Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

23.11.2017 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про поновлення на роботі, зобовязання внести до трудової книжки запис про прийняття на роботу, стягнення оплати за листами непрацездатності в звязку із хворобою, вагітністю та пологами, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у першій декаді жовтня 2015 року вона була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на посаду продавця - консультанта в магазин «Лідер», який розташований в ТЦ «Гермес» по проспекту Героїв, буд. 11- д у м. Дніпро. В її обовязки входили, зокрема, продаж чоловічого одягу, оформлення покупки на касі та робота з покупцями. Вона отримувала офіційну заробітну платню в розмірі 1450 грн., яка перераховувалася на її особистий картковий рахунок в КБ «Приватбанк» і ПАТ « Сбербанк». При прийомі на роботу до ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір, який був особисто нею підписаний. Також вона передала [PERSON] трудову книжку (серія АА №971126) для внесення відповідних записів. При цьому копію трудового договору відповідач їй не передавала. У першій декаді квітня 2016 року вона повідомила адміністратора магазина «Лідер» [PERSON] про свою вагітність, на підтвердження якої надала йому медичну довідку. Після цього в період з 08.04.2016 р. по 17.04.2016 р. вона перебувала на лікарняному. 18 квітня 2016 року вона вийшла на роботу, але адміністрація магазину «Лідер» її повідомила, що вона вже звільнена, і допустити її до виконання своїх посадових обовязків вони не збираються. Підстави її звільнення до теперішнього часу їй не були повідомлені. 27 травня 2017 року, вона [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON], копія свідоцтва про шлюб додається. Вважає, що її звільнено незаконно в звязку із вагітністю, і вона підлягаю поновленню судом на попередній роботі з наступних підстав. Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації. Відповідно до вимог частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Про факт своєї вагітності вона попередила роботодавця, надавши відповідну медичну довідку, копія якої є в додатках до позовної заяви. З наведеного випливає висновок про незаконність її звільнення, а тому вона має бути поновлена на роботі за рішенням суду із внесенням відповідного запису до її трудової книжки. Крім того, роботодавець (ФОП [PERSON]С.) не виконала свої зобовязання в повному обсязі, щодо виплати заробітної плати працівнику, оплати за листами непрацездатності в звязку із хворобою, за вагітністю та пологами. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до підпункту «л» пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р, N 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно із абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно із пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача у ФОП [PERSON] в першому кварталі 2016 року складала 1450 грн. на місяць. Відповідно за два місяці її зарплата складала 2900,00 грн. Кількість її робочих днів (змін) складала 19 на місяць. Відповідно за два місяці кількість робочих днів (змін) складає 38. Середньоденна заробітна плата: 2900,00грн./ 38 = 76,32 (грн.). Така сума повинна бути стягнута з [PERSON] на її користь за весь період, починаючи з 19 квітня 2016 року і по день ухвалення судом рішення. Сума страхових виплат (лікарняні): 47,63 грн. х на кількість днів по листу непрацездатності, а саме: декретні: лікарняний по вагітності на 126 днів = 6001.38 грн., додатковий лікарняний лист на 14 днів = 666.82 грн.; лікарняні: лікарняний лист «Догляд за хворою дитиною» на 10 днів = 476.30 грн., лікарняний лист з стаціонару на 25 днів =1190.75 грн. Всього: 8335,25грн. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В абзаці 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. зазначено, якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата проводиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. Пунктом 2 частини 1 ст. 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, оплату за час вимушеного прогулу за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Враховуючи вищевикладене просить суд: поновити її, [PERSON] [INFO], на роботі у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді продавця-консультанта в магазині «Лідер», який розташований в ТЦ «Гермес» по проспекту Героїв, 11 д у м. Дніпро; зобовязати [PERSON] внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу продавцем - консультантом магазину з 01 жовтня 2015 року; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 76,32 грн., за період з 19 квітня 2016 року по дату ухвалення рішення включно; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] оплату за листами непрацездатності в звязку із хворобою, вагітністю та пологами в розмірі 8335,25 грн. Судові витрати стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні надав заяву про зміну підстав та предмету позову, збільшення позовних вимог, в якій просить поновити її, [PERSON], [INFO], на роботі у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді продавця-консультанта в магазині «Лідер», який розташований в ТЦ «Гермес» по проспекту Героїв, 11 д у м. Дніпро. Зобовязати [PERSON] внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу продавцем-консультантом магазину з 01 жовтня 2015 року. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 76,32 грн., за період з 19 квітня 2016 року по дату ухвалення рішення включно. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] оплату за листами непрацездатності в звязку із хворобою, вагітністю та пологами в розмірі 8335,25 грн. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. Судові витрати по справі покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач пояснила обставини даної справи, так як вони викладені у позовній заяві, просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву відповідачем по даній справі суду не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що його дружина дійсно працювала продавцем в магазині «Лідер», що належить ФОП [PERSON] з 1 жовтня 2015 року. Через безпідставне звільнення дружини з роботи, остання страждала, переживала і ледь не втратила їх спільну дитину. Вони разом неодноразово зверталися до Управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області та Національної поліції в Дніпропетровській області. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 371579 від 27 травня 2017 року вбачається зміна до шлюбного прізвища [PERSON] на шлюбне [PERSON] ( а. с. 20). Так, позивачем[PERSON] надано суду докази нарахування їй на банківський картковий рахунок заробітної плати та авансів підприємством ФОП [PERSON], що підтверджується випискою ПАТ «Сбербанк» по угоді № 17484460 за період з 20.10.2015 року по 28.12.2016 року, ( а.с.60-62) та випискою по картці /рахунку № 5168757292983675 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2015 року по 28.12.2016 року ( а. с. 57-59). У відомостях з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, зазначено, що [PERSON] Олександріна прийнята на роботу 01.10.2015 року, в четвертому кварталі 2015 року їй було нараховано заробітну плату у сумі 4280 гривень, а першому кварталі 2016 року нараховано заробітну плати у суму 4350 гривень. (а. с. 70) Згідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ФОП [PERSON], вбачається що, серед осіб які працювали за трудовим договором, яким були нараховані суми доходу та з яких утримувався податок була [PERSON], яка значиться у даних розрахунках під податковим номером [NUMBER] ( а. с.13-14,15-16). З трудової книжки серії АА № 971126 [PERSON] вбачається, що запис про прийняття останньої на роботу до фізичної особи підприємця [PERSON] на посаду продавця консультанта в магазин «Лідер» відсутній (а.с.17). Відповідно до договору суборенди приміщень № 21/35-38/2э від 10.09.2015 року ФОП [PERSON] передав у суборенду на тимчасове користування [PERSON] площі в приміщеннях нежилого призначення, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв, 11 Л (а.с.65-65). Враховуючи вищевикладене судом, встановлено, що позивач за усною домовленістю з відповідачем здійснювала реалізацію товарів у магазині «Лідер». При цьому дані відносини не були оформлені в установленому\~КЗпП України\~порядку шляхом укладання між сторонами трудового договору чи угоди. Крім того, жодних наказів про прийняття позивача на роботу та її подальше звільнення відповідач не виносила, а також не було зроблено відповідних записів про це в трудовій книжці. Відповідно до частин 1, 3 та 4\~статті 24 КЗпП України\~трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.\~\~Таким чином, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене,\~якщо робота провадилась\~за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Дані обставини визнані та приймаються судом до уваги, як доведений факт перебування [PERSON] Олександріни з ФОП [PERSON] у фактичних трудових відносинах. Згідно медичної довідки від 05.04.2016 року вбачається, що [PERSON] знаходилась під наглядом лікаря акушера - гінеколога з приводу вагітності 18 тижнів ( а.с. 10). Листи непрацездатності за періоди: з 08.04.2016 року по 17.04.04.2016 року, з 19.04.2016 року по 13.05.2016 року, з 12.07.2016 року по 15.11.2016 року, з 15.11.2016 року по 28.11.2016 та свідчать, що [PERSON] у зазначених періодах перебувала на лікарняному у звязку з хворобою та вагітністю. ( а. с. 6, 7, 8,9). На підтвердження своїх моральних та фізичних страждань, через безпідставне звільнення з роботи, позивач надав суду виписку з історії хвороби № 528/90 від травня місяця 2016 року, в якій зазначено діагноз [PERSON] при надходженні до лікарні 3 вагітність 21 тиждень. Погрожуючий аборт ( а.с. 38) та квитанції з аптек, щодо придбання [PERSON] ліків у звязку з вищезазначеним діагнозом( а.с.39,40,41) Свідоцтво про народження серії І-КИ № 607095 від 06.09.2016 року підтверджує факт народження [PERSON]О дитини [PERSON] 29.08.2016 року (а. с. 5). На підтвердження своїх вимог позивачем для дослідження суду надано копії: пояснювальної записки [PERSON], заяви [PERSON], висновку старшого інспектора поліції Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області [PERSON], листа Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, які свідчать, що [PERSON] працювала у магазині «Лідер» за адресою м. Дніпро вул. Героїв 11, що 18.04.2016 року їй було відмовлено приступити до роботи у даному магазині. Дані обставини зафіксовано рапортом працівника поліції.( а.с. 50,51,52,53,54,55-56). З повідомлення Управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, вбачається, що на виконання звернення [PERSON], було здійснено перевіркуФОП [PERSON] за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв 11 Л, у разі якої, Управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області повідомили ДУ Національної поліції в Дніпропетровській області про ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 172 КК України у відношенніФОП [PERSON] ( а. с. 55-56). Відповідно до вимог частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З наведеного вбачається, що роботодавець - ФОП [PERSON] не виконала свої зобовязання в повному обсязі щодо виплати заробітної плати працівнику, оплати за листами непрацездатності в звязку із хворобою, за вагітністю та пологами та незаконно звільнила вагітну жінку [PERSON], Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до підпункту «л» пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р, N 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно із абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно із пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В абзаці 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. зазначено, якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата проводиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові Відтак, судом встановлено, що заробітна плата [PERSON] у ФОП [PERSON] в першому кварталі 2016 року складала 1450 грн. на місяць. За два місяці зарплата позивача складає 2900,00 грн. Кількість робочих днів (змін) складала 19 на місяць. За два місяці кількість робочих днів (змін) склала 38. Середньоденна заробітна плата: 2900,00грн./ 38 = 76,32 (грн.). Відтак, станом на 07 березня 2018 року сума, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 76,32 грн., за період з 19.04.2016 року по дату ухвалення рішення становить 32436 ( тридцять дві тисячі чотириста тридцять шість) гривень. Сума страхових виплат (лікарняні): 47,63 грн. х на кількість днів по листу непрацездатності, а саме: декретні - лікарняний по вагітності на 126 днів = 6001.38 грн. та додатковий лікарняний лист на 14 днів = 666.82 грн.; лікарняні - лікарняний лист «Догляд за хворою дитиною» на 10 днів = 476.30 грн., лікарняний лист з стаціонару на 25 днів =1190.75 грн., тому сума яка підлягає стягненню за листами непрацездатності в звязку із хворобою, вагітністю та пологами становить 8335,25 (вісім тисяч триста тридцять пять) грн. 25 копійок. Позивач посилається на те, що протиправними діями відповідача їй були завдані моральні страждання, які позначились негативно на її житті і здоровї, а саме: негативні переживання та спогади, порушення сну, нервозність тощо. Внаслідок пережитого стресу позивач могла втратити дитину, тому зверталась за медичною допомогою. Обставини які виникли через її звільнення, призвели до того, що їй вагітній жінці потрібно було звертатися до міліції, юристі за допомогою, на що приходилось витрачати час, сили та кошти. Залишивши її вагітною без коштів на існування, вона зазнала фізичних душевних та матеріальних страждань, які вимагають компенсаторних заходів задля їх подолання. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та\~81 ЦПК України. Аналізуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду, що вона [PERSON] в період з 01 жовтня 2015 року по день її фактичного звільнення працювала на посаді продавця - консультанта в магазині «Лідер» за розпорядженням власника фізичної особи-підприємця [PERSON], виконували трудові функції покладені на неї власником магазину «Лідер», дотримувалась визначеного режиму роботи у магазині "Лідер", оплата її роботи здійснювалась систематично щомісячно, на розрахункову картку позивача,\~\~а тому її вимоги, щодо: поновлення [PERSON] на роботі у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді продавця-консультанта в магазині «Лідер», який розташований в ТЦ «Гермес» по проспекту Героїв, 11 д у м. Дніпро; зобовязання фізичною особою-підприємцем [PERSON]внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу продавцем-консультантом магазину з 1 жовтня 2015 року; стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 76,32 грн., за період з 19 квітня 2016 року по дату ухвалення рішення у сумі 32436 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять шість) грн.; стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] оплати за листами непрацездатності в звязку із хворобою, вагітністю та пологами в розмірі 8335 (вісім тисяч триста тридцять пять) грн. 25 (двадцять пять) коп. - підлягають задоволенню. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача не містять достатнього обґрунтування, а саме такого розміру завданої моральної шкоди , тому підлягають частковому їх задоволенню. \~\~ Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial