Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобовязати [PERSON], [INFO], не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], 01.12.2015 року та визначити способи участі [PERSON] у вихованні власних дітей, зокрема: стосовно [PERSON]: щосуботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. неділі, кожен перший та третій вівторок місяця з 08 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня, а також кожні друга та четверта середа місяця з 08 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня; стосовно [PERSON]: щонеділі з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., кожен перший та третій вівторок місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., а також кожні друга та четверта середа місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності особи, яка здійснює догляд за дитиною; з метою забезпечення проведення спільного відпочинку під час зимових та літніх канікул, встановити наступний режим для відвідування [PERSON]: з 10 год. 00 хв. 1 січня до 10 год. 00 хв. 08 січня кожного року, а також з 10 год. 00 хв. 10 липня до 10 год. 00 хв. 26 липня кожного року. По досягненню чотирьохрічного віку [PERSON] застосувати до нього аналогічний графік відвідування під час зимових та літніх канікул; час для відвідування [PERSON] та [PERSON] у дні їх народження відповідно 04 жовтня та 01 грудня кожного року в разі, якщо дні, на які вони припадають, не врегульовані вищенаведеними пунктами, з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. В обґрунтування позову позивач вказує, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2016 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO] для подальшого утримання та виховання з матірю [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради було визначено способи участі позивача у вихованні дітей. Вважає, що час для побачень з дітьми з метою їх виховання, визначений рішенням виконавчого комітету Житомирської ради, є недостатнім для реалізації батьківських обовязків, а тому має бути збільшений. Також вказав, що він є фізичною особою підприємцем, жорсткого робочого графіку немає, тому має достатньо можливостей та часу приділяти увагу вихованню та спілкуванню з власними дітьми. Негативних характеристик та шкідливих звичок теж не має, тому відсутні будь-які підстави для встановлення побачень з дитиною в присутності інших осіб. Крім того зазначив, що розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дітей, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Бажає особисто спостерігати за розвитком своїх дітей, беручи в цьому безпосередню та активну участь. Ніяких обставин, які б свідчили про негативне ставлення до дітей, а також про неякісне або недбале ставлення до виконання своїх батьківських обовязків не існує. Діти ставляться до нього добре, ніяких негативних ознак по відношенню до нього в їхній поведінці не спостерігається. Відповідно до акту обстеження умов проживання вбачається, що для дітей є всі необхідні умови для проживання. Також вказав, що з боку відповідача постійно чиняться перешкоди стосовно здійснення позивачем прав та обовязків щодо власних дітей. Зокрема, під час телефонних розмов та особистих зустрічей відповідач відмовляється надати можливість побачитися з дітьми з надуманих та необґрунтованих причин. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та просила позов задовольнити відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування від 15.02.2017 року. Заперечила щодо вчинення перешкод позивачу у побаченні з дітьми. Випадок відмови в побаченні мав місце, коли діти захворіли. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначила про те, що підтримує висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування від 15.02.2017 року. Заслухавши учасників судового процесу, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. У відповідності до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов'язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 04.10.2007 року народився [PERSON], про що 25.10.2007 року складено відповідний актовий запис № 2782 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №064844, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 25.10.2007 року (а.с.9). З вказаного свідоцтва вбачається, що батьком [PERSON] являється [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.9). 01.12.2016 року народився [PERSON], про що 11.12.2015 року складено відповідний актовий запис №3423 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №250669, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області від 11.12.2015 року (а.с. 10). З вказаного свідоцтва вбачається, що батьком [PERSON] являється [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.9). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2016 року у справі №296/2943/16-ц;2/296/1460/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] було вирішено визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для подальшого утримання і виховання, з матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.11-13). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26.07.2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.10.2016 року залишено без змін (а.с.14-17). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про участь у вихованні та порядок побачення [PERSON] із дітьми [PERSON], [PERSON]» №859 від 07.09.2016 року було вирішено визначити [PERSON] порядок побачення із дітьми: [PERSON], [INFO]: щосуботи з 10.00 години до 19.00 години неділі та [PERSON], [INFO]: щонеділі з 17.00 ло 19.00 години, у присутності особи, яка здійснює догляд за дитиною. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений інший порядок участі у вихованні та побачень батька з дітьми (а.с.19). Вважаючи , що визначений рішенням міськвиконкому час для побачення є недостатнім для реалізації батьківських обовязків, позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дітей та збільшення часу для спілкування з малолітніми. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №178 від 15.02.2017 року спеціалістами служби у справах дітей було обстежено житлово-побутові умови проживання [PERSON] в [ADDRESS], та встановлено, що позивач проживає в двокімнатній квартирі, де створені належні умови для проживання, виховання та утримання дітей. Починаючи з серпня місяця 2016 року по січень 2017 року, [PERSON] сплатив [PERSON] аліменти на утримання дітей на зальну суму 160164 грн., що підтверджується квитанціями банка платника (а.с. 73-74). [PERSON] із синами проживає у [INFO], де створені всі умови, необхідні для належного проживання, виховання та розвитку дітей, перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років (а.с. 73-74). [PERSON] навчається в Житомирській загальноосвітній школі №20. У характеристиці на учня зазначено, що «… Упродовж навчання [PERSON] мати [PERSON] постійно відвідує школу, цікавиться шкільним життям сина, обрана заступником голови батьківського комітету класу. Батько [PERSON] підтримує зв'язок з класоводом, цікавиться навчанням та поведінкою Сергія…» (а.с. 73-74). Згідно інформації комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» від 25.01.2017 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у невролога, [PERSON] у невролога та кардіолога. У дільничної бригади претензій щодо виконання рекомендацій та приписів лікарів до матері дітей немає (а.с. 73-74). Питання щодо визначення [PERSON] порядку побачення із дітьми розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради 31 січня 2017 року. На засіданні комісії було заслухано обох батьків, розглянуто наявні в службі у справах дітей міської ради матеріали справи, в яких відсутні докази неналежного виховання батьком своїх батьківських обовязків чи аморальної поведінки, вад здоровя, неможливості утримувати дітей чи приділяти достатню увагу вихованню, освіті та їх розвитку (а.с. 73-74). Так, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №178 від 15.02.2017 року було затверджено висновок щодо участі у вихованні та порядок побачення [PERSON] з дітьми [PERSON], громико [PERSON], а саме: з [PERSON], [INFO]: перша, третя субота місяця з 10.00 до 19.00 години неділі; кожен перший, третій вівторок місяця та друга, четверта середа місяця з 08.00 до 08.00 години наступного дня; під час зимових та літніх канікул з 10.00 години 02 січня до 10.00 години 8 січня кожного року; з 10.00 години 10 липня до 10.00 години 26 липня кожного року; з [PERSON], [INFO]: щонеділі з 17.00 до 19.00 години у присутності особи, яка здійснює догляд за дитиною; у дні народження [PERSON] та [PERSON], у разі якщо дні, на які вони припадають, неврегульовані вищенаведеним порядком: з 12.00 до 15.00 години (а.с. 73-74). Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчив про те, що він є батьком позивача та вказав, що в вересні 2016 року хотіли разом з сином взяти онука Сашу, однак відповідач відмовила і не дала позивачу дитини. Старшого онука бачив у позивача періодично. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчила про те, що вона є матірю позивача та вказала, що коли невістка (відповідачка) забрала дітей до себе, то почалися перешкоди у спілкуванні з дітьми. Онука [PERSON] позивачу не давала. Свідок зазначила, що вказані відомості відомі зі слів сина. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як наголошує ч.3, ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Згідно з частинами 2, 3 статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися є дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина 2 статті 159). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, а також надаючи оцінку свідченням свідків, суд вважає, що позивач правомірно вимагає встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ними, оскільки за встановлених судом обставин, таке право позивача, як батька дитини, обмежується діями відповідача, яка, створює перешкоди у їх спілкуванні. Хоча такі перешкоди пов'язані з об'єктивними обставинами (хвороба дітей, вік молодшого сина), однак наявність таких перешкод підлягає усуненню шляхом встановлення порядку побачень батька з дітьми. В той же час, суд вважає, що заявлені позивачем періодичність та час участі у вихованні та спілкуванні з дітьми не відповідає можливостям дітей в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому способі, який забезпечить участь кожного з батьків в процесі виховання, оскільки при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумний баланс на участь обох батьків у вихованні дитини. Тому суд не вбачає обґрунтованими вимоги про побачення з сином [PERSON] кожні вихідні дні в тижні, що позбавлятиме матір дитини використовувати вихідний день для спілкування з сином. З аналогічних підстав суд не вважає обґрунтованим висновок органу опіки та піклування щодо можливості побачень батька з молодшим сином громико О.Д. лише кожну неділю. Разом з тим, суд зазначає, що вимога позивача про застосування до [PERSON] аналогічного графіку відвідування, який визначений для старшого сина, під час зимових та літніх канікул по досягненню чотирьохрічного віку, є вимогою на майбутнє, заявлена з певною умовою, яка має настати, тобто є передчасною та може бути розглянута судом при досягненні дитиною відповідного віку у разі наявності спору між сторонами щодо цього. При таких обставинах суд вважає за можливе визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] виходячи з висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.02.2017 року за № 178 з урахуванням встановлених в суді обставин, зокрема згоду відповідача на більш частіші побачення батька з меншим сином, що відповідатиме інтересам дітей, зокрема встановивши час та дні для зустрічей [PERSON]: з [PERSON], [INFO]: перша, третя субота місяця з 10.00 до 19.00 години неділі; кожен перший, третій вівторок місяця та друга, четверта середа місяця з 08.00 до 08.00 години наступного дня; під час зимових та літніх канікул з 10.00 години 02 січня до 10.00 години 8 січня кожного року; з 10.00 години 10 липня до 10.00 години 26 липня кожного року; з [PERSON], [INFO]: щонеділі з 17.00 до 19.00 години; кожен перший та третій вівторок місяця з 17.00. до 19.00 години, кожні друга середа та четверта середа місяця з 17.00 до 19.00 години у присутності особи, яка здійснює догляд за дитиною; у дні народження [PERSON] та [PERSON], у разі якщо дні, на які вони припадають, неврегульовані вищенаведеним порядком: з 12.00 до 16.00 години. На думку суду саме визначене таким чином спілкування позивача з дітьми буде відповідати нормальному вихованню дітей згідно наявних обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial