Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

28.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. До складу спадкового майна ввійшла 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Вказане майно належить спадкодавцю, оскільки було придбано у шлюбі з [PERSON] , а тому являється спільним майном подружжя, частки в якому є рівними. Позивач має право на успадкування та оформлення нерухомого майна, однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості реалізувати права спадкоємця в досудовому порядку. В зв`язку з цим, [PERSON] просив визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за вищевказаною адресою становить 1/2 її частину та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на вказане майно. В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово піддавались уточненням та в кінцевій редакції позивач просив, окрім визначення частки в квартирі, також визначити аналогічну частку матері у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки ЗАЗ, модель TF 699 P, 2007 року випуску та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , на спадкове майно: 1/4 частку квартири [ADDRESS] та на 1/4 автомобіля марки ЗАЗ, модель TF 699 P, 2007 року випуску. Ухвалою суду від 05.03.2021р. до участі в справі залучено правонаступників [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання представник позивача надала письмове клопотання в якому просила розглянути справу за відсутності сторони позивача. Уточнені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] подали письмові клопотання в яких позовні вимоги визнали та не заперечували проти їхнього задоволення. Розгляд справи просили проводити без їх участі. Представник [PERSON] адвокат Коваленко В.В. також подала до суду письмову заяву в якій просила провести розгляд справи їхньої відсутності. Проти ухвалення рішення про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири та автомобілю не заперечують. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін щодо спору, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 березня 1970 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 96 складений Бюро запису актів громадянського стану виконавчого комітету Суворовської районної ради депутатів трудящих м. Херсона. 13 серпня 1992 року [PERSON] купив в Голопристанської міської ради трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим старшим державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Ноздрачовою В.Д., зареєстрованому в реєстрі за №1-1820. Згідно довідки групового інженера Голопристанської філії КП «ХБТІ» ХОР [PERSON] , яка міститься в матеріалах інвентарної справи встановлено, що станом на 31.12.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 13.08.1992р. В подальшому право власності [PERSON] на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою. Положеннями ст. 22 КпШС (чинної на час придбання квартири) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В листі про надання інформації територіальним сервісним центром №6544 РСЦ МВС в Херсонській області зазначено, що за [PERSON] , [INFO] з 27.10.2009 р. було зареєстровано транспортний засіб марки «ЗАЗ» модель TF 699 P, 2007 року випуску. В статті 60 СК України (чинній на момент набуття прав на автомобіль) вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 462/518/18 вказано, що факт реєстрації майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі на ім`я якої зареєстроване, оскільки таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 1 ст. 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). В даній справі судом встановлено, що квартира та автомобіль були придбані в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а тому вказане майно в розумінні положень ст. 22 КпШС та ст. 60 СК України являється їхнім спільним, частки в якому кожного з них були рівними за загальним правилом, так як доказів відступлення від їхньої рівності суду надано не було. Таким чином, суд вважає доведеним належність на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 квартири [ADDRESS] та 1/2 транспортного засобу марки «ЗАЗ» модель TF 699 P, 2007 року випуску. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України, \~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від\~фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент\~відкриття спадщини\~і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до кладу якої ввійшли права на 1/2 квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] транспортного засобу марки «ЗАЗ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В., [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] (спадкова справа №74/217 від 16 листопада 2017 року). Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України). Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В даній справі судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , нотаріус Нечмілову В.Л. видати не може, оскільки власником квартири являється [PERSON] , про що зазначено в листі нотаріуса від 16.04.2019р. № 147/01-16. Крім цього, постановою приватного нотаріуса від 20.07.2021р. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Постанова нотаріуса мотивована тим, що вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] , а питання визначення частки померлого подружжя у праві спільної сумісної власності не перебуває в компетенції нотаріуса і потребує його вирішення в судовому порядку. Таким чином, судом встановлена неможливість оформлення [PERSON] своїх спадкових прав на належне його померлій матері майно, а тому його майнові права підлягають судовому захисту. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання нотаріусу відповідної заяви. Крім нього, спадщина після смерті [PERSON] була прийнята її чоловіком [PERSON] , який на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею та в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи встановлену судом належність [PERSON] 1/2 частки квартири та автомобіля та беручи до уваги наявність двох спадкоємців першої черги і рівність їхніх прав на спадщину, суд приходить до висновку про доведеність успадкування позивачем 1/4 частки нерухомого та рухомого майна, яке залишилось після смерті матері, а тому вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають через відсутність спору з приводу них. На підставі викладеного,

Outcome: partial