Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області у якому просила суд зобовязати відповідача провести нарахування заборгованості по стипендії у розмірі 11\~040,00 грн. за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року; стягнути з відповідача на її користь суму не нарахованої та невиплаченої стипендії за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року в сумі 11040,00 грн.; зобовязати відповідача в подальшому сплачувати на її користь стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з 01 січня 2016 року і до закінчення навчання 30 червня 2017 року; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з вересня 2014 року навчається у Павлоградському медичному училищі на денній формі навчання. У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» вважає, що вона має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, оскільки її батько [PERSON] мав стаж підземної роботи 20 років 7 місяців. Однак, з 01.09.2014 року і по теперішній час відповідач виплачує їй стипендію на загальних підставах, яка є значно нижчою, за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. За весь період з 2014 по 2016 рік їй було виплачено стипендії на загальну суму 9 088,00 грн., а загальна сума стипендії яку б вона мала отримувати складає 20\~128, 00 грн. Різниця становить 11 040,00 грн., яку позивач і просить нарахувати та виплатити їй. Крім того, вважає, що необхідно зобовязати відповідача в подальшому сплачувати на її користь стипендію в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб. У судове засідання позивач не заявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити, посилаючись на обставини, викладені у запереченні. Суд вислухав представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] є студенткою ІІ курсу медсестринського відділення спеціальності "Сестринська справа" Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Форма навчання - денна, бюджетна. Термін навчання - з 01 вересня 2014 р. по 30 червня 2017 р. Зарахована наказом № 91-с від 11.08.2014 р. (а.с. 6, 9). Позивач користується пільгами, передбаченими Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» для дітей шахтарів, оскільки є донькою [PERSON], який має стаж підземної роботи більше 15 років (а.с. 15- 22). Згідно довідок відповідача № 73,81 від 20.01.2016 р. : з вересня 2014 року по грудень 2014 року позивачу було нараховано та виплачено 2\~200, 00 грн. стипендії; за 2015 рік виплачено 9001,65 грн. стипендії ( а.с. 7, 8) Відповідно до ст. 5 Закону України «Про престижність шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Положеннями цієї статті гарантовано зазначеним студентам право на навчання за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів з наданням місць для проживання в гуртожитках на час навчання, також на одержання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму. На період навчання позивача редакція ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не змінена та не виключена із Закону. Таким чином, дії відповідача щодо відмови в нарахуванні стипендії саме в цьому розмірі є неправомірними. А тому, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на призначення їй стипендії у розмірі, визначеному вказаним Законом, тобто у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів на рахунку відповідача на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Також, безпідставними є доводи відповідача про те, що основним джерелом формування фінансових ресурсів училища є обласні бюджетні кошти, самостійних рахунків із власними коштами училище не має, а норма ст. 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачає здійснення виплати стипендій саме із Державного бюджету. Крім того, відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту» особи, які навчаються у навчальних закладах, мають право на забезпечення стипендією в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Діючим Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 р. № 882 «Питання стипендіального забезпечення» окремо не передбачена виплата стипендій соціальних чи академічних особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному. Посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 № 882 «Порядок призначення і виплати стипендії» суд не приймає, оскільки до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу. Враховуючи викладене, відповідач повинен був сплачувати на користь позивача стипендію за період навчання у розмірі:\~\~вересень 2014 р. - серпень 2015 р. - 1218 грн., вересень 2015 р. грудень 2015 р. 1378 грн., а всього 20\~128,00 грн. Оскільки за вказаний період відповідачем сплачено стипендію у сумі 9088,00 грн., з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю між фактично виплаченою стипендією, та сумою, яку слід було сплатити: 20\~128,00 грн. 9\~088,00 грн. = 11\~040,00 грн. Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача в подальшому сплачувати на її користь стипендію в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб з 01.01.2016 року та до закінчення навчання 30.06.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, відсутні правові підстави прийняття рішення відносно прав, які ще не порушено та відсутні будь-які законні підстави для винесення рішення на майбутні періоди, так як за змістом зазначених норм ЦПК України суд може захистити вже порушене право, свободу чи інтерес, а не ґрунтувати своє рішення на припущеннях щодо можливого порушення прав позивача відповідачем у майбутньому. Також, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial