Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою. В її будинку зареєстровані, але з літа 2009 року фактично не проживають відповідачі [PERSON] , який є її сином, та [PERSON] , який є її онуком. Вони збудували будинок у [ADDRESS] , куди з серпня 2009 року переїхали проживати. Участі в утриманні належного їй помешкання не беруть, комунальні платежі не сплачують та відмовляються в добровільному порядку знятися з реєстрації в будинку, чим порушуються її права чк власника житлового приміщення. Тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та стягнути з них судові витрати. Позивач та її представник у судовому засідання вимоги позову підтримали з наведених у позові обставин. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили та відзив на позовну заяву до суду не направили. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача та її представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 26.09.1975 року, а також земельної ділянки за цією адресою на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.08.2004 року, що окрім того підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.06.2021 року та інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з відомостями про земельну ділянку за вказаною адресою. Згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 17.06.2021 року відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2009 року, з часу, коли побудували будинок у с. Сонячне, та позивач не чинила їм перешкод в користуванні належним їй житлом. Показання свідків суд вважає правдивими, так як вони узгоджуються між собою та відповідають матеріалам справи. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідачів, які перебувають у родинних відносинах з позивачем, у житловому будинку [ADDRESS] та їх фактичне непроживання в ньому без поважних причин з 2009 року. Тому, на переконання суду, реєстрацією місця проживання відповідачів у належному на праві особистої приватної власності позивачу будинку порушуються її права як власника та створюються перешкоди в користуванні й вільному розпорядженні нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим будинком, що відповідає способам захисту права власності, передбаченим статтями 16, 386, 391, 405 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі по 454,00 грн., сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції.

Outcome: approved