Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

30.12.2020 представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Софіївського районного суду з цивільним позовом (позов надійшов поштою до суду 06.01.2021), за яким останній просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 07.11.2007, у розмірі 35 892,53 грн. та понесені ним судові витрати у справі. В обгрунтування заявлених вимог, позивач вказав, що, з метою отримання банківських послуг відповідач [PERSON] підписала заяву б/н від 07.11.2007 року, тим самим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з положеннями п.3.2, п. 3.3 згаданих Умов та Правил, клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконв, у зв`язку з чим станом на 15.11.2020 має заборгованість в розмірі 35 892,53 грн., яку добровільно погасити відмовляється, позивач просив стягнути з відповідача таку кредитну заборгованість та стягнути з нього пенесений судовий збір, у сумі 2102,00 грн.. Ухвалою суду від 13.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з`явилась, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином,без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 07.11.2007 заяву про відкриття кредитної карти із сумою кредитного ліміту 500,00 грн. та базовою відсотковою ставкою 1,9 відсотки в місяць із розрахунку 360 днів у році. (а.с. 19). У цій заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.21-29). 07.11.2007 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений», про що свідчить підпис відповідача (а.с. 20). Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до заяви від 07.11.2007, [PERSON] була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом у розмірі 500 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , про що зазначено в самій заяві. Дана обставина також підтверджена наданою позивачем довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти, з якої вбачається, що 07.11.2007 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн. В подальшому 19.10.2010 кредитний ліміт за кредитною карткою, отриманою позивача, було збільшено до 1000 грн., 23.12.2011 - збільшено до 9200 грн., 04.06.2013 збільшено до 9700 грн., 04.12.2014 зменшено до 3000 грн., 01.10.2015 збільшено до 5500 грн., 01.10.2015 знову збільшено до 6000 грн., 02.03.2016 збільшено до 10 000 грн., 16.08.2016 збільшено до 15000 грн., 16.12.2016 зменшено до 0,00 грн., 16.02.2017 збільшено до 10000 грн., 18.03.2017 збільшено кредитний ліміт до 15000 грн., 27.03.2017 збільшено до 17 000 грн., цього ж дня зменшено кредитний ліміт до 16 000 грн., 03.04.2017 збільшено кредитний ліміт до 18000 грн., 12.04.2017 кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн., 18.04.2017 кредитний ліміт збільшено до 22 500 грн., і знову цього ж дня кредитний ліміт було зменшено до 22 000 грн, і знову цього ж дня кредитний ліміт було збільшено до 23 000 грн., 22.04.2017 кредитний ліміт збільшено до 25000 грн., 01.08.2017 року кредитний ліміт було зменшено до 4452,25 грн., 06.08.2017 кредитний ліміт було збільшено до 25000 грн., 12.11.2017 кредитний ліміт було зменшено до 5000 грн. 28.12.2017 кредитний ліміт зменшено до 4000 грн, 26.01.2018 кредитний ліміт було зменшено до 500 грн., 26.01.2018 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн., 05.03.2018 кредитний ліміт збільшено до 10 000 грн., 19.03.2018 кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн., 20.08.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами наданими банком, про що свідчить рух коштів, але з 11.05.2019 відповідачем припинено користування кредитними коштами, що відображено у колонці 3 «витрати клієнтом кредитних коштів». Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Договором б/н від 07.11.2007 року в розмірі 25 000 грн., оскільки визначена позивачем заборгованість по тілу кредиту в сумі 31765,21 грн. не може перевищувати кредитний ліміт, який в даному випадку встановлений в розмірі 25000 грн. та не повернутий позивачу. Суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів відповідно до встановленого кредитного ліміту 25 000 грн., доказів того, що кредитний ліміт по кредитній карті відповідача було збільшено до визначеної суми заборгованості - 31765,21 грн. позивачем по справі не надано. Позивачем по справі взагалі не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту». Крім того, його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню. Разом з тим, із заяви позичальника, підписаної відповідачем, видно, що процентна ставка в місяць становить 1,9 % та нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, тобто становить 22,8 % на рік. Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів. Згідно п. 5.3 Умов та Правил передбачено здійснення зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати Клієнта , зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами , то вважається, що клієнт приймає нові умови. Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що відсоткова ставка була неодноразово змінена, а саме з 07.11.2007 року відсоткова ставка становить 22,8 % річних, 01.01.2013 року відсоткова ставка становила 30% річних, 01.09.2014 року - 34,8%, 04.12.2014 року -32,4 %, 01.04.2015 року 42,0 %, 01.08.2020 р. - 10,8 %. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п. 5.3 Умов і Правил та доказів прийняття позичальником нових умов договору. Однак суд вважає за необхідне за таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла на момент укладання договору 22,8 % річних. Враховуючи викладене позов в частині стягнення процентів за користування грошима в сумі 25000 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: на суму 753,19 грн., яка розрахована за наступною формулою: С : Р х Д х В : 100% (25000:360х4757х22,8%:100%= 753,19 грн.), де Д - Кількість днів в періоді 4757 (Період користування грошима 07.11.2009 р. до 15.11.2020 р. (згідно розрахунку); Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360; С - сума заборгованості за кредитом 25000 грн.(згідно розрахунку) В - відсоткова ставка 22,8 %. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшо обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом 25000 грн. та відсотками за користування кредитом в сумі 753,19 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 25 753,19 грн. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 71,75% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1508,19 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial