Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач по справі являється її сином, зареєстрований у квартирі та проживає у ній. В даний час без її дозволу та згоди привів у квартиру невідому жінку, ведуть аморальний спосіб життя, псують її помешкання та відповідач відносно неї вчиняє протиправні дії, насилля, мордування і побої, котрі мають систематичний характер. З цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та до суду. Вироком Хмельницького міськрайонного суду в травні 2014 року відповідача було засуджено за статтями 125 та 126 КК України за нанесення їй тілесні ушкодження, однак через три дні після цього він знову наніс їй побої, побив у квартирі двері, посуд, зірвав із стін шпалери. Проживання спільно з відповідачем у квартирі стало нестерпним, зловживає спиртними напоями та перебуває на обліку у обласному наркологічному диспансері. Просила його визнати таким, що втратив право на проживання у квартирі з підстав частини 1 статті 116 ЖК України. До початку судового розгляду справи по суті позивач та її представник позовні вимоги уточнили та просять виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] з підстав, передбачених частиною 1 статті 116 Житлового кодексу України. Наполягають на їх задоволенні, оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття, зловживає спиртними напоями, а неодноразові заходи щодо припинення цих порушень залишились без належного реагування. В судовому засіданні [PERSON] заявлених вимог не визнав. Суд пояснив, що не заперечує що у квартиру, котра належить матері та малолітній [PERSON] він привів свою співмешканку. Не заперечує щодо притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень своїй матері [PERSON], однак він їй не погрожував, не вчиняв насильства у сім»ї, хоча постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності не оскаржував у передбаченому законом порядку. Він вживає спиртні напої, але не зловживає ними. До закінчення розгляду справи покинув судове засідання. [PERSON], яка виступає на стороні позивача та самостійних вимог не заявляла, позов матері [PERSON] про виселення відповідача визнає та просить їх задоволити. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що квартира за [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] в розмірі трьох четвертих її частин та [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини квартири відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2004 року. В означеній квартирі зареєстровані та проживають власник [PERSON] та її син, [PERSON], відповідач по справі, що підтверджується довідкою за №1799 від 03.06.2014 року та цих обставин сторони не заперечують. Відповідач [PERSON], зловживаючи спиртними напоями систематично руйнує та псує жиле приміщення, систематично порушує правила співжиття своїй матері [PERSON], що унеможливлює проживання із ним в одній квартирі, а вжиті заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними. Такі обставини досліджені судом та підтверджуються травмкартками позивача від 04 січня,23 березня 2014 року 07 квітня та 27 травня 2014 року згідно із даними яких вбачається наявність різного ступеню тілесних пошкоджень, котрі наніс син. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2014 року [PERSON] засуджено за частиною 1 статті 126 та частиною 1 статті 125 КК України до 100 годин громадських робіт за те, що він 13 лютого 2014 року, перебуваючи у спірній квартирі, під час конфлікту із своєю матір»ю наніс їй удар тильною стороною долоні в праву частину обличчя, завдавши фізичного болю. Крім того, 07.04.2014 року близько 22 години відповідач під час конфлікту із матір»ю умисно наніс останній правою ногою два удари в ліве стегно та один удар лівою ногою в ліву гомілку, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що мають скороминущі наслідки. Постановою Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.05.2014 року біля 18 години за місцем свого проживання у квартирі за [ADDRESS] вчинив сварку із позивачкою, ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУПАП та на нього накладене стягнення у виді штрафу. Такі ж постанови відносно [PERSON] винесені Хмельницьким міськрайонним судом 28 лютого 2011 року, 12 та 14 серпня 2013 року, 30 січня та 24 липня 2014 року, що свідчить про систематичний характер його неправомірних дій вчинюваних ним у спірній квартирі, як правило у нічний час відносно позивачки. Аналогічна постанова винесена Хмельницьким міськрайонний судом 15 квітня 2014 року щодо неправомірних дій [PERSON], котрі мали місце 23.03.2014 року вчинення насильства психологічного характеру відносно матері [PERSON], погроз фізичною розправою. Відповідно до акту, складеного 10 червня 2014 року комісією житлово-експлуатаційної контори №2 слідує, що при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено відсутність люстри, у дверях гостинної кімнати та спальні розбите скло, пошкоджено два м»яких стільці, обірвані шпалери на стінах. Дільничним інспектором ХМВ УМВСУ У Хмельницькій області вживались заходи впливу та [PERSON]В було направлено на проходження колекційної програми в центр соціальної служби сім»ї та молоді Хмельницької міської ради, однак він не з»явився. Таким чином, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Такі обставини суд вважає доведеними матеріалами справи та дають право позивачеві вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, оскільки власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України та за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. До відповідача були вжиті передбачені законом заходи попередження та громадського впливу, які не дали позитивних результатів, а систематичне порушення ним правил співжиття родить неможливим та небезпечним для проживання з ним в одній квартирі. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Факт неможливості спільного проживання з відповідачем є очевидним, спільне проживання з ним по суті є для позивача вкрай небезпечним, хоча він і не має іншого житла, однак попередження його про неприпустимість такої поведінки в подальшому є недоцільним, оскільки і в ході судового розгляду відповідач припускався погроз на адресу матері. Його антигромадська поведінка є триваючою. З наведених підстав позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved