Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом надання доступу до ключів від вхідних дверей, вселити його до вказаної квартири та зобов'язати відповідача не чинити в подальшому перешкод у доступі та користуванні власністю, а також стягнути на його користь сплачений судовий судовий збір. /3-5/ При цьому посилається на те, що між сторонами 29.01.2014 року шлюб було розірвано, але за час перебування у шлюбі подружжю згідно розпорядження відділу приватизації житлового фонду було передана у спільну сумісну власність квартира [ADDRESS]. Зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло вказана квартира належить сторонам та їх сину [PERSON] в рівних долях. Крім того вказав, що відповідач скориставшись його відсутністю, змінила замки вхідних дверей у квартирі, чим перешкодила йому у вільному доступі та користуванні житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи і підстави, які викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник, а також третя особа позов не визнали, обґрунтовуючи тим, що жодних перешкод [PERSON] у доступі до квартири не чиниться. При цьому, у судовому засіданні 25.02.2015 р. відповідачем передані [PERSON] ключі від вхідної двері. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, а також свідка, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до норм ст. 15 ЦК України, ст.ст. 6, 8 Європейської Конвенції "Про захист прав людини" кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог та на підставі представлених сторонами доказів. Зі змісту копії свідоцтва про право власності на житло № 42661 від 17.12.2002 р. вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. /а.с. 7/ У відповідності із копією довідки виданої Управлінням житлового господарства Відділу приватизації державного житлового фонду за №2498 від 28.10.2013 р. вказана квартира передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду управління житлового господарства міської ради за № 42661 від 17.12.2002 р. /а.с. 12/ Положеннями ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майновим правом на власний розсуд. Такого права він може бути позбавлений, але лише при наявності законних підстав. Зі змісту статті 369 ЦК України вбачається, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У відповідності із ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. (п. 1) Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. (п. 33) З відповіді Житомирського МВ УМВС України у Житомирській області за № 1966 від 22.09.2014 року вбачається, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу того, що відповідач перешкоджає в користуванні квартирою, в якій він проживав. Однак перевірку за зверненням позивача було закінчено, оскільки будь-яких протиправних дій не встановлено. /а.с. 13/ Судом відхиляються твердження відповідача, що з її сторони жодних перешкод у користуванню [PERSON] своєю частиною квартири не чиниться, оскільки сам факт звернення позивача до суду із вимогою його вселити свідчить про те, що між сторонами існує спір, який не можливо вирішити в позасудовому порядку. Доказів, які б спростовували відсутність спору у вказаних правовідносинах відповідачем суду не надано. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] не міг потрапити до своєї квартири, оскільки йому не відчиняли двері. Покази свідка не викликають сумніву, є послідовними та логічними, а тому суд приймає їх як належний доказ по справі. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, до помешкання його не пускає. Зважаючи на наявність у позивача права власності на частку спірного майна, відповідач не надає добровільної згоди на користування ним, тим самим перешкоджає здійсненню ним свого права власності на вказану квартиру, яке в даному випадку підлягає захисту судом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними і обґрунтованими, його порушене право підлягає судовому захисту, а тому позов підлягає задоволенню в частині вселення. В решті позовних вимог належить відмовити, оскільки, по-перше, у судовому засіданні 25.02.2015 р. відповідачем передані [PERSON] ключі від вхідної двері, по-друге, вимога про зобов'язання не чинити у подальшому перешкод у доступі та користуванні власністю є передчасною, оскільки захисту підлягають вже порушені права та інтереси, а не які можуть бути порушені у майбутньому. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial