Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 17.06.2010 р. отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 15.07.2019 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в сумі 25585,87 грн., яка складається з наступного: 9031,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5801,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8558,30 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 500,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн.(фіксована частина), 1194,57 грн. (процентна складова). Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 25585,87 грн. за кредитним договором б/н від 17.06.2010р. та 1921,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовні заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся неодноразово судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17.06.2010 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 11). У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану відповідачем 17.06.2010 р.(а.с.12), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (а. с. 13-27). На підставі укладеного договору відповідачем було отримано у позивача протягом 2010-2017 років 9 кредитних карток, строк дії останньої отриманої 13.09.2017 р. - 07/21, що підтверджується довідкою банку(а.с.43). Відповідач неодноразово кредитні кошти позивача, протягом дії кредитного договору періодично змінювався кредитний ліміт, 13.10.2017 р. він був збільшений до 6000,00 грн., що підтверджується довідкою позивача(а.с.42). Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 р. становить 25585,87 грн., яка складається з наступного: : 9031,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5801,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8558,30 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 500,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн.(фіксована частина), 1194,57 грн. (процентна складова)(а.с.5-10). Позивач, обґрунтовуючи позов, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.06.2010 року посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану відповідачем 17.06.2010 р. та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Відповідач повідомлялася про дату та місце судового розгляду, заперечення проти позову не надала, доказів, що вона не знайомлена з Умовами, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, не навела. На суд статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного суду від 2 жовтня 2019 року справа № 201/17163/16-ц провадження № 61-13172св18). Позивач надав докази про отримання відповідачем кредиту. Розрахунком заборгованості підтвердив розмір заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, суми штрафів (фіксована частина, процентна складова). Доказів на спростування наданих позивачем документів договору, розрахунку заборгованості відповідач не надав, тобто погодився з ним. З врахуванням наведеного суд дійшов винову, що вимоги позивача стягнути з відповідача 9031,08 грн. - заборгованість за кредитом та 5801,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту підлягають до задовлення. Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв`язку з наведеним суд вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Отже, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, визначених договором, стягненню з відповідача підлягає штраф, передбачений п. 2.1.1.7.6.Умов таправил наданнябанківських послуг. Передбачена в подальшому п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг пеня за прострочення зобов`язань стягненню не підлягає, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить вимогам закону. В зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 8558,30 грн. заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та 500,00 грн. пені за несвоєчасне повернення боргу на суму від 100,00 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином з відповідача підлягає до стягнення штраф в розмірі 500,00 грн. - фіксована складова, та штраф в розмірі 5% від суми заборгованості яка підлягає до стягнення з відповідача в розмірі 741,65 грн.( 9031,08 грн.(заборгованість по кредиту) + 5801,92 грн.(заборгованість за простроченим тілом кредиту) х 5% = 741,65 грн.). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.10.2010 р. в сумі 16074,65 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом - 9031,08 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5801,92 грн., штраф - 500,00 грн.(фіксована частина), штраф - 741,65 грн). Враховуючи викладене,

Outcome: partial