Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

01 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу станом на 07.11.2015 в сумі 1640000 грн. В позовній заяві вказав, що між ним та відповідачем 07.05.2010 року був укладений договір позики-застави, відповідно до умов якого відповідач отримала позику в сумі по 100000 гривень, строком повернення до 07.11.2010 року, в забезпечення виконання вказаного договору, передала позивачу в заставу нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. На теперішній час борг за договором позики не повернуто, тому просив стягнути з відповідача суму боргу, розраховану станом на 07.11.2015 року, в розмірі 100000 грн. з процентами за користуванням позикою в сумі 528000 грн., інфляційними у сумі 84000грн., три відсотки річних у сумі 15000 грн. та пеню в сумі 913000 грн., а усього 1640000 грн., у рахунок стягнення боргу визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. До початку розгляду судом справи по суті позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог , а саме просив стягнути з відповідача суму боргу, розраховану станом на 07.10.2015 року, в розмірі 100000 грн. з процентами за користуванням позикою в сумі 500000 грн., інфляційними у сумі 80000грн., три відсотки річних у сумі 10000 грн. та пеню в сумі 710000 грн., а усього 1300000 грн., у рахунок стягнення боргу визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку через оголошення у газеті "Урядовий кур'єр" № 194 від 20.10.2015 року. Про причини неявки суду не повідомлено, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданої заяви позивача на згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики-застави б/н, відповідно до умов якого остання отримала позику в сумі 100000 гривень, строком повернення до 07.11.2010 року. У п.2 цього договору зазначено: «Позика надається під заставу майна: квартири [ADDRESS]». Згідно п. 1.2 вказаного договору, позичальник сплачує займодавцю відсотки в розмірі 6 % за кожен місяць користування позикою по день повернення позики; відсотки сплачуються щомісячно не пізніше 07-09 числа кожного місяця; при несплаті відсотків у встановлений термін вони сплачуються в розмірі 8% за період з останньої дати сплати відсотків. Згідно п. 1.4 вказаного договору, при несвоєчасному поверненні позики або несплати відсотків, позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню згідно ст. ст. 549-542 ЦК України у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення, повернути збитки згідно ст. 623 ЦК України, повернути борг з урахуванням інфляції та 3-х відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно п. 2.2 даного договору, при неможливості повернути борг у встановлений строк, право розпорядження майном, яким забезпечено виконання договору позики, переходить до [PERSON] Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку є кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. Згідно п. 1.9 вищевказаного договору позики, позика в сумі 100000 грн. отримана та перерахована відповідачем про що остання засвідчила своїм підписом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобов'язання по поверненню суми боргу за договорами позики б/н від 07.05.2010 року у вказаний в ньому строк не виконав, у зв'язку з чим сума боргу за цим договором позики в розмірі 100000 гривень підлягає стягненню з нього. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Оскільки в п. 1.2 договору позики б/н від 07.05.2010 року визначений розмір процентів, а саме 6% за кожний місяць користування позикою по день повернення позики, а при несплаті відсотків у встановлений термін вони сплачуються в розмірі 8% за період з останньої дати сплати відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України відповідач повинен повернути позивачу проценти за період з 07.05.2010 року по 07.10.2015 року, які за розрахунком позивача склали 528000 грн. та були зменшені до 5000000 грн., що не перевищує розрахунок. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до зазначених положень відповідач повинен повернути позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2010 року, оскільки строк повернення боргу 07.11.2010 року, по липень 2015 року, як просив позивач, в розмірі 84000 гривень (100000 грн. * (184,0% - 100%) : 100) згідно поданого позивачем розрахунку, який відповідає дійсності, оскільки індекс інфляції за грудень 2010 року складає 100,8 %, за 2011 рік 104,6 %, за 2012 рік 99,8%, за 2013 рік 100,5%, за 2014 рік 124,9%, за січень-липень 2015 року 139,3% , та позивач зменшив зазначений розмір до 80000 грн . Крім того, повинен сплатити три відсотка річних за період з 07.11.2010 року по 07.10.2015 року, оскільки на майбутнє, як просив позивач - по 07.11.2015 року у первісних вимогах у розмірі 15000 грн., позовні вимоги не можуть бути задоволені, позивачем зменшено розмір трьох відсотків річних до 10000 грн. станом на 07.10.2015 роу. Згідно вимог ст. 549, 551 ЦК України, у разі порушення зобов'язання боржник повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню), яка може бути встановлена договором. Пунктом 1.4 вказаного договору, передбачено неустойку при несвоєчасному поверненні позики або несплати відсотків, у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення. Позивачем заявлені вимоги щодо боргу відповідача з пені за період з 07.10.2010 року по 07.10.2015 року в розмірі 710000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. При визначенні розміру пені, яку відповідач повинен сплатити позивачу, суд бере до уваги, що сума пені значно перевищує суму основної заборгованості за позикою, яка складає 100000 грн., та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, і вважає можливим зменшити розмір пені до 100000 грн., оскільки саме ця сума є розумною та співмірною по відношенню до розміру збитків, спричинених невиконанням умов договору. Вирішуючи вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов'язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) За положеннями ст.577 ЦК України договір застави нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Згідно ст.585 ЦК України саме з моменту нотаріального посвідчення виникає право застави. За таких підстав, враховуючи, що взаємні права та обов'язки сторін щодо обтяження виникають з моменту набрання чинності цим правочином, а договір позики-застави, на який посилається позивач, нотаріально не посвідчений, тому право застави не виникло. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо визнання за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]. Підсумовуючи викладене суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню позики, порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування грошовими коштами, 3% річних та пені. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6090 гривень на користь держави. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, ст. ст. 16, 551, 572, 577, 585, 625, 626, 628, 640, 1046-1050 ЦК України, Закону України «Про заставу»,

Outcome: partial