Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

28. 10. 2013 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30. 08. 2007 № 5584769, - трикімнатну квартиру [ADDRESS], належну на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21. 09. 1998 № 9240, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 30. 08. 2007 № 5568132 у розмірі 43360, 56 дол. США (що складається з тіла кредиту - 34201, 10 дол. США, відсотків - 4284, 38 дол. США, пені - 4875, 08 дол. США), а також виселення відповідача та інших осіб, що зареєстровані /проживають у квартирі, що є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстрації. Визначаючи спосіб реалізації іпотечного майна, просив суд визначити його шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів з початковою ціною для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив стягнути з відповідача понесений позивачем судовий збір у розмірі 3441, 00 грн. Ухвалами суду від 14. 03. 2014, 02. 04. 2014, 30. 04. 2014 до участі у справі у якості третьої особи було залучено адміністрацію Заводського району Миколаївської міської ради, в якості співвідповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач [PERSON] порушує умови кредитного договору від 30. 08. 2007 № 5568132, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON], і укладеного на його забезпечення іпотечного договору від 30. 08. 2007 № 5584769, та не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості. В добровільному порядку суму заборгованості за кредитним договором не погашено, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, суду надали заяви про слухання справи за їхньої відсутності. [PERSON] в своїй заяві позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, у розмірі 10548, 72 дол. США. В іншій частині позов вважає безпідставним, та просив суду у задоволенні позовних вимог відмовити. Факт укладання кредитного та іпотечного договорів підтвердив, наявність заборгованості визнав. Проти задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки заперечував. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, від 30. 08. 2007 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5568132, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55000, 00 дол. США з кінцевим терміном повернення 30. 08. 2017, зі сплатою 11,50 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] передав банку в іпотеку за іпотечним договором від 30. 08. 2007 № 5584769 належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 21. 09. 1998 № 9240, укладеного між [PERSON] та [PERSON], трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Позивачем зазначене зобов'язання виконано в повному обсязі, однак позичальник [PERSON] порушує зобов'язання за договором по поверненню кредиту, кредитне зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. В частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Заборгованість [PERSON] станом на 16. 09. 2013 за тілом кредиту становить 34201, 10 дол. США, відсотками - 4284, 38 дол. США, з пені - 4875, 08 дол. США, які підлягають стягненню на користь позивача. Загальний розмір заборгованості становить 43360, 56 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку», положення пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури продажу шляхом надання права позивачу як іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в іпотечній квартирі разом зі своїми неповнолітнім та малолітнім синами [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), що підтверджується довідкою ОСМД «Паризька комуна» від 19. 02. 2014 № 19/02-2. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Доказів того, що відповідачу та іншим мешканцям квартири, що предметом іпотеки надсилалася вимога про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку позивачем не надано, а відтак достатніх підстав для їх виселення у суду немає. За такого вимоги в частині виселення відповідачів задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку слід зазначити таке. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що виписка з квартири здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, підстави для виписки з квартири відсутні. Тому у задоволенні вказаних вимог слід відмовити. Також підставі ст. ст. 86, 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] (з урахування того, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є малолітніми, а відповідачі [PERSON], [PERSON] є їхніми законними представниками) на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір у розмірі 3441, 00 грн. (по 1720, 50 грн. з кожного).

Outcome: partial