Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

10 лютого 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування вимог, зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] від нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача 24 лютого 2005 року. За результатами розслідування смертельного нещасного випадку були складені Акт спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 18 березня 2005 року та акт про нещасний випадок на виробництві, не пов`язаний з виробництвом форми НПВ від 18 березня 2005 року. Як встановлено матеріалами розслідування нещасного випадку смерть [PERSON] настала внаслідок наїзду на нього вагону вантажного поїзду, належного відповідачу. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю чоловіка змінилось її життя, вона втратила близьку людину, з яким прожила в шлюбі 27 років та мала намір прожити все останнє життя. Звістка про смерть чоловіка призвела до того, що позивачка постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила позивачку корінним чином змінити своє життя, оскільки після його загибелі вона змушена була самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут, оскільки заробіток загиблого чоловіка був основним джерелом їх сімейного бюджету. Смерть чоловіка змусила позивача докладати додаткових зусиль на організацію її життя. Просила стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком», в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка у розмірі - 454 000 грн. 15 лютого 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, де зазначили, що, нещасний випадок стався внаслідок порушення самим [PERSON] вимог: -п.1.31 «Правил безпеки на залізничному транспорті МІМ СРСР»; -п.1.9., п.2.8.. п.2.10 «Загальної інструкції з охорони праці №1 для робітників і службовців УЗТ»; -п.2.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК»; -ст.14 Закону України «Про охорону праці», а не з вини відповідача, тому, останній звільняється від відповідальності. Як вбачається з акту №1 про нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом, [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння. Основною причиною нещасного випадку встановлено пересування по території станції, в порушення встановлених маршрутів у стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] грубо нехтуючи вимогами нормативних актів з охорони праці, не подбав про особисту безпеку і здоров`я, що й привело до настання нещасного випадку. Відповідно до п.2.1. «Правил внутрішнього трудового розпорядку» Колективного договору ВАТ «Кривбасзалізрудком» на 2005-2006 роки (який діяв на час настання нещасного випадку з [PERSON] ), працівники комбінату повинні працювати чесно і сумлінно, дотримуватись дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватись від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їхні трудові обов`язки. Враховуючи, що [PERSON] , перебуваючи на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, грубо нехтував нормами з охорони праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок відповідача. Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24.02.2005 року о 10:30 від 11.03.2005 року та акту №1 від 18.03.2005 року про нещасний випадок на підприємстві, не пов`язаний з виробництвом відсутні посадові особи відповідача, які допустили порушення законодавства, що призвело до настання нещасного випадку. Крім того, вищезазначеними актами встановлено провину лише чоловіка позивачки - [PERSON] , будь-які інші особи в актах не вказані, акти ніким не оскаржено. Також позивач не підтвердив розмір заподіяної їй моральної шкоди, що суперечить положенням ст. 23 ПК України та не відповідає ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості. Зазначили, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.07.1979 року (а.с. 13). 24.02.2005 року при виконанні трудових обов`язків з чоловіком позивачки стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт №1 (Форма НПВ) про нещасний випадок на підприємстві не пов`язаний з виробництвом (а.с. 10-12). Відповідно до п. 7.1 вказаного Акту причиною нещасного випадку було визнано: пересування по території станції, в порушення встановлених маршрутів, у стані алкогольного сп`яніння. Технічних та організаційних причин нещасного випадку комісією не встановлено. Відповідно до п.10 вказаного Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є: [PERSON] - майстер шляховий залізничного цеху №2 Управління залізничного транспорту ВАТ «КЗРК». Порушення вимог п.1.31 «Правил безпеки на залізничному транспорті МІМ СРСР»; п.1.9., п.2.8.. п.2.10 «Загальної інструкції з охорони праці №1 для робітників і службовців УЗТ»; п.2.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК»; ст.14 Закону України «Про охорону праці» ( а.с.12). Згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 лютого 2005 року о 10:30 год., в Управлінні залізничного транспорту Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Асоціації «Укррудпром» Міністерства промислової політики України, складеного 11 березня 2005 року, в розділі 2. Характеристика об`єкта, дільниці та місця, де стався нещасний випадок зазначено: «В залізничному цеху №2 розроблені та затверджені маршрути пересування робітників по станції «Центральна», з якими робітники та керівники ознайомлені під особистий підпис. Правилами безпеки на залізничному транспорті передбачено, що пересування вздовж рухаючого поїзда повинно бути на відстані не менше 2 метрів від нього. Правилами внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК» передбачено знаходження робітників на робочому місці у тверезому стані». В розділі 3. Обставини, за яких стався нещасний випадок визначено: «1. Технічною експертною не встановлено порушень технічного стану рухомого складу, залізничної колії №4. та порушень в діях робітників станції при виконані дій. що до відправлення поїзда. 2. Прямуючи з п`ятої колії на четверту [PERSON] порушив затверджений маршрут пересування робітників по території станції «Центральна». 3. Згідно запису у «Журналі реєстрації мед контролю» від 24.02.2005р. [PERSON] на початку зміни перебував у тверезому стані. 4. Застосування етилового спирту, наркотичних засобів, токсичних та отруйних речовин у виробничому процесі роботи майстра шляхового залізничного цеху №2 технологією не передбачено. 5. Згідно виписки із акту №631 від 25.02.2005р. судово-медичного дослідження трупа [PERSON] в його м`язах стегна виявлено 1,4 проміллє етилового спирту, що стосовно до живих осіб відповідає легкій ступені алкогольного сп`яніння». В розділі 4. Причини нещасного випадку встановлено: «1. Пересування по території станції, у стані алкогольного сп`яніння, з порушенням встановлених маршрутів.». В розділі 6. Висновок комісії підсумовано: «На підставі п.18 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві» нещасний випадок не вважається пов`язаним з виробництвом та на нього складається акт форми НВП. Комісія вважає особою, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку є: 1. Майстер шляховий залізничного цеху №2 [PERSON] пересувався по території станції «Центральна», знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з порушенням затверджених маршрутів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тож, згідно із статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Зі змісту Акту спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що місцем Управління залізничного транспорту є структурним підрозділом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке надає послуги із подачі та забирання вагонів до місць завантаження-ровантаження, готування вагонів до завантаження руди, щебня та кварцитів видобутиз ш. «Ювілейна» у вагони та автотранспорт, вивезення готових составів на примикаючу станцію Рокувата «Укрзалізниці». До складу Управління залізничного транспорту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» входить залізничний цех № 2, що виконує навантаження залізної руди у вагони, яке відбувається на колії № 4 станції «Центральна», де сталась смерть [PERSON] . Таким чином, виходячи з приписів ст. 1187 ЦК України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» як володілець джерела підвищеної небезпеки, а саме рухомих складів вагонів, має нести відповідальність за шкоду, спричинену позивачу смертю її чоловіка незалежно від наявності вини. Обставин дії непереборної сили або умислу самого потерпілого в ході судового розгляду не встановлено. При цьому, відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує, що [PERSON] , перебуваючи на робочому місці, знаходився у легкому ступені алкогольного сп`яніння з вмістом етилового спирту в крові 1,4 проміле, пересувався по території станції з порушенням встановлених маршрутів, в результаті чого був смертельно травмований, чим порушив п. 1.31 «Правил безпеки на залізничному транспорті МЧМ СРСР», п. 1.9, п. 2.8 Загальної інструкції з охорони праці №1 для робітників і службовців УЗТ», п.2.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК»; -ст.14 Закону України «Про охорону праці». Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. З огляду на наведене, враховуючи, що нещасний випадок стався внаслідок необережних дій самого потерпілого [PERSON] , суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід врахувати те, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, з врахуванням допущеної потерпілим грубої необережності, який знехтував правилами безпеки праці та внутрішнього трудового розпорядку, перебував у нетверезому стані на робочому місці, розмір відшкодування підлягає зменшенню. Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, наслідків для здоров`я позивачки з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 70 000 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1193, 1201 ЦК України,

Outcome: partial