Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 11.01.2007 року відповідач зобов'язаний сплачувати в її користь аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 20.12.2006 року. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів і станом на 01 січня 2015 року його заборгованість становить 44 654 грн. 93 коп. тому відповідно до вимог ст.196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 березня 2012 року року по 01.01.2015 року в розмірі 131 595 грн. 69 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник позивачки в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав і дав аналогічні пояснення викладеним в позові. Представник третьої особи Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області Майструк Т.О. позовні вимоги [PERSON] не заперечує. Відповідач [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями, однак повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив і заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Позивачка [PERSON] та представник позивачки в судовому засіданні [PERSON] не заперечують про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка та її представник в судовому засіданні проти такого вирішення справи не заперечують. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 11.01.2007 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 20.12.2006 року. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 6.06.2012 року зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25.10.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] за ухилення від сплати аліментів за період з березня 2010 року по 01 березня 2012 року стягнуто неустойки (пені) в сумі 10 000 грн. 00 коп. Однак рішення суду відповідач не виконує і з 01 березня 2012 року продовжував ухилятись від сплати аліментів у зв'язку з чим станом на 01 січня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів збільшилась на 33 009 грн. 93 коп. і всього становить в сумі 44 654 грн. 93 коп. Відповідно до норм Сімейного кодексу України, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2014 року, розрахований позивачкою, складає 131 595 грн. 69 коп. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Згідно вимог ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює, на обліку як безробітний не перебуває, доказів, який його дохід на даний час і чому не працює суду не надав. З урахуванням матеріального стану відповідача, як платника аліментів, який постійної роботи і заробітку немає, приймаючи до уваги конкретну поведінку відповідача, який будучи працездатним, не подав суду достатніх доказів щодо неможливості працевлаштування протягом тривалого періоду, протягом тривалого періоду не став на облік як безробітний, не надав суду доказів, який його дохід на даний час і чому не працює, інших утриманців немає, з урахуванням суми заборгованості по сплаті аліментів і того, що дії відповідача носять тривалий та систематичний характер суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2014 року в сумі 35 000 грн. В решті позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачка сплатила судовий збір в розмірі відповідно до ціни позову. З урахуванням вищенаведених обставин, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у виді сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить в сумі 350 грн.00 коп. На підставі наведеного, ст.ст.195,196 СК України та

Outcome: partial