Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

06.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; зобовязати відповідача передати особисті речі, в тому числі шкільне приладдя, іграшки, спортивне знаряддя дитини для використання за адресою проживання дитини. При цьому позивач посилається на те, що у сторін 17.11.2008 року народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що син проживав як і з батьком, так і з матір'ю, однак з 27.05.2016 року після чергової сварки відповідача із сином, останній залишився проживати із батьком. У зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. 03.04.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON]; стягнути судовий збір. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що син сторін зареєстрований за адресою матері, та проживав із нею до травня 2016 року, коли батько дитини не повернув його з прогулянки, самостійно визначивши місце проживання сина із ним. У зв'язку із чим, [PERSON] змушена звертатися до суду із зустрічним позовом. У судовому засіданні 04.04.2017 року зустрічну позовну заяву прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовольнити його позов, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] у ході розгляду справи пояснювала, що підтримує висновок № 6054 від 04.07.2016 року про доцільність визначення місця проживання дитини сторін разом із батьком. У зв'язку із чим, представник органу опіки та піклування підтримувала первісний позов [PERSON] Матеріали справи містять заяву представника третьої особи про проведення судового засідання за відсутності представника, у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду, вважають доцільним визначити місце проживання дитини із батьком. Однак, в подальшому до судового засідання представник не з'явилася, повідомлялася належним чином. Вислухавши позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 17.11.2008 року народився [PERSON], актовий запис № 2063, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 165443, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с. 20/. Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 735 від 23.03.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 35/. Як на підставу позовних вимог сторони посилаються на положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ході розгляду справи судом встановлено, що дитина сторін [PERSON], [INFO], тобто син сторін на момент прийняття рішення не досяг десяти років. У звязку із чим, та на підставі положень ст. 160 СК України місце проживання сина повинно визначатися лише за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження позовних вимог [PERSON] судом досліджено надані позивачем письмові докази, а саме: -лист Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Одеської міської ради від 19.05.2016 року, наданий на звернення [PERSON] щодо психологічного тиску та необґрунтованого фізичного покарання [PERSON] сина. Листом повідомлено, що [PERSON] та її мати зустріли працівників служби агресивно, в категоричній формі відмовилися від співробітництва, складання акту оцінки потреб дитини. Поведінка [PERSON] та її матері була неадекватною /а.с. 12/; -довідку ФОП [PERSON] від 04.07.2016 року № 2 про те, що [PERSON], [INFO], відвідував індивідуальні заняття в басейні з січня 2014 року по липень 2015 року (включно). Оплату занять, а також відвідування занять забезпечував батько [PERSON] /а.с. 13/; -довідку ФОП [PERSON] від 04.07.2016 року про те, що [PERSON], [INFO], відвідував дитячу студію «Вундеркинд» з вересня 2014 року по травень 2015 року. Дитина відвідувала студію виключно у супроводі батька, який здійснював оплату навчання /а.с. 14/; -акт-характеристику [PERSON], складену 11.07.2016 року жителями будинку № 59/3 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі /а.с. 15/; -лист Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 27.04.2015 року у відповідь на заяву [PERSON] Листом повідомлено, що з [PERSON] була проведена профілактична бесіда недопущення насильства у сім'ї та винесено офіційне попередження /а.с. 16/; -характеристику [PERSON], складену 19.07.2016 року [PERSON] /а.с. 17/; -довідку КУ «Дитяча міська поліклініка № 6 від 16.06.2016 року, про те, що за період з 20.10.2014 року при проведенні профілактичних оглядів у поліклініці, відвідування на дому з дитиною завжди знаходився батько. Матір дитини лікар та медсестра не бачили /а.с. 18/; -лист Управління патрульної поліції у місті [PERSON] патрульної поліції від 18.05.2017 року на звернення [PERSON], яким повідомлено, що 28.09.2016 року та 28.11.2016 року було зареєстровано повідомлення [PERSON] про те, що поблизу Одеської загальноосвітньої школи № 63 виник конфлікт між сторонами у справі щодо дитини. Повідомлення від 31.10.2016 року в базі ІІПС «АРМОР» не встановлено. На підтвердження зустрічних позовних вимог [PERSON] судом досліджено надані позивачем за зустрічним позовом письмові докази, а саме: -Характеристику [PERSON], складену жителями будинку № 51 по пр. М. Жукова у м. Одесі /а.с. 36/; -характеристику [PERSON], складену 27.07.2016 року [PERSON] /а.с. 37/; -характеристику [PERSON], складену 19.07.2016 року ТОВ "АГРОС" /а.с. 38/; -відповідь на інформаційний запит Одеської загальноосвітньої школи № 63 про відвідування школи дитиною [PERSON] за період 2015-2017 рр. /а.с. 50, 57/; -договір купівлі-продажу від 24.12.2002 року, з якого вбачається, що [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] /а.с. 54-56/; -лист Таїровського відділення Київського ВП ГУНП в Одеській області від 20.07.2017 року, яким повідомлено, що [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 12.06.2017 року зверталася до відділу із проханням вжити заходи щодо [PERSON], який перешкоджає їй у спілкуванні з сином, вчиняє психологічне насилля щодо сина /а.с. 107-113/. У ході розгляду справи судом досліджено висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1496/01-11 від 15.08.2016 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], із батьком [PERSON] /а.с. 8-11/. Висновком встановлено, що житлові умови кожного з батьків добре облаштовані та придатні для нормального проживання дитини. Батьки дитини мають позитивні характеристики, обидва дбають про розвиток сина. В документах, наданих службою у справах дітей Одеської міської ради, наявна заява [PERSON] про згоду на проживання сина із батьком. В подальшому під час засідання органу опіки та піклування мати дитини категорично наполягала на проживанні сина з нею. Думку сина сторін було заслухано на засіданні органу опіки та піклування, який вказав, що з кінця травня 2016 року проживає із батьком, так як мати сама зібрала його речі та відправила до батька. Син повідомив, що бажає жити з батьком, та не хоче повертатися до матері, бо вона тягала його за волосся та виганяла до батька. Під час розгляду справи [PERSON] заперечувала проти висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та вказувала, що жодної правої сили не має її заява, адресована службі у справах дітей Одеської міської ради, щодо згоди на проживання сина із батьком. На підтвердження вказаних обставин сторона надала лист органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.08.2017 року у відповідь на її звернення. Так, листом органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.08.2017 року розяснено [PERSON], що відповідно до п. 6 ст. 19 СК України, якщо висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, суд може з ним не погодитися. Листом повідомлено [PERSON], що питання спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Додатково повідомлено, що з метою отримання кваліфікаційної безкоштовної юридичної допомоги [PERSON] має можливість звернутися до КУ «Правова допомога» у визначені дні. Судом досліджено документи, надані представником органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, які були враховані при складанні висновку № 1496/01-11 від 15.08.2016 року /а.с. 67-76/. Крім того, судом досліджено документи, надані Одеською загальноосвітньою школою № 63 на виконання ухвали суду від 11.05.2017 року, а саме докази поважності причин відсутності [PERSON] в учбовому закладі за період 2015-2017 рр. /а.с. 77-89/. Під час розгляду справи за клопотанням сторони [PERSON] судом було допитано свідка [PERSON], яка пояснила суду, що являється класним керівником у Одеській загальноосвітній школі № 63, в якій навчається син сторін [PERSON], [INFO]. Свідок вказала, що [PERSON] у 2му класі був нервовим хлопчиком, проте вже з 3го класу дитина стала помітно спокійнішою, навчається на відмінно. Свідок вказала, що успішністю сина систематично цікавиться батько. Мати дитини відвідувала школу, вирішувала питання з харчуванням, грубіянила свідку, налякала інших учнів, у звязку із чим вчителю телефонували батьки інших дітей. Тому дитина просить не віддавати його мамі. Також вчитель пояснила, що їй відомо, що батько не заперечує проти зустрічей сина з матірю. Також за клопотанням сторони [PERSON] судом було допитано свідка [PERSON], яка є матірю відповідача [PERSON] Свідок вказала, що разом із дочкою ростили внука [PERSON], дитину не карали. Свідок пояснила, що 27.05.2016 року одразу після школи [PERSON] забрав сина. Коли мати приходила до школи за сином, консьєрж одразу нажимала якусь кнопку, та згодом викликався батько [PERSON] Суд зазначає, що у стадії доповнень після допиту свідка [PERSON], позивач [PERSON] надав письмові пояснення, та вказував, що пояснення свідка [PERSON], яка є матірю відповідача [PERSON], не слід приймати до уваги, посилаючись на стан здоровя [PERSON] На підтвердження вказаної обставини позивач надав довідку, яку отримав у СВ Київського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області. Однак, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо стану здоров'я свідка [PERSON], так як інформація, вказана у довідці від 14.10.2017 року, є конфіденційною. Суд вказує, що доводи зустрічного позову щодо примусового відібрання та утримання батьком сина після подій, що мали місця у травні 2016 року, суд вважає недоведеними стороною позивача за зустрічним позов. Оскільки вказані пояснення спростовуються дослідженими матеріали справи та показаннями свідка, зокрема класним керівником [PERSON] У зв'язку із чим, судом встановлено, що син сторін [PERSON] не бажає проживати із матірю, комфортно почуває себе разом із батьком. При прийнятті рішення у справі суд приймає до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом України у справі № 6-2445цс16. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. При цьому суди мають встановити виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю. Пленум Верховного Суду України зазначає, що «при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати» (п. 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11). Водночас, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., малолітня дитина не повинна (крім тих випадків, коли є виняткові обставини) бути розлучена зі своєю матірю. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд вважає, що за виниклих між сторонами відносин, врахувавши наявність між дитиною та батьком тісного зв'язку, та небажання самого сина проживати із матірю свідчить про те, що між сином та матірю відсутній тісний звязок. Розірвання тісного зв'язку з батьком на цей час може призвести до негативного впливу на розвиток дитини. З урахуванням вказаного, приділяючи першочергову увагу інтересам малолітнього сина сторін, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], на теперішній час має проживати із батьком [PERSON] У звязку із чим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Суд зазначає, що позивач [PERSON] предявивши 06.02.2017 року до суду позов, просив також зобовязати відповідача передати особисті речі дитини, в тому числі шкільне приладдя, іграшки, спортивне знаряддя дитини для використання за адресою проживання дитини з ним. Однак, за час перебування справи у провадження суду, позивач щодо вказаних позовних вимог не надавав жодних пояснень та доказів на підтвердження своїх вимог. [PERSON] не надав конкретного переліка речей, не надав доказів наявності вказаних речей та предметів у відповідача. В зв'язку з чим суд вважає, що вказані позовні вимоги є необгрунтуваними та недоведеними. При цьому, враховуючи взаємовиключеність первісних позовних вимог із зустрічними позовними вимогами, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: partial