Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] (далі - Квартира), яка відключена від системи централізованого опалення будинку. Однак позивачем надаються послуги централізованого опалення місць загального користування, якими відповідач користується, проте не здійснює їх оплату, у зв`язку з чим за період з 11.10.2017 по 15.04.2020 в неї утворилась заборгованість в розмірі 4 011,49 грн. Сторони до суду не прибули. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач та її представник про причини неявки не повідомили, жодних заяв, клопотань або заперечень не подали. В судовому засіданні від 06.10.2020 [PERSON] позов не визнала, мотивуючи тим, що не є споживачем послуг. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що Комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» (далі - Теплокомуненерго) надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - послуги) у м. Новоград-Волинський Житомирської області. Опалення та гаряче водопостачання в будинку відповідача здійснюється централізовано. [PERSON] є власником Квартири, зареєстрована та проживає у ній. Відповідно до Акту Теплокомуненерго від 23.10.2001 встановлено, що Квартира відповідача від`єднана від центральної тепломережі у будинку [ADDRESS] . Будучи споживачем послуг за централізоване опалення місць загального користування будинку, відповідач ухиляється від укладення відповідного договору з Теплокомуненерго. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань щодо оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування будинку у відповідача утворилась заборгованість за період з 11.10.2017 по 15.04.2020 включно на загальну суму 4 011,49 грн. Незважаючи на неодноразові попередження та квитанції, які направлялись на адресу [PERSON] про сплату за централізоване опалення місць загального користування, починаючи з жовтня 2017 року, а в подальшому про виникнення заборгованості за отриману теплову енергію та необхідності її погашення, відповідач суму заборгованості не погасила. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання» (далі - Закон), «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 (далі - Методика), якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ст.14 ЦК України). Зазначене свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК, дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Закону (в редакції, чинній на час виникнення боргу). Згідно з законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст.10 цього закону, а також прийняти рішення про незастосування цих положень при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 529/613/17-ц. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначивши про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідач не надала суду доказів на підтвердження цього і не спростувала розрахунок позивача. Таким чином, на підставі наданих й оцінених доказів, суд дійшов висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Теплокомуненергоу період з 11.10.2017 по 15.04.2020 включнонадало [PERSON] послуги, які вона має оплатити . Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку (ст.382 ЦК України), в тому числі, усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відповідно до Правил №630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку Методики, яка встановлює порядок визначення витрат теплової енергії та опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Статтею 19 Закону встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідача своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі і за теплову енергію, випливає зі ст.68 Житлового кодексу України. Нормами ст.25 Закону передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Факт відсутності договору про надання послуг з опалення місць загального користування будинку Теплокомуненерго з відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Відповідач своїх обов`язків перед позивачем не виконує, на повідомлення з пропозицією погасити заборгованість в добровільному порядку не реагує, хоча продовжує споживати надані послуги. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та вимог закону порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів за надані ним послуги з централізованого опалення місць загального користування у будинку. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження існування заборгованості у відповідача за користування наданими послугами, а також враховуючи позицію останньої, яка не оспорила ні суму позову, ні правильність проведеного позивачем розрахунку, ні підстав, з яких позов заявлений, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору суд не знаходить, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з неї на користь позивача, який сплатив 2 102 грн. при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved