Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

03 травня 2017 року позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.12.2005 р. між [PERSON] та АТ «Райффайзенбак Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір №ML-008/085/2005, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 69 848,34 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11,00%. Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов'язань за Кредитним договором, 11.03.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-008/085/2005, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі. Станом на 12.04.2017 р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. складає 64 876,04 доларів США. Позивачем на адресу відповідачів 18.04.2017 р. були направлені вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, проте станом на дату подання позовної заяви вимоги виконані не були. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 64 876,04 доларів США та витрати по сплаті судового збору. 31 липня 2017 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк» щодо порушення прав споживача, який мотивує тим, що банк не надав кредитні кошти позичальнику. В зустрічному позові зазначає, що 16.12.2005 р. між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було підписано кредитний договір №ML-008/085/200 з терміном дії до 16.12.2020 р. 21.08.2009 р. надіславши вимогу щодо дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, Банк скористався свої правом на розірвання Кредитного договору та встановив термін остаточного повернення кредиту через 30 днів після направлення письмової вимоги, призначивши новий термін погашення кредиту - 21.09.2009 р. На умовах Банку додатково до Кредитного договору було підписано: протягом дії Кредитного договору - додатковий договір № 1 (з додатком №1) від 15 .01.2009 р.; після припинення дії кредитного договору - Додатковий договір № 2 від 11.03.2010 р., додатковий договір № 3 (з додатком №1) від 11.03.2010 р., додатковий договір №2 (з додатком №1) від 05.05.2014 р. Кредитним договором передбачено надання кредиту Банком у вигляді безготівкових валютних коштів шляхом переказу з позичкового рахунку Банку [NUMBER] на поточний рахунок позичальника [NUMBER], та подальшим цільовим використанням зазначених кредитних коштів позичальником - здійсненням перерахування кредитору першої черги. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що в позовній заяві банк стверджує, що виконав свої зобов'язання з видачі кредиту, але не надав належні докази, зокрема: оригінал, для огляду, та завірену належним чином копію, для залучення до матеріалів справи, платіжного доручення Банку, з підписом повноважної особи, на перерахування коштів з позичкового рахунку Банку [NUMBER] на Поточний рахунок позичальника [NUMBER]; платіжного доручення, з підписом позичальника, про подальше безготівкове перерахування позичальником зазначених кредитних коштів кредитору першої черги. Отже, банк не надав належні докази факту отриманні та використання кредитних коштів позичальником. Також [PERSON] зазначає, що заборгованість позичальника не підтверджена належними доказами, оскільки банк не надав первинні документи (платіжні доручення, касові ордери), що підтверджують факт отримання коштів позичальником і є первинними документами для здійснення розрахунку заборгованості позичальника. Крім того, в зустрічні позовній заяві [PERSON] зазначив, що 10.02.2010 р. банк звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-008/085/200, в якій банк вважав свої права порушеними, визначив дату порушення своїх прав з 18.06.2009 р. та почав відлік строку з якого вважав свої права порушеними. Зазначає, що банком на підставах, викладених у позовній заяві від 10.02.2010 р. було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Термін припинення дії кредитного договору встановлено строком протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком, тобто з 21.08.2009 р. на адресу позичальника відповідної вимоги та настав зі спливом зазначеного троку - 29.09.2009 р. Банк своїми діями визнав кредитний договір розірваним, а пільговий період для його погашення позичальником закінченим, здійснивши після дати розірвання заходи щодо стягнення нарахованої ним суми грошової відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, що застосована внаслідок розірвання за ініціативою банку кредитного договору, а саме звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], що вчинив на вимогу банку виконавчий напис №9951 від 26.10.2009 р. про задоволення вимоги ПАТ «ОТП Банк» за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в розмірі 559014,32 грн. Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим п. 1.9 «Дострокове виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку та розірвання договору» і п. 2.1.3 Додаткового договору №1 від 15.01.2009 р. на розірвання кредитного договору та встановив термін остаточного повернення кредиту через 30 днів після направлення письмової вимоги від 21.09.2009 р., тобто - 21.09.2009 р. Банк пропустив строк позовної давності, у межах якого може звернутись до суду з вимогою про захист свого права, звернувшись до суду з даним позовом в травні 2017 р.. Перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався 21.09.2009 р. строк позовної давності щодо позовних вимог банку сплинув 21.09.2012 р., тоді як до суду позивач за первісним позовом звернувся у травні. Додаткові договори, укладені після припинення дії основного кредитного договору є недійсними та не спричиняють юридичних наслідків у вигляді переривання строку давності. З урахуванням викладеного, позивач, представник позивача за зустрічним позовом (відповідач, представник відповідача за первісним позовом) просить суд відмовити банку в його позовних вимогах, визнати недійсним додаткові договори: додатковий договір № 2 від 11.03.2010 р., додатковий договір № 3 (з додатком №1) від 11.03.2010 р., додатковий договір №2 (з додатком №1) від 05.05.2014 р. до кредитного договору №ML-008/085/200; застосувати до кредитного договору №ML-008/085/200 наслідки спливу позовної давності. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову, представник відповідача за зустрічним позовом заперечував. Подав до суду 28.12.2017 р. відзив на зустріну позовну заяву щодо порушення прав споживча, вважає вимоги зустрічної позовної заяви безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вимоги первісного позову не визнав, заперечував проти їх задоволення. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, з підстав наведених в ній, просив суд зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась. В наданих письмових запереченнях від 03.11.2017 р. просила суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що позовні вимоги банку є безпідставними та не обґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Інтереси [PERSON] за довіреністю в ході судового розгляду представляв відповідач [PERSON] Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.11.2005 р. відповідач [PERSON] власноруч заповнила Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту. Як вбачається з п. 11 Анкети-заяви - планування кредиту: валюта - долар США; бажана сума кредиту - 70000; цільове призначення кредиту - рефінансування; строк на якій бажає отримати кредит - 20 років; відсоткова ставка 11. Відповідно до п.17 відповідач [PERSON] підтвердила, що вся надана нею інформація вірна. Зобов'язалась повідомити про всі зміни щодо зазначеної в анкеті інформації. Не заперечувала, щоб банк перевірив надану нею інформацію, про що власноруч 03.11.2005 р. підписала Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту (а.с.212-214). 16.12.2005 р. між [PERSON] та АТ «Райффайзенбак Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML-008/085/2005. Відповідно до п. 2 Частини №1 кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 69848,34 доларів США, цільове використання кредиту - погашення поточної заборгованості позичальником перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги; річна база нарахування процентів 360 днів у році; дата остаточного повернення кредиту 16.12.2020 р.; позичковий рахунок - [NUMBER]; поточний рахунок - [NUMBER]. Відповідно до п. 3 Частини №1 кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 11%. Відповідно до п. 4 кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Згідно з п.п. 1.4.1.1, 1.4.1.1.1, 1.4.1.1.2, 1.4.1.2, 1.4.1.3 частини №2 вказаного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплати банку відповідну плату в порядку і на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, вони розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів; у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у Графіку платежів (Додаток №1), на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у банку в розмірі, визначеному підпунктами 1.4.1.1, 1.4.1.2 цього договору. Пунктом 1.4.1.5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань , встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 1.5.1 Частини №2 кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. погашення відповідної частини кредити здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу або безготівковим перерахуванням. Відповідно до п. 1.5.1.4 Частини №2 кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. у разі кредитування Траншами, при наданні кожного наступного Траншу підписується новий графік повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до п.п. 1.7.2. п. 1.7. Кредитного договору від 16.12.2005 р. Банк здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою чи Траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/ами Позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетування позичкового рахунку Позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в Кредитній/их заявці/ках Позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до Тарифів та умов цього Договору. Відповідно до п.1.9.1 зазначеного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. 15.01.2009 р. між [PERSON] та АТ «Райффайзенбак Україна» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. Відповідно до п. 2.1.1 додаткового договору № 1 від 15.01.2009 р. сторони домовились викласти Графік платежів в новій редакції. 11.03.2010 р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий договір №2 до Кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. 11.03.2010 р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий договір №3 до Кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р., відповідно до п. 2.1. та п.п.2.1.1 договору, сторони домовились внести зміни до кредитного договору, а саме на період з 16.03.2010 р. до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 11%. Відповідно до п.2.3 Додаткового договору №3 сторони домовились в строк до 16.03.2010 р. провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом: -Зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту в сумі 285,41 доларів США, прострочених процентів в сумі 4804,19 доларів США та процентів нарахованих на прострочений кредит в сумі 2,52 доларів США, що виникли в період з 17.08.2009 р. по 16.02.2010 р.; -Відновлення перерахування процентів за весь період припинення нарахування процентів, якщо банком раніше було застосовано таке право. Відповідно до п.п. 2.3.1 п. 2.3. Додаткового договору №3 нові строки погашення прострочених платежів та їх розмір визначаються в графіку платежів. Відповідно до п. 2.4. Додаткового договору №3 в термін до 17.05.2010 р. сплатити пеню в розмірі 1900,00 грн. У випадку належного виконання умов кредитного договору, в тому числі щодо відсутності прострочених Боргових зобов'язань станом на 16.11.2010 р. скасувати весь залишок пені нарахованої за кредитним договором станом на дату сплати пені. Відповідно до п. 3.6. Додаткового договору №3 підписанням цього договору сторони визначили, що позичальник приймає на себе ризик виконання умов цього додаткового договору та кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались сторони при укладені цього додаткового договору та/чи кредитного договору. Згідно кредитного договору відповідача [PERSON] повідомлено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором. Інші платежі, згідно з цим договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати. Судом встановлено, що позичальнику повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим [PERSON] в повній мірі погодився, особисто підписавши кредитний договір. Також [PERSON] була ознайомлена з щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту. 11.03.