Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У квітні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому [PERSON] просив визнати ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину кооперативної квартири [ADDRESS] розташованої в будинку [ADDRESS] що залишилась після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину кооперативної квартири [ADDRESS] розташованої в будинку [ADDRESS] як на частку у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтовування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON], який з 26.03.1954 року перебував у шлюбі з позивачем [PERSON] 05 липня 1965 року Виконавчий комітет Жданівської міської ради депутатів трудящих на підставі списку кооперативу «МИР» видав [PERSON] ордер № 4781 на право зайняти трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,2 кв.м. у будинку [ADDRESS] [PERSON] за сумісні кошти у шлюбі з [PERSON] придбали вищевказану квартиру, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу «МИР» від 03.03.2016 року, відповідно до якої вже у 1980 році вони повністю виплатили позику на квартиру, але правовстановлюючі документи на цю квартиру належним чином не оформили. Після смерті [PERSON], позивачі звернулись до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Куркчи Г.І. з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом на квартиру померлого. При складанні відповідної заяви [PERSON] написала відмову від своєї частки спадкового майна на користь [PERSON] [PERSON], який також є сином померлого та спадкоємцем першої черги за законом, заяву про прийняття спадщини не подавав. 29 лютого 2016 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Куркчи Г.І. було винесено постанову про відмову у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого батька [PERSON] У зв'язку з цим вони вимушені звернутись до суду. Позивачі у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Треті особи: [PERSON] та приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Куркчи Г.І. у судове засідання не з'явились, надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1341 (а.с. 11). Заповіту після своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON], а також дружина - [PERSON] Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], 26 березня 1954 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі записів актів цивільного стану про шлюб зроблено відповідний запис за №1 (а.с. 12). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.03.1955 року Іллічівським відділом РАЦС, вбачається, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є померлий [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається зі спадкової справи № 70/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON], позивачі у встановлений законом строк 17 листопада 2015 року звернулись із заявою про прийняття спадщини за законом. При цьому позивач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за законом, за заповітом та від права на обов'язкову частку у спадщині після померлого чоловіка на користь сина [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є також його син [PERSON] - третя особа по справі. Між тим, він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не заперечує проти задоволення позову. При цьому згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29 лютого 2016 року приватний нотаріус Куркчи Г.І. відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що ним не надано належним чином оформлених правовстановлюючих документів на відповідне нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Спадкодавець [PERSON] був членом ЖБК «Мир». На підставі ордеру № 4781 від 05 липня 1965 року, виданого виконкомом Жданівської міської ради депутатів трудящих, [PERSON] оселився з родиною у складі дружини [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], розташованої по [ADDRESS]. (а.с. 13). Згідно з вимогами ст. 22 КпШС України, що був чинним на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, спірна квартира була набута подружжям у період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя. Отже, після смерті [PERSON] спадщина складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], розташованої по [ADDRESS], оскільки інша 1/2 частина зазначеного нерухомого майна належить [PERSON] в порядку спільного майна подружжя. Згідно довідки ЖСК «Мир» померлий [PERSON] з 31.08.1965 року до моменту смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] 10 березня 2016 року МКП Маріупольське БТІ було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] жилою площею 41,4 кв.м., загальною площею 58,3 кв.м. на ім'я [PERSON]. (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до вимог ст. 384 ЦК України, при викупі квартири член житлово - будівельного кооперативу є її власником. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно роз'яснень п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, придбає право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Вартість кватири на момент вселення складала 5803 рублів. Заборгованості за позикою немає, що підтверджується довідкою ЖБК «Мир». Вартість квартири була повністю виплачена у 1980 році. (а.с. 14). Отже, зважаючи на вищенаведене, суд дійшов переконання, що за життя спадкодавцем [PERSON] та його дружиною [PERSON] на законних підставах було набуто право власності на квартиру [ADDRESS], а тому спадкоємець [PERSON] також набуває право власності на це майно в порядку спадкування за законом. Позивачу [PERSON] ж належить 1/2 частина вказаної квартири в порядку спільного майна подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин, у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач [PERSON], який є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, як не може це зробити і позивач [PERSON], тому суд дійшов висновку про захист прав позивачів та визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved