Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

24 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в якому просить стягнути суму неповернутого банківського вкладу в розмірі 200000 грн., відсотки за своїм вкладом, які станом на 24.06.2015 складають 4260 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що ним було укладено договір банківського вкладу (депозит) «Пенсійний» № 307231/8021/370-14 від 20.05.2014 року, згідно якого позивачем був розміщений вклад у сумі 200000 грн. із процентною ставкою в розмірі 25,10% річних до 25.05.2015 року. 25 травня 2015 року відповідачем позивачу було виплачені нараховані проценти за цим вкладом у сумі 2591,15 грн. Однак банківський вклад у сумі 200000 грн. не був повернутий, тому позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив постановити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 травня 2014 року між позивачем та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті № 307231/8021/370-14, згідно з умовами якого відповідач відкриває вкладний рахунок №2635.3.09.47851.02 строком з 20 травня 2014 року по 25 травня 2015 року, а позивач вносить грошові кошти в національній валюті, позивачем було внесені готівкою кошти в розмірі 200000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №30477848 від 20 травня 2014 року. Згідно з п.1.2 вказаного договору за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1.1. цього Договору, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти за ставкою 25,10% річних. Відповідно до п.4.1 вказаного договору банківського вкладу після закінчення строку, визначеного п.1.1. цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівки або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати Банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Вкладу, визначеного п.1.1. цього Договору (а.с.7). 25 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою повернення банківського вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний», № 307231/8021/370-14 від 20 травня 2014 року. Про отримання відповідачем письмової вимоги стоїть відмітка вхідної за №32-05/576 від 25.05.2005 року. (а.с.10). Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частина 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На підставі ст.ст.1060, 1061 ЦК України банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківської вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу згідно договору № 307231/8021/370-14 від 20 травня 2014 року після звернення із вказаною вище заявою та в подальшому. Згідно квитанції на видачу готівки №3887934 від 25 травня 2015 року позивачу було повернуто відсотки за розміщення вкладу у розмірі 2591,15 грн. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором вкладу № 307231/8021/370-14 від 20 травня 2015 року, не повернув вклад з нарахованими відсотками, тому своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема, норми Цивільного кодексу України, п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 року N 516, діяв всупереч умов договору, укладеного між сторонами у справі. Станом на дату звернення позивача до суду із позовом невиплачені відсотки за договором вкладу № 307231/8021/370-14 від 20 травня 2015 року складають 4263,56 грн. (200000 грн. х 25,10% / 100 = 50200 грн. / 365 днів х 31 день (період з 25.05.2015 року по 24.06.2015 року). Однак, враховуючи, що згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму неповернутого вкладу в розмірі 200000 грн. та проценти за користування вкладом в розмірі 4260 грн. Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Завдання моральної шкоди [PERSON] внаслідок нервувань, стресу і зв'язку з невидачею у строк грошової суми, неможливістю скористатися грошовою сумою, що є для позивача значною, про що вказує позивач в позові, не доведено належними та допустимими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (1218 грн. х 0,4= 487,20 грн.). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №24-06/15 від 24.06.2015 року, укладений між позивачем та адвокатом, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 24.06.2015 року про оплату 500 грн. позивачем адвокату за договором №24-06/15 від 24.06.2015 року. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial