Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта - Банк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за банківським вкладом, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 січня 2015 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 002-07876-150115, відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача вклад (депозит) у розмірі 100 000 гривень на строк до 15 квітня 2015 р. під 13 % річних. Умовами договору передбачено повернення вкладу після закінчення строку вкладу. Після закінчення строку вкладу він звернувся до відповідача із вимогою про повернення вкладу, яка не була виконана банком. Вважає, що зазначені дії відповідача порушують право власності позивача, що створює позивачеві додаткові незручності, що психологічно пригнічує останнього, завдає душевних страждань, внаслідок чого порушені нормальні побутові зв'язку з оточуючими. Посилаючись на вимоги ст.ст. 23, 177, 319, 526, 1060, 1067 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача 100 000 гривень - суму депозиту, 500 гривень - моральну шкоду (арк. справи 1-3). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив суду, що банком також не було повернуто його другий вклад на суму 200 000 гривень, однак цю суму було включено до реєстру вимог вкладників. Сума депозиту у розмірі 100 000 гривень включена до вказаного реєстру бути не може, оскільки тоді вимоги позивача перевищать суму відшкодування у 200 000 гривень на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що кошти повернуті позивача на його поточний рахунок, у зв'язку із чим дія депозитного договору припинилася. Банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта. Примусове стягнення коштів з банку призведе до подвійного їх стягнення. Вказує, що на підставі рішення № 51 від 02.03.2015, прийнятого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 діє тимчасова адміністрація, у зв'язку з чим в силу вимог статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. В порядку, визначеному цим Законом, позивач має право на одержання коштів, що включені до реєстру вимог вкладників, на суму 200 000 гривень, виплату яких на даний час здійснює ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також вважає недоведеними вимоги про стягнення моральної шкоди. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступне. 15 січня 2015 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях № 002-07876-150115, відповідно до умов якого позивач вніс до відповідача на депозитний рахунок суму у розмірі 100 000 гривень під 13 % річних. Пунктом 1.10 договору передбачено повернення вкладу у разі закінчення строку залучення вкладу шляхом його зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів [NUMBER]. Строк залучення вкладу відповідно до умов п. 1.3 договору складає по 15 квітня 2015 р. (арк. справи 4). Позивач на виконання зобов'язань за договором перерахував кошти у сумі 100 000 гривень відповідачу згідно з платіжним дорученням № 44323856 від 15 січня 2015 р. (арк. справи 6). 6 квітня 2015 року позивач надіслав заяву відповідачу з проханням по закінченню строку договору повернути грошові кошти у розмірі 100 000 гривень та виплатити відсотки шляхом перерахування на рахунок відповідно до умов п. 1.10 договору. На вказану заяву позивачу було надано відповідь від 17 квітня 2015 р., за змістом якої відповідач повідомив позивача про запровадження у банку тимчасової адміністрації з 3 березня 2015 р., а також, що рішення стосовно виплат за договорами депозитів не прийнято, але, у будь-якому разі воно буде проводитись відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Всупереч наведеним вимогам ЦК України відповідач позивачеві депозитний вклад не повернув. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, заперечення представника відповідача проти позову на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління НБУ від 2 березня 2015 р. № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 р. № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Отже, застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу. Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, а також підтверджується випискою по особовим рахункам позивача з 12.02.2015 по 18.02.2015, позивач здійснив до ПАТ «Дельта Банк» два вклади: на 200 000 грн. та на 100 000 грн. При цьому, як підтвердили сторони, вимоги позивача на суму 200 000 грн. були включені до вказаного вище реєстру вимог кредиторів. Щодо можливості повернення позивачу суми у розмірі 100 000 грн., що є предметом спору у справі, будь-яких рішень відповідачем не приймалось, до реєстру ці вимоги також не були включені. Незважаючи на те, що кошти знаходяться на особовому рахунку позивача, фактичної можливості здійснити розпорядження вказаними коштами позивач на даний час не має, що також не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. За таких обставин, оскільки банк порушив зазначені вище вимоги ЦК України та умови договору, чим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, суд, з урахуванням принципу захисту власності, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення неповернутої суми вкладу у розмірі 100 000,00 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вказує позивач, моральна шкода, спричинена йому відповідачем, полягає у спричинені моральних страждань, душевних та психічних хвилювань внаслідок того, що відповідач ухилявся від добровільного виконання умов договору. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом також враховуються положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року № 4. Позивач не довів суду наявність усіх елементів, передбачених ст. 1167 ЦК України, що є підставами для відшкодування моральної шкоди, а саме: не довів наявність шкоди (з урахуванням положень ч. 2 ст. 23 ЦК України) та не довів причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Також, позивачем не обґрунтовано визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення заборгованості за депозитним договором у розмірі 100 000 грн. На підставі статті 88 ЦПК України, оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за рахунок держави.

Outcome: partial