Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Як вбачається з довідки Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську від 26.05.2021 року, [PERSON] , [INFO] , знаходилась на обліку в УПФУ у м.Краматорську Донецької області та отримувала пенсію за віком (а.с.75). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі №200/11006/19-а задоволено позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську, визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську щодо невиплати пенсії [PERSON] з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року в сумі 81334,56 грн. та стягнуто з Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську на користь [PERSON] заборгованість з пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року в сумі 81334,56 грн. (а.с.50-53). [INFO] [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.58). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року у справі №200/11006/19-а задоволена заява Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року по справі №200/11006/19-а за нововиявленими обставинами у адміністративній справі з позовом [PERSON] до Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську про визнання бездіяльності щодо невиплати належної пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року в сумі 81334,56 грн. протиправною; стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року в сумі 81334,56 грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі №200/11006/19-а скасовано, провадження у справі №200/1106/19-а закрито. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Восьмої донецької державної нотаріальної контори Ленченко Т.О. 10.10.2012 року, [PERSON] , [INFO] , заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, [PERSON] , [INFO] (а.с.56). 07 липня 2020 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у сумі 50126, 42 грн., що належала [PERSON] і залишилася недоотриманою в зв`язку з її смертю, згідно довідки №0531-03-5/2053, виданої Управлінням пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області 23.06.2020 року (а.с.61). 06.10.2020 року позивачці [PERSON] була виплачена недоотримана пенсія в розмірі 51352,39 грн., про що свідчить копія талону до разового доручення (а.с. 62). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Частиною 1 ст.46 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тобто, вказаною статтею врегульовано питання виплати пенсії, на яку мав право безпосередньо пенсіонер. У постанові від 20 лютого 2020 року у справі №428/5418/18 (провадження № 61-48756св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не є пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] , а саме - недотриманої пенсії у розмірі 50 126,42 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 року, суд дійшов висновку про те, що набута позивачем в порядку спадкування грошова сума у зазначеному вище розмірі повинна бути виплачена позивачці в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримала пенсію у сумі 51352,39 грн., тобто у більшій, ніж зазначено у свідоцтві про право на спадщину, сумі. Отже, позивачкою були отримані усі кошти, які увійшли до складу спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Пред`являючи до стягнення суму, що є більшою від різниці між розміром спадкового майна та виплаченою відповідачем недоотриманою пенсією, позивачка фактично вимагає визнання за нею права власності у порядку спадкування на недоодержану пенсію померлої [PERSON] у сумі 29982,17 грн. (81334,56 грн. загалом нарахованої [PERSON] пенсії - 51352,39 грн. виплаченої пенсії) та стягнення цієї суми з відповідача. Однак, як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 року, сума успадкованої позивачкою пенсії складає 50 126,42 грн. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке згідно з положеннями частини 1 статті 1298 ЦК України видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 року на недоотриману пенсію в сумі 50 126,42 грн., підтверджує право позивачки [PERSON] саме на вказану суму. Відповідно до статті 1300 ЦК України зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину. На вимогу одного із спадкоємців зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду. У зазначених випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1301 ЦК України якщо буде встановлено, що особа, якій видане свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, свідоцтво про право на спадщину за рішенням суду визнається недійсним. На час розгляду справи судом свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано позивачу, недійсним не визнано і таких позовних вимог не заявлялося. Враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 року неоспорене та є чинним, докази визнання його недійсним чи внесення змін у нього позивачкою суду не надано, доводи позивачки про те, що УПФУ у м.Краматорську безпідставно відмовило у виплаті їй пенсії у повному обсязі, не мають правового значення для вирішення справи. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 року не є предметом спору у даній справі. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed