Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання, мотивуючи позов тим, що 11.10.2014 року вони уклали шлюб. Спільне життя стало неможливим через несумісність характерів. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання не надає. Вона просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути 1/5 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно на її утримання до досягнення дитиною 3 років. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, він згоден на розірвання шлюбу,оскільки вони не проживають разом і збереження їхньої сім"ї неможливо. Крім того, пояснив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивачки він не визнає і згоден сплачувати аліменти на її утримання тільки у випадку , якщо дружина не буде проживати з його батьками . Він працює неофіційно і тільки в цьому випадку буде сплачувати аліменти на її утримання. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2014 року сторони зареєстрували шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу серія 1-ЕЛ № 089017 від 11.10.2014 року). Подальше спільне життя сторони вважають неможливим через негаразди в сімї. Злагоди в сімї не досягли, сімя фактично розпалася і збереження цієї сімї уже неможливо. За таких підстав, суд вважає можливим розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За клопотанням позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Також, з свідоцтва про народження серія 1-ЕЛ № 168532 від 29.04.2015 року вбачається, сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується поясненнями сторін. У відповідності до ст.ст. 180,181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька (матері). Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ч. ч.2 ,4,6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно наданих сторонами доказів по справі та з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, зокрема, положень ст.182 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки як матері дитини,що не досягла трьох років, суд вважає за необхідне задовольнити частково та стягнути кошти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів , враховуючи що відповідач має можливість надавати таку допомогу,хоч офіційно ніде не працює ,але відмовляється в зв"язку з тим що позивачка залишилася проживати з його батьками. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн та на користь позивачки 551,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: partial