Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16 січня 2014 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 6660,76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. В період дії укладеної Генеральної угоди відповідач не дотримався її умов, внаслідок чого, станом на 17 вересня 2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 25113,90 грн., з яких: 5617,84 грн. - заборгованість за кредитом, 5528,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 13257,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 710,17 - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25113,90 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. 02.12.2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи за відсутності його представника, згідно якого позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, відповідно до п. 2.1 укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 16 січня 2014 року, Банк надає [PERSON] терміновий кредит у розмірі 6660,76 грн. на строк 24 місяці, з 16-01-2014 року по 31-01-2016 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Встановлено, що в період дії укладеної Генеральної угоди відповідач не дотримався її умов, внаслідок чого, станом на 17 вересня 2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 25113,90 грн., з яких: 5617,84 грн. - заборгованість за кредитом, 5528,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 13257,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 710,17 - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Розрахунок заборгованості відповідає умовам договору. Згідно ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 5617,84 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5528,00 грн. та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 13257,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 710,17 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням. Строк яких не настав. Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-м днем з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 710,17 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16 січня 2014 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафу. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача суми штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 710,17 грн. задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в загальній сумі 1866,68 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial