Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

15 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Володимир-Волинський хлібозавод» (далі - ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод») звернулось із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Первинно позов був обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] постановою суду від 28 травня 2019 року був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За фактичними обставинами справи 23 листопада 2018 року [PERSON] , керуючи належним позивачу транспортним засобом «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , вчинив ДТП, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Розмір майнової шкоди позивачем встановлений проведеною Волинським НДЕКЦ МВС України автотоварознавчою експертизою у загальній сумі 156 045, 58 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяні збитки, з підстав, передбачених ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, якими регулюються правовідносини у деліктних зобов`язаннях, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 156 045, 58 гривень, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1 015, 20 гривень та судовий збір. Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року відкрите провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 25 вересня 2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов заперечив. Вказав, що на час вчинення ДТП відповідач, перебуваючи на посаді водія ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод», знаходився із позивачем у трудових відносинах. Автомобілем «Renault Master», р.н. [NUMBER] , безпосередньо здійснював доставку населенню хлібобулочних виробів. За таких обставин правовідносини між сторонами регулюються не цивільним, а трудовим законодавством, яким передбачена обмежена матеріальна відповідальність працівника при виконанні ним трудових обов`язків за заподіяну шкоду підприємству. Така відповідальність у відповідності до ст.132 КЗпП України, не може перевищувати середнього місячного заробітку працівника. У зв`язку з невірним обранням позивачем способу захисту свого порушеного права, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Одночасно із відзивом представник відповідача подав суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з метою вирішення питань про витребування доказів та виклику свідків провести підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року клопотання представника відповідача задоволено, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано у позивача докази про перебування відповідача із ним у трудових відносинах, витребувано матеріали справи про адміністративне правопорушення. 11 жовтня 2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну підстав заявленого позову. У заяві позивачем підтверджено, що відповідач [PERSON] на час вчинення з його вини ДТП знаходився у трудових відносинах із ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод», оскільки перебував на посаді водія та здійснював обов`язки по перевезенню, а також безпосереднього продажу (відпуском) хлібобулочних виробів населенню. Оскільки [PERSON] одночасно із виконанням обов`язків водія здійснював експедиторські функції з перевезенням вантажів, роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), в тому числі із застосуванням касового апарату (РРО), роботи з приймання й обробки для доставки (супроводу) вантажу та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі), із ним 24 квітня 2018 року у відповідності до ст.1351 КЗпП України було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Перед виїздом 23 листопада 2018 року [PERSON] отримав під звіт товарно-матеріальні цінності для їх перевезення та цього ж дня виїхав із продукцією для її реалізації населенню з території ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» на технічно справному автомобілі «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] . Проте о 10 годині 15 хвилин по дорозі від села Новини до села Микитичі Володимир-Волинського району Волинської області відповідач не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, стан транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням та з`їхав з проїзної частини у рів, внаслідок чого автомобіль, власником якого є позивач, отримав механічні ушкодження. Факт вчинення відповідачем адміністративного правопорушення та його вину у цьому було встановлено постановою Володимир-Волинського міського суду від 28 травня 2019 року, яка була залишена в силі Волинським апеляційним судом. Транспортування автомобіля з місця ДТП відбулось за кошти позивача в розмірі 2000 гривень. Ремонт автомобіля проведений силами і засобами неавторизованого ремонтного сервісу (оплата здійснювалась готівкою в сумі 5000 гривень) з використанням придбаних позивачем неоригінальних запчастин на суму 61 976, 40 гривень, що підтверджено накладними, актом списання пошкоджених запасних частин. Проте, з метою об`єктивного встановлення вартості збитків, позивач звернувся до Волинського НДЕКЦ МВС України для експертного дослідження. У відповідності до висновку експерта № 18 від 20 березня 2019 року (який із виправленнями допущених описок) було повторно позивачем долучено до матеріалів справи, визначено, що вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] під час ДТП, що відбулась 23 листопада 2018 року станом на дату експертного дослідження складала 156 045, 58 гривень з урахуванням вартості ремонту, вартості матеріалів, вартості змінених складових, коефіцієнта втрати товарної вартості. У зв`язку із зазначеним позивач просив стягнути з відповідача саме 156 045, 58 гривень. До заяви про зміну підстав заявленого позову, позивачем долучено копії витребуваних судом документів на підставі ухвали від 25 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судових засіданнях представником позивача ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» позов із зміненими підставами підтриманий повністю. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про продовження розгляду справи без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили. Представник відповідача вказав, що посада водія не включена до діючого на даний час Переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.77 р. № 447/24. Відтак позивач неправомірно уклав договір про повну матеріальну відповідальність із [PERSON] . Разом з тим, під час лікування відповідача внаслідок ДТП, позивач йому нараховував заробітну плату, за отримання якої [PERSON] розписався у відомостях. Проте фактично жодних коштів він не отримав, оскільки за поясненнями начальника транспортного відділу ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» [PERSON] вони стягувалися у погашення боргу за розбитий автомобіль. Представник відповідача вважає, що таким чином відповідач вже був притягнутий до обмеженої матеріальної відповідальності, оскільки виплатив позивачу суму більшу, аніж його середній заробіток. Просив у позові відмовити повністю. В останнє судове засідання відповідач та його представник також не з`явились, подали заяву про продовження розгляду справи без їх участі за наявними матеріалами справи. За клопотанням відповідача допитана в судовому засіданні його мати [PERSON] підтвердила, що її син працював водієм у ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод». Під час перебування на роботі 23 листопада 2018 року він потрапив у ДТП, внаслідок якого травмувався і тривалий час лікувався. У зв`язку із пошкодженням автомобіля представником ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» [PERSON] , який займав посаду начальника транспортного відділу, до них заявлялись претензії про відшкодування витрат на його ремонт у надмірних сумах. У зв`язку із відмовою, [PERSON] у безальтернативній формі примусив сина розписатись у відомостях про отримання заробітної плати, яку останньому виплачено не було. Свідок [PERSON] показання [PERSON] заперечив. Вказав, що жодних коштів не вимагав, просив лише [PERSON] у добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки. Відомості про отримання заробітної плати [PERSON] підписував у присутності бухгалтера, при цьому кошти в рахунок відшкодування заподіяної шкоди підприємству з нього не утримувались. Зазначив, що відповідач отримав для роботи практично новий автомобіль у справному стані, проте із власної вини його пошкодив, а відшкодувати збитки відмовився. Ствердив, що підприємство витратило на ремонт автомобіля більше, аніж заявляє у позовних вимогах. Опитані в судових засіданнях свідки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] протягом 2018 року привозив у їхні села хліб, який продавав за готівку. Касовий апарат при цьому не використовував. Провівши розгляд справи по суті із врахуванням доводів сторони позивача та заперечень сторони відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні факти та дійшов до наступних висновків. У відповідності до наказу директора ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» № 53 від 23 квітня 2018 року [PERSON] з 24 квітня 2018 року було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.16). Згідно розділу ІІ посадової інструкції № 30 водія автотранспортних засобів (код класифікатора професій 8322), яка була затверджена директором ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» та підписана про ознайомлення відповідачем [PERSON] (а.с.62-65), в обов`язки водія автотранспортних засобів входило: керувати легковими, вантажними автомобілями всіх типів і марок; здійснювати заправку автомобіля паливом, мастильними матеріалами; перевіряти технічний стан автомобіля перед виїздом на лінію; усувати дрібні експлуатаційні несправності, що виникають під час роботи на лінії і не потребують розбирання механізмів; виконувати регулювальні роботи; забезпечувати високопродуктивне та економічне використання автомобіля; здійснювати постановку автомобіля на автостоянку і спеціально відведені місця; сприяти збільшенню міжремонтних пробігів автомобіля; утримувати автомобіль у чистоті і порядку; проводити прийом в експедиції і здачу в торгівлі хлібобулочних виробів; приймати і здавати комірнику готової продукції лоткотару, контейнери, ящики (а.с.63). Розділом IV цієї ж посадової інструкції визначено, що водій автотранспортних засобів несе відповідальність за: якість і своєчасність виконання покладених на нього цією посадовою інструкцією обов`язків; керування автомобілем у нетверезому стані; дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства; дотримання інструкцій з охорони праці, протипожежної безпеки і виробничої санітарії; своєчасне і якісне доставлення хлібобулочних виробів в торгові точки (а.с.63-64). 