Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1999 року та договору дарування від 30 листопада 2006 року належить у рівних частках з сином [PERSON] квартира [ADDRESS] 19 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Після укладання шлюбу вона зареєструвала відповідача у належній їй квартирі. З травня 2013 року припинили шлюбні відносини та відповідач виїхав у м. Севастополь. З травня 2013 року відповідач в м. Нікополь не приїздив, неодноразові звернення з проханням самостійно знятися з реєстраційного обліку були проігноровані. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила суд поставити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], уродженця м. Феодосія таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] для усунення перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, після реєстрації шлюбу позивачка зареєструвала у належній їй квартирі відповідача, однак після того як припинили шлюбні відносини [PERSON] виїхав з м. Нікополя та місце його перебування їм не відоме. Відповідач [PERSON] про день слухання справи повідомлялася та повідомлення було направлено відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання та місця перебування відповідача зареєстрованого у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.19). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд розглядає справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1999 року та договору дарування від 30 листопада 2006 року належить у рівних частках з сином [PERSON] квартира [ADDRESS] (а.с.5-9). 19 листопада 2011 року [PERSON]. та [PERSON] зареєстрували шлюбі, актовий запис №793 (а.с.12). Після реєстрації шлюбу [PERSON] зареєструвала свого чоловіка [PERSON] у належній їй квартирі. Шлюбні відносини припинили з травня 2013 року та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.14). На даний час відповідач, який доводиться позивачці колишнім чоловікомзареєстрований в квартирі [ADDRESS], однак з травня 2013 року не проживає, що підтверджується довідкою №14051 від 07 грудня 2015 року, виданою ТОВ КК "ДомКом" (а.с.10) Факт не проживання [PERSON] за адресою реєстрації підтверджується актом № 421 від 09 липня 2015 року, а також показаннями свідків (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати особу такою, що втратила права проживання в квартирі є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і тому додаткового рішення не потребує. Суд не може зобов'язати третю особу вчиняти, які то не було дії. Зважаючи на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вище викладенного,

Outcome: partial