Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсотках за договором позики грошових коштів від 27.12.2011р. в розмірі 676.23 доларів США, 3% річних - 224.8 доларів США, стягнення різниці заборгованості з урахуванням підвищення курсу долара - 18606 грн. 21.04.2015р. позивач уточнив останню вимогу та просив стягнути різницю заборгованості з урахуванням підвищення курсу долара -58086 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.08.2014р., яке набрало законної сили 15.09.2014р., з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.12.2011р. в сумі 75414грн., що еквівалентно 6000 доларів США (а.с.3-6). Даним рішенням стягнуто тільки саму суму боргу позичених коштів. Договором позики відсотки за користування коштами не передбачено сторонами. За вимогами ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позика на час розгляду справи відповідачем не погашена, що підтверджується довідкою ВДВС (а.с.28). З врахуванням встановленої облікової ставки Національного банку України за період з 28.08.2013 року по 01.12.2014р. заборгованість відсотків становить - 676.23 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 15049.08 грн. За вимогами ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованість по 3% річних за період з 01.09.2013 року по 01.12.2014р становить 224.8 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 5002,79 грн. , які підлягають стягненню з відповідача. Що стосується вимоги стягнути різницю заборгованості по самій позиці з урахуванням підвищення курсу долара -58086 грн., так як на час ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 13.08.2014р. курс був нижчим, а тому підлягає більша сума до стягнення основної заборгованості позики, то така вимога є безпідставна. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (п.14) згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Отже, при винесенні рішення Івано-Франківського міського суду від 13.08.2014р., суд застосував курс іноземної валюти до гривні на час ухвалення того рішення, і вирішив питання, яке було предметом того спору, а тому перерахунок вдруге, при винесенні рішення по даній цивільній справі, предметом спору якої є відсотки за договором позики, не є на думку суду правомірним. Тому, така вимога не підлягає до задоволення . Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. судового збору ( у розмірі до задоволених вимог). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 625, 1048 ЦК України,

Outcome: partial