24 квітня 2018 року між ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.66), відповідно якого відповідач [PERSON] , що займає посаду водія автотранспортних засобів та відповідає за доставку хлібобулочних виробів у торгівлю, за своєчасну здачу коштів, отриманих від торгівлі хлібобулочними виробами, взяв на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому підприємством матеріальних цінностей і у зв`язку з цим зобов`язався: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] встановлено, що спеціалізований вантажний малотоннажний фургон «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, було зареєстровано 12 липня 2018 року за власником ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» (а.с.18). У відповідності до довідки ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» від 03 жовтня 2019 року, вказаний автомобіль знаходиться на балансі підприємства з інвентарним номером 1228. Первісна вартість автомобіля станом на 2016 рік складала 553 935, 83 гривень. З урахуванням амортизації та зносу, станом на 01 листопада 2018 року його залишкова вартість складала 249 271, 25 гривень (а.с.67). Довідкою на резервування фіскального номера для реєстратора розрахункових операцій (РРО) із заводським номером [NUMBER] , актом № 2424 від 02 березня 2017 року введення в експлуатацію цього ж РРО від 02 березня 2017 року стверджується, що його було встановлено на автомобіль марки «Renault», однак із реєстраційним номером [NUMBER] (а.с.89-90). Копією наданого реєстраційного посвідчення ГУ ДФС у Волинській області № [NUMBER] від 31 січня 2019 року підтверджується факт реєстрації РРО із цим же заводським номером із 03 березня 2017 року на автомобілі «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.91). Поданими позивачем реєстром товарно-транспортних накладних та копіями прибуткових касових ордерів за листопад 2018 року стверджується те, що ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» протягом листопада 2018 року приймало готівкові кошти від [PERSON] , отримані в результаті здійснення ним виїзної торгівлі (а.с.75, 76-80). Дані документи не відображають жодної інформації про відповідача, однак останній в судових засідання вказаних фактів не заперечував. Копією табеля обліку використання робочого часу за листопад 2018 року стверджується, що відповідач [PERSON] відпрацював за період 01-23 листопада 2018 року лише із двома вихідними, а після цього знаходився на лікарняному (а.с.82-83). У відповідності до поданої копії товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів № ВВХ00098895 від 23 листопада 2018 року, відповідач [PERSON] отримав у ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» продукцію на загальну суму 5 112, 40 гривень для здійснення виїзної торгівлі. Незважаючи на те, що вказаний документ не був підписаний відповідачем у графі «Продукцію прийняв», відповідачем вказаний факт також не заперечувався (а.с.74). Копією подорожнього листа № 5639 від 23 листопада 2018 року стверджується, що відповідач [PERSON] цього дня здійснив виїзд із гаража ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» на автомобілі «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , з показником на спідометрі 77709 км, а надалі автомобіль було повернуто у гараж із показником 77770 км (а.с.87). Матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 154/40/19, що знаходилась у провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області встановлено, що 23 листопада 2018 року біля 10 годин 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , по дорозі від села Новини до села Микитичі Володимир-Волинського району Волинської області, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, стан транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням, з`їхав з проїзної частини у рів, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. Відповідно до протоколу огляду місця події та рапорту слідчого від 23 листопада 2018 року, візуально ним були встановлені пошкодження автомобіля у виді деформації переднього бампера, решітки радіатора, пошкоджене переднє праве колесо у якому відсутнє повітря, задній бампер та пластмасовий захист з правої сторони. Водій отримав незначні тілесні ушкодження. Повідомленням № 355 від 23 листопада 2018 року чергового лікаря Володимир-Волинського ТМО встановлено попередній діагноз [PERSON] у виді закритої травми живота, забою поперекового відділу хребта, підозра на перелом. Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 травня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, проте провадження у справі закрите у зв`язку із закінченням строків давності накладення адміністративного стягнення. Постановою Волинського апеляційного суду від 24 червня 2019 року постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 травня 2019 року залишено без змін. Згідно долученого акту виконаних робіт ПП [PERSON] , встановлено що за евакуацію з місця події 23 листопада 2018 року пошкодженого автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» оплатило готівкою 2 000 гривень (а.с.130). Копією прибуткового касового ордера № 37583 від 26 листопада 2018 року та реєстром операцій по касі (а.с.92, 93-102) підтверджено факт внесення у касу ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» 5 112, 40 гривень, отриманих 23 листопада 2018 року від виїзної торгівлі [PERSON] , що в цій частині також було підтверджено показаннями свідка [PERSON] . Копією консультаційного висновку спеціаліста від 28 березня 2019 року, а також листками непрацездатності [PERSON] констатовано наявність у нього компресійного перелому хребця, циркулярної протрузії з частковим стен озуванням лівого між хребцевого диску. Перелом правого поперечного відростка, остеохондроз, спондилоартроз та сколіоз, у зв`язку з чим він лікувався з листопада 2018 року до травня 2019 року (а.с.34, 3537). У відповідності до висновку експертного дослідження Волинського НДЕКЦ МВС України № 18 від 22 березня 2019 року (а.с.116-129) (у новій редакції - виправленого внаслідок допущених у ньому описок (а.с.4-12, 115)) встановлено, що вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження передньої частини автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 23 листопада 2018 року станом на дату експертного дослідження складає 156 045, 58 гривень. Копією платіжного доручення № 2663 від 03 січня 2019 року стверджується, що ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» оплатило Волинському НДЕКЦ МВС України 1 015, 20 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с.106). Видатковими накладними № РН-0000061 від 01 лютого 2019 року та № РН-0000086 від 11 лютого 2019 року стверджується факт отримання ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» у ПП «Даніела - Тур» запасних частин для автомобіля «Renault Master» на загальну суму 61 976, 40 гривень на підставі рахунків-фактур №№ СФ-0000059 від 01 лютого 2019 року та СФ-0000086 від 11 лютого 2019 року (а.с.107, 108). Копіями платіжних доручень № 2888 від 14 лютого 2019 року, № 2915 від 18 лютого 2019 року, № 2977 від 25 лютого 2019 року, № 2992 від 26 лютого 2019 року та № 3001 від 27 лютого 2019 року, стверджується факт перерахування ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» на адресу ПП «Даніела-Тур» коштів на загальну суму 64 698, 60 гривень (а.с.110-114). Стороною позивача вказані докази подані у підтвердження частини власних фактичних затрат на ремонт автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] . Проте, номери рахунків, які вказані у копіях платіжних доручень абсолютно не відповідають номерам рахунків, які зазначені ПП «Даніела-Тур» у видаткових накладних, що ставить під сумнів належність вказаних доказів у даній справі. Долученим до матеріалів справи актом списання запасних частин автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , які були зняті з автомобіля в процесі ремонту, встановлено перелік деталей, що були списані ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» (а.с.109). Рахунком ТОВ «Луцьк-Експо» № ЛЕР-0011397 від 21 грудня 2108 року на загальну суму 170 512 гривень позивач доводив, що вартість оригінальних деталей замінених на пошкодженому автомобілі є значно вищою, ніж ті, що були фактично придбані ними у ПП «Даніела-Тур» (а.с.13). Зведеними відомостями по маршрутних листах встановлено, що автомобіль марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , після ремонту почав експлуатуватися позивачем з березня 2019 року (а.с.68-73). Представником відповідача звернуто увагу на те, що при ДТП пробіг автомобіля становив 77770 км, а від початку його повторної експлуатації він був зафіксований у значенні 78661 км. Про те, яким чином пошкоджений автомобіль зміг проїхати 891 км представник позивача пояснити не зміг, відтак вказана обставина залишилась судом не встановленою. Наказом директора ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» № 69/1 від 03 червня 2019 року відповідача [PERSON] було звільнено з роботи з 03 червня 2019 року за власним бажанням (а.с.15). Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Матеріальна відповідальність працівників є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються. За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Поняття «працівник» розкрито в ст.1 закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999, №1045-XIV. Працівник - це фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, яка використовує найману працю. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Питання притягнення працівників до матеріальної відповідальності за заподіяну з їх вини шкоду підприємству регулюється законодавством України про працю. Зокрема, згідно ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відтак, за наявними доказами, що були досліджені у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із позивачем ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод», виконуючи при цьому свої прямі обов`язки (роботу) на посаді водія 3-го класу вказаного підприємства. Факт перебування відповідача у трудових відносинах із позивачем на момент заподіяння ним шкоди також не оспорювався сторонами в судовому засіданні при розгляді даної справи. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В силу ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, в даному випадку не підлягають доказуванню питання: чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи вчинена вона відповідачем [PERSON] . Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 травня 2019 року також встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 23 листопада 2018 року відбулась з вини відповідача [PERSON] , який порушив Правила дорожнього руху. Враховуючи наведене, суд вважає повністю доведеним той факт, що 23 листопада 2018 року внаслідок винних протиправних дій відповідача [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод», було спричинено матеріальну шкоду позивачу ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод». У КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (стст.132, 133 КЗпП) та повну (ст.134 КЗпП). Основним видом є обмежена матеріальна відповідальність. Обсяг цієї відповідальності зумовлений розміром заподіяної шкоди, але обмежується середньомісячним заробітком працівника. Статтею 132 КЗпП передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 133 КЗпП України передбачені випадки обмеженої матеріальної відповідальності працівників, проте вказана норма не визначає вичерпний їх перелік. Так, у відповідності до п.1 ст.133 КЗпП України, обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Статтею 134 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; …інші випадки, що не мають відношення до даної справи. Щодо обставин спору у даній справі правове значення мають випадки передбачені саме пунктами 1 та 2 статті 134 КЗпП України, оскільки за твердженнями сторони позивача у справі із відповідачем [PERSON] при прийнятті його на роботу у ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а разом з тим, оскільки він здійснював експедиторські функції, а також збут населенню за готівку хлібобулочних виробів, він отримував майно та інші цінності під звіт на підставі разових документів, якими були товарно-транспортні накладні. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України повна матеріальна відповідальність працівника настає за шкоду, яка з його вини заподіяна підприємству, установі, організації, у випадку, коли між ними укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Отже за змістом п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України за шкоду, заподіяну працівником іншому майну підприємства, установи, організації, яким він користується в процесі праці, працівник нестиме матеріальну відповідальність на загальних підставах. Як встановлено з матеріалів справи, а саме змісту укладеного 24 квітня 2018 року договору про повну матеріальну відповідальність, [PERSON] , який працює на посаді водія автотранспортних засобів, взяв на себе повну матеріальну відповідальність перед ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» за забезпечення схоронності довірених йому підприємством хлібобулочних виробів, їх доставку в торгівлю, своєчасну здачу коштів, отриманих від торгівлі хлібобулочними виробами. Позивач вважає, що оскільки відповідач несе повну матеріальну відповідальність за зберігання та цілісність ввірених йому матеріальних цінностей, то він вправі вимагати відшкодування за рахунок відповідача завданих збитків у межах фактичних витрат, пов`язаних із ремонтом автомобіля. Проте, на переконання суду, договір про повну матеріальну відповідальність, що був укладений між [PERSON] та ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» 24 квітня 2018 року, має юридичну силу лише в частині відповідальності відповідача за збереження матеріальних цінностей, якими були хлібобулочні вироби, що передавались йому позивачем для перевезення та їх реалізації населенню, а також отриманих від їх продажу готівкових коштів, які [PERSON] повинен був здати у касу підприємства. В частині відповідальності [PERSON] за збереження автомобіля, на якому він, як водій, здійснював перевезення вантажу, цей договір юридичної сили не має. В той же час, ст. 1351 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з цим Переліком, затвердженим чинною до цього часу постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, на який посилався представник відповідача, водій не належить до категорії працівників, з якими згідно з ст. 1351 КЗпП України може бути укладений такий договір. З даного приводу також є сталою судова практика, зокрема правова позиція зазначена у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», де передбачено, що розглядаючи подібні справи, суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до цієї категорії працівників, при відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. У правовому висновку Верховного Суду України від 25 квітня 2012 у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Не відступав від даної правової позиції також і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, надаючи роз`яснення, зокрема в аналогічних справах (у п. 8 Узагальнень Практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, затверджених постановою № 12 від 11 грудня 2015 року, розглянуто кілька прикладів щодо ідентичних правовідносин між водієм та підприємством). Такої ж правової позиції притримується і Верховний Суд, зокрема в аналогічній за категорією цивільній справі: № 523/4413/1-ц, постанова від 20 червня 2018 року; а також № 743/1641/15-ц, постанова від 29 січня 2018 року. Отже, укладений ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» із водієм [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність від 24 квітня 2018 року не має жодної юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі щодо спричиненої підприємству шкоди за ремонт автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача. Доводи позивача щодо можливості стягнення з [PERSON] заподіяної шкоди у повному розмірі на підставі п.2 ст.134 КЗпП України також є необгрунтованими, оскільки він не отримував автомобіль за разовими документами, а в той же час, а ні хлібобулочні вироби, які ним перевозились, а також кошти, отримані від їх реалізації втрачені чи пошкоджені не були. У відповідності до класифікатора професій, посада експедитора визначена під номером 3422, в той час як посада водія значиться під номером 8322 , що також відображено у посадовій інструкції № 30 водія автотранспортних засобів ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод», якої зобов`язаний був притримуватись [PERSON] . В той же час, і цією інструкцією було визначено додатковим обов`язком водія проводити в експедиції і здачу в торгівлі хлібобулочних виробів, а не автомобіля. Жодних експедиційних функцій по відношенню до автомобіля [PERSON] не виконував. Відтак, твердження позивача про можливість укладення із водієм [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність, у зв`язку із виконанням ним експедиційних функцій також є необгрунтованими, оскільки вони стосувалися виключно вантажу хлібобулочних виробів та коштів, отриманих від їх реалізації. При цьому факт встановлення на автомобіль реєстратора розрахункових операцій також не має жодного правового значення. Притягнути працівника до матеріальної відповідальності у випадках, не передбачених статтею 134 КЗпП України, не можна (правова позиція ВС у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 523/4413/1-ц). На підставі викладеного суд прийшов до висновку про неприпустимість покладення на відповідача водія [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» повної матеріальної відповідальності за спричинену шкоду автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23 листопада 2018 року, у зв`язку з відсутністю для цього підстав, передбачених ст.134 КЗпП України. Проте за встановленими обставинами справи у відповідності до ст.132 КЗпП України, наявні всі підстави для притягнення відповідача [PERSON] до матеріальної відповідальності у межах середнього заробітку за спричинену шкоду підприємству. При цьому суд вважає недостатніми доводи сторони відповідача про недоведеність розміру заподіяних збитків, а також стягнення з відповідача шкоди в період його лікування шляхом невиплати йому заробітної плати. Так, на переконання суду, матеріалами справи цілком доведено факт перевищення витрат ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» здійснених на ремонт автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого з вини відповідача внаслідок ДТП. В той же час довідкою № 533 від 27 листопада 2019 року про доходи відповідача, а також відомостями на виплату готівки за період листопада 2018 року - червня 2019 року позивачем підтверджено, що [PERSON] під розписку отримував частину заробітної плати готівкою у руки, а решту було йому перераховано на банківський картрахунок (а.с.152-153, 154-161). Будь-яких доказів про передачу таких коштів ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» в якості погашення боргу за заподіяну шкоду, пов`язану із пошкодженням або ремонтом автомобіля, відповідачем подано суду не було. Суперечливі з цього приводу пояснення самого відповідача [PERSON] , які підтверджувались лише показаннями його матері [PERSON] , однак спростовувались показаннями [PERSON] не можуть бути достатніми доказами для підтвердження вказаного факту. Для обчислення межі матеріальної відповідальності працівника перед підприємством середня заробітна плата обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Для розрахунку середнього заробітку береться заробітна плата, яка нараховується працівникові за два місяці, які передували тому місяцю, в якому заподіяння прямої дійсної шкоди виявлено або тому місяцю, в якому справу про покриття працівником прямої дійсної шкоди, заподіяної підприємству, вирішено судом (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"). У відповідності до довідки про доходи [PERSON] № 39 (а.с.103), за вересень-жовтень 2018 року (два місяці роботи, що передували місяцю заподіяння шкоди) йому було нараховано у ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» заробітну плату та одноразову премію у загальному розмірі 22 319, 27 гривень (9 789, 86 + 11 087, 41 + 1 442, 00 = 22 319, 27). Відтак, середній його місячний заробіток становить 11 159,64 гривень (22 319, 27 / 2 = 11 159, 64). У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку про підставність часткового задоволення позову, оскільки у відповідності до положень ст.132 КЗпП України, за шкоду заподіяну ТОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» з вини [PERSON] , на користь позивача, стягненню підлягає середній заробіток відповідача у розмірі 11 159, 64 гривень. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати у разі частково задоволеного позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 348, 68 гривень, а також понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 1 015, 20 гривень. Відтак, оскільки судом позов задовольняється частково, з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам (11 159, 64 грн. х 100% / 156 045, 58 грн. = 7, 15 %) у розмірі 240, 93 гривень ((2 348, 68 + 1 015, 20) х 7, 15% / 100% = 240, 93 грн.). У зв`язку із заявою представника позивача від 01 квітня 2020 року, питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд вправі вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення у відповідності до абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial