Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

04.08.2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON], звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Приватного підприємства« Барбус -ЛС », про стягнення заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати. В обґрунтування позову вказав, що він05.04.2012 року, був прийнятий до ПП «Барбус-ЛС» на посаду електромонтера з охороно-пожежної сигналізації. Відповідно до Наказу № 27 від 14.06.2017 року позивача було відсторонено від роботи за порушення трудової дисципліни. Починаючи з 2015 по 2017 р.р. розрахунок із ним не був проведений та не виплачена заробітна плата в сумі 49 940.75 грн. Також за весь час затримки виплати заробітної плати позивачем нарахована компенсація за порушення строків її виплати в сумі - 920 грн., крім того позивач просить стягнути з ПП « Барбус-ЛС » заборгованість по відрядженню в сумі - 4050 грн.., та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача Івко Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, натомість він надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач станом на 28.09.2017 року не звільнений. позивачем було направлено на адресу підприємства два листа. Один отриманий підприємством 07.07.2017 року (заява про звільнення з 13.07.2017 року та другий лист отриманий підприємством 24.07.2017 року з проханням звільнити [PERSON] за власним бажанням з 13.07.2017 року. Підприємство не звільнило позивача на підставі розбіжностей в датах заяви позивача. Жодної поважної причини для здійснення розрахунку підприємством на день звільнення позивач не повідомив. Підприємство в періоди: з 05.12.2015 р. по 29.12.2015 р, з 22.06.2016р. по 31.12.2016р., з 01.06.2017р. по 29.05.2017р. в повному обсязі здійснило розрахунок з позивачем на загальну суму - 27 605.05 грн. Згідно Наказу від 05.04.2012 року [PERSON] було прийнято на підприємство на посаду електромонтера з охоронно-пожежної сигналізації. Позивачем в зазначений період було підписано Договір №04 від 05.04.2012 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, Акт приймання передачі майна №02 та частина 2, Акта приймання-передачі майна №02. Згідно Договору позивач отримав для виконання посадових обов'язків майно на загальну суму 6625,33 гривень. Майно станом на день подання позивачем позову не було повернуто до підприємства. Пізніше позивачем була подана уточнена позовна заява, у зв'язку з тим, що він визнав факт підписання частини касових ордерів, в якій просив стягнути заборгованість по заробітній платі - 40 266.94 грн., та грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 820.00 грн. та заборгованість по відрядженню 4050 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Суд, вислухавши позивача, його представника та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] працював з 05.04.2012 р. по 01.08.2012 року працював в ПП «Барбус-ЛС» на посаді спеціаліста по системам безпеки. З 01.08.2012 року [PERSON] переведений на посаду електромеханіка з ремонту по обслуговуванню устаткування інформаційних систем. 23.10.2013 року [PERSON] переведений на посаду електромонтера охоронно-пожежної сигналізації. 13.07.2017 року згідно ст. 38 КЗпП України, позивач був звільнений за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Станом на сьогоднішній день з ПП «Барбус-ЛС» з позивачем не розрахувалося. Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачаєься з матеріалів справи, з Історії по картковому рахунку Райфайзен Банк Аваль [PERSON] проводились виплати по заробітній платі в період з 29.01.2015 по 03.09.2015 на загальну суму 8 332,22 грн., Станом на 2015 рік заборгованість по заробітній платі ПП «Барбус-ЛС» перед [PERSON] становить 5 905.91 грн. Стороною відповідача було, надано видаткові касові ордери за 2016 рік, з якими позивач погоджується, з виплатою по заробітній платі за такі місяці: січень - 1514.19 грн., лютий - 1403.97 грн., березень - 1403.97 грн., квітень - 1403.97 грн., травень - 1403.97 грн., червень - 1403.97 грн., липень - 1403.97 грн., серпень - 1403.97 грн., вересень - 1403.97 грн., жовтень - 1403.97 грн., листопад - 1403.97 грн., грудень - 1403.97 грн., Згідно поданих видаткових касових ордерів позивачу нарахували - 16957.86 грн. Відповідно до довідки форми ОК-5 від Пенсійного фонду України Індивідуальні відомості про застраховану особу, в період 2016 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в сумі 19316,92 грн. У зв'язку з вищенаведеним, заборгованість за 2016 рік перед позивачем становить 2359.06 грн., А, що стосується 2017 року, сторона відповідача не надала видаткових касових ордерів, або інших документів які б підтверджували факт сплати позивачу - [PERSON] заробітної плати. І відповідно до форми ОК-5 від Пенсійного фонду України Індивідуальні відомості про застраховану особу, в період з січня по травень 2017 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в сумі 16500,00 грн. Що стосується 2017 року, сторона відповідача не надала видаткових касових ордерів, або інших документів які б підтверджували факт сплати позивачу - [PERSON] заробітної плати, також відповідні відрахування не проводилися відповідачем на картку позивача. Враховуючи ст. 8 ЗУ «Про держаний бюджет 2017», мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 року, складає 3200 грн., 10 (місяців)* 3200 = 32 000 грн., Станом на 2017 рік заборгованість по заробітній платі становить 32 000.00 грн. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати»встановлено обов'язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати має відбуватися шляхом множення місячних індексів інфляції, опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі, з 2015 року по 2017 рік. З урахуванням методики підрахунку, закріпленої Порядком, сукупний приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) за період: з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року складає 444,27 гривень; за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складає 221,78 гривень; з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року складає 254,10 гривень. Таким чином загальний розмір компенсації від втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати з 2015 року по 2017 року складає 820 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, позовні вимоги [PERSON] до ПП "Барбус-ЛС" про стягнення заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial