Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

17.06.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У своєму позові позивач зазначив, що 23.07.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір № ML-400/100/2008, згідно якого відповідач отримав від Банку кредит в сумі 45\~000,00 доларів США, строком до 23.07.2023 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, розмір якої становить FIDR+5,49% відсотків річних. В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №PML-400/100/2008 від 23.07.2008 року нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 103,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, провулок Перший Парниковий,33, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі зареєстрованого за № 113. У зв'язку з тим, що відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, в нього станом на 02.06.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 45\~405,20 доларів США та 3\~494\~376,98 грн., що разом згідно офіційного курсу валют НБУ становить гривневий еквівалент 4\~451\~740,53 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту: 41\~202,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 868\~756,84 грн.; - заборгованість по відсоткам: 4\~202,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 88\~606,71 грн.; - сума пені за прострочення виконання зобовязання: 3\~494\~376,98 грн. Виходячи з вищенаведеного, Банк просив, задовольнити позовні вимоги та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів з встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі експертного висновку здійсненого в порядку Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, просив на період до реалізації предмету іпотеки за рішенням суду, зобовязати відповідача передати нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 103,4 кв.м., що знаходиться за адресою м.Миколаїв провулок Парниковий перший, будинок 33 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та надати остатньому право: заміни замків, охоронних пристроїв та обладнання; отримання в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, нотаріусів, будь-яких документів, необхідних для здійснення управління предметом іпотеки за рішенням суду; укладання, зміни, розірвання договорів найму (оренди) предмету іпотеки, управління майном, зберігання, охорони майна; отримання орендних, будь-яких інших платежів з управління предметом іпотеки з направленням їх на погашення заборгованості за Кредитним договором ML-400/100/2008 від 23.07.2008 року. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 23.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», у відповідності до ст.1 нової редакції Статуту АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-400/100/2008. 29.04.2013 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив, а позивач прийняв права вимоги за Кредитним договором. Відповідно до кредитного договору № ML-400/100/2008 від 23.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав від Банку кредит в сумі 45\~000,00 доларів США, строком до 23.07.2023 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, розмір якої становить FIDR+5,49% відсотків річних. В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №PML-400/100/2008 від 23.07.2008 року нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 103,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, провулок Перший Парниковий,33, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі зареєстрованого за № 113. У зв'язку з тим, що відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, в нього станом на 02.06.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 45\~405,20 доларів США та 3\~494\~376,98 грн., що разом згідно офіційного курсу валют НБУ становить гривневий еквівалент 4\~451\~740,53 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту: 41\~202,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 868\~756,84 грн.; - заборгованість по відсоткам: 4\~202,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 88\~606,71 грн.; - сума пені за прострочення виконання зобовязання: 3\~494\~376,98 грн. Судом встановлено, що на даний час, заборгованість за кредитним договором № ML-400/100/2008 від 23.07.2008 року не погашена. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України\~ передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та при наявності інших обставин, які мають суттєве значення. Конституційний суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року дійшов до висновку , що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога, щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає вимогам передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст. 509 ,ч.ч.1.2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного суду України узгоджується з положенням Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09 квітня 1985 року №39/248 , в якій наголошено , що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають зокрема , за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 5\~000,00 грн., що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності. Згідно\~ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно абз. 8 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку», особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем є іпотекодавцем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно ч.1\~ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, те що, зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконане, заборгованість не погашена, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог до відповідача [PERSON] за кредитним договором, і такі вимоги позивача є повністю обґрунтованими та законними. Відповідно до ч.1\~ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також право на відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Отже виходячи з вище наведеного позов про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача, щодо зобовязання на період реалізації предмету іпотеки за рішенням суду передати відповідачу нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 103,4 кв.м., що знаходиться за адресою м.Миколаїв, провулок Парниковий перший, 33, із здійснення відповідних дій, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», то суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки за даними обставинами це фактично є зверненням до виконання. Відповідно до вимоги ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial