Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

09 червня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в липні 2016 року між нею та відповіачем розірвано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя одна дитина: [PERSON], [INFO]. Позивач проживає разом з дитиною, не працює, оскільки знаходиться по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Однак утримувати неповнолітню дитину самій їй вкрай важко. Батько дітей [PERSON], не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач на даний час працює продавцем в магазині "Євро вікна", де отримує заробітну плату, тому позивач вважає, що батько має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/2 частки свого заробітку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав заяву у якій зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на свою дитину, але просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі - 1 000 грн., оскільки у вихідні дні він зустрічається з сином, проводить з ним спільний відпочинок та дозвілля. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-ЕГ №167931, виданим 12 листопада Згоранською сільською радою Любомльського району Волинської області (а.с. 3). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статей 182, 184 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з дітьми, не працю, що підтверджується довідкою Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області (а.с. 4). Згідно інформації наданої Шацьким відділенням Ковельської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області 14.07.2017 року, середньомісячний дохід від заробітної плати нарахованої від СПД [PERSON] становить 3200 грн. (а.с. 22). Враховуючи встановлені у суді обставини у їх сукупності,

Outcome: partial