Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

17.08.2016 року позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на описане майно та виключення його з опису. 31 серпня 2016 року ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON], який мешкає у с. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, вул. Шевченка,5. 27 вересня 2016 року, згідно розпорядження № 32/163/16 в.о. керівника апарату Олександрівського районного суду Донецької області, про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку з відрахуванням судді Молчанова В.А. зі штату суду, на підставі постанови Верховної ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII та наказу в.о. голови Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2016 року № 20 к/163/16, цивільну справу №240/559/16-ц відповідно до ст. 11-1 ЦПК України, було перерозподілено на розгляд головуючому судді Попович І.А. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідно до постанови від 01.06.2016 року ВДВС [PERSON] ГТУЮ в Донецькій області, відкрито виконавче провадження № 51319274 за виконавчим листом № 240/298/15-к виданим Олександрівським районним судом Донецької області від 06.11.2015 року про стягнення з [PERSON] майнової шкоди у розмірі 232,85 грн. моральної шкоди у розмірі 15000 грн. та судових витрат в розмірі 609,43 грн. В межах зазначеного виконавчого провадження, 08.08.2016 року державним виконавцем ВДВС було проведено опис та арешт майна, яке знаходиться за адресою: Донецька область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. 50 років Перемоги, буд.18, а саме: комплект м'якої меблі (диван та два крісла), комплект меблів для кухні (кутовий мебельний гарнітур коричневого кольору, 5 шаф та барна стійка); телевізор; два килими. У акті опису та арешт майна, власник будинку [PERSON], зазначив, що описане майно належить йому. Вважає, що заначені вище речі підлягають виключенню з акту опису та арешту майна від 08.08.2016, оскільки належить [PERSON] на праві приватної власності. Комплект м'якої меблі та комплект меблів для кухні було придбано позивачем особисто за власні кошти, що підтверджується товарними чеками. Телевізор і два килими, що описано у акті опису та арешту майна від 08.08.2016 року були подаровані позивачу його бабцею - [PERSON] на його повноліття. Прошу визнати за [PERSON], [INFO], право власності згідно із актом опису і арешту майна від 08.08.2016 р. на наступне майно: комплект м'якої меблі (диван та два крісла), комплект меблів для кухні (кутовий мебельний гарнітур коричневого кольору, 5 шаф та барна стійка), телевізор, два килими. Зобов'язати відділ Державної виконавчої служби [PERSON] районного ГТУЮ в Донецькій області виключити з акту опису і арешту майна від 08.08.2016 р. та зняти арешт з наступного майна: комплект м'якої меблі (диван та два крісла), комплект меблів для кухні (кутовий мебельний гарнітур коричневого кольору, 5 шаф та барна стійка), телевізор, два килими. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що не працює, навчається на 4-му курсі Словянського технікуму Луганського аграрного Університету. У 2016 році він придбав в [PERSON] смт. Олександрівка меблі. У січні придбав диван та крісла, у березні кухонні меблі. На запитання учасників судового розгляду, відповів, що не працював. На підтвердження придбання майна у січні має квитанції на суму 8950 грн.. Гроші йому дали бабусі, одна [PERSON], інша [PERSON] Скільки хто давав, він не памятає. На придбання кухонної меблі у березні за 11283 грн., також дали гроші бабусі, хто скільки не памятає. Меблі покупав коли приїжджав додому. За цією адресою проживає давно, весь час проживав з батьками. До цього у них був старий диван. Звернувся до суду тому, що сам купував майно і не хоче, щоб його забрали. Телевізор та килими йому на 18-річчя подарували, письмового договору не має. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надала пояснення, що на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] майнової, моральної шкоди та судових витрат на користь [PERSON] 08 серпня 2016 року було здійснено опис майна за місцем проживання боржника. Під час проведення виконавчої дії, учасники її проведення зазначили, що майно належить [PERSON], а батько [PERSON] там тільки проживає. Однак ніяких документів на підтвердження цього під час проведення опису надано не було. На запитання учасників судового засідання відповіла, що [PERSON] прийшов під кінець виконавчої дії і ніяких документів на підтвердження права власності на описане майно не надав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, та пояснив суду, що описане майно йому не належить, у нього нічого немає. Він перебуває на обліку у Центрі зайнятості. Усе описане майно позивачу дарила його мати. На придбання меблі позивачу дарували гроші бабусі. Зараз він проживає у своєї матері, т.я. будинок подарував сину [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що відповідач [PERSON] не виконує рішення суду. Позов поданий його сином, щоб запобігти виплатам. Дарування носять фіктивний характер. Позивач не мав власного доходу. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду покази, що меблі були придбані коли [PERSON] перебував у СИ м. Артемівська. Грощі на придбання меблі вона давала позивачу і на повноліття подарувала власні килими 2х3 м., та телевизор, марку не памятає, кольоровий. Вона часто допомогає онуку. Після нового року, число не памятає вона дала позивачу 10000 грн. У березні ще 15000 грн. Грощі дарувала, щоб поміняти стару меблю. Вона не працює, отримує пенсію у сумі 1500 грн. Її утримує донька, а пенсію вона з картки не знімає. Також у неї є батько в РФ і кожен рік допомогає їй грошима. Грощі, що дарували позивачу, знімала з картки. Надати виписку з картрахунку на підтвердження зняття грошей з рахунку відмовилась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» - державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року про судову практику в справах про зняття арешту з майна зазначено, що у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов'язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно. Відповідно до виконавчого листа виданого 06.11.2016 року Олександрівським районним судом Донецької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто на відшкодування манової шкоди - 235 гривень 80 коп., на відшкодування моральної шкоди 15000 гривень, та судові витрати в розмірі 609 гривень 43 коп. (а.с.11). 01.06.2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди у розмірі 15845,23 грн. (а.с.11). Відповідно до акту опису та арешту майна 08.08.2016 року державним виконавцем Павленко Л.В. з 10:38 до 11:40 годин за адресою: смт. Олександрівка, Олександрівський район Донецької області, вул. 50 років Перемоги, 18, у присутності двох понятих проведено опис майна на яке накладено арешт, а саме: комплект м'якої меблі (диван та два крісла) - 5000 гривень; комплект меблів для кухні (кутовий мебельний гарнітур коричневого кольору - 5 шкафів та барна стійка - 7000 гривень; телевізор - 2000 гривень; килим (2 штуки) - 2000 гривень. Усього майна описано на суму 16000 гривень. Під час опису майна власник будинку [PERSON] наголосив, що майно належить його брату та поставив свій підпис. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання, копію акта опису й арешту майна отримав [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера підприємства "[PERSON] дім" № 18 21 січня 2016 року [PERSON] уплатив за м. м. "Калинка" 8950 гривень. 17 березня 2016 року за квитанцією № 46 підприємства "[PERSON] дім" уплатив за к.т. кухня "Сонет" 11280 гривень (а.с. 14, 78). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У судовому засіданні свідок [PERSON], надала покази про те, що [PERSON] знає по роботі на молокозаводі, де вона працювала апаратником, а [PERSON] майстром. Вони купували у неї комплект м'якої меблі та кухонний. 21.01.2016 року комплект м'якої меблі, 18.03.2016 року кухню «Сонет». Вона є платником єдиного податку і податкова не вимагає від неї вести будь-який облік. При придбанні товару вона виписує корешок доставки прибутковий касовий ордер, який складається з двох половинок. Одна залишається продавцю, друга видається покупцю. Книги реєстрації касових ордерів у неї немає. Вона тримає касови ордери у яшику столу, та не підшиває. Їх облік не ведеться. Паспортів на продані меблі не було. Номери на ордерах ставить довільно і номери ні де не реєструє. Свідок [PERSON] надала суду для огляду прибутковий касовий ордер, що має № 16 за датою видачі «03 березня 2016 року», прибутковий касовий ордер, що має № 139 за датою видачі «04 березня 2016 року», прибутковий касовий ордер, що має № 141 за датою видачі «15 березня 2016 року», (а.с.79,80). Суд на підставі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вислухавши сторони, третью особу, свідка, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не були підтверджені у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Суд дійшов до висновку, що позивач не підтвердив належність йому описаного майна і джерел коштів на його придбання. Пояснення позивача та третьої особи [PERSON] про дарування грошей у січні та березні 2016 року на загальну суму 25000 грн. суд оцінює як недостовірні, оскільки третя особа не змогла у судовому засіданні довести наявність у неї зазначеної грошової суми та відмовилася від надання суду виписки з її картрахунку на підтвердження своїх пояснень про зняття грошей з власного пенсійного рахунку. При цьому суд приймає доводи представника відповідача [PERSON], проте, що під час виконавчої дії позивач не надав державному виконавцю документів, на підтвердження належності йому, описаного майна. Технічні паспорти на описані речі у позивача відсутні. Суд також приймає до уваги ту обставину, що в акті опису та арешту майна від 08.08.2016 року, з яким ознайомився і підписав позивач, відсутні відомості про належність йому описаного майна, а зазначено, з його слів, що майно належить його брату. Суд оцінює, як недостовірні, покази свідка [PERSON] про придбання позивачем у неї меблів у січні та березні 2016 року, оскільки надані нею позивачу на підтвердження цього квитанції до прибуткового касового ордера від 21 січня 2016 року за № 18 та від 17 березня 2016 року за № 46, за своїми номерами не відповідають датам та номерам, наданим у судовому засіданні для порівняння прибутковим касовим ордерам (а.с.79-80). При цьому суд враховує покази свідка про те, що ніякого обліку касовим ордерам вона не веде, а номери на них ставить довільно, що ставить під сумнів належне підтвердження зазначеними ордерами, придбання позивачем меблів. Суд також бере до уваги покази свідка про сумісну роботу з третьою особою на одному підприємстві на засадах підпорядкованості, що ставить під сумнів її обєктивність при наданні показів. Суд також оцінює, як недостовірні пояснення позивача, третьої особи та відповідача [PERSON] про дарування позивачу на 18-річя 2-х килимів та телевізора, і вважає ці пояснення такими, що спрямовані на ухилення відповідача [PERSON] від виконання обовязків боржника за виконавчим провадженням № 240/298/15-к від 01.06.2016 року про стягнення на користь [PERSON] грошових коштів, оскільки позивач [PERSON], відповідач [PERSON], третья особа [PERSON] є членами однієї родини. Будь яких доказів на підтвердження договору дарування описаних речей, а ні письмових, а ні показів свідків, позивач не надав. На підставі зазначеного, ст. 208, 328, 392, 717-719 ЦК України, ст.ст. 11, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606, та

Outcome: dismissed