Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] у січні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі десяти мінімальних прожиткових мінімумів, встановлених законодавством на 1 січня року в якому здійснюється стягнення, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем з 20.09.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.06.2017 було розірвано. Сторони по справі мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку із тим, що відповідач відмовляється добровільно надавати позивачу допомогу на утримання спільної дитини, яка потребує постійних витрат задля забезпечення повноцінного навчання, нормального рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, позивач вказує, що їхня з відповідачем донька постійно потребує амбулаторного лікування та нагляду, так як має діагноз - псоріаз, каплевидно-бляшковий, розповсюджений, та постійно проходить курс вузькосмугової фітотерапії всього тіла, при цьому дитина додатково відвідує позашкільні навчальні заклади. Враховуючи, що спільна донька постійно потребує значних витрат на її утримання, позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 19.01.2018 було відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого розгляду. 01.02.2018 відповідачем на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, із викладенням своїх заперечень проти заявлених позивачем вимог, а також надано докази на підтвердження своїх заперечень. Ухвалою суду від 05.02.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала частково, та зазначила, що відповідач по справі згоден сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачем доньки саме у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством на 1 січня року в якому здійснюється стягнення щомісячно. При цьому, представник пояснила, що заявлений позивачем розмір аліментів, які вона бажає стягнути з відповідача є явно завищеним та таким, що не відповідає реаліям утримання восьмирічної дитини. При цьому, враховуючи майновий стан відповідача, останній фізично не в змозі сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, а тому вважав за доцільне сплачувати аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані заяви по суті справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013 року, який заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.06.2017 було розірвано (а.с.29, 30). Сторони по справі мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовує його тим, що відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує постійних витрат, що необхідні для забезпечення повноцінного навчання, нормального рівня життя та інших потреб пов'язаних з фізичним, розумовим, духовним, моральним та соціальним розвитком дитини. Крім того, позивач зазначає, що дитина потребує постійного амбулаторного лікування та нагляду, так як має діагноз - Псоріаз, капле видно-бляшковий, розповсюджений, донька постійно проходить курс вузько смугової фототерапії всього тіла. При цьому, дитина відвідує позашкільні навчальні заклади, оплата за послуги яких складає 700 грн. на місяць, а також позивач щомісяця несе витрати на оренду житла та сплату комунальних послуг, які становлять 6000 грн. щомісячно. Як було встановлено судом та про що не заперечували сторони, спільна донька сторін проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ч.ч.1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, які позивач бажає стягнути з відповідача на утримання їхньої доньки, а саме у розмірі 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, [PERSON] зумовлює тим, що доньці встановлено діагноз - Псоріаз, каплевидно-бляшковий, розповсюджений, у зв'язку із чим необхідні кошти на медичні препарати та процедури. Крім того, позивач посилається на те, що нею 19.09.2017 було придбано спеціальне медичне обладнання вартістю в 5500 грн., та до того ж донька відвідує позашкільний навчальний заклад - хореографічну студію «Благо», де вартість навчання коштує 700 грн. на місяць. Так, положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом з тим, п.18 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки обґрунтовує заявлений розмір аліментів понесеними нею витратами на лікування дитини, винаймом житла та витратами на навчання спільної з відповідачем доньки у позашкільних навчальних закладах, однак вказані витрати в розумінні ст.185 СК України відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, та які по своїй суті не є постійними. Враховуючи викладене, понесені позивачем додаткові витрати на дитину не можуть слугувати обставинами, які суд повинен в силу положень ст.182 СК України враховувати при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача. Разом з цим, позивачем у даному провадженні не було порушено питання щодо стягнення з відповідача понесених нею додаткових витрат на дитину, та в майбутньому остання не позбавлена можливості звернутися до суду із такими вимогами. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Вирішуючи питання про розмір аліментів, та враховуючи вимоги ст. ст. 182, 184 СК України, а також ту обставину, що сторони вирішили визначити розмір аліментів саме у формі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначається законодавством, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.01.2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial