Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ТВП «Укрполь» в частині права власності на квартиру [ADDRESS] , зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений Сарненським районним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області постановою серії ВП №27299533 від 18 липня 2011 року, а також визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що вона на підставі ордера №5198 від 21 серпня 2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області №537 від 15 серпня 2007 року є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій і проживає. У жовтні 2018 року позивач звернулась до Сарненської міської ради з приводу приватизації займаного нею житла, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», однак, 04 жовтня 2018 року отримала відповідь від органу приватизації, в якій було вказано, що право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ТзОВ ТВП «Укрполь» і на цю квартиру накладено арешт. Вказаний арешт накладено постановою серії ВП №272995533 від 18 липня 2011 року, ухваленої відділом ДВС Сарненського районного управління юстиції, де [PERSON] не є боржником. Позивач вважає, що вона не є боржником по виконавчому провадженні, в межах якого на займану нею квартиру накладено арешт, через що просить його скасувати. Крім цього, позивач вважає, що вона має право на отримання квартири, в якій проживає, в порядку приватизації державного житлового фонду, а тому передача цієї квартири у власність ТзОВ ТВП «Укрполь» є незаконною. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, в подальшому подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ТВП «Укрполь» - Ткаленко Н.Г. подала до суду письмову заяву, якою просить проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. Представником відповідача - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», суду подано відзив на позов, відповідно до якого позов відповідачем не визнано, зазначено, що ордер на квартиру [ADDRESS] позивачці було видано безпідставно, оскільки житло не перебувало у комунальній власності Сарненської міської ради. Крім цього, відповідач вказує, що позивач не є власником квартири, через що не має право вимоги, яка нею заявлена. Представником відповідача - Сарненської міської ради, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Представник третьої особи - Сарненського РВ ДВС повідомлений про час проведення судового засідання відповідно до закону, в судове засідання не з`явився. Представником Сарненського РВ ДВС подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутність судом задоволені. Інших клопотань сторонами заявлено не було. В даному випадку спір виник з приводу володіння та розпорядження майном. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Копія технічного паспорту, виготовленого станом на 27 грудня 2018 року, доводить, що у житловому будинку [ADDRESS] , дійсно знаходиться квартира [ADDRESS] загальною площею 72,2 м2. Із наданої позивачем копії архівного витягу №95 від 17 вересня 2018 року та копії ордеру №5198, виданого виконавчим комітетом Сарненської міської ради, судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Крім цього, відповідно до копії договору №3822 від 10 січня 2018 року, укладеного позивачем із КП «Житлосервіс» - [PERSON] дійсно набула право безстрокового користування вказаним житлом. Факт користування позивачем та членами її сім`ї вказаною вище квартирою підтверджується дослідженими судом квитанціями по оплаті комунальних платежів. Статтею 398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, наданими доказами повністю доводиться право позивача на спірне житло. Однак, згідно із копією постанови головного державного виконавця відділу ДВС Сарненського РУЮ Мельника І.В. від 18 липня 2011 року - цього числа накладено арешт на все нерухоме майно, належне боржнику - ТзОВ «Укрполь», в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . Підставою для накладення арешту вказано наявність заборгованості ТзОВ «Укрполь» перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк». Вказана заборона триває і на даний час, що вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 серпня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цієї ж норми встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виходячи із змісту вказаної вище норми - арешт на майно особи може бути накладено виключно для забезпечення реального виконання рішення, при чому описано може бути виключно майно боржника. На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна : квартири [ADDRESS] , вказане помешкання перебувало у володінні позивача, у останньої не вилучалось. Доказів того, що позивач мала певні зобов`язання перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, в даному випадку спірна квартира перебуває у законному володінні позивача, накладений на це житло арешт порушує права [PERSON] , а тому має бути скасований. В даному випадку судом не приймаються до уваги заперечення відповідача - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» щодо безпідставності виділення позивачеві квартири, оскільки, на думку сторони, квартира не перебувала у комунальній власності, оскільки вказані обставини спростовуються наданими суду копіями повідомлення за підписом міського голови за №02/16-328 від 19 лютого 2020 року, акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність комісією, створеною відповідно до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 19 січня 2011 року №20, розпорядження голови Сарненської РДА №286 від 24 липня 2007 року «Про розподіл квартир у житловому будинку в [ADDRESS] для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які доводять, що спірну квартиру, яку займає позивач, було передано до комунальної власності 01 квітня 2011 року. Також, позивачем заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ТВП «Укрполь» в частині права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2007 року - власником будинку житлового, розташованого по [ADDRESS] (в тому числі і квартири [ADDRESS] ), є ТВП «Укрполь». Підстава набуття права власності - рішення виконавчого комітету №553 від 15 серпня 2007 року. Вказане право зареєстровано товариством, що доводиться витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 серпня 2007 року №15758376. Із дослідженого судом рішення виконавчого комітету №553 від 15 серпня 2007 року, копія якого надана позивачем, встановлено, що виконком міської ради вирішив оформити право приватної власності на житловий будинок (ІІ-га черга; квартири [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] ) в [ADDRESS] - за Торгово-виробничим підприємством «Укрполь». Відповідно до ст.328 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення права ТВП "Укрполь" на спірну квартиру) - право власності набуваєься на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У вказаному вище рішенні виконавчого комітету Сарненської міської ради №553 від 15 серпня 2007 року не зазначено правових підстав, на яких квартиру [ADDRESS] , передано на праві власності ТВП «Укрполь». Крім цього, жодних заперечень щодо цієї вимоги позивача, відповідачами суду не надано. Враховуючи наведене, вказана вимога позивача є правомірною. Судом враховується, також, що відповідачами, згідно із вимогами ст.81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування обставин вказаних позивачем. Таким чином, права позивача як законного володільця майна були обмежені безпідставно, без достатньої правової підстави, а тому мають бути поновлені судом. Враховуючи наведене, позов [PERSON] в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім цього, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] - в порядку приватизації державного житлового фонду. Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема: Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій». Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено органи, на які покладено приватизацію та оформлення права власності. Відповідно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. В той же час, з аналізу положень ч.2 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що право на приватизацію не є безумовним. Однак відмова органу приватизації має бути відповідним чином обґрунтована та вмотивована законними підставами. Як було встановлено судом, позивач бажає набути право власності на квартиру в порядку приватизації. Відповідно, до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень органу приватизації, що приймається не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Тобто, прийняттю рішення органом приватизації житла обов`язково передує звернення конкретної особи із відповідною заявою, встановленого зразка та переліком необхідних документів. Доказів такого звернення позивачем суду надано не було. Крім того, органу приватизації до заяви громадянином додаються документи, згідно переліку, передбаченого у п.17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затв. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, який необхідний для її розгляду та прийняття рішення органом приватизації . Так, громадянин повинен був подати до органу приватизації : оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Таким чином, рішення щодо приватизації житла не відноситься до компетенції суду, а має прийматись виключно органом приватизації після здійснення аналізу вказаних документів. Враховуючи наведене, вимога позивача в частині визнання за нею права власності на спірне житло до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст.16, 21, 328, 386 ЦК України, ст.ст.56, 59 Закону України «Про виконавче провадження»

Outcome: partial