Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

24 березня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ? частин розмірів заробітної сплати, а також 400 грн. витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є інвалідом 1-ої групи, має дуже поганий стан здоровя, потребує стороннього догляду, їй постійно допомагає її дочка [PERSON] [PERSON], яка мешкає в м. Біла Церква. Пенсія позивачки складає 1672 грн. 35 коп. Позивачка зазначає, що хоча вона і проживає з відповідачем в одній квартирі, він зовсім їй не допомагає та створює умови, які не дають їй нормально проживати. Позивачка зверталась до відповідача із проханням допомоги з оплатою комунальних послуг, ремонтом теплового котла, проте, відповідач ніяк не реагує та такі прохання. В судовому засіданні позивачка та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. За положеннями частин 1,3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків передбачено главою 17 розділу ІІІ СК України. Відповідно до статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Такий обов'язок дітей закріплений в статті 51 Конституції України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON]. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER], [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с. 11). Як вбачається з висновку МСЕК від 18.09.2015 року, [PERSON] є інвалідом першої групи, підгрупа Б з 15.09.2015 року довічно та потребує стороннього догляду (а.с.8). Із довідки, виданої 02.03.2017 року № 2218/04 Фастівським обєднаним управління ПФУ Київської області вбачається, що пенсія позивачки становить 1672 грн.35 коп. (а.с.6,7). Як встановлено судом під час розгляду справи, позивачка хворіє та потребує стороннього догляду, щомісяця потребує витрачання коштів на придбання ліків, також вона несе витрати на придбання побутових предметів першої необхідності, сплату комунальних послуг. Як пояснила допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є донькою позивачки, щомісячно на купівлю ліків для матері необхідно близько 1000 грн. Також пояснила, що відповідач, хоча і проживає разом з матірю, допомоги на її утримання не надає, піклуванням про матір займається виключно вона, а саме раз на тиждень вона приїздить до матері та надає їй необхідну допомогу як фізичну (по догляду) так і матеріальну. Відповідно до вимог пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Згідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Оскільки доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці не встановлено суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь в утриманні свої непрацездатної матері. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 172 СК України обовязок щодо піклування про батьків покладено на повнолітніх дочку та сина, тобто на всіх дітей. Враховуючи матеріальне положення відповідача (заробітна плата близько 2600 грн.) , а також те, що у позивачки також є працездатна дочка [PERSON], суд приходить до висновку про спроможність відповідача платити аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно. У разі зміни обставин сторони не позбавлені можливості і мають право ставити вимоги в суді про збільшення чи зменшення присудженого розміру аліментів. Відповідно до положень частини 1\~статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, враховуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.03.2017 року. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати на юридичну допомогу. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача підлягає стягненню 400,00 грн. підтверджених позивачкою витрат на юридичну допомогу. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3\~статті 88 ЦПК України\~при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial