Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

19.02.2015 р. позивач [PERSON] звернулася в суд з указаним позовом, умотивувавши вимоги так. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2005р. Квартиру позивачка купила у відповідача [PERSON]. Після продажу квартири відповідачка виїхала на постійне місце проживання за межі Міжгірського району, однак не знялася з реєстраційного обліку. Фактичне місце проживання [PERSON] на даний час позивачці не відоме. У зв'язку з наведеними обставинами позивачка не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, зокрема вона позбавлена права на відчуження квартири своєму сину [PERSON]. Дані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з цим позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Представник позивачки - адвокат [PERSON] подав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На ствердження позовних вимог додає акт - обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] та довідку з Міжгірської с/ради. Представник третьої особи Міжгірського районного сектору ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно судовою повісткою. Причини неявки суду невідомі, заперечення на позов до суду не надходило. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась судовою повісткою та відповідно до вимог ст.74 ч.9 ЦПК України через оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Оцінивши позицію позивача та його представника, подані в справу докази, суд встановив такі обставини і дійшов наступного висновку. Позивачка [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2005 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які перебачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ст. 71 ч. 1 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З матеріалів справи, а саме довідок з Міжгірської селищної ради, акту-обстеження матеріально побутових умов, інформації з Міжгірського РС ГУДМС в Закарпатській області вбачається, що відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] однак у цій квартирі не проживає, будь-якої участі в утриманні квартири не бере. На даний час фактично у цій квартирі проживає [PERSON], 1984 р.н., з сім'єю, який є сином позивачки та який придбав цю квартиру свого часу у гр. [PERSON]. Отже, судом встановлено, що відповідачка проживала до 2005 року у належній позивачці на праві власності квартирі як колишній власник цієї квартири. Проте з часу відчуження квартири виїхала з такої незнявшись з реєстраційного обліку. На момент подання позову до суду відповідачка не проживає у належному позивачці житлі більше одного року і суду не надано доказів, що підтверджують право відповідачки на збереження за нею права користування житлом при відсутності за місцем проживання понад рік, зокрема доказів того, що між сторонами існує (існувала) домовленість, що при відсутності відповідача у житлі за місцем реєстрації більше одного року він не втрачає право користування ним. За вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири підлягає до задоволення. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином виходячи зі змісту зазначених вище вимог закону, прийняте судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно є підставою для зняття з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Відтак, в задоволенні позовної вимоги щодо зняття з реєстрації [PERSON] слід відмовити за безпідставністю, бо такі заявлені позивачкою передчасно. Судових витрат до стягнення не має, до повернення не заявлено.

Outcome: partial