Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначив наступне. 18 липня 2016 року позивач був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» за ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію, на підставі наказу № 362 К 20.07.2016 року. При звільненні йому не було виплачено в повному обсязі нараховану заробітну плату, згідно довідки відповідача заборгованість з заробітної плати складає 19\~071 гривень 72 копійки. Не погоджуючись з порушенням його трудових прав, він звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу, наказом від 27.04.2017 року на його користь стягнуто з відповідача 19\~071 гривень 72 копійки. Але до цього часу судовий наказ не виконаний, а відповідно заборгованость з заробітної плати не сплачена, у звязку з чим він має право на стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Згідно довідки відповідача, середньоденний заробіток складає 460 гривень 86 копійок. З 19 по 31 липня 2016 року 9 робочих днів, в серпні 2016 року - 22 робочих днів, в вересня 2016 року 22 робочих дня, в жовтні 2016 року 20 робочих днів, в листопаді 2016 року 22 робочих дня, в грудня 2016 року 22 робочих дня, в січні 2017 року 20 робочих днів, в лютому 2017 року 20 робочих днів, в березні 2017 року 22 робочих дні, в квітні 2017 року 19 робочих днів, в травні 2017 року 20 робочих днів, в червні 2017 року 20 робочих днів, в липні 2017 року 21 робочий день, в серпні 2017 року 22 робочих дня, в вересня 2017 року 21 робочий день, всього було 302 робочих дня. Заборгованість складає 460,86 грн. * 302 дн. = 147\~475 гривень 20 копійок. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18 липня 2016 року по момент винесення рішення по справі виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 460 гривень 86 копійок. Позивач [PERSON]\~ в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та справу розглядати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судові засідання, призначені на 21.11.2017 року, 13.12.2017 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання 29.09.2017року [PERSON] та розписка про отримання 23.11.2017 року [PERSON] судових повісток. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача вважають необґрунтованими і не відповідаючими вимогам діючого законодавства України, судовій практиці. Зауважують, що судами неоднаково застосовується норма трудового права ст. 233 КЗпП України щодо строків звернення до суду з трудових спорів. Строк розраховується з дня фактичного розрахунку зі звільненим працівником, не зважаючи від терміну затримки з виплати заробітної плати. Несплата звільненому працівникові всіх сум, які підлягають сплаті при звільнені, є продовжуваним правопорушенням, КСУ (справа № 4-рп/2012) прийшов до висновку, що працівник може визначити весь обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи з вищенаведеного, 3-місячний строк для звернення працівників в суд з заявою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку при звільненні і стягнення моральної шкоди, починає розраховуватися з дня, коли звільнений працівник дізнався про це, що власник або уповноважений ним орган з вини якого була затримка заробітної плати фактично з ним розрахувався. Заборгованість з заробітної плати станом на 01.10.2017 року складає 19071,72 грн., тобто фактично з позивачем не здійснений розрахунок з виплати заборгованості з заробітної плати. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії БТ-І\~ № 7193515, на підставі наказу № 494К від 20.10.2008 року [PERSON] прийнятий до ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею, на підставі наказу № 362К від 20.07.2016 року [PERSON] звільнений з ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію за віком , запис № 27 /а.с. 4/. Згідно копії судового наказу Лисичанського міського суду від 27 квітня 2017 року справа № 415/2345/17, з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 19071 (девятнадцять тисяч сімдесят одна) гривня 72 копійки./а.с.5/ Згідно з довідкою ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/485 від 24.04.2017 року, заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати за грудень 2016 року складає 1465,94 грн., травень 2016 року 4000, 00 грн., липень 2017 року 13451,19 грн., жовтень 2017 року 36,97 грн., грудень 2017 року 117,62 грн. загальною сумою 19071,22 грн./а.с.7/. Відповідно до довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/486 від 24.04.2017 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 460,86 грн. /а.с.6/. Таким чином, судом з матеріалів справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/486 від 24.04.2017 року, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за травень 2016 року складає 7834,58 грн., відпрацьовано 17 днів, за червень 2016 року\~ відпустка /а.с.6/. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 7834,58 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період -\~ 17 Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~ щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні - для [PERSON] це 7834,58 грн. - на число відпрацьованих робочих днів (годин) - для [PERSON] це 17 днів,- середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 460,86 грн. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON] та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 19.07.2016 року - по день ухвалення рішення 13.12.2017 року, яка складає: -липень 2016 року 9 днів, -серпень 2016 року 22 дня, -вересень 2016 року 22 дні, -жовтень 2016 року 20 днів, -листопад 2016 року 22 дня, -грудень 2016 року 22 дня, -січень 2017 року 20 днів, -лютий 2017 року 20 днів, -березень 2017 року 22 дня, -квітень 2017 року 19 днів -травень 2017 року 20 днів, -червень 2017 року - 20 днів, -липень 2017 року - 21 день, -серпень 2017 року - 22 дня, -вересень 2017 року - 21 день, -жовтень 2017 року 22 дня, - листопад 2017 року 22 днів, - грудень 2017 року 9 днів, всього 355 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 163\~605, 30 грн. (355 днів х 460, 86 грн.). Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Доводи представника відповідача щодо відсутності на цей час у позивача правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки до цього часу остаточний розрахунок з виплати заборгованості з заробітної плати з позивачем не проведений, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Офіційне тлумачення положення ч.1 ст.233 міститься в Рішенні Конституційного Суду №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, де вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як свідчить матеріали справи та зазначено представником відповідача у своїх запереченнях, на день розгляду справи остаточного розрахунку з [PERSON] з виплати заборгованості з заробітної плати підприємством не здійснено, проте порушення підприємством діючого законодавства в частині строків виплати заробітної плати, зважаючи на наявність відповідного правового механізму захисту, не може позбавляти позивача можливості звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, не очікуючи\~ виконання підприємством свого обов`язку зі своєчасної виплати заробітної плати. При цьому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, оскільки позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення - 18 липня 2016 року, тоді як стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 19 липня 2016 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у сумі 640 гривня 00 копійок.

Outcome: partial