових витрат заперечував, оскільки він немає для цього матеріальної можливості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 08 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, за актовим записом № 1334 (а.с.10). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» №1916 від 29.09.2015р. дитина проживає разом з матірю [PERSON]В.(а.с.12). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради від 28.09.2015р. [PERSON] встановлено діагноз - плоско-вальгусні стопи, у звязку з чим, він потребує регулярного лікування, а саме проходити курс загального масажу з акцентом на ноги (три рази на рік), ЛФК для стоп (постійно), відповідний режим, ортопедичне взуття та СМТ електростимуляція м'язів обох ніг (а.с.5). Як вбачається з наданої суду відповідачем довідки з Острозького відділення Здолбунівської ОДПІ від 17.10.2015 р. відповідач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, знаходиться на загальній системі оподаткування та за період з 01.01.2015р. по 30.09.2015р. доходів не отримував.( а.с.46). Згідно квитанцій за 2014-2015 роки відповідачем періодично, добровільно перераховувались кошти на банківську картку позивача на загальну суму 7610 грн. (а.с.47-64). Вказані обставини підтверджені поясненнями сторін, письмовими доказами по справі. Домовленість між сторонами щодо утримання неповнолітнього сина не досягнута. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 вересня становить 1167 гривень. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, обовязок батьків у рівній мірі утримувати дитину та те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших малолітніх, непрацездатних утриманців не має, суд дійшов висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 584 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (1167 грн./2=584 грн). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, судом встановлено наступне. Частинами першою - третьою ст. 84 СК України передбачено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум становить на працездатних осіб з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень. Малолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує соціальну допомогу. Отже, на утримання позивача суд стягує з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 559грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (1378 грн /2-130 грн = 559 грн). Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України обов'язок брати участь одного із батьків у додаткових витратах на дитину може бути спричинено виключно особливими обставинами. До таких обставин закон відносить розвиток здібностей дитини її хворобу, каліцтво тощо. Таким чином, законодавець чітко розмежовує поняття аліментів (спрямованого на утримання особи) та поняття додаткових витрат. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, але в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Оскільки у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 p. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, наприклад, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба тощо), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, тощо). Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Враховуючи стан здоров'я дитини та рекомендації лікаря за 2015 рік щодо необхідності придбання ортопедичного взуття для дитини, суд приймає до уваги докази, що підтверджують такі витрати у вигляді чеків на суму 3840 грн. (а.с.22) та стягує з відповідача на користь позивача 50% від указаної суми, а саме 1920 грн. Оскільки витрати на придбання теплого одягу (а.с.23,24) є основними витратами по утриманню дитини, в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє позивачу. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] відшкодовувати 50% непередбачуваних фактично понесених позивачем витрат, які можуть бути пов'язані зі станом здоров'я дитини, розвитком її здібностей, оскільки позивачем не обґрунтовано розміру таких витрат, а посилання на їх непередбачуваність не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в розмірі 487,20 грн. та в дохід держави в розмірі 974,40 грн.

Outcome: partial