Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором кредиту в розмірі 31043,15 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3340,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов кредитного договору, станом на 20.11.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 31043,15 грн. Однак, станом на дату подання даного позову до суду відповідач не виконав умови кредитного договору, що є предметом позовних вимог. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення згідно ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" згідно витягу Статуту Товариства, затвердженого Загальними зборами акціонерів від 30.04.2009 року. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції Закону України від 23.10.2013 р.), фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" (у редакції Закону України від 11.10.2013 р.), банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Сторонами кредитного договору є кредитодавець - банк або інша кредитна організація, яка надає кошти, а також позичальник - особа, якій надаються кошти. Предметом договору кредитування є сума грошових коштів (речей, визначених родовими ознаками), яка передається позичальникові на умовах повернення та сплати процентів. Кредитний договір укладається в письмовій формі, недодержання якої призводить до недійсності договору. Він є оплатним, консенсуальним, двостороннім. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3340,80 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим станом на 20.11.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 5785,26 грн., яка складається з: - 3340,80 грн. - заборгованість за кредитом; - 224,14 грн. - заборгованість по процентам; - 982,20 грн. - заборгованість по комісії; - 24541,57 грн. - заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1454,44грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відносно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь банку пені в розмірі 24541,57 грн. суд вважає, що має бути задоволено частково враховуючи те, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості, та враховуючи складну обстановку на території України, суд вважає, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені (неустойки) має бути зменшений і має становити 1500 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: partial