Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

23.11.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] підприємства Миколаївської міської ради «Бриз», обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визначення порядку користування квартирою та зобовязання укласти окремі договори на отримання комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є співвласником квартири № 89 по вул. Червоних Майовщиків (Озерна), буд. 13-Б в Миколаєві, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.03.2000 року. Власником 2/3 часток даної квартири також є донька позивача [PERSON]. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат та має загальну площу 64,7 кв.м., житлову площу - 38,8 кв.м. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією укласти договір, яким визначити порядок користування квартирою за порядком, що фактично склався, але відповідач відповіді не надала. На теперішній час між сторонами виникають суперечки щодо порядку користування квартирою, в тому числі щодо порядку оплату комунальних послуг. Так відповідач нерегулярно сплачує витрати за комунальні послуги, тому позивач вимушена сплачувати за всі комунальні послуги в повному обємі. Роздільне виконання обовязків по оплаті комунальних послуг ускладнюється наявністю лише одного особового рахунку. Оскільки сторони не можуть дійти згоди у користуванні квартирою, позивач змушена звертатися до суду із зазначеним позовом. На підставі викладеного позивач просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача до судового засідання не зявилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, до суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти позову заперечувала у повному обсязі, також у відзиві на позовну заяву зазначила, що із запропонованим порядком користування квартирою вона згодна, тільки вважає, що лоджія є приміщенням загального користування, оскільки в спірній квартирі відсутні інші лоджії чи балкони, просила позовні вимоги щодо зобовязання укласти окремі договори залишити без розгляду як безпідставні та необґрунтовані, зазначила, що з позовною вимогою щодо визначення порядку користування квартирою не згодна, оскільки визначений позивачкою порядок користування суттєво порушить її права на вільне користування своєю власністю. Представник відповідача ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» до судового засідання не зявився, надав до суду заперечення та просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника ЖКП ММР «Бриз» та прийняти рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом). Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до п.11\~Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції\~Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року,\~\~заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира № 89 по вул. Червоних Майовщиків (Озерна), буд. 13-Б в Миколаєві належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] 1/3 частка та відповідачу [PERSON] 2/3 часток зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.03.2000 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та договором дарування від 16.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Відповідно до довідки виданої\~\~ЖКП «Бриз» від 13.01.2018 року №123, у квартирі [ADDRESS] в Миколаєві зареєстровані відповідач [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON]. За даними технічного паспорту, квартира [ADDRESS] в Миколаєві, загальною площею 64,7 кв.м., жилою площею 38,8 кв.м., складається з трьох житлових кімнат площами 17,2 кв.м., 10,4 кв.м. та 11,2 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 10,5 кв.м., вбудованої шафи 1,3 кв.м. Квартира обладнана лоджією 2,4 кв.м. Виходячи з вищенаведеного, вбачається, що 1/3 частки загальної площі квартири [ADDRESS] в Миколаєві становить - 21,57 кв. м.; 2/3 частки становить 43,13 кв. м.. Житлова площа квартири становить 38,8 кв.м., відповідно 1/3 частка 12,93 кв.м., 2/3 частки - 25,87 кв.м. Згідно\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно ч. 1\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною власністю в позасудовому порядку. Відповідно до п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України №6-1500цс15 від 17.02.2016 року. При цьому слід зазначити, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей\~319,\~368 ЦК України\~є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. Згідно із ст. ст.\~317,\~319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За\~ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як вбачається із позовної заяви, відповідач не виконує своїх обов'язків щодо оплати комунальних послуг, тому позивач вимушена сплачувати за всі комунальні послуги в повному обємі.\~\~ Враховуючи виниклий спір між сторонами та обставини справи, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування кімнатами найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, відповідає розміру їхніх часток у праві спільної часткової власності,\~\~а тому у користування позивача слід виділити кімнату площею 11,2 кв.м., із лоджією 2,4 кв.м., іншому співвласнику відповідачу [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 17,2 кв.м. та площею 10,4 кв.м., Кухню площею 8,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 10,5 кв.м., вбудовану шафу площею 1,3 кв.м. слід залишити у спільному користуванні сторін, оскільки вони є місцями загального користування і повинні перебувати у користуванні усіх співвласників. Щодо вимог про зобов'язання відповідачів\~[PERSON] підприємство Миколаївської міської ради «Бриз», обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» розподілити особові рахунки по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, що надаються на квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою, то вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 179 ЖК України\~користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572\~передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Як вбачається зі\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Статтею 360 ЦК України\~встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. У відповідності до ст.19, ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є основним обовязком споживача. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Згідно із п.5 ч.3\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Також, нормою п.3 ч.2\~ст.21\~цього ж\~Закону визначено обовязок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Главою VІ\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~регулюються порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг. Із норми ч.5\~ст.26 вказаного Закону\~випливає, що процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Аналогічна норма міститься і у ст.29 згаданого Закону, яка визначає особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку. Відтак, заявлення до комунальних підприємств вимог про зобовязання укласти договори про надання житлово-комунальних послуг та розподіл особових рахунків суд вважає передчасним, так як в судовому засіданні не встановлено, що позивачем вносилися проекти договору про надання житлово-комунальних послуг та їх оплату відповідно до часток у праві спільної часткової власності на квартиру та виконувалася процедура погодження його істотних умов. За положеннями ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15\~\~ЦК України\~визначає право на захист цивільних прав та інтересів. Статтею 16 ЦК України\~передбачено способи захисту цивільних прав і інтересів судом. Позивач у позовній заяві зазначає, що підставою звернення до суду є те, що між сторонами, як співвласниками квартири існує спір щодо встановлення порядку\~\~сплати комунальних платежів, згоди на розподіл особових рахунків та розподіл оплати за комунальні послуги між співвласниками квартири не досягнуто. Отже, між сторонами фактично існує спір щодо порядку утримання спільного майна. Частки сторін у праві власності на квартиру № 89 по вул. Червоних Майовщиків (Озерна), буд. 13-Б в Миколаєві не є рівними, позивачу належить 1/3 частка, відповідачу 2/3 частки, і відповідно до своєї частки позивач має нести витрати по утриманню спільного майна, для чого поділу особових рахунків не потребується. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 320,00 грн.

Outcome: partial