Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд: зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою [ADDRESS]; визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]; зобов'язати третю особу зняти [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] 2006 р.н., [PERSON] 2014 р.н. з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просить суд стягнути з [PERSON] в якості заборгованості зі сплати комунальних послуг - 4325.15 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що З метою організації нормальної життєдіяльності, для своїх доньок яким на той час виповнилося по 15 років, ним разом з його дружиною [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Дізнавшись про те, що в придбаній ними квартирі ніхто не проживає, та найближчий час вона не буде використовуватися доньками, друг їхньої сім'ї - генерал-майор (посмертно) [PERSON], до якого вони відносилися з особливою повагою, звернувся до них з прохання тимчасово та безкоштовно надати цю квартиру для проживання його знайомій -[PERSON] З метою схоронення цілісності придбаної квартири, вони погодилися на проживання відповідача в одній з кімнат, за умови, що остання буде компенсувати їм витрати за використані житлово-комунальні послуги (газо-, тепло-, електро-, водопостачання, квартплату...). Також вони домовилися з відповідачкою, що остання на підставі довіреності здійснить представлення його інтересів, як основного квартиронаймача в підприємствах «КЖЕП № 50», «Дніпрогаз», «Дніпропетровських міських електромереж», «Дніпропетровських міських теплових мережах», «Дніпроводоканалі» та інших, з питань переоформлення на його ім'я особових рахунків, одержання розрахункових книжок, для чого було видано довіреність від 30.11.2006 серії ВЕМ № 112404. Навесні поточного року в їхній сім'ї виникла необхідність у користуванні квартирою де безкоштовно проживала відповідачка, у зв'язку з чим вони неодноразово зверталися до неї з проханням звільнити квартиру та не чинити їм перешкоди у користуванні та розпоряджанні своїм майном, але остання категорично відмовлялася. Приблизно з серпня поточного року відповідач в квартирі не проживає. Також їм стало відомо, що відповідачка не компенсуючи витрати на житлово-комунальні послуги протягом останнього року, призвела до зростання заборгованості на суму 4325,15 грн., а саме: з квартирної плати за період з 01.01.2014 по 01.08.2014 складає 571.68 грн., що підтверджується довідкою КЖЕП ДМР № 50 від 01.09.2014 року; за водопостачання за період з 2013 року по 01.08.2014 року складає 847.72 грн., що підтверджується довідкою КП «Дніпроводоканал» ДМР від 16.09.2014 р.; за спожиту електроенергію складає 235.35 грн., що підтверджується довідкою ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» від 16.09.2014; за теплопостачання і гарячу воду - 2670.40 грн., що підтверджується отриманим розрахунком «Дніпропетровських міських тепломереж». Таким чином створені відповідачем обставини надають підстави для стягнення сум боргу за надані комунальні послуги, чим також порушуються його права. Від сусідів їм стало відомо, що зі слів відповідача, саме вона є законним власником квартири, та зареєстрована в ній разом із своїми доньками. На запитання до відповідача, яким чином вона зареєструвалася в квартирі, остання не надала відповіді а також зазначила, що зніматися з реєстраційного обліку не буде, якщо тільки для неї не буде придбане інше житло у вигляді окремої квартири. Враховуючи той факт, що [PERSON] не є йому родичкою та членом сім'ї, він ніколи не надавав згоди тим паче письмової на вселення та реєстрацію відповідача, з метою з'ясування істини він звернувся до КЖЕП ДМР № 50, та отримав довідку від 18.09.2014 № 1229 про зареєстрованих осіб та склад сім'ї квартиронаймача, в якій зазначено, що зареєстрованими є: [PERSON] - 1982 р.н. - племінниця з 2009 року; [PERSON] - 2006 р.н. - її донька; [PERSON] - 2014 р.н. її донька. Відповідач не є його племінницею, тому з метою встановлення законності здійснення реєстрації в квартирі, він звернувся до прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська, на що отримав відповідь від 06.10.2014 року в якій зазначено, що перевірити законність реєстрації неможливо у зв'язку із знищенням документів на підставі яких було здійснено реєстрацію осіб, та запропоновано звернутися до суду. Таким чином, незаконна реєстрація відповідача порушує їхнє право щодо володіння, користування та розпорядження квартирою а також інтереси, оскільки такий факт призводить до збільшення розміру нарахування вартості комунальних послуг виходячи з кількості зареєстрованих осіб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просила пред'явлений позов задовольнити посилаючись на викладені у ньому обставин, у подальшому надав до суду заяву у якій просив 16 лютого 2015 року проводити судове засідання без його участі, вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Будучи через оголошення у пресі повідомленою про місце та час розгляду справи відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Представник третьої особи - ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився але завчасно сповістив суд про можливість розгляду й вирішення даної справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] являє собою двокімнатну квартиру, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23 травня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 22. 03.04.2014 року за позивачем було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - № 5212282), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19940914 від 03.04.2014 року, долученого до матеріалів справи у нотаріально посвідчений копії. Згідно довідки адресно-довідкового сектору Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, а також довідки житлової організації - Комунального підприємства «ЖЕП № 50» Дніпропетровської міської ради, за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON], 1982 року народження, є зареєстрованою з 04.08.2014 року. Окрім того, згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕП № 50» Дніпропетровської міської ради у вказаній квартирі також зареєстровані діти відповідача: [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], 2014 року народження. Як було встановлено у судовому засіданні із пояснень позивача, у вищевказаній квартирі відповідач з сім'єю проживала тільки певний час, та з серпня 2014 року у ній не проживають, з реєстрації у добровільному порядку не знімаються, що призводить до нарахування плати за комунальні послуги у необґрунтовано збільшеному розмірі. Про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі довготривалий час свідчить наявність значної заборгованості за комунальні послуги, існування та розмір якої підтверджується довідками КП «Дніпроводоканал» (а.с. 7), ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» (а.с. 8-9), КП «ЖРЕП Індустріального району міста Дніпропетровська» (а.с. 6). За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та суд вважає необхідним усунути позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання спірною квартирою. Також законні і обґрунтовані позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки остання не проживає у квартирі належній позивачу, а наявність фактичної реєстрації відповідача за цією адресою зумовлює здійснення позивачем витрат на утримання квартири у збільшеному розмірі. Позивач має право вимагати визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки він є власником спірної квартири, а наявність реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS], перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, зокрема утруднює можливість розпорядитися спірним нерухомим майном. Позовні вимоги про стягнення з відповідача 4325,15 грн. заборгованості зі сплати комунальних послуг не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що [PERSON] здійснював такі витрати за відповідача [PERSON] та членів її родини, в той час коли останні проживали у належній йому на праві власності квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку з цим, у частині позовних вимог про зняття [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] 2006 р.н., [PERSON] 2014 р.н. з реєстрації за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Разом із тим, позивачем не заявлено вимог про визнання членів родини відповідача [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial