Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого посилалася на те, що 16 жовтня 2013 року близько 9 год. 15 хв. у м. Дніпропетровську на дорозі без назви водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21099, д/н [NUMBER], виконуючи маневр обгону на крутому повороті з обмеженою оглядовістю, допустив зіткнення з автомобілем Ауді А6, д/н [NUMBER], який належить їй на праві приватної власності, під керуванням водія [PERSON], який слідував в зустрічному напрямку. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі були пошкоджені і їй заподіяна значна матеріальна і моральна шкода. Пошкодження автомобіля у зв'язку із ДТП унеможливлює подальше використання нею єдиного транспортного засобу. Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі від 20 листопада 2013 року ДТП сталася з вини [PERSON], за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Провіта». Страховий ліміт за його страховим полісом складав 51 000 грн. та франшиза 1 000 грн. Згідно виписки з її особистого рахунку № [NUMBER] від 24 квітня 2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» страхова компанія перерахувала їй 24 875 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Просила стягнути з [PERSON] на її користь 120 770 грн. 73 коп., необхідних для відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути із ТДВ СК «Провіта» 25 125 грн., а також судові витрати по справі. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, підтримавши позов тільки до [PERSON] Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 120 770 грн. 73 коп. матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди та витрати 1 050 грн., а всього - 141 820 грн. 73 коп. Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 107 грн. 70 коп. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та додаткове рішення суду посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу на рішення необхідно задовольнити частково, та змінити рішення суду в частині стягнутої грошової суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що 16 жовтня 2013 року близько 9 год. 15 хв. у м. Дніпропетровську на дорозі без назви водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21099, д/н [NUMBER], виконуючи маневр обгону на крутому повороті з обмеженою оглядовістю, допустив зіткнення з автомобілем Ауді А6, д/н [NUMBER], який належить позивачці на праві приватної власності, під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному з ним напрямку. Відповідач порушив п.п.1.3,1.5,14.6 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП. Під час ДТП автомобілю позивачки спричинені механічні пошкодження, а саме: пошкоджено ліве крило, бампер, капот, лобове скло, решітка, диск, подушки, нижні підвіски, номерний знак, тримач та інші деталі. Пошкодження автомобіля у зв'язку з ДТП унеможливило подальше використання транспортного засобу позивачкою, а тому нею було проведено ремонтні роботи (т. 1 а.с.11-12). Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року ДТП сталася із вини [PERSON] за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 УпАП та накладено адміністративне стягнення (т. 1 с. 10). Вказані обставини встановлені постановою суду і відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Отже, вина [PERSON] є встановленою у скоєні ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивачки. Відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Провіта». Страховий ліміт за його страховим полісом складав 51 000 грн. та франшиза 1 000 грн. Відповідно до виписки з особистого рахунку позивача № [NUMBER] від 24 квітня 2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» страхова компанія перерахувала позивачці 24 875 грн. на відшкодування матеріальної шкоди за угодою сторін (т.1, а.с.20). Для встановлення суми матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем, позивачем була проведена оцінка транспортного засобу фізичною особою - підприємцем судовим експертом [PERSON], діючим на підставі свідоцтва суб'єкта оціночної діяльності № 415 від 26 квітня 2013 року (т. 1 а.с. 19). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста [PERSON] № ZU171013 від 18 жовтня 2013 року по визначенню вартості матеріальної шкоди у зв'язку із аварійним пошкодженням автомобіля Ауді А6, д/н [NUMBER], вартість матеріальної шкоди, спричиненої позивачці - власнику зазначеного автомобіля, на момент ДТП з урахуванням фізичного зносу складає 170 020 грн.73коп. (т. 1 а.с. 15-18, 82-99). Крім того, за клопотанням відповідача по справі проведено автотоварознавчу експертизу. Проте, оскільки експерт автотоварознавець Дніпропетровського НДІСЕ у висновку від 15 травня 2015 року (т. 2 а.с. 71-81) не відповів на всі питання і вказав про неможливість встановити вартість ремонту вказаних пошкоджень автомобіля позивачки, суд визнав доказом в підтвердження суми завданої позивачці матеріальної шкоди висновок судового експерта [PERSON] Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 120 770 грн. 73 коп. - суми, на яку позивачці завдана матеріальна шкода та яка перевищує страхову виплату. Але із висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі, наданих доказів, та вимог законодавства. Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи підтверджено, що 18 жовтня 2013 року між [PERSON] (замовником) та ПП «Надяра» (виконавцем) було укладено договір № 343, відповідно до якого виконавець взяв на себе відповідальність по ремонту автомобілю Ауді А6, д/н [NUMBER] (том 1 а.с. 148), вартість ремонту, відповідно до рахунку № 343 від 18 жовтня 2013 року (том 1а.с.150-151) становить 147 500 грн., які позивачка сплатила відповідно квитанції від 18 жовтня 2013 року (том 1 а.с.115). Між тим, суд першої інстанції при ухваленні рішення, не прийняв до уваги ці обставини, яка підтверджує фактично понесені позивачкою витрати на суму 147 500 грн. А тому на підставі ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно абзацу 3 п.16 роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Провіта». Страховий ліміт за страховим полісом №АС/0345967 складає 50 000 грн. та франшиза 500 грн. Враховуючи зазначені обставини та вимоги законодавства, позивачка має право вимоги до страхової компанії на суму 49500 гривень. Цим правом вона скористалася, отримавши добровільно за спільною угодою між страховою компанією частину суми. А тому відповідач повинен сплатити різницю між вартістю ремонту 147 500 гривень і страховою сумою 49500 гривень, що становить 98 000 гривень, і саме цю суму необхідно стягнути на користь позивачки. Крім того, вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивачки компенсації завданої моральної шкоди, суд зазначив, що внаслідок ДТП позивачці було завдано моральну шкоду, яка виразилася у психологічних стражданнях щодо погіршення стану здоров'я, порушенні звичайного способу життя, оскільки на тривалий час після ДТП позивачці та її близьким довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом їй довелося відкласти, а від деяких з них довелося взагалі відмовитись, що спричинило проблеми з роботою, а як наслідок ще більше погіршало її фінансове положення. Розмір душевних страждань суд оцінив в сумі 20 000 грн. Проте, не можна повністю погодитись із такими висновками суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності стягнення із відповідача на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди. Але суд апеляційної інстанції, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції необхідно зменшити, враховуючи конкретні обставини справи, залежність ступеня вини особи, яка завдала шкоду, глибину душевних страждань, які зазнала позивачка внаслідок пошкодження її майна.

Outcome: partial