Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15.05.1981 перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016. За час сумісного життя у шлюбі було набуто (придбано) спільне майно, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1995 вони придбали будинок [ADDRESS] , в подальшому на земельній ділянці був збудований новий житловий будинок, який за взаємною згодою був зареєстрований за дружиною [PERSON] . На теперішній час за дружиною зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.03.1997, і право власності на земельну ділянку [ADDRESS] на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до висновків суб`єкта оціночної діяльності вартість будинку становить 2128800,00 грн., вартість земельної ділянки 571230,00 грн., загальна вартість складає 2700030,00 грн. Крім того, посилаючись на обставини, встановлені досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12016080050002433 від 22.10.2016, вказує, що у зазначеному будинку знаходилась побутова техніка, меблі, прикраси, грошові кошти, які були накопичені під час сумісного життя у шлюбі, але дружина скориставшись його відсутністю, самоправно вивезла з будинку грошові кошти, дорогоцінності, оргтехніку, меблі та інше майно на загальну суму 2737490,00 грн. З огляду на те, що відповідачка в період перебування у шлюбі не працювала, а позивач мав високий рівень доходу і все майно придбавалось на кошти позивача, вважає, що це майно є його особистою власністю. Привласнення цього майна відповідачка не заперечує, тому в порядку поділу майна подружжя позивач не заперечує, щоб меблі, оргтехніка, дорогоцінності, грошові кошти на загальну суму 2737490,00 грн. залишились у відповідачки в рахунок її частки у спільному майні, а вартість цього майна, яка співмірна з вартістю будинку і земельної ділянки, була врахована при поділі нерухомого майна. В добровільному порядку вирішити питання поділу спільного майна подружжя відповідачка не бажає, тому позивач звернувся з даним позовом до суду і з урахуванням викладеного, просить розподілити майно, що є спільною власністю подружжя, виділивши позивачу житловий будинок і земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , відповідачці - меблі, оргтехніку, дорогоцінності, грошові кошти на загальну суму 2737490,00 грн. У липні 2019 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] подав заяву в порядку ст.ст. 43, 49 ЦПК України, відповідно до якої просить з урахуванням доводів, викладених у основному позові, визнати спільним майном подружжя крім іншого, квартиру [ADDRESS] , та розподілити майно, що є спільною власністю подружжя, виділивши кожному з подружжя по Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки за вказаною адресою, та квартири [ADDRESS] . У запереченнях на позовну заяву [PERSON] вказала, що житловий будинок і земельна ділянка підлягають поділу, виходячи із засад рівності часток подружжя. Доказів, які б підтверджували наявність певних меблів, оргтехніки, дорогоцінностей, грошових коштів на загальну суму 2737490,00 грн., позивачем не надано. Крім того, позивач приховав від поділу інше спільне майно, наявне у нього на час розгляду справи, обсяг якого наразі відповідачкою встановлюється. Також позивач після розірвання шлюбу без згоди відповідачки відчужив квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , яка також являється їх спільним майном, а тому відповідачка має право на компенсацію половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Просить врахувати вказані обставини при вирішенні спору. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, яка після усунення недоліків ухвалою суду від 30.09.2020 прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою. [PERSON] просить збільшити обсяг спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, і в порядку його поділу визнати за нею право власності на 89/100 часток у житловому будинку [ADDRESS] , та на 89/100 часток земельної ділянки за цією адресою, визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток у житловому будинку [ADDRESS] , та на 11/100 часток земельної ділянки за цією адресою, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, та автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1990 року випуску. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що за час шлюбу сторони у справі набули наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1990 року випуску, автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» 2000 року випуску, автомобіль марки «ВАЗ 21213», 2004 року випуску. Загальна дійсна вартість майна становить 4808211,00 грн. [PERSON] просить автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, вартістю 304885,00 грн., та автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1990 року випуску, вартістю 35803,00 грн., як неподільні речі, виділити [PERSON] . При цьому, [PERSON] без згоди [PERSON] відчужив спільне сумісне майно: квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» 2000 року випуску, автомобіль марки «ВАЗ 21213», 2004 року випуску, загальна вартість якого складає 1767493,00 грн. Таким чином, [PERSON] в особисту власність слід присудити майно загальною вартістю 2108181,00 грн. (304885,00 грн. + 35803,00 грн. + 1767493,00 грн. = 2108181,00 грн.). При поділі будинку і земельної ділянки просить відступити від засад рівності часток. При тому, що загальна дійсна вартість усього майна становить 4808211,00 грн., виходячи з принципу рівності часток, кожному має бути присуджено майна на суму 2404105,50 грн. При виділі [PERSON] вищезазначеного майна загальною вартістю 2108181,00 грн., у вартості житлового будинку і земельної ділянки на частку [PERSON] припадає 295924,50 грн. (2404105,50 грн. - 2108181,00 грн. = 295924,50 грн.), що становить 11/100 часток житлового будинку і земельної ділянки (295924,50 грн. / 2700030,00 грн. (вартість житлового будинку і земельної ділянки) = 0,1096 або 11/100 часток). Відповідно, частка [PERSON] при поділі житлового будинку і земельної ділянки становить 89/100 часток. У відзиві на зустрічну позовну заяву представник [PERSON] , посилаючись на незаконність вимог зустрічного позову, просить застосувати при поділі житлового будинку і земельної ділянки принцип рівності часток у спільному майні подружжя, тобто визнати за кожним право власності Ѕ частку у нерухомому майні. Щодо автомобілів зазначає, що автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, проданий ним 13.01.2018, а автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1990 року випуску, проданий у 2011 році шляхом видачі довіреності строком на 10 років. Також він не погоджується з визначеною у зустрічному позові вартістю спірного майна, просить брати до уваги ціну, за якою спірне майно було відчужене. Також посилається на безпідставне не включення до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, квартири у м. Києві та просить врахувати, що особистих коштів на придбання квартири [PERSON] ніколи не мала, квартира придбана фактично у 2015 році за кошти, які були набуті в період їх шлюбу, а тому має враховуватись при поділі майна подружжя. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] , її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.05.1981 у відділі реєстрації актів громадського стану Октябрського райвиконкому м. Краснодар, актовий запис №557. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016 шлюб між сторонами розірваний. Між сторонами виник спір щодо поділу майна, яке було набуте подружжям за час шлюбу. До правовідносин з приводу поділу майна, яке було придбане в період шлюбу, застосовуються положення КпШС України та Закону України «Про власність», який був чинним до 20.06.2007. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України. Згідно ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За змістом\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що в період шлюбу сторонами було набуто (придбано) на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1995 будинок [ADDRESS] . На земельній ділянці був збудований новий житловий будинок, який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 20.03.1997, виданого на підставі розпорядження Ленінської районної адміністрації від 17.03.1997, на праві власності зареєстрований за [PERSON] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю Серія ЗП 24-000040, на підставі рішення Запорізької міської ради народних депутатів від 28.09.1995 №438/1 право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0745 га, зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1998, зареєстрованого в реєстрі за №1-2929, укладеного між продавцем ТОВ ВКФ «ЮНІП» і покупцем [PERSON] , була придбана квартира [ADDRESS] (т.2 а.с.71). Оскільки вказана квартира придбана в період шлюбу сторін, вона належить їм на праві спільної сумісної власності. Доводи [PERSON] , що вказана квартира фактично придбавалась підприємством і оформлена на його ім`я була формально, а тому не може відноситись до спільного майна подружжя, оцінюються судом критично, оскільки належність вказаної квартири третім особам свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. На підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., квартира [ADDRESS] , яка належить до спільного майна подружжя, була відчужена [PERSON] після розірвання шлюбу без згоди [PERSON] . Згідно уточнених позовних вимог, [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] , посилаючись в обґрунтування його підстав на те, що згідно договору купівлі-продажу плата за вказану квартиру була здійснена в період шлюбу, за рахунок коштів позивача. [PERSON] ніколи не працювала, особистих коштів не мала. При цьому, позивач визнає ці кошти спільним майном подружжя, а тому просить в порядку його поділу визнати за кожним з подружжя право власності на Ѕ частину зазначеної квартири. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.05.1981 і до його розірвання рішенням суду від 11.11.2016. Згідно пояснень [PERSON] , у листопаді 2015 року відповідачка, скориставшись його відсутністю, вивезла з будинку грошові кошти у сумі 66000,00 доларів США, 22000,00 Євро, 150000,00 грн., які були накопичені під час спільного подружнього життя, а також дорогоцінності, оргтехніку, меблі та інше майно на загальну суму 2737490,00 грн., змінила замки і код сигналізації та виїхала з будинку. На підтвердження цього позивачем надано фотокопію надісланого на його телефон [PERSON] смс-повідомлення щодо зміни замка і коду охоронної сигналізації. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1997 року вона разом з чоловіком проживала у будинку [ADDRESS] . У період навчання сина з 2004 по 2006 рік вона проживала у м. Києві. Після того, як позивач у 2011 році змінив місце роботи, він став переважно проживати за місцем роботи, у їх будинок [ADDRESS] приїздив не на довго. У листопаді 2015 року вона змінила замки, код охоронної сигналізації, забрала належні їй речі з будинку та переїхала проживати у м. Київ. При цьому, про наявність грошових коштів у сейфі, дорогоцінностей, які належали [PERSON] , вона не знала і не брала їх, хто міг проникнути до будинку, вона не знає. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що у будинку позивача і відповідачки знаходились меблі, побутова техніка, у власності [PERSON] знаходились грошові кошти, оскільки він тривалий час займав керівні посади і мав значний дохід, а також коштовності, які йому дарували на свята, автомобіль, який йому подарували. Влітку 2016 року вони приходили до вказаного будинку, щоб зафіксувати відсутність в ньому меблів, техніки, коштовностей тощо. Згідно пояснень свідка [PERSON] , він допомагав [PERSON] потрапити у його будинок, оскільки були змінені замки і код сигналізації, та був свідком того, що [PERSON] потрапивши у будинок, виявив відкритий сейф з ознаками злому, відсутність у будинку меблів, техніки, килимів, посуди тощо, якими будинок був до цього повністю укомплектований. У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою, що його дружина [PERSON] знаходячись за місцем їх мешкання у будинку [ADDRESS] , здійснила крадіжку майна, яке належить особисто заявнику. За заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за №12016080050002433. Постановою слідчого від 03.10.2017 кримінальне провадження було закрите. За змістом постанови, за результатами досудового розслідування слідчим було встановлено, що [PERSON] вивезла з будинку грошові кошти, дорогоцінності, оргтехніку, меблі та інше майно, яке є спільним майном подружжя. При цьому [PERSON] не заперечувала факт розпорядження грошовими коштами і майном на власний розсуд, посилаючись на те, що воно являється її особистою власністю. Оскільки в діях [PERSON] не було встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України. У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про поділ спільного майна подружжя, в тому числі того, що [PERSON] самовільно привласнила грошових коштів у сумі 66000,00 доларів США, 22000,00 Євро, 150000,00 грн., а також дорогоцінностей, оргтехніки, меблів та іншого майна на загальну суму 2737490,00 грн. (первісна позовна заява). З урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] , вказане майно не є предметом поділу спільного майна подружжя, у зв`язку з чим конкретний перелік такого майна та його вартості судом не встановлювалась. Під час розгляду в суді справи про поділ майна подружжя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №116 від 11.04.2017, укладеного між ТОВ «Інтегра-Груп» і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук В.В., придбала у власність квартиру [ADDRESS] . За цим договором квартира належить продавцю на праві приватної власності. Згідно п. 5 договору за домовленістю сторін продаж нерухомого майна вчиняється за ціною 1811342,40 грн., які покупцем [PERSON] перераховано повністю на рахунок продавця до підписання та нотаріального посвідчення цього договору, шляхом здійснення попередньої оплати. Продавець стверджує, що вказані грошові кошти ним отримано від покупця в повному обсязі. Згідно п.8 договору, сторони стверджують, що будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, не мають правового значення. Відповідно до п. 14 договору, нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , покупець на момент підписання договору у зареєстрованому шлюбі не перебуває, спільного господарства не веде, а тому грошові кошти, які нею витрачено на придбання нерухомого майна є її особистими. За матеріалами нотаріальної справи, між Приватним будівельно-монтажним підприємством «Строїтель-П», ТОВ «Інтегра-груп» та [PERSON] 19.11.2015 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за договірною ціною 1811342,40 грн. Згідно документів ТОВ «Інтегра-груп», [PERSON] 24.11.2015 внесено авансовий платіж у розмірі 100% попередньої вартості квартири [ADDRESS] , яка згідно розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №995 від 28.12.2016 про присвоєння поштової адреси, довідки про показники об`єкта нерухомого майна, є квартирою [ADDRESS] . (т.2 а.с.1- 58). Таким чином, попередня 100% оплата [PERSON] вартості квартири [ADDRESS] у розмірі 1811342,40 грн., була здійснена від імені [PERSON] 24.11.2015. Наявність у відповідачки особистих коштів у розмірі 1811342,40 грн., які були внесені 24.11.2015 [PERSON] за придбання нею квартири [ADDRESS] , їх іншого походження або належності, окрім як спільне майно подружжя, матеріалами справи не підтверджується. Твердження позивача, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі, не працювала, заробітної плати, інших доходів не отримувала, останньою не спростовується. Натомість, довідкою АТ «УкрсибБанк» №56-3/59 від 28.04.2016 по вкладним рахункам, довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 14.04.2016 про купівлю валюти, індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими ПФ України, довідками про доходи за період з 2011 по 2016 рік, а також виписками по депозитним договорам, виписками по депозитним договорам і рахункам [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк», в АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також довідкою від 22.10.2018 №1900/В/183 ДПІ ГУ ДФС у Київській області про суми виплачених доходів [PERSON] у період з 01.01.2003 по 30.09.2015 (т.2 а.с.117-122) підтверджується що [PERSON] отримував доходи у вигляді заробітної плати, процентів по депозитах (т.1 а.с.97-111, а.с.115-172, а.с.206-224). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оплата вартості спірної квартири мала місце до розірвання шлюбу, за рахунок коштів, які є спільним майном подружжя, а тому визнає квартиру [ADDRESS] об`єктом спільного майна подружжя. Також, згідно доводів зустрічного позову і наданих доказів, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано транспортні засоби, які належать до спільного майна подружжя, і які перебували у [PERSON] на момент розірвання шлюбу, що підтверджується інформацією бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України станом на 03.09.2018 (т.2 а.с.86-92). Зокрема, на підставі біржової угоди УТБ «Славута» від 13.12.2005 було придбано автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, р.н. [NUMBER] , право власності на який зареєстроване за [PERSON] 13.12.2005, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Доводи [PERSON] , що автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, є його особистою власністю, оскільки був йому подарований, і не належить до спільного майна подружжя, належними доказами не підтверджено, а покази свідків з цього приводу суд оцінює критично. [PERSON] на підтвердження відчуження ним автомобіля марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, за ціною 200914,86 грн. надав копію договору купівлі-продажу №2342/2018/785603 від 13.01.2018 (т.3 а.с.69). Разом з тим, згідно інформації бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 03.09.2018 право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за [PERSON] (т.2 а.с.88). До спільного майна подружжя належить автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100» 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] , право власності на який було зареєстроване за [PERSON] 22.07.2011 на підставі довідки-рахунку КІМ 851951 від 22.07.2011, виданої ТОР «Інтерпосуд». В ході судового розгляду справи автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100» 2000 року випуску, був відчужений [PERSON] за договором купівлі-продажу від 09.02.2017, укладеним з [PERSON] (т.2 а.с.90). Також за\~ [PERSON] \~02.06.2011\~було зареєстроване\~право власності\~на автомобіль\~марки «ВАЗ\~21213»,\~2004\~року випуску,\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~на підставі\~довідки-рахунку\~КІМ 533845\~від 04.05.2011,\~виданої ПП\~«Шлях-2002». Після розірвання шлюбу [PERSON] 31.01.2018 здійснив без згоди [PERSON] \~ відчуження автомобіля марки «ВАЗ 21213», 2004 року випуску (т.2 а.с.89). Також за даними підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України, за [PERSON] з 14.07.2005 був зареєстрований на праві власності автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1990 року випуску, [NUMBER] . Наявність вказаного транспортного засобу у сторін на час розірвання шлюбу не підтверджується, оскільки 17.11.2015 зазначений транспортний засіб знятий з обліку (т.2 а.с.87). Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, на час розгляду справи у сторін наявне наступне спірне спільне майно подружжя: будинок [ADDRESS] , земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0745 га, квартира [ADDRESS] , яке зареєстровано за [PERSON] , а також автомобіль марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] . При здійсненні поділу спірного майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності на майно, тобто [PERSON] і [PERSON] належить по Ѕ частці у праві спільної сумісної власності на вищезазначене майно. [PERSON] просить в порядку поділу майна подружжя визнати за кожним право власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] , земельної ділянки [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] . [PERSON] у зустрічному позові просить здійснити поділ будинку [ADDRESS] , земельної ділянки [ADDRESS] , відступаючи від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Просить виділити [PERSON] зареєстровані на нього транспортні засоби, а за рахунок належної їй половини вартості транспортних засобів і половини вартості відчуженого [PERSON] майна не в інтересах сім`ї, збільшити пропорційно її частку у праві власності на будинок [ADDRESS] і земельну ділянку [ADDRESS] до 89/100. При цьому, обґрунтованих підстав для такого розподілу позивачем не наведено і судом не встановленою. Такий варіант поділу не відповідає засадам рівності часток подружжя, не є справедливим і порушує вимоги статті 71 СК України. При здійсненні поділу майна суд виходить з того, що кожен із\~подружжя має\~право на\~рівну частку\~у спільному\~майні,\~придбаному за\~період шлюбу.Спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, його призначення. А тому\~суд приходить\~до висновку,\~що в\~порядку поділу\~майна подружжя\~слід визнати\~за кожним\~із подружжяправо власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] , земельної ділянки [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , автомобіля марки «Toyota Camry» 2005 року випуску, без їх реального поділу, залишивши їх у спільній частковій власності. Щодо спільного майна подружжя, відчуженого [PERSON] після розірвання шлюбу без згоди [PERSON] , суд зазначає наступне. Рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., квартира [ADDRESS] , яка належить до спільного майна подружжя, була відчужена [PERSON] без згоди дружини [PERSON] (т.2 а.с.72-73, т.3 а.с. 21-46). Оскільки квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON] після розірвання шлюбу без згоди [PERSON] , відповідачка має право на компенсацію половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Згідно договору купівлі-продажу від 09.03.2017, продаж зазначеної квартири було здійснено за 200004,00 грн. При вирішенні спору судом приймається до уваги дійсна вартість квартири [ADDRESS] , яка відповідно до звіту ТОВ «Еліт-Експрес» від 22.10.2018 №096 про оцінку об`єкту нерухомого майна на дату оцінки становить 1212696,00 грн. (т.2 а.с.131-157). Автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100» 2000 року випуску, був відчужений [PERSON] за ціною 222768,35 грн. за договором купівлі-продажу від 09.02.2017, укладеним з [PERSON] . Вартість автомобіля визначалася згідно звіту №О2017/487 від 09.02.2017 про оцінку транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» 2000 року випуску (т.3 а.с.73-74). Між тим, при вирішенні спору судом приймається до уваги дійсна вартість зазначеного транспортного засобу, яка згідно наданого звіту №095 ТОВ «Еліт-Ексапес» про незалежну оцінку вартості автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» 2000 року випуску, становить 448055,00 грн. (т.2 а.с.158-238). Після розірвання шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2018 здійснив без згоди [PERSON] відчуження автомобіля марки «ВАЗ 21213», 2004 року випуску. Згідно звіту ТОВ «Еліт-Ексапес» №094 про незалежну оцінку вартості автомобіля марки «ВАЗ 21213», ринкова вартість автомобіля становить 106742,00 грн. Тобто, квартира [ADDRESS] , автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» 2000 року випуску, автомобіль марки «ВАЗ 21213», 2004 року випуску, які являються спільним майном подружжя, загальною вартістю 1767493,00 грн. (1212696,00 грн. + 448055,00 грн. + 106742,00 грн. = 1767493,00 грн.) були відчужені [PERSON] після розірвання шлюбу без згоди [PERSON] , не в інтересах сім`ї, а тому відповідачка має право на компенсацію половини вартості відчуженого майна, що становить 883746,50 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial