Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

23.08.2017 Кредитна спілка «ОЩАД КАСА» звернулася до суду з даним позовом, вимоги якого були неодноразово збільшені, та відповідно просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму заборгованості за договором № ОК-2/0056/17/4/1 від 30.03.2017 по сплаті основної суми кредиту в розмірі 5300,00 гривень, суму несплачених процентів відповідно до умов кредитного договору за №ОК-2/0056/17/4/1 від 30.03.2017 станом на 06.02.2018 в розмірі 2999,67 гривень, суму нарахованої пені за прострочення умов кредитного договору за ОК-2/0056/17/4/1 від 30.03.2017 за період з 15.04.2017 по 06.02.2018 в сумі 7053,47 гривень, що разом складає суму в розмірі 15353,14 гривень, а також просили стягнути суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. та судовий збір у розмірі 1\~600 грн.(а.с. 2-4, 35). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2017 між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОК-2/0056/17/4/1, відповідно до умов п.1.1 якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 5300 гривень. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит у вказаній сумі, а відповідач його отримала, що підтверджується видатковим касовим чеком № 00000738 від 30.03.2017 року. Відповідно до п.п.9 п.2.2.2 та п.3.2 Договору відповідач зобовязався проводити оплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, яка міститься в п.3.1 Договору; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 66 % річних, а також відповідно до п.3.4 Договору виконання зобовязання відповідача забезпечується неустойкою у вигляді пені. Позивач стверджує, що відповідач порушив п.п. 2 п. 2.2.2 Договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати нарахованих процентів. З розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору, вбачається, що станом на 06.02.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 15\~353,14 гривень, з яких 7053,47 гривень нарахована за період з 15.04.2017року по 06.02.2018 року сума пені, 2999,67 гривень несплачена станом на 06.02.2018 року сума процентів, 5300,00 гривень заборгованість по сплаті основної суми кредиту. Також зазначено, що позивач звертався за кваліфікованою допомогою до ФОП [PERSON], для того, щоб останній на платній основі підготував матеріали даної позовної заяви з метою подальшого звернення до суду, що підтверджується: договором №2 від 03.01.2017 року про надання послуг(виконаних робіт), актом прийому-передачі виконаних робіт № 19 від 17.08.2017 року, а також видатковим касовим ордером № 300 від 17.08.2017, про здійснену оплату робіт на суму 1500,00грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав збільшений розмір позовних вимог, просила задовольнити та не заперечувала, щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2017 року між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» в особі голови правління [PERSON], що діяла на підставі Статуту, та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №ОК-2/0056/17/4/1, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 5300 гривень на споживчі потреби, на умовах щомісячного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до погодженого графіку повернення платежів, строком на 12 місяців, з 30 березня 2017 року до 30 березня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 66 % річних (а.с.6-7). З видаткового касового чеку № 00000738 від 30 березня 2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала кредит згідно вказаного договору в сумі 5300,00 гривень (а.с. 10). Станом на 06.02.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № ОК-2/0056/17/4/1 складає 15\~353,14 гривень, з яких 7053,47 гривень нарахована за період з 15.04.2017року по 06.02.2018 року сума пені, 2999,67 гривень несплачена станом на 06.02.2018 року сума процентів, 5300,00 гривень заборгованість по сплаті основної суми кредиту. ( а.с.36). Правильність розрахунку не викладає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ст.526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.3.4 кредитного договору у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у таблиці 1, кредитор має право стягувати з позичальника пеню в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожен день прострочення платежів. Відповідно до умов підпункту «а» п.п. 3 п.2.1.1 Кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць. Згідно зі ст.611\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від\~\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті основної суми кредиту та нарахованими процентами підлягають задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 5300 гривень 00 копійок, суму несплачених процентів\~ станом на 06.02.2018 в розмірі 2999 гривень 67 копійок. У частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої позивачем пені, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, суд враховує положення ч.3\~ст. 551 ЦК України, відповідно до якої\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобовязанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає уваги, що докази щодо реальних понесених позивачем доказів відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не бути вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5\~ч.\~3\~ст.18\~Закону України\~«Про захист\~справ споживачів»\~визначено,\~що несправедливими\~є,\~зокрема,\~умови договору\~про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми ком пенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» зазначено, що положеннями\~частин першої,\~другої статті\~18\~Закону про\~захист прав\~споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті\~18\~Закону про\~захист прав\~споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Враховуючи викладене, суд, порівнюючи суму нарахованої пені 7053,47 гривень, з сумою заборгованості за кредитом 5300,00 гривень, нарахованими і несплаченими відсотками 2999,67 гривень, та враховуючи, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує збитки позивача: в декілька разів перевищує розмір нарахованих та не сплачених відсотків, значно перевищує суму отриманого відповідачем кредиту, в тому числі розмір фактичної заборгованості за кредитом,- прийшов до висновку, що такий розмір пені явно не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та з урахуванням вищенаведених положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає необхідним і можливим зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, та в цій частині задовольнити позовні вимоги частково на суму 4000,00 гривень, яка не перевищує 50% від загальної суми заборгованості за кредитом та процентами та є співмірною із сумою нарахованих позивачем відсотків за період, протягом якого виникла така заборгованість. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~\~судові витрати в сумі 1600 гривень 00 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. Щодо відшкодування коштів в сумі 1500 гривень 00 копійок за договором № 2 про надання послуг (виконання робіт) від 03 січня 2017 року (а.с.14), укладеного позивачем із фізичною особою підприємцем [PERSON], то відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.п.47,48 Постанови Пленуму від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8,\~59\~Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову\~допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з Акто прийому передачі наданих послуг(виконаних робіт) № 19 до Договору №2 від 17 серпня 2017 року виконавцем (ФОП [PERSON]О.) за заявкою Замовника ( КС « ОЩАД КАСА») були надані послуги з надання правової допомоги з виконання окремих процесуальних дій поза судовим засіданням на загальну суму 1500 гривень 00 копійок (а.с. 16). Крім того, оплата вище зазначених послуг Замовником ( КС « ОЩАД КАСА») підтверджується видатковим касовим ордером від 17 серпня 2017 року( а.с.15). З урахуванням викладеного, зазначена вимога по стягненню з відповідача понесених позивачем витрат на правничу( правову) допомогу в сумі 1500 гривень 00 копійок, у відповідності до ст. 137 ЦПК України, підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~\~судові витрати в сумі 1600 гривень 00 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial