Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

\~ 06\~вересня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2016 року о 08 год. 40 хв. на перехресті вул. Храмова та вул. Плеханівська у м. Харкові сталась ДТП за участю позивача та відповідача. Під час ДТП відбулось зіткнення автомобілів [NUMBER], який належить відповідачу, та був під керуванням відповідача, з автомобілем [NUMBER], який був під керуванням позивача. Причиною ДТП було грубе порушення водієм [PERSON] п. 16.11 ПДР України. Протокол про адміністративне правопорушення щодо водія [PERSON] був переданий для розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 28.09.2016 року, у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти у відповідності п. 16.11 та розділу 33 п.п. 2.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] не відповідають вимогам п. 16.11 та розділу 33 п.п. 2.1 ПДР України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Комінтернівським районним судом м. Харкова винесена постанова від 25.11.2016 року, якою визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП [PERSON], а провадження закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказана постанова на була чинності 21.12.2016 року. Отже, вказана ДТП сталась виключно з вини відповідача. Позивачу була завдана матеріальна шкода під час виниклої ДТП, яку йому відшкодувало МТСБУ, так як у відповідача був відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак відповідач не сплатила жодної копійки на її відшкодування. Внаслідок виниклої ДТП позивачу була спричинена також моральна шкода, яку він оцінює в 20\~000 грн., яка полягала в його душевних стражданнях, оскільки відповідач не визнавала свою провину, автомобіль позивача був пошкоджений, та втратив товарний вигляд, були порушені нормальні життєві звязки та ритми, що у сукупності призвело до значних душевних страждань. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ДТП мала місце також внаслідок порушення ПДР позивачем, що підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи, яка проводилась в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, та апеляційний суд зазначив в своїй постанові, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол відносно якого не складався в порядку цивільного судочинства. 21.02.2018 року позивач надав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що вина позивача у вчиненні ДТП від 07.04.2016 року нічим не підтверджується, оскільки докази які б вказували на його вину відсутні, а особисті переконання [PERSON] щодо грубої необережності під час керування позивачем автомобілем, яка сприяла виникненню ДТП не можуть братися судом до уваги. 08.02.2018 року відповідач звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати дії [PERSON], який на момент ДТП, що сталося 07.04.2016 року керував автомобілем [NUMBER] такими, що не відповідають вимогам ПДР України і перебувають в причинному звязку з вказаною ДТП, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн., судові витрати, та витрати на послуги адвоката у сумі 3000 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 07.04.2016 року сталась вказана ДТП за участю позивача та відповідача, після якої складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON], та матеріал про адміністративне правопорушення розглядався Комінтернівським районним судом м. Харкова. В ході розгляду справи судом була призначена судова авто-технічна експертиза зодо відповідності дій водіїв ПДР України з приводу ДТП, яка сталася 07.04.2016 року. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №6228 від 28.09.2016 року в даній ДТП дії обох водій не відповідали вимогам ПДР України, і знаходились з технічної точки зору в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Апеляційний суд зазначив в своїй постанові, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол відносно якого не складався в порядку цивільного судочинства. Тому, позивачу за зустрічним позовом також спричинені моральні страждання, які вона оцінює в розмірі 10\~000 грн., та просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 13.06.2018 року адвокатом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вказаний висновок експерта не може бути належним доказом по цій справі, оскільки вказана експертиза проводилась виключно з пояснень [PERSON] без врахування [PERSON], а інших належних доказів до суду надано не було. 04.07.2018 року адвокатом [PERSON] подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він вказує, що [PERSON] та його представник не зявлялись в судові засідання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та [PERSON] свою провину у здійсненні ДТП не виключає, але вважає, що у пригоді винна ще інша особа [PERSON] Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримав в повному обсязі, та просив її задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у звязку з його необгрунтованістю. Відповідач за первісним позовом, та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просила відмовити, а зустрічний позов задовольнити. 06.03.2017 року вказана позовна заява надійшла до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді від 04.10.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 року вказану справу передано до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. 16.11.2017 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 20.11.2017 року позовну заяву прийнято до провадження судді. Ухвалою суду від 08.02.2018 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху з наданням відповідачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунено 16.02.2018 року. Ухвалою суду від 18.05.2018 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 22.06.2018 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме копії справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] Судом встановлено, що 07 квітня 2016 року о 08-40 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. Храмова та Плеханівської в м. Харкові, рухоючись по другорядній дорозі, не виконала вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдана матеріальна шкода. За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено [PERSON] від адміністративного стягнення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також вказаною постановою суду встановлено вину [PERSON] у вчиненні даного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2016 року вказану постанову було змінено, а саме виключено з мотивувальної частини судового рішення вказівку суду про підтвердження вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Таким чином, вина [PERSON] у здійсненій ДТП, суд вважає доведеною. За змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку. Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених\~статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Від так, з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої\~статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Автомобіль HYUNDAI SONATA д.н. [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] в момент ДТП належить останньому на праві власності. В результаті ДТП, позивачу [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода, яка була відшкодована в повному обсязі МТСБУ, так як у відповідача [PERSON] відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно \~до розяснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ \~№ 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання \~застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом \~підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що \~«особою, яка \~зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом \~підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)». \~ Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем [PERSON] за первісним позовом розмір відшкодування моральної шкоди в 20 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, участь у ДТП, що підтверджується також наданим до суду відео-записом, пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача, та призвело до душевних страждань, зокрема виникла стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 7000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим, а тому первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище обставин. Відповідач [PERSON] звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати дії водія [PERSON] такими, що не відповідають вимогам ПДР України і перебувають в причинному звязку з виниклою ДТП, та внаслідок цього просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. На підтвердження вказаних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на постанову апеляційного суду Харківської області від 21.12.2016 року, в якій зазначено, що в подальшому суд не позбавлений можливості встановити винуватість також другого учасника ДТП, протокол про адміністративне правопорушення відносно якого не складався, в порядку цивільного судочинства, та в якості належного доказу надано до суду висновок судової автотехнічної експертизи №6228, яка була проведена ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] виготовленого по справі №641/3418/16-п про адміністративне правопорушення у відношенні водія [PERSON] Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі, а саме - висновком експертизи, лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду за правилами ЦПК України відповідними судово-експертними установами. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду №638/16054/16-ц від 12 вересня 2018 року. Клопотань від учасників судового розгляду щодо проведення відповідної експертизи за даною справою не заявлено. Відповідно до ч. 1ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2\~ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2 п. 4, п. 6, п. 7 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені закономабо судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановленізакономабо судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначенізакономабо судом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оскільки наданий позивачем [PERSON] за зустрічним позовом висновок судової автотехнічної експертизи був складений в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], а протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] не складався, та вказана експертиза проведена на підставі пояснень [PERSON]С, а вирішити питання про наявність або відсутність для відповідача за зустрічним позовом технічної можливості уникнути зіткнення, а також наявності або відсутності причинного звязку між його діями та настанням даної ДТП, виходячи із пояснень водія [PERSON] відносно механізму розвитку даної ДТП, на даному етапі дослідження експертним шляхом, не представилось можливим, від так суд не може брати вказаний висновок до уваги як висновок експерта по дійсній цивільній справі. Клопотання про призначення експертизи під час розгляду даної справи у суді не заявлялось. Разом з тим, суд звертає увагу, що по даній категорії справ чинне законодавство не зобовязує суд призначати експертизу (ст. 105 ЦПК України), а згідно приписів ч. 2\~ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільній справі не є обовязком суду, що було б порушенням принципу змагальності (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України). Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. З огляду на викладене, позивачем [PERSON] за зустрічним позовом в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями, що не відповідали вимогам ПДР України, та перебували в причинному звязку з виниклою ДТП, позивачу було завдано моральну шкоду, та між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв'язок, а тому в даному випадку позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, а тому в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити. Судові витрати позивача за первісним позовом, понесені у звязку з оплатою судового збору, \~відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача. Судові витрати позивача за зустрічним позовом, понесені у звязку з оплатою судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України компенсуються за рахунок позивача за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial