Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

27.07.2015 року позивачем подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , а [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя батькам належало майно - кооперативна квартира [ADDRESS] , кооперативна квартира [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріальної контори, під час розгляду її заяви було встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано, а право власності на квартиру [ADDRESS] наприкінці 2012 року було зареєстровано тільки на матір [PERSON] та при проведенні реєстрації не враховано, що зазначена квартира була в 70 роках придбана батьками в період шлюбу. Шлюб між батьками було розірвано 19.03.1983 року, але не зважаючи на це батьки продовжували проживати спільно однією родиною. З урахуванням наведеного, вважала, що саме батьки є власниками обох квартир на праві спільної сумісної власності, як подружжя. Тобто, після смерті батьків спадкувати має право вона, як донька, а також її брати - молодший брат [PERSON] , середній брат [PERSON] . Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частинку квартир за адресами: квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , що належали її батькам [PERSON] та [PERSON] . Понесені судові витрати стягнути з відповідачів /том 1 а.с.3-8/. Дана позовна заява була залишена без руху та надано час для усунення недоліків. 05.08.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1 /4 квартири [ADDRESS] , що належали її батькам [PERSON] та [PERSON] . Понесені судові витрати стягнути з відповідачів. На підставі поданої позовної заяви відкрито провадження /том 1 а.с.73-77/. 29.11.2018 року, вже в ході судового розгляду, після відновлення провадження у справі, позивачем було подано позовну заяву (уточнену) про визнання права власності та зазначала, що оскільки вона зверталась до Московського районного суду м.Харкова з цивільним позовом про визнання незаконним свідоцтва про право власності, скасування частково заповіту на кв. [ADDRESS] , рішенням суду від 27.03.2017 року її вимоги були задоволені, але апеляційним судом її права знищені, тому вимоги щодо квартири [ADDRESS] вона вимушена відкликати та просила повернути їй кошти внесені як судовий збір за цю частину позовних вимог - 624,88 гривень. В обґрунтування поданої заяви зазначала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті залишилось спадкове майно серед якого є квартира за адресою [ADDRESS] , що належала її батькові, як члену житлово-будівельного кооперативу «Трактор». Дана обставина підтверджується копією ордеру, копією реєстраційного посвідчення. Після смерті батька ЖБК « Трактор » видав довідку про те, що пай за квартиру в розмірі 2288 руб. був виплачений у 1981 році. Ніяких розпоряджень після смерті батько не залишав, тому спадкування відбувається за законом. Спадщину після його смерті прийняли за законом вона та її брат [PERSON] подавши відповідні заяви. Оскільки батько за життя не зареєстрував право власності на квартиру у встановленому законом порядку, від нотаріуса 06.10.2012 року вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, свідоцтво про спадкування вони з братом отримали на вклади. Враховуючи наведені обставини, вважала, що суд повинен захистити її інтереси та визнати за нею право власності у порядку спадкування на половину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач доводи позову підтримала, посилалась на те, що незаконно проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] лише за матір`ю, оскільки дана квартира має статус спільної сумісної власності подружжя, було допущено безліч порушень при оформленні цього права, в тому числі проведено реєстрацію без присутності її матері, яка на той момент хворіла, перебувала під впливом брата [PERSON] та його родини, який не надавав можливості спілкуватись із матір`ю, також з цих підставі незаконним є заповіт на цю квартиру вчинений матір`ю. Оформити свої спадкові права вчасно вона не мала можливості, оскільки після смерті батька було виявлено відсутність реєстрації права власності на обидва об`єкти. Висловлювала свою незгоду із прийнятим рішенням апеляційною інстанцією за її позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності, частково недійсним заповіту, яким було відмовлено їй у задоволенні позову, оскільки під час розгляду даної справи мала місце злочинна змова, її та її брата [PERSON] незаконно позбавили їх частки у спадщині. Вважала, що на [PERSON] чиниться тиск, тому він не прибуває в судове засідання. Також зазначала, що на її думку приймати рішення по справі не є можливим, оскільки потрібно розбиратись та вона не визначилась із своїми вимогами. В судовому засіданні 30.09.2015 року позивач позовні вимоги викладені в позові від 05.08.205 року підтримала, просила позов задовольнити. Зазначала, що батьки перебували в шлюбі, вона народилась 1964 році, в травні 1965 року батько отримав квартиру в кооперативі на [ADDRESS] , а в 1967 році народився брат [PERSON] , в 1970 році мати отримала 2 кімнатний кооператив на Познанській, а батько оформив зобов`язання про виплату паїв, в 1971 році народився брат [PERSON] . Бабуся проживала на [ADDRESS], хворіла та в 1983 році батьки оформили розлучення, оскільки батько доглядав бабусю, він вважав, що там де мешкаєш там і зареєстрований, в 1985 році вона виписалась та прописалась у чоловіка, в 1989 році одружився [PERSON] , він скористався, що вона з батьком живе окремо, витіснили мати та [PERSON] в одну кімнату, мати його побоювалась, він був агресивний. Коли повернуся з армії [PERSON] батьки оселили його на [ADDRESS], оскільки бабця померла, а батьки пішли жити до села, вона намагалась поговорити з [PERSON] щоб батьки жили самі, провести обмін. 18 років батьки жили в селі, потім вони повернулись до Харкова. Агресія поновилась з боку [PERSON] , він вдарив мати в груді у неї виникла онкологія. Позивачем також подавались письмові пояснення за позовом, що долучені до справи /том 1 а.с.106-108/. В поясненнях позивач посилалась на те, що батьки позивача були власниками двох квартир за адресами [ADDRESS] - двокімнатної квартири та [ADDRESS] - однокімнатної квартири. Коли в 1983 році батьки розірвали шлюб, батько згодом вимушено переїхав до однокімнатної квартири доглядати свою хвору матір, від своїх прав на двокімнатну квартиру він не відмовлявся, продовжував сплачувати внески згідно взятих на себе зобов`язань. Коли бабуся померла, а [PERSON] одружився і привів невістку у двокімнатну квартиру, її мати не витримала сварок та переїхала до батька в однокімнатну квартиру, де вони жили разом, всі грошові внески були сплачені. Згодом батьки на 18 років переїхали до села, але і в цьому разі батько не відмовлявся від прав на квартиру. Після повернення з села батьки оселилися в двокімнатній квартирі та жили там до смерті батька, але і в цей час батько нічого не заповідав, не дарував і від майна не відмовлявся. Батьки жили разом, вели спільне господарство, фактично це були сімейні стосунки, в 1989 році для [PERSON] , а пізніше для [PERSON] влаштовували весілля, після смерті бабусі в 1990 році батько передав матері 1000 рублів, також батько надавав матері кошти в сумі 600 рублів для будівництва прибудову на Познанській. Звертала увагу на те, що після смерті батька [INFO] мати подавала до нотаріальної контори заяву про те, що все спадкове майно [PERSON] є його особистою власністю і вона на нього не претендує, але розпорядженням міської ради від 05.11.2012 року вона вже отримувала свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру, включно із батьківською часткою, нехтуючи наявністю двох спадкоємців. Вбачала в таких обставинах злочинний зговір працівників « ХарБТІ » та [PERSON] , юристи не побачили двох власників квартир, не побачили в спадковому реєстрі двох спадкоємців, а техніки не побачили перебудову квартири. Також в цій квартирі проживала вона із донькою до 1985 року, її батько до 1984 року, а потім після 2008 року та до смерті, її брат [PERSON] до 1989 року, а коли у [PERSON] з`явилась родина, проживати там стало не можливо. Окрім того, мати її запевняла, що вона не буде оформлювати ані право власності, ані заповіт, про оформлення права власності її та її брата [PERSON] не було проінформовано. Також зазначала, що коли батьки почали хворіти [PERSON] прийняв позу турботливого доглядальника, оскільки затурбувався про долю двокімнатної квартири. Всі її пропозиції щодо надання матері належної медичної допомоги, забрати та доглядати її, приймав агресивно. Після отримання від матері заповіту обмежив її в спілкуванні з нею, дії [PERSON] обмежились пригніченням симптомів задухи хіміопрепаратами, онкологію ніхто не лікував. Коли мати це збагнула було запізно. Строк для звернення до суду із відповідним позовом вона не пропустила, оскільки звернулась до нотаріуса у встановлений 6 місячний строк, але їй було рекомендовано звернутись до суду, оскільки право власності на квартири не було зареєстровано, саме мати просила не ділити квартиру поки вона жива, вона продовжувала тяжко хворіти, тому до суду не звертались. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні 30.09.2015 року проти позову заперечували. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що мати сама приймала рішення про складання заповіту, вона сама спілкувалась із нотаріусом, він не впливав на неї. Також дійсно вони приводили у відповідність із законом документи на квартиру по [ADDRESS] . Після першої операції вони їздили в БТІ для оформлення документів, це було на 5 поверсі. Коли документи були вже готові, вони поїхали їх забирати, а потім вона сама запропонувала оформити заповіт. Померла мати в 2015 році, з 2012 року по 2015 року мати була на ногах, сама ходила до магазину, лише останні 3 місяці погано себе почувала. Також зазначав, що квартиру на [ADDRESS] подарували батьки братові [PERSON] на весілля. Представник відповідача [PERSON] підтримав письмові заперечення від 07.09.2015 року, в обґрунтування яких ним зазначено, щодо визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] вони покладаються на думку суду. Що стосується вимог про визнання права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в повному обсязі заперечували. Посилались на те, що дана квартира повністю належала на праві власності матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 18.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, відомості про право власності були внесені до державного реєстру 24.12.2012 року. В цій квартирі мати та відповідач із своєю сім`єю проживали майже все життя. Батько [PERSON] , що помер [INFO] , після розірвання шлюбу із матір`ю в 1983 році і до своєї смерті будь-яких претензій щодо набуття повного або часткового права власності на вказану квартиру не заявляв. Також своїх претензій на частку у праві власності на вказану квартиру не заявляли ані його сестра - позивач у справі, ані його брат, другий відповідач. Мати, будучи власницею квартири по [ADDRESS] склала заповіт на його ім`я. Після смерті матері [INFO] він у шестимісячний строк звернувся до Харківської державної нотаріальної контори №11 із заявою про намір прийняти спадщину на майно, яке заповідала його мати. Позивачка не приймала участі у догляді за престарілою матір`ю, у її похованні, тому жодних прав на будь-яку частку немає. Зазначав, що доводи про існування права на частку в квартирі на [ADDRESS] у [PERSON] , як колишнього чоловіка, нічим не підтверджені. Після розірвання шлюбу в 1983 році [PERSON] добровільно знявся із реєстрації у вказаній квартир та залишив її, ніколи на неї не претендував, в квартирі залишився проживати лише він та мати. Тому, зазначав, що є підстави вважати, що [PERSON] добровільно відмовився від усіх прав на частку цієї квартири на користь матері. Вважав, що майно було поділено між подружжям добровільно але право власності не було оформлено належним чином до 2012 року. Свідоцтво про право власності на майно не було оскаржено чи скасовано. Саме мати [PERSON] була членом кооперативу та є всі підстав вважати, що внески на цю квартиру робила вона особисто, як під час шлюбу, так і після його розірвання. Також зазначали, що позивачем не надано доказів внесення особисто [PERSON] пайових внесків на цю квартиру, та якщо й дійсно мали місце внески на зазначену квартиру, то належну йому частку можливо рахувати лише пропорційно до таких внесків і теоретично його частка складала б менше 1/4, на яку претендує позивач /том 1 а.с.89/. В ході розгляду справи було залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідача [PERSON] , що помер [INFO] , [PERSON] . Правонаступником відповідача [PERSON] [PERSON] будь-яких відзивів на позовні заяви не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги подані заперечення відповідачем [PERSON] .. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] з`являвся в судове засідання 12.11.2015 року, отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову з додатками, зазначав, що позов не визнає, заперечує проти нього, оскільки квартиру йому дарували батьки на весілля, в подальшому в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв, заперечень проти позову не подавав. Представником відповідача [PERSON] було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в судовому засіданні, судом з урахуванням думки позивача, стадії розгляду даного провадження, було прийнято рішення про продовження розгляду справи за його відсутності. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ч.3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог п.1,2 ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідачмає право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачем було подано до суду позовну заяву 27.07.2015 року, було подано уточнену позовну заяву 05.08.2015 року, тривав судовий розгляд, надані пояснення сторонами, допитано свідка [PERSON] , було зупинено провадження до розгляду іншої цивільної справи з 12.11.2015 року по 25.09.2018 року за клопотанням позивача, після відновлення провадження у справі позивачем 29.11.2018 року було подано позовну заяву (уточнену) про визнання права власності за законом. В період з 17.12.2018 року по 18.06.2019 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] .. Враховуючи положення ст.ст.12, 13, 49 ЦПК України, судом враховувались позовні вимоги заявлені позивачем відповідно до позовної заяви від 05.08.2015 року. Так, позивачем заявлені вимоги про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батьків на об`єкти нерухомості, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що належали її батькам [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири [ADDRESS] , станом на 31.07.2015 року вартість квартири складала 249951 гривня без врахування ПДВ /том 1 а.с.38-55/. Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири [ADDRESS] , станом на 31.07.2015 року вартість квартири складала 199924 гривні без врахування ПДВ /том 1 а.с.56-71/. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /том 1 а.с.11/. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 26 червня 1963 року батьки позивача уклали шлюб, прізвище матері позивача до укладання шлюбу « [PERSON] », 29 березня 1983 року батьки позивача шлюб розірвали /том 1 а.с.19/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть /том 1 а.с.9/. Із змісту досліджених копій спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] / том 2 а.с.9-35/, а також наданих копій відповідей позивачем при подачі позову вбачається наступне. Після смерті батька [PERSON] 11.05.2012 року позивач [PERSON] подала до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом та заповідальним розпорядженням, про що свідчить копія відповідної заяви /том 1 а.с.12, том 2 а.с.11/. Із копії відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори на ім`я позивача по спадковій справі від 13.07.2015 року вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] , звернулись 13.03.2012 року заява №479 [PERSON] , син спадкодавця, 11.05.2012 року заява №952 [PERSON] , донька спадкодавця. Також, 26.06.2012 року із заявою, що все спадкове майно, в тому числі грошові заощадження в Ощадному банку та квартира [ADDRESS] є особистою власністю спадкодавця, звернулась колишня дружина спадкодавця [PERSON] , вхідний номер заяви 1908/02-14 / том 2 а.с.12/. Інших заяв не надходило, заповіту спадкодавець не залишав. За даними нотаріальної справи квартири по праву власності не зареєстровані. За реєстровими номерами №2-1497, 2-1499 нотконторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові заощадження на ім`я позивача та [PERSON] /том 1 а.с.28/. Так, в рамках відкритої спадкової справи на підставі заяви 26 жовтня 2012 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я позивача та [PERSON] по 1/2 частці спадкового майна, яке складається з рахунку № [NUMBER] на суму 0,28 грн, рахунку № [NUMBER] на суму 0,22 грн, рахунку № [NUMBER] на суму 3572,95 грн, та знаходяться ТВБВ Ощадбанку № 10020 /0238 м.Харкова, згідно довідки ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м.Харкова №11-10/В-3095 від 23.07.2012 року, про що свідчить копія відповідного свідоцтва /том 1 а.с.15, том 2 а.с.25, 26/. Як вбачається з відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 03.07.2015 року [PERSON] було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після батька [PERSON] , на належну йому квартиру за адресою [ADDRESS] не є можливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, рекомендовано звернутись до суду за оформленням права власності на вказане майно /том 1 а.с.21/. Також, як вбачається з відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 02.07.2015 року [PERSON] було роз`яснено, що право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2012 року. [PERSON] помер до державної реєстрації права власності на нерухоме майно, при життя своїм правом виділити частку паю у спільному сумісному майні подружжя не скористався, тому, якщо вона бажає виділити його частку має право звернутись до суду за оформленням права власності /том 1 а.с.27/. Як вбачається із змісту наданої копії реєстраційного посвідчення від 18.10.1966 року посвідчено володіння квартирою [ADDRESS] за [PERSON] , членом ЖСК «Трактор» на підставі рішення Виконкому Харківської міської ради депутатів / том 1 а.с.20/. Відповідно до копії довідки ЖК «Трактор» [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] та був членом ЖК «Трактор» до дня смерті [INFO] . Перший внесок в сумі 1227 руб. внесений в 1966 році, повна вартість квартири 2288 руб.. Пай сплачений повністю в 1981 році /том 1 а.с.23/. Відповідно до копії довідки станом на 22.06.2012 року в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] до дня смерті [INFO] , в теперішній час за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] , онука, [PERSON] , [INFO] , онук /том 1 а.с.24/. За даними Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова за життя [PERSON] перебував на обліку в Управлінні та отримував пенсію за віком з 21.08.1995 року по листопад 2011 року (дата смерті [INFO] ), виплата пенсії проводилась через підприємство зв`язку поштове відділення 61118, копій документів /паспорту, довідки з ЖЕКу/, які б свідчили про місце реєстрації або місце проживання матеріали пенсійної справи не містять /том 1 а.