Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

06.08.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку №13 по вулиці Квіткова (колишня Фурманова), м. Шпола, Черкаської області, та зняти з реєстрації місця проживання. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку № 13 по вулиці Фурманова (теперішня назва - Квіткова), що підтверджується Договором купівлі-продажу від 30.06.1982, посвідчений державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори в.о. нотаріуса Шполянської нот контори [PERSON] та Технічним паспортом на домоволодіння. Згідно відомостей Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO] (Копія Будинкової книги додається), зареєстровані наступні особи: [PERSON] - з 28.06.1982 p.; [PERSON] - з 03.08.1982 p.; [PERSON] - 15.11.2006 р. Згідно Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади № 230718 від 23.07.2018 р., до складу сім'ї/зареєстрованих входять: [PERSON], його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. З 2006 року Відповідач хоч і прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, але фактично в зазначеному будинку не проживає, не з'являється та не бере участі в утриманні та облаштуванні житла, про що вказує Підтвердження Голови вуличного (будинкового) комітету вул. Квіткова Корольчука Віктора Михайловича. Відповідач, який не проживає за вказаною адресою, втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою Відповідач не проживає, що завдає позивачеві додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач не з'явився, надав заяву в якій просив провести засідання без його участі позовні вимоги підтримав. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 року, було залишено позовну заяву без руху та надано час для усунення виявлених недоліків. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.08.2018 відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради народних депутатів працюючих, від 21 грудня 1970 року, [PERSON], було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під номером 45-а по вул. Калигірська, площею 600 кв.м., (а.с.7). Згідно договору купівлі продажу від 30 червня 1982 року посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрах за № 591, [PERSON] придбав у [PERSON], будинок з надвірними спорудами, за адресою: вул. Фурманова №13 м. Шпола, Черкаської області. Домоволодіння №13 по вул. Фурманова м. Шпола, 22 липня 19982 року було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON], на підставі договору купівлі продажу, і записано в реєстрову книгу під №27 реєстровий номер № 5080. (а.с.10-13). Згідно будинкової книги у будинку №13 по вул. Фурманова м. Шпола, Черкаської області 15.11.2006 року, зареєстрований [PERSON] [INFO]. (а.с.18-20). У відповідності до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №230718 виданої 23.07.18 року, виконавчим комітетом Шполянської міської ради обєднаної територіальної громади Черкаської області, [PERSON], за адресою: Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Квіткова, буд.13 , до складу сімї/зареєстрованих/ входять: [PERSON], - власник, [PERSON] - дружина, [PERSON] син. (а.с.21). Згідно свідоцтва про народження серії І- АГ № 439249 від 29 липня 1971 року, виданого районним бюро ЗАГС м. Шпола, Черкаської області, 30. V. 1971 року, народився [PERSON], про що в книзі реєстрації записів актів цивільного стану, зроблено запис №189. (а.с.22). Згідно підтвердження голови вуличного комітету вул. Квіткова (Фурманова), від 02 серпня 2018 року, підпис якого ствердженого секретарем Шполянської міської ради ОТГ, [PERSON], прописаний але фактично не проживає за місцем своєї реєстрації по вул. Квіткова (Фурманова) 13, м. Шпола, з 2006 року. (а.с.23). Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.41,55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України\~у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно до ч.ч.2,3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підставою для предявлення позову, позивач вказує той факт, що відповідач не проживає у місці своєї реєстрації з 2006 року, що додає додаткові незручності та збільшує оплату за житлово комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому порядку. При цьому в обґрунтування своєї позиції наводить норми ст. ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України та ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено, що відповідач, є сином позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, (а.с.22), був прописаний 15.11.2006 року у будинку який належить позивачу, і на даний час входить до складу сімї позивача та залишається зареєстрованим за адресою: вул. Квіткова (Фурманова) буд.13 м. Шпола, Черкаської області. (а.с.18-21). За місцем реєстрації відповідач відсутній без поважних причин починаючи з 2006 року, тобто понад 1 рік. Перешкод для вселення відповідача за місцем реєстрації у квартиру позивача не має. В звязку з цим позивач несе значні витрати за комунальні послуги, за осіб які в дійсності не проживають за місцем реєстрації. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1,2, ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний суд України у справі від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим\~ приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, \~У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд\~\~доходить висновку, що\~\~встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача,\~\~покладену в основу позовних вимог, а відтак, наявні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Що стосується зняття з реєстрації місця проживання, то суд зазначає наступне. Згідно до\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо розширення\~повноважень органів\~місцевого самоврядування\~та оптимізації\~надання адміністративних\~послуг» від\~10\~грудня 2015\~року №\~888-\~VIII,\~ органи\~місцевого самоврядування\~були наділені\~повноваженнями з\~формування та\~ведення реєстру\~територіальної громади.\~З 04\~квітня 2016\~року,\~повноваження щодо\~реєстрації/зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~були передані\~органам місцевого\~самоврядування. Перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування суд не вправі, оскільки такі дії виходять за межі повноважень наданих суду. Тобто ставити питання про зняття з реєстрації попередньо не звернувшись до органу владних повноважень, є передчасно, та в даному випадку, не вірно обраний спосіб захисту прав власника житла. За таких обставин враховуючи вище викладене, в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Згідно ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки позов задовольняється частково суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст.41,47,55 Конституції України, ст.ст.16,321,389,391,405ЦК України, ч.4 ст.9, ст.64 ЖК УРСР ст. ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207,

Outcome: partial