Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 грудня 2015р. відповідач звернувся до Голови комісії з державних нагород України Одеської області [PERSON] з листом, в якому виклав відомості, які не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, та ділову репутацію позивача. Позивач стверджує, що відповідач вже на протязі більше аніж десяти років, систематично, спрямовано і навмисно розповсюджує відносно позивача завідомо брехливі відомості, які ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 січня 2007р. були задоволені частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Даним рішення було зобов'язано [PERSON] спростувати в письмовій формі відомості, які не відповідають дійсності і порочать честь та гідність, ділову репутацію [PERSON], а саме відомості розповсюджені [PERSON] у листах віце-президентові Всеукраїнського Єврейського конгресу, губернаторові Запорізької області [PERSON], мерові міста [PERSON] [PERSON], головному редактору щотижневика « Століття» [PERSON], президенту України [PERSON] у частині фраз: [PERSON] викупив і приватизував цех заводу Полиграфмаш, «[PERSON] є ...власником двох магазинів, оформлених на родичів або підставних осіб», «...перебуваючи в Ізраїлі ...придбав квиток вартістю 480 доларів США на літак за рахунок асоціації ..хоча зворотний проїзд пароплавом був повністю оплачений спонсором ..»Виписав в ордер дружину, що вмерла багато років тому...». Рішенням також було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000, 00 гривень». Однак на цьому відповідач не зупинився та в листі до Голови комісії з державних нагород України Одеської області [PERSON] частково повторюються ганебні відомості стосовно позивача, проте й нові відомості, які не були предметом розгляду суду від 07 січня 2007р.. Так в листі відповідач стверджує, що: « [PERSON] - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ... [PERSON] шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто [PERSON], котра виїхала до Ізраїлю на ПММ. Тривалий час до цього … він переконував її в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту... незабаром будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив себе для розвитку приватного бізнесу... ; [PERSON] багато років співпрацював з сепаратистами [PERSON],, головним редактором телеканалу « Академія» . який належить [PERSON] .. .Користується високим заступництвом [PERSON] з академіком Файтенберг - Бланком , генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС [PERSON]..... Позивач стверджує, що вищевказані відомості є недостовірними. Так у позивача відсутні чотири підроблені паспорти. Він також не оформляв на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто [PERSON], котра виїхала до Ізраїлю на ПММ і не привласнював її кошти для розвитку приватного бізнесу. Він не є сепаратистом, і ніколи не співпрацював з ними, навпаки він є патріотом України. Крім того, він не тільки ніколи не користувався високим заступництвом [PERSON] .., генералів Керницкого і Катеринчука, колишніми нач. УВС Одеської області колишнім міністром МВС [PERSON], а взагалі не знайомий з ними. Що стосується академіка Файтенберг - Бланка , то він вже п'ять років , як помер. Позивач є публічна людина, суспільний діяч, і постійно виступає на всіх каналах телебачення України, і не тільки України, в т. ч. і на каналі телебачення [PERSON], але ніколи не закликав до сепаратизму. Вищевказані розповсюджені відомості відповідачем є такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. В звязку з чим, позивач просить визнати їх недостовірними. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, виходячи з того, що відповідач вже на протязі більше ніж десяти років, системно , спрямовано, і навмисно розповсюджує відносно нього завідомо брехливі відомості, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію. Позивач є публічною людиною, а тому дії відповідача порушують нормальні життєві зв'язки і стосунки позивача з оточуючими людьми, впливає негативно на стан здоров'я позивача в такому віці. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а також пояснив, що відповідач на протязі більше аніж десяти років, системно, спрямовано, і навмисно розповсюджує відносно нього завідомо брехливі відомості, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію. На теперішній час відсутні будь-які кримінальні провадження та вироки суду, якими встановлена вини позивача у вчинені діянь, які йому інкримінує відповідач. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що відомості, які ним вказані в листі до Голови комісії з державних нагород України Одеської області [PERSON] відповідають дійсності. Він неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу фактів, які викладені у його зверненні, проти всі його звернення фактично не розглядались. Відповідач наполягав на тому, що він писав, пише, а також буде постійно направляти відповідні скарги щодо позивача з метою встановлення істини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 11 грудня 2015р. [PERSON] звернувся до Голови комісії з державних нагород України Одеської області [PERSON] з листом, в якому у тому числі були наступні відомості: « [PERSON] - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ... [PERSON] шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто [PERSON], котра виїхала до Ізраїлю на ПММ. Тривалий час до цього … він переконував її в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту... незабаром будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив себе для розвитку приватного бізнесу... ; [PERSON] багато років співпрацював з сепаратистами [PERSON],, головним редактором телеканалу « Академія» . який належить [PERSON] .. .Користується високим заступництвом [PERSON] з академіком Файтенберг - Бланком , генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС [PERSON]..... Суд вважає, що інформація, яка була розповсюджена [PERSON] у листі до Голови комісії з державних нагород України Одеської області [PERSON]Н.» є негативною, що принижує честь та гідність, а також порушує ділову репутацію позивача. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на відповідних нормах законодавства. Так, відповідно Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 встановлено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК ( 435-15 ) фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації. У відповідності до статті 10 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року», ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Згідно пункту 2 статті 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Суд вважає, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи ,яка вчинила неправомірні дії. Згідно положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що також знайшло своє відображення в п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув'язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості. Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ст. 58, 59 ЦПК України Судом вважає, що посилання відповідача на те, що «[PERSON] - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ... «[PERSON] шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто [PERSON], котра виїхала до Ізраїлю на ПММ, яку він тривалий час переконував в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту. Проте будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив себе для розвитку приватного бізнесу» - є недостовірною інформацію, а також такою, що та порочить гідність, честь та ділову репутацію [PERSON]. Так твердження, що «[PERSON] - махровий аферист фальсифікатор» є взагалі образливим виразом. Крім того, на час розгляду справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили, за яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, на які посилався відповідач. При цьому, суд критично ставиться до наданих відповідачем письмових доказів на обґрунтування заперечень, як таких, що не є належними та допустимими та не стосуються предмету спору, оскільки не містять відомостей про те, що позивач вчинив злочин. Право на повагу гідності і честі закріплене у ст. 297 ЦК України. Відповідно до цієї норми закону гідність і честь фізичної особи є недоторканними і він має право звернутися до суду з позовом про їх захист. Згідно ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації і на право звернутися до суду з позовом про її захист. В ч. 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до якого згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання поширеної інформації недостовірною знайшли своє доведення у судовому засіданні. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно: Визнати відомості, які розповсюджені [PERSON], які викладені в його зверненні до Голови комісії з державних нагород України в Одеській області [PERSON] від 11 грудня 2015р., в частині фраз: «[PERSON] - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ... «[PERSON] шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто [PERSON], котра виїхала до Ізраїлю на ПММ, яку він тривалий час переконував в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту. Проте будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив себе для розвитку приватного бізнесу» - недостовірною, а також такою, що та порочить гідність, честь та ділову репутацію [PERSON]. В той же час, суд вважає, що часткова інформація, яка була розповсюджена у листі до Голови комісії з державних нагород України в Одеській області [PERSON], на яку посилається позивач не потребує визнанню недостовірною. Так, твердження, що « [PERSON] багато років співпрацював з сепаратистами [PERSON],, головним редактором телеканалу « Академія» . який належить [PERSON] .. .Користується високим заступництвом [PERSON] з академіком Файтенберг - Бланком, генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС [PERSON].. є оціночним судженням. Так п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). В звязку з чим, суд вважає, що вищевказані висловлювання відповідача проте, що позивач [PERSON] багато років співпрацював з сепаратистами [PERSON],, головним редактором телеканалу « Академія» . який належить [PERSON] .Користується високим заступництвом [PERSON] з академіком Файтенберг - Бланком , генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС [PERSON].. є оціночним судженням, оскільки не містять яких-небудь фактичних даних. В той же час, суд вважає, що розповсюдження недостовірної інформації принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача, що у свою чергу спричинило йому моральну шкоду. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток полягає в приниженні честі, гідності і ділової репутації особи, у фізичному болі і стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в душевних стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого. Моральний збиток відшкодовується грошима, майном або іншим способом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд враховує міру фізичних і моральних страждань позивача, наявність довготривалої психотравмуючої ситуації, погіршення загального і психічного стану здоров'я, підривання авторитету як керівника громадської організації. Суд також приймає до уваги, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 січня 2007р. вже визнавалась факт розповсюдженням відповідачем недостовірних відомостей, проте така інформація була повторно розповсюджена. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial