Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.12.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н. Проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 120884,74 грн., з яких заборгованість за кредитом 3853,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.12.2008 по 29.03.2019 117031,66 грн. 09.03.2021 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог(а.с. 157), а саме позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 14396,61 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3853,08 грн., заборгованість за простроченими відсотками згідно ст. 625 ЦК -8590,05 грн., пені 1953,48 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн. позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. 11.10.2019 відповідачем по справі було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач дійсно отримав кредитну картку з лімітом 4700 грн. зі сплатою 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кошти були потрібні для лікування. Вважає, що свої обов`язки виконував в повному обсязі, останній платіж був здійснений відповідачем 22.01.2015. Зазначає, що причиною несплати кредиту та відсотків по ньому стало його звільнення з роботи, оскільки на даний час отримує лише пенсію та тяжко хворіє. Вказує, що його не було повідомлено про збільшення процентної ставки ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином. Окрім цього зазначає, що позивачу про невиконання ним кредитних зобов`язань стало відомо 22.02.2015 (коли перестали надходити поповнення коштів на картку про це свідчить розрахунок позивача), а звернення з позовом до суду відбулось лише в червні 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності. Також відповідач надав заяву про застосування позовної давності по кредитному договору, посилаючись на те, що останній платіж на картку в сумі 6,14 грн. було внесено 22.01.2015, таким чином, починаючи з 22.02.2015 банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, починаючи з 22.02.2015 по день надання позову до суду строк позовної давності щодо кредитного договору та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. Вважає, що з вказаним позовом банк повинен був звернутися у лютому 2015 року, але звернувся у червні 2019 року. 04.12.2019 від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та він був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, з анкети-заяви вбачається, що відповідач особисто заповнив про себе інформацію та особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами складає між ним та банком договір. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначено, що датою 07.2016 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється не припиненим. Також зазначає, що матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. У зв`язку з цим вважає, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Крім того, відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим вважає, що обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. 21.07.2020 від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно яких з відповіддю на відзив позивач не згоден, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що додані до позову банком Витяг з Тарифів та з Умов розумів він, як позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може. В розрахунку заборгованості, який надав позивач до суду, вказано, що останній платіж за цим кредитним договором в сумі 6,14 грн., 12,27 грн., 24,55 грн. нібито мав місце 22.01.2015, 21.01.2015 та 20.01.2015. Проте вказує, що ніколи таку суму не сплачував, та й банкомати не приймають платежі з копійками, а тому вважає, що цю суму позивач вказав для поновлення строку позовної давності. Але доказів того, що саме він сплачував цю суму банк до позовної заяви не надав. Тому вважає, що позивач штучно, спеціально вказав таку суму погашення кредиту для того, щоб поновити строки позовної давності та мати змогу звернутися з позовом до суду. З виписки по карті вбачається, що останній раз погашення заборгованості відбулося 14.04.2014, тому строк позовної давності для позивача сплив ще 14.05.2017. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.12.2008 та 07.08.2010 [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»(а.с. 7, 8, 60). До копії Анкети-заяви позивач додав копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та «Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/(а.с. 8-14). Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 116). Тобто позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним Договором станом на 30.04.2019 у розмірі 120884,74 грн., з яких заборгованість за кредитом 3853,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.12.2008 по 29.03.2019 117031,66 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» клієнт [PERSON] отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 07.2016 (а.с.117). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів, пільгового періоду» базова процентна ставка зазначена у розмірі 2,5 % в місяць із розрахунку 360 днів в році, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, строк внесення щомісячних платежів- до 25 числа місяця, що слідує за звітним(а.с. 8). З виписки по банківському рахунку [PERSON] станом на 23.04.2020 за період з 11.12.2008 по 29.02.2020 (а.с. 111-115) вбачається, що по карткам № [NUMBER] , № [NUMBER] за цей період відповідач користувався рахунком, отримуючи готівкові кошти, поповнюючи рахунок, розраховуючись, та здійснюючи безготівкову оплату за товари та послуги. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом відповідно до Умов. Тобто відсотки за користування кредитом є договірними. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267\~ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування позовної давності у справі.(а.с.36). Як вбачається із матеріалів справи строк дії картки № [NUMBER] про стягнення заборгованості по якій просив позивач, встановлений до 07.16, що підтверджується наявною у справі довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 117). Відтак, у межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки до 07.2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 дійшов висновку про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~яка регламентує\~наслідки прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.12.2008, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 31.01.2021 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625- 8590,05 грн.(а.с. 168 зв.бік). Позивач звернувся до суду з позовом 04 червня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, отже вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України-підлягають задоволенню. Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки позивач звернувся до суду з позовом у червні 2019 року, тобто поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення пені, а відповідачем до ухвалення рішення в справі було заявлено про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги у зв`язку з пропуском\~\~строку позовної давності (частина четверта\~статті 267 ЦК). Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3853,08 грн.(в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту-3853,08 грн.) та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 8590,05 грн., а всього- 12443,13 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості з пені в сумі 1953,48 грн. суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку з пропуском\~\~строку позовної давності. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1660,34 грн., виходячи з розрахунку: 12443,13 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1921 грн. (сума сплаченого судового збору) / 14396,61 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1660,34 грн.

Outcome: partial