с.141-142/. Відповідно до копії ордеру ВК Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих №153315 від 20.05.1964 року [PERSON] з родиною, що складалась з 4 осіб - [PERSON] - матері, [PERSON] - дружини, [PERSON] - доньки, було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] /том 1 а.с.16/. Відповідно до копії контрольного талону до ордеру Орджонікідзевського РВК №25986 від 03.09.1970 року [PERSON] , що перебуває на обліку ЖСК «Зоря» надано 2 кімнатну квартиру СОЗ мікрорайон Салтівського жилмасіву, склад родини [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] - син /том 1 а.с.17/. Як вбачається з копії відповіді ЖК «Зоря-239» [PERSON] була включена до ЖСК «Зоря» 23.03.1970 року з наданням 2-кімнатної квартири. Зобов`язання по виплаті позики ЖСК «Зоря-239» оформлено на [PERSON] 15.05.1971 року. Контрольний талон до ордеру [NUMBER] був виданий [PERSON] .. За адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 16.10.1970 року виписаний 22.04.1983 року, [PERSON] з 16.10.1970 року по 10.02.2015 року, знята з реєстрації у зв`язку із смертю/том 1 а.с.18, 25/, [PERSON] запис про вибуття без дати. Відповідно до копії довідки ЖК «Зоря-239» станом на 19.11.2012 року [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , склад родини син [PERSON] , головний квартирозйомник - [PERSON] /том 1 а.с.29/. Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2015 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2012 року б/н виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради, форма власності приватна, частка власності 1/1 /том 1 а.с.22/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть /том 1 а.с.10/. Із змісту наданої відповіді Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 08.10.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу. Із заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулись 29.04.2015 року донька померлої [PERSON] , а також син померлої [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. 10.01.2013 року від імені [PERSON] було посвідчено заповіт на користь [PERSON] , який на день підготовки відповіді є чинним. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось /том 1 а.с.136-139/. В судовому зсіданні 30.09.2015 року за клопотання позивача було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є донькою позивача, дідусь та бабуся жили спільно, про розлучення вона дізналась випадково, вважала їх чоловіком та дружиною, вони тривалий час жили в селі, а потім в квартирі. Підтвердила факт хвороби бабусі, що вона із матір`ю пропонували пройти консультацію ще в іншого фахівця, але дядько [PERSON] поводився агресивно по відношенню до неї, погрожував, коли ніхто не бачив, зі свого боку вона і мати відвідували бабусю, коли вона хворіла в лікарні. Бабуся за декілька тижнів до смерті казала, щоб вони поділили квартиру на Познанській, як вважаєте за потрібне, нібито на трьох. Зазначала, що в квартирі на [ADDRESS] мешкає дядько [PERSON] із сім`єю, а по Познанській мешкає дядько [PERSON] із сім`єю. В ході розгляду справи позивач неодноразово посилалась на те, що квартира [ADDRESS] , має статус сумісного майна подружжя, оскільки право на неї батьками було набуто в період шлюбу, виплата паю продовжувалась навіть після розірвання шлюбу, окрім того, розірвання шлюбу між батьками мало формальний характер, батьки продовжували проживати спільно не зважаючи на факт реєстрації за різними адресами, ані батько, ані мати не оспорювали їх права на квартири, наполягала на тому, що про факт існування свідоцтва про право власності на квартиру виключно за матір`ю та наявність заповіту на ім`я брата вона дізналась лише в 2015 році, коли звернулась до нот контори за оформленням спадкових прав. Вважала, що під час здійснення реєстрації права власності було допущено порушення встановленого порядку, вчинено злочинні дії працівниками міської ради при видачі свідоцтва, оскільки мати особисто не зверталась із заявами, в той час перебувала на лікуванні, не враховано інтереси її померлого батька, її та її брата [PERSON] , як спадкоємців першої черг, також, на її думку, під впливом брата [PERSON] , мати склала заповіт. В ході розгляду даної справи провадження зупинялось у зв`язку із розглядом іншої цивільної справи. Так, [PERSON] зверталась до Московського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , Житлового кооперативу «Зоря-239», Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи - [PERSON] , КП «Харківське міське БТІ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єрмакова Наталія Яківна, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання заповіту частково недійсним. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Визнано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , видане КП «Харківське міське БТІ» за розпорядженням міського голови №5019 від 05.12.2012 року на ім`я [PERSON] , недійсним та скасовано його. Визнано заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] 10 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єрмаковою Н.Я. та зареєстрований за р.№ 43, недійсним в частині розпорядження заповідачем квартирою [ADDRESS] і скасовано його в цій частині. Вирішено питання про судові витрати. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської від 21.06.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року. У задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Відповідне рішення апеляційної інстанції оскаржувалось позивачем [PERSON] в касаційному порядку та відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2018 року касаційна скарга скаргу [PERSON] залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року залишено без змін. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із змісту рішень трьох інстанції вбачається, що позивач зверталась до суду із позовом, в якому просила суд визнати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане КП «Харківське міське БТІ» за розпорядженням міського голови № 5019 від 05.12.2012 року на ім`я [PERSON] , недійсним та скасувати його; визнати заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] 10 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрмаковою Н.Я. та зареєстрований за р.№ 43, недійсним в частині розпорядження заповідачем квартирою [ADDRESS] і скасувати його в цій частині. В обгрунтування позову посилалась на те,що спірною є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] , що розташована у будинку житлового кооперативу «Зоря-239», яка була надана батькам позивача, [PERSON] та [PERSON] , на сім`ю з чотирьох осіб у 1970 році. Членом цього житлового кооперативу стала мати позивача на підставі витягу з протоколу № 9 засідання міської житлової комісії від 23 березня 1970 року, в якому зазначено, що [PERSON] включена до членів ЖК з наданням двокімнатної квартири на сім`ю з чотирьох осіб, а зобов`язання по сплаті позики ЖК «Зоря-239» за надану квартиру оформлено на [PERSON] 15 травня 1971 року. Враховуючи те, що пайові внески за спірну квартиру були сплачені в повному обсязі в грудні 1988 року, а розірвання шлюбу між батьками 29.03.1983 року носило суто формальний характер, оскільки після розірвання шлюбу вони продовжували сумісне проживання та проводили сплату паю сумісно, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, та за життя не встигли зареєструвати своє право спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, до 2011 року, коли батько був живий, вважала, що до спадкової майнової маси, що залишилася після смерті батька позивача, увійшло дві кооперативні квартири, повністю сплачені, але офіційно не оформлені батьками на праві власності за собою. Оформити право власності після смерті батька не мали можливості, оскільки право власності не було зареєстровано. А в 2015 році виявилось, що квартира на Познанській пройшла процедуру державної реєстрації права власності ще 24.12.2012 року та вже повністю належить матері позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 18.12.2012 року, виданого Виконкомом Харківської міської ради на підставі розпорядження. Окрім того, мати позивача залишила від свого імені заповіт на своє майно на користь брата - відповідача [PERSON] .. Із змісту рішення апеляційної інстанції вбачається, що у суду першої інстанції не було передбачених ст. 215 ЦК України підстав для визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру та заповіту недійсними. З постанови касаційної інстанції вбачається, що рішення суду першої інстанції вимогам ст. 213 ЦПК України не відповідало. Судом апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до наявних в матеріалах справи довідок ЖК «Зоря-239» [PERSON] на підставі рішення міської житлової комісії від 29 березня 1970 року була включена до Житлово-будівельного кооперативу з наданням 2-х кімнатної квартири на сім`ю на 4 особи. Хоча зобов`язання по виплаті позики було оформлено на її чоловіка [PERSON] , особистий рахунок власників ЖК «Зоря-239» був відкритий лише на [PERSON] . Пайовий внесок за вказану квартиру був виплачений повністю у грудні 1988 року, вже після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] 29.03.1983 року . При цьому після розірвання шлюбу [PERSON] 22.04.1983 р. був знятий з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, а [PERSON] залишилася там зареєстрованою по день її смерті [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] зареєструвався за іншою адресою - у квартирі [ADDRESS] , де мешкав до своєї смерті [INFO] . Не взято до уваги висновки суду про фіктивність характеру розірвання шлюбу між батьками позивача, зазначено на відсутність належних та допустимих доказів на спростування того, що підписання рукописних заяв від 04.07.2012 року на ім`я Харківського міського Голови та на ім`я директора КП «Харківське міське БТІ» матір`ю позивача, а також відсутність доказів того, що [PERSON] з огляду на її стан здоров`я не могла подати цю заяву, саме по собі перебування у лікарні не спростовує наявність у неї волі та можливості надати таку заяву. Також, в рішенні апеляційної інстанції зазначено, що колегією враховано факт тривалої реєстрації батьків позивача за різними адресами квартир, що перебували в їх володінні, і відсутність відомостей про наявність між ними з цього приводу якого-небудь спору. Факт того, що [PERSON] користувався спірною квартирою під час шлюбу з [PERSON] , з огляду на те, що шлюб був розірваний до повної сплати нею внесків, і [PERSON] не був членом кооперативу, не спростовує набуття [PERSON] права власності на квартиру. Також зазначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті спадкодавця, належність майна спадкодавцю має значення не для дійсності зробленого ним за життя заповіту, правомірність якого презюмується, крім випадків, передбачених у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а - для визначення складу спадщини, стосовно якого заповіт є чинний. Враховуючи, що доводи позивача в частині того, що квартира [ADDRESS] має статус спільного сумісного майна, були предметом дослідження в рамках іншої цивільної справи та рішення про відмову в задоволенні позову набрало законної сили, обставини, встановлені рішенням суду не підлягають доказуванню в рамках даної справи. Тобто, квартира [ADDRESS] не входить до складу спадкового майна. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як встановлено в ході розгляду справи в 2011 році помер батько сторін [PERSON] , а в 2015 році померла мати сторін [PERSON] .. Після смерті батька спадкування здійснюється за законом, після смерті матері за заповітом. Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч.1,2 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В ході розгляду справи встановлено, [PERSON] заповітів не залишав, спадкування здійснюється за законом, після його смерті із заявами про прийняття спадщини за законом протягом встановленого шестимісячного строку звернулись спадкоємці першої черги, діти спадкодавця, позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , інших заяв не надходило. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини протягом встановленого шестимісячного строку звернулись позивач [PERSON] , за життя звернувся відповідач [PERSON] [PERSON] за життя склала заповіт на корить відповідача [PERSON] , спадкування здійснюється за заповітом. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено в ході розгляду справи до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли вклади в банку, на які було видано відповідне свідоцтво. Окрім того, за життя [PERSON] був членом ЖБК "Трактор", сплатив відповідний пай за квартиру [ADDRESS] в повному обсязі за квартиру, тримав реєстраційне посвідчення, але не оформив своє право власності у встановленому законом порядку, тому видачі свідоцтва було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Доводи відповідача [PERSON] про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , оскільки дана квартира була подарована йому батьками, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не доведено факт дарування квартири, в даному випадку квартира є складовою спадкової маси, про це було відомо й відповідачу на момент відкриття спадкової справи після смерті батька, будь-яких заходів щодо оспорення даної обставини відповідачем не вживалось. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано в 2012 році та враховуючи заповіт, що був залишений померлою, спадкування здійснюється за заповітом, заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] , на користь якого складено заповіт. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . В частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири [ADDRESS] позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про поділ судових витрат суд враховує, що позивачем було заявлено дві майнові вимоги на загальну суму 162449 гривень 75 копійок (1/4 від вартості квартири по [ADDRESS] - 62487,75 грн та 1/2 від вартості квартири по [ADDRESS] 99962 грн), сплачено при подачі позовну судовий збір двома квитанціями в сумі 243 гривні 60 копійок та 1380 гривень 90 копійок, загальна сума сплаченого судового збору склала -1624,50 копійок. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно від задоволених вимог, а саме виходячи з розрахунку (99962х100/162449,75х1624,5/100) 1624,5) - в сумі 999 гривень 55 копійок.

Outcome: partial