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №SR-008/085/2005. Згідно п. 1.1. договору поруки, Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань пере кредитором за кредитним договором в повному обсязі. Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до частини 2 пункту 2.1. до договору поруки №SR-008/085/2005, Боржник зобов'язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше "16" грудня 2020 року Сума отриманого кредиту може скласти 94 930.60 (Дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот тридцять, 60) Долар США. Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не банківський день - платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця. При повному поверненні кредиту, відсотки сплачуються одночасно з поверненням. Відсотки на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного Договору строки, Боржник зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного Договору. Відповідно до частини 3 пунктів 3.1.-3.2., 3.5 договору поруки №SR-008/085/2005, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буд повідомлено поручителю додатково. При простроченні виконання своїх зобов'язань, як вони визначені в п. 3.2 цього договору, поручитель зобов'язаний виплатити кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочення сум за цим Договором із застосуванням для її розрахунку Валютного курсу НБУ на день сплати. 05.05.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до договору поруки №SR-008/085/2005 від 11.03.2011 р. Відповідно до частини 1-3 додаткового договору № 2 до договору поруки №SR-008/085/2005, від 05.05.2014 р., сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до Договору поруки №SR-008/085/2005 від 11.03.2011 р. наступного змісту: «Кредитний Договір» - Кредитний договір №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р. укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього. В розділі «Визначення термінів» додати термін «Депозитний договір», а саме: «Депозитний договір» - Будь-який договір, що укладається між Кредитором та Поручителем, предметом якого с розміщення Поручителем у Кредитора депозиту (вкладу) на визначений депозитним договором строк. п.п. (а), (б), (в) п. 2.1., п. 2.2. та п.3.2. Договору поруки викласти в наступній редакції: (а) Повернення основної суми кредиту наданого Боржнику. Боржник зобов'язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше «16» грудня 2020 року На дату укладення цього Додаткового договору сума отриманого кредиту складає 51 339,29 доларів США. (б) Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі. (в). Сплата пені за прострочення повернення кредиту та проценті». За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного договору строки, Боржник зобов'язаний сплатити Кредитору пеню за кожний день порушення грошових зобов'язань виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє, на момент такого порушення під суми простроченого/несвоєчасно сплаченого платежу, до повного виконання такого зобов'язання. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного Договору. Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, підписавши договір поруки відповідач [PERSON] погодився з його умовами. 05.05.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Додатковий договір №2 до Кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р.. Предметом даного додаткового договору відповідно до п. 2.1., п.п. 2.1.1. є те, що сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме на період з 05.05.2014 р. до 30.09.2014 р. для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 8,36%. Підпунктом 2.1.2. п. 2.1 визначеного, що на період з 01.10.2014 р. до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 11%. У відповідності до п.п. 2.1.5.1 п. 2.1.5 Додаткового договору № 2 від 05.05.2014 р. до кредитного договору №ML-008/085/2005 у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третім особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (надалі - строк порушення зобов'язання), та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну), що складає більше ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму, що складає більше ніж 10% від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред'явлення позичальникам та/або третім особам, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більше ніж 10% від розміру (суми) кредиту, сторони домовилися, що позичальник вважається такими, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п.2.1.5.2. цього додаткового договору. Відповідно до п.п. 2.1.5.2 п. 2.1.5 Додаткового договору № 2 від 05.05.2014 р. до кредитного договору №ML-008/085/2005 незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі - вимога). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги (надалі - дата отримання вимоги)та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. Крім того, відповідно до п. 2.3. сторони домовились в строк до 05.05.2014 р. провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом: - зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту в сумі 874,97 доларів США, прострочених процентів в сумі 919,59 доларів США та процентів нарахованих на прострочений кредит в сумі 13,44 доларів США, що виникли в період з 01.03.2014 р. по 01.04.2014 р.; - відновлення нарахування процентів за весь період припинення нарахування процентів, якщо банком раніше було застосовано таке право. 18.04.2017 р. ПАТ «ОТП Банк» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 12.04.2017 р. складає 64 876,04 доларів США з яких: заборгованість за кредитом в сумі 51 339,29 доларів США та заборгованість по відсоткам у сумі 13 536,75 доларів США. 18.04.2017 р. ПАТ «ОТП Банк» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості та повідомив останнього, що загальний розмір невиконаної забезпеченої порукою вимоги станом на 12.04.2017 р. складає 64 876,04 доларів США з яких: заборгованість за кредитом в сумі 51 339,29 доларів США та заборгованість по відсоткам у сумі 13 536,75 доларів США. Цим листом банк також вимагає від поручителя виконати порушене зобов'язання в триденний строк з дати отримання цієї вимоги. Враховуючи позицію відповідачів та подальше пред'явлення даного позову, суд приходить до висновку, що зазначена вимога залишилась відповідачами без задоволення. Судом встановлено, що відповідачі порушили свої зобов'язання за даним кредитним договором і станом на 12.04.2017 р. загальний розмір заборгованості складає - 64 876,04 доларів США, яка складається з: -51 339,29 доларів США - заборгованість за кредитом; -13 536,75 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; В добровільному порядку борг перед банком відповідачами не погашається, про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості. Відповідачі не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору, що стверджується випискою з рахунку за договором . При цьому суд враховує вищевказані положення 1.9.1 кредитного договору про право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Ст. 611 ЦК України закріплює, що при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженогопостановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Відповідно до листа НБУ від 15.10.2010р. згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 2.3 гл.2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій , письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ. При цьому відповідно до п. 5.3 гл. 5 Положення № 275 письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» має банківську ліцензію №191 на право здійснювати банківські операції на право здійснювати операції з валютними цінностями. З кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2017 р. та додаткових договорів до нього, вбачається, що сторони кредитного договору дійшли згоди, зокрема позичальник погодився, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента + FIDR, та висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни такої плаваючої процентної ставки у зв'язку з чим змінювались і графіки платежів. Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими. Згідно застереження до п. 1.4.1.4 до кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2017 р. сторони висло лють цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4. цього договору повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] підписала кожну сторінку кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р., що є підтвердженням факту ознайомлення її з усіма істотними умовами цього договору. Тобто, підписанням кредитного договору та додаткових договорів до нього позичальник підтвердила свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов'язки. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача за зустрічним позовом було вільним і відповідало його внутрішній волі. Згідно ст.554 ЦКУ у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. П.2 ст. 554 ЦКУ визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників, у відповідності до ч. 1 ст.543 ЦКУ кредитор має траво вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п.2 ч.2ст.543 ЦКУ. Згідно п. 3.1. договорів поруки у випадку невиконання Боржником Боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним Договором, Кредитор має право звернутися до Поручителя з вимогою про виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Згідно п. 3.2. договорів поруки Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових Зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-ьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора. Згідно ст. 3.4. договорів поруки обов'язок Поручителя виконати Боргові зобов'язання зішикає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі. За правовою позицією Вищого господарського суду України, що викладена в Постанові ВГС України по справі № № 5023/5182/12, зазначення в договорі поруки про те, що поручитель поручився перед банком за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а також зазначення в кредитному договорі про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням не звільняє сторін основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором поруки не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення) з поручителем. Умова договору поруки про забезпечення виконання зобов'язань, що можуть виникнути в майбутньому, не є попередньої згодою поручителя на зміну умов основного договору, оскільки положення договору не містять інформації про те, що у майбутньому зміни основного зобов'язання повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін (аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-172цс12, постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року № 6-67цс11 та постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2009 року у справі № 6-100цс12, які згідно ст. 11128 ГПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України). Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами були дотримані вимоги Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів» та «;Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Враховуючи викладене вище, первісний позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, оскільки сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу та становить 1704 293,57 грн. Щодо зустрічного позову суд повідомляє наступне. Твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON], що додатковий договір №2 від 11.03.2010 р., додатковий договір №3 від 11.03.2010 р., додатковий договір №2 від 05.05.2014 р. є недійсними, у зв'язку з тим, що Банк шляхом замовчування факту припинення дії Кредитного договору, суті змін зобов'язання позичальника, поширенням неправдивої інформації позичальника щодо чинності кредитного договору, використав вкрай скрутне становище позичальника, зумовлене загрозою втрати житла. спонукав позичальника до підписання вкрай невигідних для нього договорів оцінює критично. Відповідно до ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,2,3,5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що при підписанні кредитного договору [PERSON] була обізнана про валютні ризики. 03.11.2005 р. власноруч заповненій анкеті-заяві зазначила, що бажає отримати кредит саме в доларах США. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не була позбавлена отримати кредит в національній валюті України. Зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру плаваючої ставки FIDR не може бути розцінена, як збільшення розміру процентів, встановлених кредитним договором, в односторонньому порядку оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору. Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного суду України від 11.11.2015р. по справі № 6-511цс15. Суд також зазначає, що згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, слід виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), що в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Аналогічна позиція викладена в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до ч. 2. п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміну обліку ставки Національного банку України або в інших випадках. Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання відповідача на порушення ст. 203, 215 ЦК України під час укладення кредитного договору, як підставу для визнання такого недійсним, у зв'язку з чим зустрічний позов необґрунтований, безпідставний та не підлягає задоволенню. Тобто, підписанням кредитного договору та додаткових договорів до нього позичальник підтвердила свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов'язки, і погоджується з ними. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача за зустрічним позовом було вільним і відповідало його внутрішній волі. Згідно наявних в справі матеріалів позичальник [PERSON] здійснювала повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов кредитного договору. При цьому не скористалась наданим їй правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання. Так у своєму рішення від 10.11.2011 № 15-рп/2011, Конституційний Суд України зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положеньЦК України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3ст. 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Конституційний Суд України бере до уваги також положення актів міжнародного права. Так зокрема за змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди. За таких обставин позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності в оспорюваному кредитному договорі та додаткових договорах до нього умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Твердження позивача за зустрічним позовом, що банк пропустив строк позовної давності, у межах якої може звернутися до суду з вимогою про захист свого права, звернувшись до Деснянського районного суду м. Києва у травні 2017 року також не знайшов свого підтвердження, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором банк звернувся в лютому 2010 року до суду з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2010 р. було відкрито провадження по справі №2-2183/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду даної справи відповідачем було визнано існуючий борг і в подальшому укладено Додатковий договір №3 від 11.03.2010 р. щодо реструктуризації боргових зобов'язань. Відповідно до п.2.3 додаткового договору сторони домовились в строк до 16.03.2010 р. провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту, прострочених процентів, що виникли в період з 17.08.2009 по 16.02.2010; відновити нарахування відсотків за весь період припинення нарахування процентів, якщо банком було раніше не було застосовано таке право. А у відповідності до п.3.6 договору сторони визначили, що підписанням цього додаткового договору позичальник приймає на себе ризик виконання умов цього додаткового договору та кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались сторони при укладені цього договору та/чи кредитного договору. У зв'язку з визнанням [PERSON] існуючого боргу та проведенням реструктуризації боргових зобов'язань ПАТ «ОТП Банк» було до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 р. позов ПАТ «ОТП Банк» було залишено без розгляду. Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, перебіг позовної давності переривається з підписання сторонами Додаткового договору №3 від 11.03.2010 р. на підставі якого було проведено реструктуризацію боргових зобов'язань, що в свою чергу свідчить про те, що [PERSON] свідомо були визнано існуючий борг і було здійснено усі необхідні дії для погашення такої заборгованості у в подальшому. Так, сторонами було підписано Додатковий договір №2 на підставі якого сторони домовились в строк до 05.05.2014 р. провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту та відсотків, нарахованих на прострочений кредит за період з 01.03.2014 р. по 01.04.2014 р.; відновити відрахування відсотків за весь період припинення нарахування процентів, якщо банком раніше було застосовано таке право. З виписки по заборгованості вбачається, що у з березня 2010 року до грудня 2014 року включно [PERSON] щомісячно здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. [PERSON] було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 18.04.2017 р., проте станом на дату подання позовної заяви вимога виконана не була. Поручителю - відповідачу [PERSON] 18.04.2017 р. було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16.12.2005 р., проте станом на дату подання позовної заяви вимоги виконані не були. Таким чином, строк позовної давності спливає 18.04.2020 р., що свідчить про те, що банком не пропущення строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 64 876,04 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а в задоволені зустрічного позову необхідно відмовити. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову . На підставі викладеного,

Outcome: partial