Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якому просить збільшити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO], та надалі стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття, оскільки на час винесення рішення у справі суд керувався обставинами того часу, але на данний час обставини життя змінились і позивач вважає за можливе змінити розмір аліментів. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданніні позовні вимоги підтримала, просить суд змінити розмір аліментів і надалі стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 600 гривень щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі можливості не має, оскільки він офіційно не працює, має тимчасові заробітки, на даний час має проблеми зі станом здоров'я, крім того, має іншу сім'ю та двох неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим має можливість сплачувати аліменти у розмірі 300 гривень. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2004 року на примусовому виконанні відділу ДВС В.Писарівського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист №2-184, виданий 12.07.2004 року на підставі рішення В.Писарівського районого суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] - [INFO], у твердій рошовій сумі у розмірі 100 гривень щомісячно (а.с.7,12). Станом на 01.08.2015 року заборгованість по аліментам становить 3900,00 грн., що підтверджується довідкою відділу ДВС (а.с.11 ). Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між сторонами, може бути згодом збільшений або зменшений за позовом платника або одержувача аліментів. З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що вона працює у КЗОЗ Обласна психіатрична лікарня №1, має постійний дохід, середній розмір якого становить за останні 6 місяців 2227,12 грн. (а.с.38), але цих коштів не вистачає для забезпечення власних потреб та належного утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2003 року народження. Крім того, від шлюбу з [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON], 2008 року народження (а.с.36). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] працює в КЗОЗ Обласна психіатрична лікарня №1, де отримує постійний дохід, середній розмір якого за останні 6 місяців становить 2213,02 грн. (а.с.39). Отже, загальний місячний середній дохід сім'ї позивача становить 4540,14 грн. (+ 100 грн. аліментів), отже на одну особу - 1135,04 грн. Як пояснив відповідач, він офіційно не працює, стабільного заробітку не має, у центрі зайнятості як безробітній не зареєстрований, домашнє господарство не веде, перебуває у шлюбі з [PERSON], має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 2008 року народження, та сина [PERSON], 2011 року народження (а.с.23,24,27,28). Крім того, має проблеми зі станом здоров'я, однак на обліку у лікарів не перебуває. Матеріалами справи також встановлено, що [PERSON] працює у ДНЗ «Берізка», де отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 2827,78 грн. (а.с.29). Отже, загальний місячний середній дохід сім'ї відповідача становить 2827,78 грн., отже на одну особу - 706,95 грн. Але, як пояснював відповідач у судовому засіданні, джерелами його доходів являються тимчасові заробітки. Крім того, відповідач має задовільний стан здоров'я (на обліку у лікарів не перебуває), інвалідом не являється, тому має можливість працевлаштуватись офіційно та надавати неповнолітньому сину [PERSON], 2003 року народження, матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) у встановленому законом розмірі. Крім цього, відсутність офіційного постійного місця роботи у відповідача не звільняє його від аліментного обов'язку, оскільки відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття і цей обов'язок покладається як на матір, так в рівній мірі і на батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може відповідно до ст.184 СК України визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Тому, враховуючи задовільний стан здоров'я відповідача, майновий та сімейний стан сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і змінити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial