Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 26.12.2011р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 26.12.2011р. укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 4678. Згідно п.1 цього договору відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 159786грн., що за курсом НБУ на день укладення договору складало 20000дол.США із зобов'язанням повернути таку ж суму до 01.02.2012р. включно. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, 11.09.2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача 159786грн. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, а видача виконавчого напису нотаріуса на його думку не позбавляє звернутися з такими позовними вимогами до суду. Крім цього, позивач просить стягнути на його користь 15% місячних пені за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань, що складає 287614,80грн., та 3% річних передбачених ст.625 ЦК України у розмірі 8562,78грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду подав письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між сторонами було укладено договір про збільшення позовної давності. Беручи до уваги, що ст.258 ЦК України встановлено строк спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, а в самому договорі чітко зазначений строк його виконання 01.02.2012р. то враховуючи положення ст.ст.256-261 ЦК України представник відповідача зазначає, що вимога позивача про стягнення 287614,80 грн. пені є безпідставною. Крім цього, на даний час державною виконавчою службою здійснюються виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 159786грн. Таким чином, задоволення вказаної позовної вимог призведе до подвійної відповідальності відповідача що буде не відповідати положенням ст..61 Конституції України. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до цього договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 159786грн., що не заперечується відповідачем. Факт прийому передачі грошових коштів в сумі 159786 грн. позики не заперечується відповідачем, а тому свої зобов'язання за договором позики позивач виконав. Відповідно до п. 1 Договору позики, відповідач зобов'язаний був повернути позику у строк до 01 лютого 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України на позичальника покладається обов'язок повернення позикодавцю позику у такій же сумі грошових коштів, які були передані позичальнику позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені укладеним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Також ч. 2 цієї статті встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У зв'язку із простроченням виконання взятих на себе зобов'язань, 11.09.2012року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідача на користь позивача 159786грн., зареєстрований в реєстрі за № 3051. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва від 12.09.2012р. відкрито виконавче провадження ВП № 34236560 про стягнення з відповідача на користь позивача за виконавчим написом № 3051 від 11.09.2012р.заборгованності у розмірі 159786 грн. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання відповідачем свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не позбавляє позивача права на судовий захист. Згідно з п. 8 договору за прострочення виконання зобов'язань відповідач зобов'язався сплачувати пеню розмірі 15% від простроченої суми за кожен місяць прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. При цьому, станом на момент звернення позивача із позовом до суду договір позики є дійсним, а його окремі положення відповідачем не оспорювались та не визнавались недійсними. Враховуючи той факт, що отримані відповідачем грошові кошти не повернуті, станом на день звернення позивача із позовом до суду розмір пені становить: Розмір пені за місяць 159786,00грн.(сума боргу)х 15% = 23967,90 грн. на місяць. Сума пені за період прострочення 23967,90 грн.х12 міс.= 287614,80грн. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, відповідач зобов'язаний сплатити 3% річних у сумі 8575,91 грн. за період прострочення з 02.02.2011р. по 14.11.2013р.. Разом з тим, статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусовим виконанням рішень інших органів. Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону одним із виконавчих документів є виконавчий напис нотаріуса, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою. Таким чином, позивач обрав такий спосіб захисту цивільних прав, як учинення виконавчого напису нотаріусом. Останній 11 вересня 2012 року вчинив такий напис для стягнення заборгованості за договором позики. За таких обставин право позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 159786 грн. є захищеним, атому у суду відсутні правові підстави щодо задоволення позову у цій частині. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2961 грн. 77 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial