Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] в листопаді 2017 року звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила визнати публічний типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладеним; визнати заборгованість нараховану КП «Наше місто» у розмірі 1543,30 гривень безпідставною; зобов»язати відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість у розмірі 1543,30 гривень; зобов»язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. На її чоловіка [PERSON] відкритий особовий рахунок на сплату житлово-комунальних послуг № [NUMBER]. На її адресу періодично надсилаються рахунки від КП «Наше місто» з безпідставно нарахованою заборгованістю за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій . Позивачка не згодна з вказаною заборгованістю та вважає її безпідставно нарахованою через те, що між нею та відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, дії відповідача по впровадженню Публічного типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є незаконним, крім того, вона не ухилялася від укладання договору про надання послуг з відповідачем , а навпаки запропонувала виконати покладені на нього обов»язки як виконавця послуг, що було проігноровано . Крім того, в обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначила, що фактично їй послуги з утримання будинку не надавалися , відповідач системно обмежував їй доступ до інформації про перелік наданих послуг , їх вартість, тарифи, норми споживання, а дії відповідача щодо обмеження її права доступу до інформації , віднесення до категорії недобросовісного боржника, заподіяли їй моральні страждання та принижують її гідність. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року провадження по справі відкрито. 05 грудня 2017 року [PERSON] надала уточнену заяву , в якій уточнила позовні вимоги в частині списання заборгованості, та просила суд визнати заборгованість нараховану відповідачем у розмірі 1655,83 гривень безпідставною та зобов»язати відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість у розмірі 1655,83 гривень. 05 грудня 2017 року КП «Наше місто» надало зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості , в якій просило стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за надані послуги станом на 01.11.2017 року в сумі 1 655,83 гривень. Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом та справу за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради про захист прав споживачів та скасування заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій об»єднано в одне провадження з зустрічним позовом Комунального підприємства «Наше місто» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. 17 січня 2018 року [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву , в якому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову через його необгрунтованість , відсутність між сторонами договірних правовідносин, невідповідності Публічного типового доровору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , запропонованого КП «Наше місто», умовам чинного законодавства, недоведеності факту надання послуг та розміру заборгованості. Ухвалою суду від 23 січня 2018 року , яка занесена до протоколу судового засідання, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В ході розгляду справи позивач за зустрічним позовом неодноразово уточнював позовні вимоги, та у відповідності до наданої суду уточненої позовної заяви від 01 червня 2018 року, яка направлена відповідачам 04 червня 2018 року, просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за спожиті послуги станом на 01 травня 2018 року у сумі 1252, 72 гривень. У вступному слові [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON] позовну заяву підтримала, зустрічну позовну заяву просила залишити з підстав викладених у позові та відзиві. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у вступному слові підтримала позицію свого довірителя, надавши аналогічні пояснення. З огляду на неявку до судового засідання 14 вересня 2017 року представника [PERSON], розгляд справи завершено у її відсутність на підставі положень п.3 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Представники КП «Наше місто» у вступному слові підтримали уточнену зустрічну позовну заяву , в задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити з тих підстав , що фактично між сторонами існували договірні правовідносини, КП «Наше місто» надавалися послуги відповідно до вимог нормативних актів , що регламентують надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, а відповідачами за зустрічним позовом не виконувся обов»язок по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 311 від 24.06.2016 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг» визначено з 01.09.2016 року комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 19 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Генерального Директора КП «Наше місто» з пропозицією , в якій зазначила, що керівництвом підприємства порушено її право на особистий прийом , та звернула увагу на необхідність розроблення підприємством Порядку організації та проведення особистого прийому громадян і графік особистого прийому керівництвом підприємства . Також, [PERSON] в пропозиції зазначила , що в порушення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Наше місто» не уклало договори з мешканцями будинків, а тому звернула увагу на необхідність врегулювання відносин між КП «Наше місто» та споживачами житлово-комунальних послуг. Вказана пропозиція, з інформаційним запитом про надання копії плану прибудинкової території будинку [ADDRESS] отримана КП «Наше місто» 20 жовтня 2016 року. 15 листопада 2016 року КП «Наше місто» направило [PERSON] лист , в якому на її пропозицію від 19 жовтня 2016 року зазначило час проведення особистого прийому генеральним директором підприємства та запропонувало для укладання типового договору в письмовій формі звернутися з заявою до сектору по роботі з абонентами № 1 КП «Наше місто» Запорізької міської ради. При цьому [PERSON] було роз»яснено перелік необхідних документів, які споживач повинен при собі мати , для укладання договору. [PERSON] до КП «Наше місто» з метою укладання не з»являлась, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 495 від 26.08.2016 року дозволено КП «Наше місто» укласти Публічний типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з власниками, наймачами , орендарями, житлових будинків комунальної власності міста шляхом оприлюднення його в офіційних засобах масової інформації. 27 серпня 2016 року в газеті «Запорізька Січ» Публічний типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій було опубліковано виконавцем послуг КП «Наше місто» . Судом встановлено, що КП «Наше місто» надає мешканцям будинку [ADDRESS] послуги з утримання будинку та прибудинкової території , що підтверджено наступними доказами : Інформацією щодо затверджених даних та фактично понесених витрат на послуги з утримання зазначеного будинку за грудень 2016 - серпень 2017 року ; договорами укладеними КП «Наше місто з ТОВ «Ремонтник -96» , ПП «ПРОФДЕЗ ПЛЮС» , КПЕЗО «Запоріжміськсвітло» , КП «Титан» Запорізької міської ради , Концерном «Міські теплові мережі». З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час не сплачують надані відповідачем послуги, за період з 01 вересня 2016 року мають заборгованість , яка станом на травень 2018 року, з урахуванням перерахованих сум субсидії складає 1257,72 гривень . Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі Постанова № 529). Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19,20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Але сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не звільняє позивача від обов»язку щодо оплати за фактично надані послуги. Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 529 від 20 травня 2009 року затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 162 ЖК УРСР). Відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачка [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] як співвласники квартири зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а тому доводи [PERSON] щодо відсутності між нею та відповідачем договору , як підстава для відсутності обов»язку щодо оплати наданих послуг є безпідставними. Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відповідно до положень ст. ст. 77-80 ЦПК України ненадання послуг КП «Наше місто» позивачу , оскільки наявна в матеріалах справи заява [PERSON] на ім»я Генерального директора КП «Наше місто» від 24 листопада 2016 року , про те, що в вересні та жовтні 2016 року вона не отримувала послуги, не може бути доказами факту ненадання послуг , оскільки така форма звернення не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", щодо оформлення претензій споживачів до виконавців. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав, це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач [PERSON] не погоджувалася із наявністю боргу за житлово -комунальні послуги , наявності між нею та відповідачем договірних правовідносин . Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зазначені відносини сторін є зобов'язальними і за змістом ст.509 ЦК України саме виконавець має право вимагати виконання договору в частині оплати за надані послуги, в т.ч. шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості. Крім того, саме у разі відмови споживача від укладання договору , виходячи з положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Звернення до суду споживача з позовом у зв'язку з незгодою із нарахуванням заборгованості за житлово-комунальні послуги шляхом визнання договору не укладеним визнання нарахування заборгованості протиправною та її списання з особового рахунку, є різновидом претензії та не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Обставини, викладені [PERSON] у позовній заяві фактично є запереченнями щодо позову про стягнення заборгованості . Тобто, ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як визнання Публічного типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладеним та списання нарахованої заборгованості. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] в частині визнання договору неукладеним та списання заборгованості не підлягає задоволенню з підстав невідповідності обраного нею способу захисту порушеного права вимогам ст. 16 ЦК України, а зустрічна позовна заява КП «Наше місто» підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначила, що їй були завдані моральні страждання діями КП «Наше місто» , які виразилися у недотриманні норм законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, нарахуванні безпідставної заборгованості , вимаганні сплатити кошти за послуги, які не надавалися . Відповідно до роз»яснень, що містяться в Постанові ПВС України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право особи на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, або при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ "Про захист прав споживачів". За ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в тому числі на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, а також відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У ст.23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак позивачем не доведено, що вона понесла фізичних та душевних страждань під час або у зв»язку з наданням КП «Наше місто» послуг, а факт наявності заборгованості встановлений судом під час розгляду справи . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved