Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, який зареєстровано між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття у розмірі ј частини доходу (заробітку) щомісячно та стягнути аліменти на її утримання в розмірі ј частини доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги мотивувала тим, що 31 жовтня 2015 року між нею та Відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . Подружні відносини між ними припинені з початку листопада 2018 року. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між нею та Відповідачем взаєморозуміння і довір`я. Відповідач самоусунувся віл спільного життя та виховання дитини, проживає окремо. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона та її чоловік не мають наміру зберегти шлюб. Вважає, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя її із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Про місце проживання дитини вони домовились, на момент подачі заяви - дитина буде проживати з матір`ю. Відповідач, окрім іншого, ухиляється від утримання дитини, а вона перебуває у декретній відпустці. За викладених обставин, позивач вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів як на утримання їх малолітньої дитини, так і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у його відсутність, при цьому врахувати, що з нього вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини, а також він надає допомогу матері, яка є інвалідом другої групи. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. Розглянувши справу, безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 31 жовтня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №1131, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 31 жовтня 2015 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 05 липня 2017 року. Сторони шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, при цьому малолітня дитина сторін проживає із позивачкою. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку із різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння. Почуття любові і поваги між ними втрачено. Бажання та наміри відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України, від обов`язку утримувати сина [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 182\~СК України встановлено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивачка на даний час не працює, так як доглядає дитину, якій не виповнилось три роки та отримує допомогу, яка виплачується державою у зв`язку з народженням дитини. Як встановлено судом, відповідач також є батьком неповнолітньої [PERSON] та відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідач має матір [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом другої групи та останній довічно призначено пенсію по інвалідності. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини та, в свою чергу, позивачем не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання саме у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та дитини, стан здоров`я відповідача, який є працездатним, його матеріальне становище, наявність у нього на утриманні іншої дитини, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання є законними та підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача на утримання позивачки до досягнення [PERSON] трирічного віку. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню та за клопотання позивача судом було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2\~305 грн. 20 коп. (1921 х 0,4 х 3).

Outcome: partial