Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Частиною 1\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1\~ст.319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку( квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою\~ст. 64 ЖК України\~встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Аналогічні положення містяться і у ч.1\~ст.405 ЦК України. Підстави та порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у\~ст.157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1\~ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом\~ст.116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності (по Ѕ частці) позивачу [PERSON] та її сестрі, [PERSON] (а.с.4-10, 30). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління реєстрації повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради - позивачка [PERSON] та її батько, відповідач [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі (а.с.12). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 02.09.2008 року (а.с.28). Позивачка [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 08.09.1998 року, що підтверджується копією її паспорту (а.с.21-24). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] вселився до спірної квартири як член сім'ї позивача. Відповідач [PERSON] не приймає участі в оплаті послуг за утримання житла. Згідно акту ОСББ «Марата-8» від 31.08.2018 року, відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не мешкає з квітня 2018 року (а.с.13). Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.20018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №120170503900000856 від 25.03.2017 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі ст.284 ч.1 п.7 КПК України у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с.14-15). Як встановлено у судовому засіданні, у провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження №12018050390001418 від 12.05.2018 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Потерпілою у кримінальному провадженні визнано позивачку [PERSON] (а.с.16-18, 37). Свідок [PERSON], сусідка позивачки, в судовому засіданні пояснила, що знає родину [PERSON] з 1990 року. Весь цей час відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, не працює, постійно влаштовує сварки та бійки. Коли була жива мати позивачки, то часто приходила до неї ховатися від відповідача. Останнього часу відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, появляється періодично, виносить з квартири цінні речі, внаслідок чого його донька, [PERSON] неодноразово зверталась до поліції. Після того, як вона дала свідчення у кримінальній справі з приводу крадіжок майна позивачки, відповідач [PERSON] приходив до неї та погрожував розправою. З цього приводу вона зверталась до поліції із заявою. Свідок [PERSON], сусідка позивачки, в судовому засіданні пояснила, що родину [PERSON] знає більше 30 років. Відповідач [PERSON] у сімї влаштовував сварки, бійки, бив дружину та дітей, виганяв з квартири. Після того, як померла мати позивачки, відповідач пиячить, не працює. Почав виносити з квартири речі, золото, навіть їжу, постійно влаштовував сварки, сварився з позивачкою та лаявся матом, сварився із сусідами. З грудня 2018 року він постійно у квартирі не мешкає, приходить періодично, коли позивачки немає вдома, та виносить з квартири речі. Вона бачила, як відповідач разом зі своїми друзями, які також вживають алкогольні напої, виносив з квартири клунки з речами. Проаналізувавши усі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON], як член сім'ї власника квартири, [PERSON], проживає разом з позивачкою в належній їй квартирі, однак участі у витратах по її утриманню не приймає, систематично порушує правила співжиття, пиячить, вчиняє сварки, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] та виселити [PERSON] із належної позивачці квартири, без надання останньому іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині вимог про зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений останньою судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial