Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 04.04.2000року та від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 29.03.2016 року звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] О,О. аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчатися, посилаючись на те, що син навчається в Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури на денній формі навчання. Зазначила, що вони з сином проживають в [INFO], вона працює, однак не має можливості самостійно утримувати сина, який потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач добровільно коштів для сина не дає, хоча є працездатним та має можливість допомагати утримувати їхнього сина, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, доповнила, що вона орендує в м. Києві житло, за яке оплачує 4500 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач позов заперечив, пояснивши, що син [PERSON] отримує стипендію, а його колишня дружина працює та має значний дохід, натомість він має не високий заробіток, близько 3000 -3500 грн., а на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, дружина [PERSON] працює неповний робочий день, та син від шлюбу із [PERSON] [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається із розяснень, даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно із ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO] /а.с.9, 13/, зареєстрований разом з матірю [PERSON], на вул. Широкій, 85/50 у м. Львові, однак проживають в [INFO] /а.с.15/, та, після досягнення повноліття, продовжує навчатися на денній формі навчання у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури, за рахунок коштів державного бюджету /а.с.14/, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Також встановлено, що відповідач [PERSON] працює слюсарем у Локомотивному депо "Львів-Захід" ДТГО Львівська залізниця, отримує щомісячно заробітну плату. Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії 1-СГ №087368 від 08.12.2000 року 08.12.2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в якому в них народився син [PERSON], [INFO] /свідоцтво про народження серії І-СГ №118942 від 11.12.1999 року. Із витягів з наказів №51-к від 29.04.2016 року, №45-к від 31.03.2016 року, №32-к від 01.03.2016 року, №7-к від 01.02.2016 року, №180-к від 31.12.2015 року, №175-к від 15.12.2015 року вбачається, що [PERSON] працює неповний робочий день. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює, та отримує дохід близько 10000 грн., а син сторін [PERSON] отримує стипендію в розмірі 700 грн. Суд критично ставиться до покликань відповідача про те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, оскільки ним не надано доказів на ствердження таких покликань. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial