Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до комунального підприємства «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» про поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу. В суді збільшивши позовні вимоги вказує, що наказом № 47 від 06.05.1981 року була прийнята на посаду лікаря стоматолога в дитяче відділення Кам»янець-Подліьської міської стоматологічної поліклініки. Наказом № 69 від 27.11.2000 р переведена на посаду лікаря стоматолога філії Кам»янець-Поділської міської стоматологічної поліклініки. При цьому перебувала штаті дитячого відділення поліклініки. Наказом № 32 від 20.102016 р була звільненя з роботи з 21.10.2016 р згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішення про звільнення вважає незаконним, так як про наступне звільнення письмово попереджена не була. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації дія трудового договору працівника продовжується, а розірвання трудового договору можливе лише к разі скорочення чисельності або штату працівників, якого не було. В штатному розкладі реорганізованого КП «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» наявні посади лікарів стоматологів. Крім того звільнення було проведено без згоди профспілкового комітету Кам»янець-Подільської міської стоматологічної поліклініки. Просить поновити її на посаді лікаря стоматолога дитячого відділення комунального підприємства «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка, стягнути з КП «Кам»янець-Подліьська міська стоматологічна поліклініка» на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2016 р по 01.02.2017 р в сумі 6578,50 грн. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Представники відповідача в суді позов не визнала, заперечила проти його задоволення.. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, встановив наступне. Судом установлено, що з 06.05.1981 року позивач працювала лікарем стоматологом Кам»янець-Подільської стоматологічної поліклініки. Наказом від 01.12.2000 р переведена на філію стоматологічної поліклініки на посаду лікаря стоматолога. Наказом № 32 від 20.10.2016 р звільнена з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпПУ, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Наказом по Кам»янець-Подільській міській стоматологічній поліклініці № 32 від 20.10.2016 року вирішено реорганізувати Кам»янець-Подільську міську стоматологічну поліклініку шляхом перетворення її в комунальне підприємство Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка та звільнити з займаної посади працівників у зав»язку з реорганізацією та скороченням штатів згідно ст.. 40 п.1 КЗпПУ. Позивачка не була попереджена про наступне звільнення, про що не заперечила в судовому засіданні представник відповідача. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Як роз'яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що у відповідача дійсно мали зміни в організації виробництва, Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка реорганізована в комунальне підприємство «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка»,із зменшенням кількості лікарів стоматологів, що підтверджується штатним розписом. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які є обов'язковими для усіх судів України. У справах про поновлення на роботі обов'язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця. На переконання суду відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачці про усі наявні вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від цих пропозицій. Як вбачається із штатного розпису КП «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» передбачене педіатричне відділення з штатом лікарів стоматологів. Представник відповідача в суді пояснила, що на даний час є вакантні посади лікарів стоматологів в КП«Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» , що також свідчать про факт невиконання в повному об'ємі обов'язку, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Профспілковий комітету КП «Кам»янець-Подільська міська стоматологічна поліклініка» не надав згоду на звільнення [PERSON] з посади лікаря-стоматолога дитячого відділення, що підтверджується витягом з протоколу засідання профспілкового комітету від 19.01.2017 р № 5.. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про поновлення на роботі є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У зв»язку з поновленням на роботі на користь позивача підлягають стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно даних довідки про доходи [PERSON]В, загальна сума її доходу за період з 01.08.2016 р по 30.09.2016 р становить 5\~789 грн 02 коп, середньоденна заробітна плата становить 131,57 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 2894,51 грн. Таким чином за період з 21.10.2016 р по 01.02.2017 р заробітна плата за час вимушеного прогулу становить : період вимушеного прогулу з 22.10. по 01.02.2017 71 робочий день х 131,57 = 9\~341,47 грн 3265,60, які позивач отримала при звільненні згідно довідки № 9/01-10-1-02 від 2017 р = 6\~075,87 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах середньомісячної заробітної плати в сумі 2894,51 грн допустити до негайного виконання. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial