Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення суми позики у розмірі 213 860 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 30 436, 55 грн., судових витрат в розмірі 2 442, 97 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до якого 08.12.2014р. Позивач передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 187 860 грн. Також 08.12.2014р. між сторонами було укладено ще один Договір позики, відповідно до якого Відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 26 000 грн., а всього разом 213 860 грн. зі строком повернення вказаних коштів до 08.01.2015р. Вказані обставини підтверджуються розписками. Позивач звертався до Відповідача з вимогами про повернення коштів, разом з тим вказані вимоги були залишені Відповідачем поза увагою. Станом на 29 квітня 2015 року [PERSON] свої зобов'язання за Договорами позики не виконав, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість, що складається з основної суми боргу - 213 860 грн. та пені за порушення виконання зобов'язання за період з 09.01.2015р. по 29.04.2015р. в розмірі 30 436, 55 грн. У зв'язку з вище викладеним Позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2014 р. Позивач надав, а Відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 26 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 08 січня 2015 року, що підтверджується розпискою. Судом також встановлено, що 08 грудня 2014р. Позивач надав, а Відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 187 860 грн., які останній зобов'язався повернути до 08 січня 2015 року, що підтверджується розпискою. Відповідач належним чином не виконав зобов'язань, взятих на себе відповідно розписок від 08.12.2014р. Станом на 29 квітня 2015 року у Відповідача наявна заборгованість, що складається з основної суми боргу - 213 860 грн. та пені за порушення виконання зобов'язання за період з 09.01.2015р. по 29.04.2015р. в розмірі 30 436, 55 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, зокрема просить стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З 01.01.2015 року статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 218 грн. Отже, 40 % з вказаної суми становить 487,20 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2015 року між Позивачем та адвокатом [PERSON] укладено Договір № 28-04/15 про надання адвокатом правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов'язується надавати правову допомогу. 28 квітня 2015 року також між Позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено Додаток до Договору № 28-04/15 про надання правової допомоги, відповідно до якого здійснюється супровідний в Шевченківському районному суді м. Києва по справі про стягнення суми боргу у розмірі 206 000 грн. згідно розписок. Вартість вказаних робіт - 6 000 грн. З Акту виконаних робіт № 1 до Додатку № 1 від 28.04.2015р. до Договору 28-04/15 про надання правової допомоги юристом та комплексне юридичне обслуговування від 28.04.2015р. вбачається, що Позивачу були надані наступні послуги - юридичний супровід в Шевченківському районному суді м. Києва по справі про стягнення суми боргу у розмірі 206 000 грн. згідно розписок. Відповідно до Розрахунку суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу, адвокатом було надано Позивачу наступні послуги: 27.04.15 - попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 1 год., 28.04.15 - підписання договору та передача документів - 1 год., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 3 год., дослідження судової практики при розгляді даної категорії справ - 3 год., 29.04.15 - підготовка процесуальних документів - 4 год., подача процесуальних документів до суду - 1 год. Відповідно до Прибуткового касового ордеру № 28-04/15 від 28.04.2015р.Позивачем були оплачені вказані послуги. Разом з тим, позовна заява хоч і підписана адвокатом, проте подана [PERSON], в той час як в Розрахунку суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу зазначено. що вказану послугу було надано адвокатом [PERSON] Акт виконаних робіт № 1 до Додатку № 1 від 28.04.2015р. до Договору 28-04/15 про надання правової допомоги юристом та комплексне юридичне обслуговування від 28.04.2015р. не підписаний сторонами. Крім того, в Договорі про надання правової допомоги не зазначено, що саме по цій справі надавалась правова допомога, оскільки, як вбачається з матеріалів справи заборгованість відповідно до розписок становить 213 860 грн., а не 206 000грн., як вказано в Договорі. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за борговими розписками від 08.12.2014р. в розмірі 213 860 грн., пеня в розмірі 30 436, 55 грн., а всього 244 296, 55 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 2442, 96 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial