Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові вказувала, що 02.10.1993 року у виконкомі Карапчівської сільської ради Вижницького району зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище - [PERSON]. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], який вже повнолітній та син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, одруження виявилось невдалим, він зловживав спиртними напоями, в нетверезому стані влаштовував сварки, скандали, ображав її, не поважав її як дружину, принижував її честь і гідність, між ними не було взаєморозуміння. Не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, не хотів ніде працювати. На неодноразові прохання змінити поведінку та відношення до неї, не реагував. Все привело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства і вже два роки разом не проживають. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина, адже такі відносини між батьками будуть негативно впливають на його виховання. За час спільного проживання не придбали ніякого майна. Спору про місце проживання неповнолітнього сина немає, він проживає і буде проживати з нею. Оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, одноразово заявляє вимогу про стягнення аліментів. Оскільки відповідач в даний час офіційно ніде не працює, але часто виїжджає на тимчасові заробітки і може працювати, тому може сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 02.10.1993 року у виконкомі Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №24, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище - [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] року в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просила позов задовольнити. Підтвердила, що відповідач був біля суду. Щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, з отриманої секретарем судових засідань телефонограми вбачається, що він не може з'явитися в судове засідання, оскільки захворіла його мати, однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надав. Тому суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 02.10.1993 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №24, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 02.10.1993 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON]. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, серія [NUMBER] від 15.07.1994 року та серія [NUMBER] від 04.06.2003 року, виданих виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом двох років, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, про що свідчить довідка виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №160 від 18.01.2016 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на його утримання не надає. Позивачем доведено, що відповідач офіційно не працює, але є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому вимога про стягнення з нього аліментів є обґрунтованою, але підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача аліментів у межах прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial