Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] . Після смерті баби позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності необхідних документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після його баби. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Часом раніше надав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позов підтримує та просить його задовольнити з підстав зазначених у позові. Витрати зі сплати судового збору просив залишити за ним (а.с. 46). Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надали на адресу суду листа, відповідно до якого просять розглянути справу у відсутність представника Літинської селищної ради. Позовну заяву визнають та просять її задовольнити (а.с. 53). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10) [PERSON] померла [INFO] . Згідно зі свідоцтвом про смерть (а.с. 11) [PERSON] померла [INFO] . Технічним паспортом зазначається характеристика домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 12-17). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 12.05.2020 (а.с. 18-20) встановлено юридичний факт, що [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , шляхом вступу в управління її майном. Рішення набрало законної сили 12.06.2020. У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 21) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про одруження від 12.10.1964 (а.с. 22) пояснюється зміна прізвища [PERSON] на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2017 (а.с. 24) [PERSON] являється спадкоємцем майна [PERSON] , зокрема житлового будинку по [ADDRESS] . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 198/02-17 від 03.03.2020 (а.с. 25) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю необхідних документів та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Свідоцтвом від 05.11.1962 (а.с. 27), [PERSON] виділено земельну ділянку на забудову садиби розміром 0, 33 га. Довідкою Виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 156 від 30.03.2021 (а.с. 29) зазначається про те, що житловий будинок, господарські споруди, по [ADDRESS] , належать [PERSON] , 1911 року народження, (померла [INFO] ) яка являлась головою домогосподарства. В користуванні мала земельну ділянку площею 0,40 га. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла її дочка [PERSON] , у свою чергу після смерті якої [INFO] спадщину прийняв спадкоємець за законом [PERSON] (позивач у справі). Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 46) слід залишити за останнім.

Outcome: approved