Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

27.12.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний ГЗК»), в якому просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 237-1 КЗпП України 80 000,00 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що в період роботи впродовж 11 років 4 місяці машиністом бульдозера в умовах впливу шкідливих факторів ним отримані професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-перефиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з помірною полірадикулопатією (L5, S1 та C5, C6), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом і періортрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). Т75.2; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Н90.3. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.11.2016 р. воно виникло з вини роботодавця, а саме: через недосконалість технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозерів, у зв'язку з чим позивач підпадав під впив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та шуму. Згідно висновку МСЕК від 22.12.2016 р. йому встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі всього 50 %, з яких: 45% - по вібраційній хворобі, 5 % - туговухість з 12.12.2016 р. безстроково. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. У віці 58 років він змушений був звільнитися з роботи та постійно лікуватися. Також він відчуває стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових та колінних суглобах; його турбує оніміння кінцівок, утруднення ходи; при фізичному навантаженні відчуває задишку. Зазначені обставини заважають спілкуванню позивача з оточуючими, ускладнюють його життя, так як очікування можливого погіршення здоров'я заважає будувати плани на майбутнє, створюючи почуття пригніченості та психологічного дискомфорту. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник ПрАТ «Північний ГЗК» Доценко Т.Ю. позов не визнала, у судовому засіданні зазначила, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди у зазначеному ним розмірі. Так, позивач уклав трудовий договір з підприємством відповідача та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, хоча відповідно до записів у трудовій книжці свою трудову діяльність почав у харчовій промисловості з посади завідувач виробництвом столової, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами на підприємстві відповідача, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Також представник відповідача вказує на нетривалу роботу позивача на підприємстві, що становить лише 11 років, зазначаючи, що до цього позивач працював на інших підприємствах. Крім того, відповідач не є виробником машин (зокрема бульдозерів), а використовує техніку інших виробників. Прямої шкоди між діями відповідача і наслідками, які отримав позивач, немає, оскільки відповідачем надавались засоби індивідуального захисту (беруші) та вживались заходи до полегшення умов праці позивача. Представник відповідача також акцентувала увагу на недосконалості самих транспортних засобів, на яких працював позивач. Робота на підприємстві відповідача у шкідливих умовах не заборонена чинним законодавством. Між тим, існують списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», працівникам, зайнятих на таких роботах надаються пільги та компенсації. Стаж роботи позивача на підприємстві відповідача залежить виключно від волі позивача. Стосовно моральної шкоди представник відповідача зауважила, що моральна шкода не є презумпцією і потребує доказування. Крім того, звернула увагу суду на те, що у позивача було виявлено неврологічне захворювання ще в 1994 році, тобто до його працевлаштування на підприємство відповідача. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторонами не заперечується, що позивач із 08.06.2005 р. по 21.12.2016 р. працював машиністом бульдозера на підприємстві відповідача. Відповідно до запису №29 у трудовій книжці [PERSON] 21.12.2016 р. звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст..38 КЗпП України (а.с.5-6). Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.9-10), що позивачу 17.11.2016 р. встановлені професійні захворювання вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-перефиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з помірною полірадикулопатією (L5, S1 та C5, C6), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом і періортрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). Т75.2; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Н90.3. Позивачу встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі всього 50 % , з яких: 45% - по вібраційній хворобі, 5 % - туговухість з 12.12.2016 р. безстроково, що підтверджується висновком МСЕК від 22.12.2016 р. (а.с.11). Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, згідно з діючим законодавством підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Частиною 14 статті 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивачу, як зазначено вище, згідно з актом розслідування встановлені професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є небезпечні та шкідливі умови праці: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: еквівалентний рівень загальної транспортної вібрації перевищує нормативний на 7 дБ (123 дБ при ГДР 116 дБ) згідно з ДСН 3.3.6.039-99. Шум, еквівалентний рівню звуку в дбА з: 88 при гранично допустимому до 80 згідно з ДСН 3.3.6.037-99. Отже, роботодавець - ПрАТ «Північний ГЗК» допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України Встановлена вина роботодавця в ушкодженні здоров'я позивача, рекомендовано згідно п.18 Акту генеральному директору ПрАТ «Північний ГЗК», зокрема підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням та використанням працюючими засобів індивідуального захисту органів слуху та інших засобів індивідуального та колективного захисту. Суд не приймає заперечення представника відповідача з приводу того, що позивач уклав трудовий договір з підприємством відповідача та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, хоча відповідно до записів у трудовій книжці свою трудову діяльність почав у харчовій промисловості з посади завідувач виробництвом столової, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами на підприємстві відповідача, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яка вільно обрана або яка вільно погоджена, гарантується ст..43 Конституції України. Поінформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Посилання представника відповідача на нетривалу роботу позивача на підприємстві, що становить лише 11 років 4 місяці, не заслуговують на увагу, так як актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.11.2016 р. встановлено, що воно виникло з вини роботодавця, а саме: через недосконалість технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозерів, у зв'язку з чим позивач підпадав під впив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та шуму. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що відповідач не є виробником машин (зокрема бульдозерів), а використовує техніку інших виробників, яка не завжди є досконалою; відсутність прямої шкоди між діями відповідача і наслідками, які отримав позивач, оскільки відповідачем надавались засоби індивідуального захисту (беруші) та вживались заходи до полегшення умов праці позивача, оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення норм з безпеки праці під час виконання трудових обов'язків адміністрацією підприємства, де він працював, що саме і визнано в акті розслідування, а отже заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Щодо посилань представника відповідача на неврологічне захворювання позивача, яке виникло ще в 1994 році, тобто до його працевлаштування на підприємство відповідача, суд зазначає, що висновком МСЕК від 22.12.2016 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності, втрату професійної працездатності в розмірі всього 50 %, з яких: 45% - по вібраційній хворобі, 5 % - туговухість з 12.12.2016 р. безстроково. Саме ці захворювання позивача пов'язані з роботою на підприємстві відповідача. Стосовно того, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, то такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з утрудненням ходи, стійким болем і обмеженням рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових та колінних суглобах; задишці при фізичному навантаженні, постійному дзвону та шуму у вухах, а також зниженням слуху на обидва вуха; фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, та можливість самого позивача змінити роботу на менш шкідливу у будь-який час. Відповідно до наслідків що наступили, та які підтверджуються медичними документами (а.с.11-22), зокрема тим, що позивачу за період роботи відповідача тільки впродовж 11 років 4 місяці вже встановлено 50 відсотків втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «Північний ГЗК» на користь позивача 30 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, без стягнення податків та обов'язкових платежів, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial