Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у фактино шлюбних відносинах народилася донька - [PERSON]. Однак, у січні 2013 року відразу після свят, відповідач остаточно залишив Україну і з того часу позивач його не бачила, їй невідомо його місце знаходження та місце проживання. За наслідками спілкування телефоном з його сестрою та огляду його сторінки у мережі Інтернет має відомості, що від одружився та мешкає в місті Москва або Сочі. На протязі 2014 року позивач спілкувалась з відповідачем для отримання фінансової допомоги для виховання спільної доньки. Але у грудні 2014 року спілкування припинилося, номер телефону змінився, новий невідомо. На протязі вже більше двох років, відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні доньки, не зустрічався з нею, не надсилав подарунків на свята, навіть на день народження. За такий великий час відповідач не забезпечував розвиток, лікування, харчування дитини, все це він робив абсолютно свідомо, тобто відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками. Позивач є інвалідом другої групи. Інвалідність отримана після онкологічного захворювання, на даний час хвороба знаходиться у стані ремісії. Враховуючи інвалідність позивач не в змозі влаштуватись на добре оплачувану роботу, а також той факт, що відповідач є громадянином іншої держави, та його участь у витратах на дитину є фактично неможливим, а тому просить стягувати аліменти на утримання дитини. В своїх позовних вимогах просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], та стягнути з аліменти в розмірі 50 000,00 грн., щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 02 червня 2015 року і до виповнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації - Козлюк Леся Іванівна надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та просила позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав задовольнити, в частині стягнення аліментів поклалася на розсуд суду. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, представника позивача та представника третьої особи, які не заперечували проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-6920/01 від 14 липня 2015 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 72 -73). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що житло знаходиться на 24 поверсі 32 поверхового будинку, складається з 3 кімнат. Квартира з усіма комунальними зручностями, санітарно - гігієнічний стан добрий, в квартирі зроблено сучасний ремонт. Для виховання та розвитку дитини створено умови, дитина проживає в окремій кімнаті, яка облаштованим спальним місцем, меблями, письмовий стіл, іграшки, особисті речі. За вказано адресою проживають [PERSON], 1983 р.н.-мати, [PERSON], 2000 р.н.- донька цивільного чоловіка, [PERSON], 1966 р.н.- цивільний чоловік. Стосунки в сім'ї доброзичливі, дружні (а.с. 74). Усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини [PERSON] здійснює самостійно. Батько з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. В судовому засіданні позивач в поясненнях зазначила що батьки відповідача останній раз їй телефонували коли дитині було шість місяців. Відповідач з січня 2013 року остаточно залишив територію України, і з того часу він доньку не бачив не зустрічався з нею. Донька тяжко переживала відсутність батька, проте [PERSON] називає батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами статті 16 Конвенції, зазначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 27 Конвенції встановлено, що держави-учасниці визнають право дитини на рівень життя необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам. У випадках необхідних надають допомогу, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом та житлом. В судовому засідання була допитана в якості свідка, [PERSON], [INFO], повідомила, що дружить з позивачкою з січня 2014 року. З позивачем разом гуляли, займалися спортом. Батька дитини ніколи не бачила, дитина про батька не згадувала. Згодом зрозуміла, що батько дитини не допомагає позивачу ні матеріально ні морально. [PERSON] своїм батьком називає [PERSON]. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК) України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, повністю усунувся від її матеріального забезпечення, суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. Що стосується вимог позову щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач повністю утримує дитину, займається розвитком дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, що повністю підтверджується матеріалами справи. До того ж судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи в наслідок перенесеного захворювання (а.с. 11). Стаття 181 СК України встановлює способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, за вимог ч. 3 вказаної статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судовим розглядом беззаперечно встановлено, що відповідач на протязі двох років не надає матеріальну допомогу на утримання доньки для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 25 000,00 грн. Виходячи з вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, Конвенції ООН про права дитини,

Outcome: partial