Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

21 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду зпозовом до [PERSON], в якому просив зобовязати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON], просив визначити наступні способи його участі у вихованні доньки, а саме: -побачення пять разів на тиждень: з вівторка по пятницю з 16.00 год. до 19.00 год., субота з 11.00 год. до 17.00 год. за місцем навчання доньки або за місцем її проживання, перебування; -спільний відпочинок: першу половину літніх канікул та один тиждень зимових канікул дитина проводить з батьком; -необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; -в день його побачення з донькою він має право забирати доньку з дому/школи особисто. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб розірвано та після розірвання шлюбу, а саме з червня 2014 року відповідачка [PERSON] змінила своє місце проживання та переїхала разом з дитиною до [PERSON] і стала там проживати разом зі своєю матірю. При цьому [PERSON] повністю заборонила позивачу побачення та спілкування з дитиною [PERSON], почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, створюються штучні перешкоди щодо нормального спілкування його з дитиною. Весь час він намагається налагодити нормальні зв'язки з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечити її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, однак Відповідачка своєю поведінкою порушує його права, як батька. Крім того вказав, що Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2015 року було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини. Однак вказав, що відповідачка умови мирової угоди не виконує, постійно перешкоджає йому бачитись з дитиною, чим порушуються його права як батька на участь у вихованні дитини. На підставі викладеного просив задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, підтвердив обставини викладені у заяві. Суду пояснив, що хоче брати участь у вихованні дитини, однак відповідачка перешкоджає йому в цьому. Також вказав, що на даний час можливо змінити встановлений порядок участі батька у вихованні дитини ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2015 року, оскільки дитина вже може більше часу проводити з батьком. Також пояснив, що аліменти сплачує на дитину повністю та хоче виконувати свої обовязки щодо виховання доньки. Вказав, що вважає справедливим те, щоб донька проводила усі свята з ним. Також пояснив, що побачення з донькою буде проводити або в громадських місцях, або вдома. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, підтримав фактичні обставини, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка заявлені позовні вимоги не визнала повністю, суду пояснила, що донька повинна бачитись із батьком за своїм власним бажанням, а не примушенням. Також пояснила, що на сьогоднішній день самостійно утримує дитину та забезпечує їй нормальні умови для життя та розвитку, при цьому позивач жодним чином не цікавиться життям дитини та не приймає участь в її вихованні, а навпаки після розлучення вивіз багато речей з квартири, в тому числі і речі доньки. Крім того, аліменти сплачує нестабільно, про що свідчить наявна заборгованість по аліментам, не цікавиться зовсім потребами та життям дитини. Також пояснила, що умови мирової угоди зі своєї сторони не порушувала і готова їх виконувати в подальшому, однак позивач ухиляється від виконання умов мирової угоди. Посилаючись на те, що предмет даного позову є аналогічним попередньому просила закрити провадження по справі або відмовити у задоволенні позову У судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнала повністю, просила закрити провадження по справі, посилаючись на те, що позов є аналогічним попередньому. Також пояснила, що у попередньому судовому процесі було укладено мирову угоду по ініціативі відповідачки [PERSON], яка не ухиляється в подальшому виконувати її умови. Вказала, що позов є необґрунтованим та недоведеним і просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що тата бачила давно, не памятає точно коли саме, зазначила, що не дуже сумує за татом, але не бажає знайомитись з його новою родиною. Також зазначила, що має бажання проводити час з батьком. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 1996 року, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року розірвано ( а.с5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно домовленості сторін, дитина проживає разом із матірю [PERSON] за адресою [ADDRESS] ( за місцем проживання відповідача). Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2015 року у справі №482/1351/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON], затверджено мирову угоду досягнуту між сторонами щодо визначення місця проживання дитини на наступних умовах:\~\~ \~\~\~\~«1. Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] залишається проживати з матірю [PERSON]. \~\~\~\~2. Батько [PERSON] має право на побачення та спілкування з дитиною без участі матері на визначеній ним території починаючи з 01 серпня 2015 року в наступному порядку: - 2.1. протягом першого місяця кожного вівторка та суботи з 11 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин; - 2.2. з другого місяця, кожного вівторка, суботи та неділі з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; - 2.3. Через півроку, кожного вівторка з 11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин та з 11 години 00 хвилин кожної суботи до 20 години неділі з правом ночівлі з суботи на неділю; - 2.4. Через рік, батько [PERSON] додатково до часу, визначеного п.2.3 цієї угоди, має право влітку та взимку в період шкільних канікул забирати дитину на один тиждень; - 2.5. Перші два побачення дитини з батьком мають відбуватися у присутності матері. 3. У разі неможливості будь-яким виконати ці умови, сторони зобовязуються заздалегідь вирішити питання щодо переносу годин або днів побачень з дитиною (хвороба дитини, хвороба батьків, відрядження, тощо)». Провадження по даній справі в цій частині заявлених позовних вимог по первісному та зустрічному позову, - закрито. При розгляді справи позивач зазначав, що вказана мирова угода вирішила питання його участі у вихованні дитини на час її затвердження, але з того часу змінились життєві обставини і вона не відповідає реаліям, які склались на даний час. Додав, що він позбавлений можливості примусового виконання вказаної угоди, оскільки вона не підлягає примусовому виконанню. Даючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить з того, що за змістом ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України у разі наявності спору щодо участі того з батьків, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, саме суд вирішує способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичність, систематичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною його місця проживання, місце та час їхнього спілкування. Мирова угода між сторонами, хоча і затверджена судом, але по суті є угодою між сторонами і судом в даному випадку спір між батьками про участь батька у ввихованні дитини не вирішувався (мирова угода укладена у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місце проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (а.с.8-9)). Крім того затверджена судом мирова угода не підлягає примусовому виконання, тобто вона позбавлена такої ознаки судового рішення як обов'язковість виконання, а тому не може бути перепоною для звернення позивача до суду для вирішення спору щодо його участі у вихованні дитини відповідно до положень ч.2 ст.159 СК України. Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між сторонами існує спір щодо участі батьків у вихованні малолітньої [PERSON]. Вказана обставина також підтверджується висновком органу опіки та піклування від 28.02.2017р. (а.с.96). Вказаним висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради визначено участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною протягом першого року: щопонеділка та щочетверга з 15:00 год. до 18:00 год., щосуботи з 11:00 год. до 20:00 год., а у подальшому, через рік, до зазначеного часу додати половину усіх канікулярних днів та надати батькам право змінювати час побачень з дитиною за взаємною домовленістю та враховуючи бажання та інтереси дитини. Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх зясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Суд частково погоджується з висновком органу опіки та піклування від 28 лютого 2017 року за №421/02.02.01 22/22/14/17, оскільки у запропонованому ним варіанті участі у вихованні доньки шляхом систематичних побачень щопонеділка та щочетверга з 15:00 год. до 18:00 год., щосуботи з 11:00 год. до 20:00 год. мінімізовано участь відповідача у вихованні дитини та можливості на проведення з донькою у канікулярний період. Зазначений у рішенні органу опіки та піклування спосіб участі у вихованні дитини не в повній мірі відповідає дисбалансу прав батьків на спілкування з дитиною та порушує права дитини на спілкування та проведення відпочинку з батьком. З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Досягнення дитиною семирічного віку свідчить також про досягнення нею певного ступеню розвитку, який дозволяє перебування дитини окремо від матері, але під наглядом дорослої людини, певний проміжок часу, зокрема до девяти годин на добу, як визначив орган опіки та піклування, і не може завдати істотної шкоди здоровій дитині віком більше трьох років. Зважаючи на викладене та враховуючи неприязні стосунки, які склалися між сторонами, суд не вважає за необхідне обов'язкове проведення побачень позивача з дитиною у присутності матері. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, з огляду на її вік, не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Визначити більш конкретне місце проведення зустрічей не є доцільним, вони мають бути визначені батьками спільно з урахуванням інтересів дитини, її стану здоров'я, потреб для повноцінного її розвитку відповідно віку, а не інтересів кожного з батьків. Враховуючи вік дитини, обставини справи, напружені стосунки між батьками, дотримуючись права кожного з батьків у праві спільного відпочинку з дитиною та права у прийнятті участі у вихованні дитини, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки та вважає доцільним визначити спосіб участі батька шляхом встановлення [PERSON] побачень з донькою щопонеділка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. (з правом забирати зі школи), щосуботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., та спільного відпочинку в період літніх канікул протягом 14 календарних днів, в період зимових канікул протягом 5 календарних днів. Суд вважає, що саме такий графік є достатньо обґрунтованим та враховує фактор стабільності, який надасть дитині можливості нормально розвиватися, відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини. Після того, як дівчинка подорослішає, вказаний порядок спілкування батька з донькою може бути зміненим за домовленістю батьків або за рішенням органу опіки та піклування чи суду. Позовні вимоги в частині "необмеженого спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, не відповідають способам участі батька у вихованні дитини, які відповідно до ч.2 ст.159 СК України може встановити суд (систематичність чи періодичності, місце та час спілкування), а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial