Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, оскільки останній у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. В судове засідання, будучи належним чином повідомленими, сторони не з`явились. Як від представника позивача за первісним позовом, так і від позивача за зустрічним позовом надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 16.07.2018 року між АТ "Перший міжнародний банк" та [PERSON] 16.07.2018 року укладено кредитний договір №2001079437101, на виконання якого останньому видано кредитну карту з кредитним лімітом 30 000, 00 гривень, який згодом збільшено до 43 300, 00 гривень з річною процентною ставкою 57, 77%. [PERSON] отримав примірник заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування №2001079437101 від 16.07.2018 року (а.с. 5). Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25.11.2020 року склала 61 826, 71 гривень. За розрахунком, наданим банком, така заборгованість складається з: 35 233, 63 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 26 593, 08 гривень - прострочена заборгованість за процентами (а.с. 17). Банк звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, однак така вимога останнім проігнорована (а.с. 15-16). Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що реальна вартість кредиту згідно заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001079437101 від 16.07.2018 року становить 37 481, 45 гривень, а позивачем заявлено суму в розмірі 61 826, 71 гривень, що майже в два рази більше. Зазначив, що позивачем взагалі не надано розрахунок заборгованості, а також вказав, що відповідно до наданої позивачем виписки за період з 16.07.2018 року по 29.09.2020 року заборгованість відсутня (а.с. 36-37). Разом з відзивом на позов подано зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним. Таким позовом [PERSON] просив визнати договір №2001079437101 від 16.07.2018 року, укладений між ним та АТ "Перший міжнародний банк" недійсним в цілому. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що такий договір не був укладений, його сторони не домовились про всі істотні умови, а сам договір є несправедливим в цілому, суперечить принципу сумлінності (а.с. 38-47). Відзивом на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву зазначено наступне. Підписавши особисто заяву №2001079437101 від 16.07.2018 року, [PERSON] надав банку всю необхідну інформацію з приводу кредитування та погодився з умовами кредиту. Правочин (в даному випадку договір), який вчинено, не може бути визнаний недійсним (п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 6.11.2009 року. Підписання [PERSON] і представником банку оферти та акцепту, що містять істотні умови кредитного договору, підтверджує укладення договору і домовленість сторін щодо подальшої взаємодії на умовах кредитних правовідносин. Відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] не подав. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.03. 2021 року в справі № 750/10668/18. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та необґрунтованість зустрічного позову з огляду на наступне. Позивач за первісним позовом з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Стосовно зустрічного позову. Доводи позичальника про те, що кредитний договір не був укладений, сторони не домовились про всі його істотні умови, які є несправедливими та такими, що суперечать принципу сумлінності спростовуються зазначеним раніше у даному рішенні обставинам справи. Так, підписавши особисто заяву №2001079437101 від 16.07.2018 року, [PERSON] надав банку всю необхідну інформацію з приводу кредитування та погодився з умовами кредиту. Волевиявлення [PERSON] при укладенні вказаного правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Отже, відповідачем за первісним позовом не доведено, що умови кредитного договору є несправедливими, не надано доказів укладання такого правочину з порушенням його прав, як споживача, укладаючи оспорюваний договір сторони були вільними у визначенні його умов, зокрема відсоткової ставки, розміру комісії, тощо, а тому суд не вбачає правових підстав для визнання положень зазначеного кредитного договору несправедливими згідно вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Враховуючи задоволення первісного та відхилення зустрічного позову, судові витрати підлягають до стягнення із позичальника на користь банку, що задекларовано положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved