Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

16.02.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, усунення від спадкування. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що [INFO] помер [PERSON] , з яким [PERSON] проживала однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу з травня 2012 року по день його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із будинку із надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . За час спільного проживання з [PERSON] вони піклувалися один про одного, проживали однією сім`єю в його будинку, мали єдиний сімейний бюджет, вели спільне господарство, у зв`язку із чим позивач вважає, що на підставі ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак [PERSON] було відмовлено, оскільки із заявами про спадкування звернулися діти померлого, [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги спадкування. Позивач вказує, що [PERSON] останні роки свого життя тяжко хворів, був лежачим та потребував стороннього догляду. Відповідачі по справі, знаючи про тяжке захворювання батька, не цікавились його станом здоров`я, не відвідували його, не надавали ніякої допомоги, не доглядали за ним. Позивач вважає, що підставою для задоволення позову є невиконання відповідачами дій, обумовлених побутовими потребами спадкодавця створити спокійні умови для проживання, хворого, який потребував такої допомоги та перебував у безпорадному стані, проявити свою турботу за умов, що спадкоємці дійсно турбуються про життя й здоров`я спадкодавця. [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що з 2012 року проживала разом із [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У 2015-2016 роках (точної дати позивач не пам`ятає) вона з [PERSON] мали намір узаконити свої стосунки, подали заяву до РАЦСу та визначили день весілля, однак в той час [PERSON] поїхав на заробітки, тому вони шлюб не уклали. В 2019 році у [PERSON] було виявлено серйозне онкологічне захворювання, у зв`язку із чим останній потребував постійного догляду та дороговартісного лікування, в тому числі операції. Лікування [PERSON] відбувалося за їх спільні кошти, оскільки останній отримував пенсію, розмір якої був недостатнім для необхідного забезпечення проживання та лікування [PERSON] . Останній місяці життя [PERSON] дуже погано себе почував, був лежачим та не міг себе обслуговувати, у зв`язку із чим потребував сторонньої допомоги, яку постійно надавала [PERSON] . До [PERSON] час від часу навідувалися онучка та прийомна донька. Рідні діти [PERSON] та [PERSON] з батьком не спілкувались, не цікавились його життям та здоров`ям. З 2019 року, з часу, коли стан [PERSON] раптово погіршився, останній не просив у дітей допомоги. Вона зверталась до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових справи після смерті [PERSON] , одна їй в усній формі було відмолено, оскільки наявні спадкоємці першої черги спадкування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав. Вказав, що [PERSON] та [PERSON] з 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У зв`язку із тяжкою хворобою [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, який систематично надавала [PERSON] . Відповідачі, рідні діти спадкодавця, жодної допомоги не надавали, знаючи про тяжку хворобу батька, та ним не цікавились, умисно ухилялись від надання допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечувала проти задоволення позову. Підтвердила та визнала факт, що [PERSON] з 2012 року дійсно проживала із її батьком [PERSON] однією сім`єю. Відповідач повідомила, що мала з батьком хороші стосунки, але після того як [PERSON] почав жити із [PERSON] , стосунки між ними погіршились. Вона знала, що батько хворів, однак про те, що останні місяці життя [PERSON] був лежачим та потребував сторонньої допомоги, вона не знала. Про операцію, проведену у 2020 році, відповідач знала. Після операції розмовляла із батьком по телефону, однак допомоги у доньки він не просив і про суттєве погіршення свого стану не повідомляв. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що не заперечують факт спільного проживання позивача із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Щодо інших позовних вимог представник відповідача зауважив, що фактично [PERSON] перебував у безпорадному стані останній місяць до смерті, а до цього міг забезпечити свою життєдіяльність самостійно. Крім того, хоча [PERSON] та [PERSON] перебували в напружених стосунках, ні він, ні [PERSON] не звертались до відповідачки із проханням про допомогу, натомість [PERSON] просила допомоги в зовсім сторонніх людей. Тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги спадкування та усунення відповідачів від права на спадкування представник відповідача просив відмовити. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] , сусідка [PERSON] , повідомила, що більше 8 років [PERSON] проживала разом із померлий [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] доглядала за будинком, робила ремонт, значна кількість робіт були проведенні особисто [PERSON] . Через тяжке онкологічне захворювання [PERSON] останні місяці життя вкрай погано себе почував та не міг обходитися без сторонньої допомоги, які надавала [PERSON] . [PERSON] вона не бачила близько 8 років, до будинку батька вона не приїжджала, а місцезнаходження [PERSON] їй не відоме. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] допомагала та підтримувала [PERSON] , коли той тяжко хворів. Останні три місяці життя [PERSON] взагалі не обходився без сторонньої допомоги та навіть не виходив на вулицю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] батька не навідували та не допомагали йому, а місцезнаходження [PERSON] на даний час нікому не відоме. [PERSON] , яка є сімейним лікарем, в судовому засіданні повідомила про наступні обставини. Померлий [PERSON] останні 2 роки свого життя тяжко хворів онкологічним захворюванням. Після операції його стан суттєво погіршився, однак через запровадженні карантинні обмеження [PERSON] лікували в амбулаторних умовах. Останні місяці життя [PERSON] лікарем виписувались знеболюючі препарати, а за місяць-два перед смертю померлому виписували морфін. З 2019 року, тобто з того часу, як [PERSON] захворів, він постійно потребував нагляду, оскільки без постійного контролю не приймав самостійно ліки, а останні місяці життя взагалі не обходився без сторонньої допомоги, оскільки був лежачим. Лікар вважає, що останній рік [PERSON] перебував у безпорадному стані, оскільки не міг забезпечувати свою життєдіяльність та самостійно пересуватись. Додатково [PERSON] вказала, що догляд за [PERSON] постійно здійснювала [PERSON] . Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки про склад сім`ї від 31.08.2020 № 6504/26-14, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Довідками Виконавчого комітету Улашанівьскої сільської ради від 31.08.2020 № 6457/26-14 та № 6721/26-17 від 03.09.2021 підтверджується, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та вела спільне господарство разом із [PERSON] (а.с. 7, 8, 10). Як видно із акту квартального комітету № IV від 01 вересня 2020 № 74, за результатами опитування свідків встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , 1968 р.н. За даною адресою значиться зареєстрованим [PERSON] , 1981 р.н., однак не проживає там з 2015 року. Його місцезнаходження невідоме (а.с. 9). Згідно акту квартального комітету № IV від 28 липня 2020 року № 64, згідно із яким за вказаною вище адресою проживає [PERSON] , який веде спільне господарство із [PERSON] (а.с. 11). За даними довідки № 67 від 27.08.2020, [PERSON] доглядала за цивільним чоловіком [PERSON] , з яким прожила 8 років, який за станом здоров`я був лежачим та тяжко зворів (а.с. 12, 13, 14). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (ВС у справах № 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17). Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Факт проживання [PERSON] з [PERSON] з травня 2012 року по день його смерті [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується зазначеними вище матеріалами справи та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні і не оспорюють ся відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу. Щодо вимоги про визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги спадкування за законом, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до положень ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, встановлюється, що проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу не являє собою підставу для виникнення у цих суб`єктів прав, а також обов`язків подружжя. Це означає, що прирівнювати цивільного чоловіка або дружину до спадкоємців першої черги (це діти, а також батьки спадкодавця, чоловік законний) взагалі неможливо, тому вони можуть прийняти спадщину відповідно до п. 1 ст. 1264 ЦК України як спадкоємці 4-тої черги шляхом проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як зазначає Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України. Разом з тим, ст.1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом. Статтею 1259 ЦК України передбачено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У даному випадку під поняттям «опікувалася» в контексті ст. 1259 ЦК України потрібно розуміти не здійснення цивільних прав та обов`язків від імені підопічного, а надання особі, яка перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, звичайних фактичних послуг у придбанні продуктів, медикаментів, приготуванні їжі, прибиранні квартири тощо. Тобто можна стверджувати, що «опікувалася» вживається в розумінні «турбувалася», «допомагала». Надання допомоги спадкодавцеві протягом тривалого часу оціночна категорія та має визначатися судом з огляду на обставини конкретної справи. У будь-якому разі, дії спадкоємця не повинні носити разовий, епізодичний характер і допомога, що надається, має бути систематичною. Як вказав Верховний суд у справі № 266/2391/16, системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга\~статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга\~статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. Верховний суд наголосив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, вітання зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадній стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У зв`язку із тяжкою хворобою (онкологічним захворюванням злоякісним новоутворенням підшлункової залози) [PERSON] не міг належним чином забезпечувати свою життєдіяльність, оскільки останні 3-4 місяці життя не міг сам пересуватись та себе обслуговувати, а за місяць до смерті був прикутим до ліжка. В судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків, що [PERSON] за час тяжкої хвороби спадкодавця [PERSON] постійно та систематично опікувалась спадкодавцем, доглядала за ним, забезпечувала харчуванням та лікуванням, підтримувала під час операції та після лікування у медичному закладі. Оскільки [PERSON] дійсно потребував сторонньої допомоги, яку надавала [PERSON] , суд приходить до висновку, про наявність підстав для визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємця першої черги спадкування. Щодо усунення відповідачів від права на спадкування, судом враховується наступне. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування (Постанова КЦС ВС від 23.12.2020 № 209/4512/14-ц (61-6041св20). В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт навмисного ухилення відповідачів від надання допомоги батькові [PERSON] . Окрім того, як повідомила відповідач [PERSON] , їй не було відомо про те, що батько останні місяці життя був лежачим та потребував сторонньої допомоги, оскільки ні він особисто, ні [PERSON] про це відповідачку не повідомляли та допомоги не просили. Крім того, дані обставини підтвердила позивач, яка вказала, що [PERSON] про допомогу до дітей не звертався. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, а саме встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2012 року до дня його смерті [INFO] , а також визнати за [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] у першій черзі за законом зі спадкоємцями першої черги. Судові витрати підлягають розподілу в прядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial