Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та в'їзди на вказану територію без дозволу та супроводу батька дітей [PERSON], [INFO], у її супроводі строком на час тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим і до досягнення дітьми 16 років. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2018 року підсудність справи визначена Дніпровському районному суду м. Києва (а.с. 31). Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.08.2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб з відповідачем на даний час не розірваний, проте вони припинили фактичні шлюбні відносини у 2013 році та проживають окремо один від одного. Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11.04.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Бажання спілкуватися та бачитися з дітьми відповідач не виявляє, хоча має таку можливість, а будь які перешкоди у цьому йому не чиняться. Також позивач вказує, що у м. Одеса проживають її мати [PERSON] та брат [PERSON] Діти сумують за своїми рідними, зокрема за бабусею, яка через похилий вік та проблеми зі здоров'ям не може навідувати онуків, а у зв'язку із наявною політичною ситуацією, що склалася в Україні, вона разом із дітьми не може приїздити до родичів. Отримати у встановленому законом порядку від відповідача дозвіл на виїзд та в'їзд дітей до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим вони отримати можливості не має, оскільки відповідач не цікавиться життям їхніх спільних дітей та не має наміру оформлювати такий дозвіл. В судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшло клопотання в якому просить провести розгляд справи у його відсутності на підставі наявних матеріалів справи, в заяві вказав, що вимоги заяви підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через офіційний веб-портал «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Дніпровського районного суду м. Києва, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 18, 19). Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11.04.2013 року задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. 20-21). Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині, законом та іншими засобами, повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України". На виконання вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27 січня 1995 р. № 57, якаю затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, йдеться про зазначення конкретної держави прямування та часу перебування у ній. Як зазначено вище, за заявленими вимогами позивач просить надати дозвіл на виїзд (в'їзд) на час тимчасової окупації АРК до досягнення дітьми 16 років. З аналізу положень вищезазначеного законодавства вбачається, що виїзд з України малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], має здійснюватися за згодою обох батьків та в їх супроводі, або в супроводі інших осіб, уповноважених їх батьками. Також виїзд з України малолітніх дітей сторін по справі без згоди та супроводу відповідача можливий за наявності нотаріально посвідченої згоди останнього чи рішення суду. Крім цього, суд приймає до уваги той факт, що відповідач, як батько дітей, їхнім життям не цікавиться та з ними не спілкується, а тому отримати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України та в'їзду до неї неповнолітніх дітей позивач не може. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Водночас суд вважає надмірною та необґрунтованою позивачем тривалість виїзду дітей без згоди батька у супроводі матері на багаторазові виїзди дітей до досягнення ними 16 років. Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із засад справедливості та розумності, враховуючи інтереси дітей, які полягають в тому, що вони мають право на відпочинок, на зустрічі зі своїми родичами, які мешкають на території України, при цьому також беручи до уваги засади рівності батьків відносно виховання дітей та можливості спілкування з ними, при цьому один з батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, також суд має визначати відповідний проміжок часу щодо виїзду дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме слід надати дозвіл позивачу на тимчасові виїзди та в'їзди малолітніх дітей сторін по справі без дозволу та супроводу батька у супроводі матері строком до 01.04.2019 року. У решті заявлених вимог відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 38).

Outcome: partial