Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

21 березня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області завернувся [PERSON] із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий запис, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиплачених грошових коштів в розмірі 40 326 грн. 42 коп. (виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 2354 від 05 квітня 2017 року). Із діями приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. позивач не згоден та вважає його таким, що не підлягає виконанню оскільки суперечать законодавству, що регулює ці обставини. [PERSON] зазначив, що насправді не укладав кредитний договір з банком, а лише надавав заяву про отримання банківської карти. Підставою вчинення спірного виконавчого напису слугувало не виплата у строк кредитних грошових коштів однак [PERSON] стверджує що жодних договірних відносин з АТ КБ «ПРИВАВТБАНК» не мав і тому вважає, що нотаріусом не було встановлено безспірність вимоги, не перевірено суму заборгованості , не досліджено оригінал договору , не враховано строку з моменту виникнення права вимоги тощо. Крім того в позові йдеться про те, що за інформацією Покровського відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу ГТУЮ наданої на запит станом на 01 березня 2019 року за час перебування виконавчого документа на виконанні з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто 13 961, 09 коп. як безпідставно набуте майно . В позовній заяві [PERSON] зазначив, що внаслідок протиправної поведінки АТ КБ «Приватбанк» він не мав змоги повною мірою розпоряджатися належною йому заробітною платою , оскільки відбувалися щомісячні відрахування у розмірі по 12 відсотків що призводила до моральних страждань позивача оскільки постійно існувала потреба відшукувати кошти для забезпечення себе та своєї родини і в наслідок чого останній відчував нервове напруження, переживання та збудливість. Моральну шкоду оцінює у розмірі 40 326,42 грн. - оскільки ця сума відповідає сумі коштів, що стягнуті з позивача за безпідставним виконавчим написом нотаріуса. Ухвалою суду віл 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 22 квітня 2019 року. Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі , а саме витребувано у Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. належним чином завірені копії документів, що становлять нотаріальну справу за нотаріальною дією - вчинення виконавчого напису від 05 квітня 2017 року, зареєстрованому в реєстрі № 2354 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 40326 гривень 42 копійки. Представник відповідача 22 квітня 2019 року надав на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву де зазначив, що не погоджується з вимогами [PERSON] оскільки позивач не надав доказів відсутності заборгованості перед Банком, під час здійснення виконавчого напису банком (відповідачем) було надано нотаріусу всі необхідні документи . Через неотримання відповіді на Ухвалу суду від 22 квітня 2019 року про витребування доказів , підготовче судове засідання було відкладено з 21 травня 2019 року на 20 червня 2019 року з повторним надсиланням копії Ухвали про витребуванням доказів, потім на 17 липня 2019 року. 10 червня 2019 року на адресу суду , на виконання вимог Ухвали суду від 22 квітня 2019 року третьою особою - Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. надано витребувані в ухвалі докази , що стосуються предмету спору та становлять документи , що слугували підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. 19 червня 2019 року позивач [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву, у якій предмет та підстави позову змінені не були, однак після ознайомлення з наданими третьою особою доказів додав обґрунтування позовних вимог із зазначенням розшифрування суми заборгованості , нарахованої відповідачем . Позивач [PERSON] зазначив, що згідно наданих документів йому стало відомо складові суми загальної заборгованості у розмірі 40 326,42 грн. яка складається : -4 751 ,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту , -31184,34 грн. - заборгованість за відсотками , -1993,92 грн. - заборгованість з комісії та пені , -500 грн. - штраф -1896,50 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості) Зазначені обставини . на думку позивача підтверджують відсутність безспірного характеру відносин, до того додатково зазначив, що не погоджувався з умовами кредитування, не був належним чином повідомлений про умови та відсотки . Ухвалою суду від 17 липня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду на 13 вересня 2019 року ,через знеструмлення електромереж в приміщенні суду розгляд справи відкладено на 30 вересня 2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до початку розгляду справи представник позивача - адвокат Максимов Р.І. надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю , позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду не з`явився, під час надання відзиву в письмовому вигляді просив суд проводити слухання справи без його участі. Третя особа - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 05 квітня 2017 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 2354 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2011 року , яка станом на 31 січня 2017 року (за період з 04 липня 2011 року по 31 січня 2017 року) становить 40 326, 42 грн. з урахуванням : -4 751 ,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту , -31184,34 грн. - заборгованість за відсотками , -1993,92 грн. - заборгованість з комісії та пені , -500 грн. - штраф -1896,50 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості). 14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Дослідивши надані нотаріусом на запит суду документи, що передували винесенню виконавчого напису що надані відповідачем : копію анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 04 липня 2011 року , копія поштового опису відправлення - претензії на ім`я [PERSON] про наявність боргу від 14 лютого 2017 року, перелік поштових відправлень , серед яких є прізвище позивача та поштова квитанція від 27 лютого 2017 року. Також надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, витяг, довіреність представника банку, копію паспорту на ім`я [PERSON] . Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюються Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, у виконавчому написі нотаріус чітко зазначає період , за який відбувалося нарахування боргу за кредитним договором який становить з 04 липня 2011 року до 31 січня 2017 року, тобто строк, за який провадиться стягнення - 5 років, 6 місяців та 27 днів. Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12 липня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 05 квітня 2017року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не з`ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредитному договору, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості перед стягувачем, а отже вчинення виконавчого напису, в даному випадку, відбулось з порушенням норм чинного законодавства. Отже період, за який провадиться стягнення у виконавчому написі становить більше ніж три роки, як того вимагає стаття 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що нотаріус, при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Також слід зазначити, що на підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору 04 липня 2017 року , банком надано нотаріусу Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», однак беззаперечних та належних доказів ознайомлення під розпис [PERSON] з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку» не надано. На підставі зазначеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису нотаріуса від 05 квітня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, як такі що ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді справи. Під час розгляду справи судом також встановлено , що після вчинення виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 05 квітня 2017 року Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 липня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису та одночасно винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] , однак згодом, Постановою держвиконавця від 19 грудня 2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Згідно відповіді на запит адвоката Максимова Р.І. № 214 наданої 01 березня 2019 року Покровським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області за час перебування виконавчого документа з примусового виконання виконавчого напису № 2354 від 05 квітня 2017 року на виконанні з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник АТ КБ «ПРИВАТБАНК») стягнуто 13 961,09 грн., виконавчого збору - 4032,64 грн., витрат виконавчого провадження - 160,87 грн. Згідно ч.1, ч.2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, у зв`язку із тим, що з [PERSON] були безпідставно стягнуті кошти у розмірі 13 961,09 грн. в порядку примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса від 05 квітня 2017 року , тому позовна вимога [PERSON] щодо повернення йому відповідачем цих коштів як безпідставно набуті кошти - підлягає задоволенню, враховуючи розмір позовних вимог позивача. Стосовно вимог [PERSON] щодо відшкодування на його користь відповідачем моральної шкоди у розмірі 40326,42 грн. слід зазначити таке. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23,1167 ЦК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 12 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи та доводи позовної заяви [PERSON] судом було встановлено, що позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідача, а також доказів прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач вимагав відшкодування. Слід зазначити , що сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може свідчити про протиправність поведінки відповідача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відносно [PERSON] щодо якої вчинявся виконавчий напис. Отже, враховуючи зазначені обставини суд не убачає підстав для стягнення моральної шкоди оскільки вимоги позивача в цій частині є безпідставними та недоведеними в частині спричинення йому моральних страждань. Статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1536,80 грн., про що свідчить оригінал банківської квитанції від 20 березня 2019 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно від задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 999, 00 грн.

Outcome: partial