Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] 19.03.2021 року звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Львівської міської ради, в якій просить визначити частку померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 1/5 частки, та визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/5 частки у даній квартирі, після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON] та після її смерті позивач фактично вступила у володіння спадкового майна, оскільки з 17.07.1981 року і по даний час вона постійно проживає у даній квартирі та несе витрати по її утриманню. З огляду на принцип рівності часток у спільному майні вважає, що покійній належала 1/5 частки у квартирі відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] вона прийняла 1/5 частки у даній квартирі. Оскільки позивач добросовісно та безперервно володіє належним покійній [PERSON] майном вже більше 10 років, то вважає, що має право набути право власності на належну покійній частку у квартирі за набувальною давністю. Враховуючи, що частка покійної [PERSON] у квартирі не визначена, вважає за необхідне визначити її в судовому порядку. У зв`язку з вищенаведеним просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, при цьому 07.06.2021 року кожен з них подав заяву, в якій позов визнає, просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, що є їх правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. В судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача - адвокат Данильчук В.М. позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просив задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради - Попович Я.Д. під час розгляду справи по суті проти задоволення позову заперечив частково, а саме щодо вимоги про визначення частки померлої в праві спільної сумісної власності на квартиру покладається на розсуд суду, проте не визнає вимоги про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю. Вважає, зокрема, що набуття права власності на належну померлій частку у квартирі повинно відбуватися в порядку спадкування і на підставі норм, що регулюють спадкові правовідносини. Оскільки позивачу був відомий власник майна, тому в даному випадку немає заволодіння чужим майном, таким чином відсутні підстави визнання права власності за набувальною давністю. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON] , дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 24.12.1996 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] (а.с.10), яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] (а.с.12). Як вбачається з інформаційних довідок №63412651 від 03.02.2021 року та №63412662 від 03.02.2021 року у спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.13, 14), що також підтверджується відповіддю Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області від 21.05.2021 року (а.с.57). Після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.11) позивач успадкувала 1/5 частку вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23.02.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. (а.с.7) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що [PERSON] з 1986 року постійного проживає в квартирі [ADDRESS] . На даний час у вищевказаній квартирі [PERSON] проживає сама, оскільки її чоловік помер рік тому, а її діти проживають окремо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. При цьому, суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до яких спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Так, у спірних правовідносинах поділ спільного сумісного майна у позасудовому порядку, шляхом укладання відповідної угоди між співвласниками є неможливим у звязку зі смертю [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає необхідним та доцільним визначити частку померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/5 частки. Вирішуючи вимоги про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, суд виходить з наступного. Відповідно з частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно зі статтею 344 ЦК України при вирішенні спорів щодо набуття права власності на майно за набувальною давністю враховуються строк володіння майном, характер цього володіння, обставини, за яких виникло володіння, а також юридичний статус спірного майна. Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 року у справі №201/12550/16-ц, що підтверджується також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17. Спір фактично виник щодо спадкового майна, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, однак пред`явила цей позов на підставі ст.344 ЦК України з огляду на те, що користується вказаною квартирою безперешкодно та тривалий час, проте не зверталася до нотаріуса про отримання права власності в порядку спадкування, а правові підстави та умови для застосування положень ст.344 ЦК України щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю відсутні, оскільки інститут набувальної давності грунтується на сукупності обставин, визначених ст.344 ЦК України. Враховуючи, що позивач достовірно знала, щовласник 1/5 частки квартири, право власності на яку за набувальною давністю вона просить визнати,відомий - [PERSON] , яка померла [INFO] , та така не відмовлялась від свого права власності на належне їй майно, а тому до даних правовідносин положення ст. 344 ЦК України не застосовується, і позивач не може вважатися володільцем, який добросовісно заволодів спірним майном. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю відмовлено, тому судовий збір в розмірі 908 грн. не підлягає стягненню з відповідача та відшкодуванню позивачу. Судовий збір, сплачений позивачем за позовну вимогу про визначення частки померлої в праві спільної сумісної власності на квартирі в розмірі 908 грн., слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача по 454 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial