Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 4385,06 грн., 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання - 118,21 грн., індексу інфляції 1974,00 грн.. На обґрунтування позову зазначив, що 23 травня 2014 року відповідач [PERSON] взяла у нього в борг грошову суму в розмірі 4385,06 грн. і зобовязалась повернути суму боргу за першою його вимогою, на підтвердження чого власноручно написала розписку про отримання грошових коштів від 23.05.2014 року. Вважає, що між ним та [PERSON] фактично був укладений договір позики. З його сторони були виконані всі умови договору позики, а відповідачу [PERSON] була передана вищевказана грошова сума, що і було зазначено у розписці, написаною відповідачкою. 27.04.2015 року ним на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу, але відповідачка не відповіла на неї та грошей не повернула. Відповідно до розрахунку сума 3% річних за період прострочення виконання зобовязання з 01.06.2014 року по 01.03.2015 року, складає 118,21 грн., а сума індексу інфляції за цей період складає 1947,00 грн. До позову додано розрахунок 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання з 01.05.2015 року по 23.03.2016 року, а також розрахунок інфляційних витрат від суми простроченого грошового зобов'язання за період з 01.05.2015 року по 01.03.2016 року. Позивач в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч. 1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 4385,06 грн., згідно якого відповідач отримала від позивача 4385,06 грн. та зобовязалась повернути грошові кошти за першою вимогою [PERSON], що підтверджується розпискою відповідача (а.с.4). Позивачем [PERSON] 18.05.2015 року на адресу відповідача [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення була направлена вимога про повернення боргу датована 27.04.2016 року (а.с.5). Те, що це поштове відправлення було направлено на адресу відповідача 18.05.2015 року підтверджується відбитками штемпеля на описі вкладення та конверті (а.с. 6). Відповідач не отримала це поштове відправлення і воно повернулося позивачу з відміткою поштового відділення "за закінченням строку зберігання". Суд вважає, що вимога боржнику у зобов'язанні [PERSON] про првернення боргу позики була направлена 18.05.2015 року, а відповідач відмовилася її отримати, тому прострочення виконання грошового зобов'язання починається з 18.05.2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Суд вважає доведеним, що [PERSON] не виконала умови договору позики і не повернула позивачу [PERSON] таку ж суму грошових коштів, яка була отримана нею у борг, тобто 4385,06 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд розраховує суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції, а також трьох відсотка річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання з 18.05.2015 року по 23.03.2016 року, як про це вказано в доданому до позову розрахунку. Розмір простроченої суми боргу станом на 18 травня 2015 року складає 4385,06 грн. Період прострочення грошового зобов'язаня з 18.05.2015 рокупо 23.03.2016 року складає 311 днів. Сума трьох відсотка річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання за вказаний періо часу становить 112,09 грн., виходячи із розрахунку: 4385,06 грн. (сума простроченої заборгованості) х 3% : 365 днів х 311 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання) = 112,09 грн. Сумарний індекс інфляції вираховується судом щляхом множення встановлених індексів інфляції за місяці прострочення, починаючи з місяця наступного за тим, в якому виникло зобов'язання сплатити борг, тобто з червня 2015 року, по лютого 2016 року включно. Сумарний іедекс інфляції за вказаний період часу становить 102,77%. Суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за вказаний вище час прострочення становить 4506,53 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4385,06 грн. (сума простроченої заборгованості) х 102,77% (сумарний індекс інфляції) : 100 = 4506,53 грн. Інфляційні втрати позивача у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання відповідачем становлять 121,47 грн. (4506,53 грн. - 4385,06 грн. = 121,47 грн.). Отже всьго з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 4618,62 грн. (4385,06 грн. + 112,09 грн. + 121,47 грн. = 4618,62 грн.). Відповідач не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial