Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] "Про стягнення боргу за договором позики" (вхідний № 352/18-вх), на обґрунтування якого позивач зазначив, що 21.12.2016 року відповідач під розписку позичив у нього 5000 гривень, які зобов`язався повернути 01.05.2017 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики йому не повернув. 04.07.2017 року відповідачу була направлена претензія про повернення боргу, на яку він не відреагував. Відповідач від повернення боргу ухиляється й до цього часу. Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти на загальну суму 7034,35 гривень, а саме: заборгованість за договором позики від 21.12.216 року - 5000 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 429,00 гривень, та три відсотки річних від вищевказаної суми - 110,55 гривень, та всього: 5529,55 гривень. Крім того, просив стягнути на його користь судові витрати на кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 800 гривень. Розпорядженням № 79 від 14.03.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. 07.06.2018 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вхідним № 2843/18-вх від 07.06.2018 року, з якого вбачається, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Дійсно він від позивача отримав грошові кошти в сумі 5 000 гривень, але ці кошти були ним отримані за виконання робіт по утепленню домоволодіння яке належить [PERSON] рошові кошти в сумі 5 000 гривень він отримав від [PERSON] в добровільному порядку за виконану роботу, але ні в якому разі не в борг як стверджує позивач. Грошові кошти він отримував від [PERSON] разом зі своїм товаришем з яким виконував роботу по утепленню домоволодіння позивача. Після отримання грошових коштів, позивач [PERSON] примусив його написати розписку (договір позики) про отримання в «борг» 5 000 гривень для того щоб навесні вони з товаришем виконали роботу по утепленню домоволодіння [PERSON] , яке розташоване по [ADDRESS] . В даному випадку він вважає себе потерпілим, оскільки позивач не віддав йому будівельні ліса які мають матеріальну цінність для нього. Крім того, від позивача він не отримував претензію про добровільне погашення боргу в розмірі 5 000 гривень. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 11.06.2018 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги, звернувшись до суду з відповідною заявою, зареєстрованою під вхідним № 2866/18-вх, в якій зазначив, що на день розгляду справи 11.06.2018 року минуло 137 днів з дня подання позовної заяви, за цей час сума боргу зросла і становить 7 327,15 гривень, яку просив стягнути з відповідача, яка складається з наступного: заборгованість за договором позики від 21.12.216 року - 5000 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 655,50 гривень, та три відсотки річних від вищевказаної суми - 166,85 гривень. Крім того, просив стягнути на його користь судові витрати в сумі 704,80 гривень та кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 800 гривень. Крім того, 11.06.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка зареєстрована за вхідним № 2867/18-вх, з якої вбачається, що 07 червня 2018 року ним було отримано відзив на позовну заяву «Про стягнення боргу за договором позики» від [PERSON] . Ознайомившись із відзивом просить відхилити відзив на позовну заяву, в зв`язку з тим, що всі сім аргументів - безпідставні та необґрунтовані. Із аналізу тексту відзиву [PERSON] вбачається, що він неуважно ознайомився з матеріалами справи. В позовній заяві йде мова про направлення претензії [PERSON] , про що свідчить повідомлення про отримання даного документа. Розписка (договір позики) на позику грошових коштів у сумі 5 000 гривень в борг була написана в добровільному порядку, ні якому разі не примусово. Ні про які інші домовленості мова не йшла. Відповідач зводить наклеп на нього, тому що не зрозуміло з яких причин сам не забрав будівельні ліса, які мають для нього матеріальну цінність. Він підтверджую, що надав, надаю і буду надавати тільки правдиві свідчення, бо зацікавлений у справедливому, мирному розгляді даної справи. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні змісту його позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву. Крім того, обґрунтовує моральну шкоду перенесеними ним душевними стражданнями, які він зазнав у зв`язку із не поверненням позики [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно приписів частини 1 та 2 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин, а також будь-які інші справи, віднесені до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї норми права, а саме: 1)тих, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2)щодо спадкування; 3)щодо приватизації державного житлового фонду; 4)щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5)в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6)інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини. При цьому частина 6 статті 19 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України визначає, що малозначними справами є: -справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; -справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на предмет позову та ураховуючи відповіді на питання, які слід вирішити при визначенні порядку розгляду справи, в ухвалі суду, постановленій 02.05.2018 року у складі судді Мащенко С. В., визначено, що цю справу слід розглянути у порядку спрощеного позовного провадження, про що не заперечували сторони, так як в наданій в ухвалі час не надали заперечень проти обраного порядку. Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно розписки від 21.12.2016 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 5000 гривень до 01.05.2017 року (а. с. 4). 04.07.2017 року на адресу відповідача [PERSON] позивач [PERSON] направив лист з проханням погасити заборгованість в розмірі 5000 гривень по борговій розписці від 21.12.2016 року для врегулювання фінансового питання мировим шляхом. У випадку ігнорування його вимог він буде вимушений звернутись до суду за захистом порушених прав, а також вимагати виплати 3% річних, інфляційних, судових та інших витрат (а. с. 5). Як убачається з поштового повідомлення, зазначений лист було надіслано на адресу відповідача: [ADDRESS] та вручено 06.07.2017 року доньці відповідача [PERSON] (а. с. 6). Позивачем до позову додано розрахунок 3% річних, та інфляційних виплат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, від простроченої суми, відповідно до якого з 01.05.2017 року по 10.06.2018 року включно складає: (5 0001 х 3 % х 2692):(3653х100%) = 166,85 гривень. 3% річних від простроченої заборгованості становить - 166,85 гривень. ( Де, 1 - сума основного боргу; 2- кількість прострочених днів; 3- кількість днів у календарному році). Загальна сума відсотків за договором становить 166,85 гривень. Розрахунок суми з урахуванням індексу інфляції передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України за станом на 10.06.2018 рік:, заборгованість по зобов`язаннях - 5 000,00 гривень; інфляційні нарахування - 655,50 гривень. Розрахунок виконаний із застосуванням індексів інфляції: *травень 2017 - 101,3 %; * червень 2017 -101,6% *липень 2017 - 100,2 % *серпень 2017 - 99,9 % *вересень 2017 - 102,0 % *жовтень 2017 - 101,2 % *листопад 2017 - 100,9 % *грудень 2017 - 101,0 % * січень 2018- 101,5% *лютий 2018 - 100,9% *березень 2018 - 101,1 % *квітень 2018 - 100,8 % 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0% х 101,5% х 100,9% х 101,1% х 100,8%= 113,11% (5 000 х 113,11%): 100% = 5 655,50 гривень. Загальна сума вимог з урахуванням інфляції: 5 655,50 гривень (а. с. 33). У відповідності до статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами статті 1047 Цивільного Кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому усно, як передбачає частина 1 статті 206 Цивільного кодексу України, можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснює, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 Цивільного кодексу тощо. Даними нормами цивільного законодавства не визначені такі правові наслідки недотримання сторонами простої письмової форми договору позики, як визнання такого договору недійсним. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що недодержання сторонами договору позики простої письмової форми не впливає на дійсність такого договору й такий договір вважається правомірним. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до боржника з вимогою про повернення суми позики, яку було оправлено відповідачу 04.07.2017 року. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України регламентовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції у період з 01.05.2017 року по 01.04.2018 року склав 5655,50 гривень, а саме: *травень 2017 - 101,3 %; * червень 2017 -101,6% *липень 2017 - 100,2 % *серпень 2017 - 99,9 % *вересень 2017 - 102,0 % *жовтень 2017 - 101,2 % *листопад 2017 - 100,9 % *грудень 2017 - 101,0 % * січень 2018- 101,5% *лютий 2018 - 100,9% *березень 2018 - 101,1 % *квітень 2018 - 100,8 % 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0% х 101,5% х 100,9% х 101,1% х 100,8%= 113,11% (5 000 х 113,11%): 100% = 5 655,50 гривень Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування завданої йому моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільна відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики встановлена статтями 1050, 625 Цивільного кодексу України, які не містять такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. За таких обставин підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачеві моральну шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання умов договору позики, немає, тому в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду у 2018 році. Прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762 гривень відповідно до змісту статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" № 2246-VIII від 07.12.2017 року. На виконання вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви позивач додав документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень (а. с. 1). Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] частково шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 5000,00 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 655,50 гривень, 3 % річних від зазначеної суми - 166,85 гривень та понесених й документально підтверджених судових витрат в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial