Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У грудні 2014 року представник позивача звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь позивача - 9968,51 грн. заборгованості по заробітній платі; 3000,00 грн. моральної шкоди, 1092,69 грн. - компенсації втрати частини заробітної плати, 531,02 грн. - індексації заробітної плати. Вимоги мотивував тим, що з 05.12.2013 року перебуває у трудових відносинах із КП "Комунсервіс" Нововоронцовської селищної ради, працюючи на посаді наглядача кладовища. Відповідач не виплачує йому заробітну плату, в зв'язку з чим виникла вказана заборгованість. Крім того, в зв'язку із невиплатою йому заробітної плати спричинена і моральна шкода в розмірі - 3000 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач надав суду заперечення в якому просить зменшити суму моральної шкоди та просить розглянути справу в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити вимоги частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З'ясовано, що [PERSON] працює в комунальному підприємстві "Комунсервіс" Нововоронцовської селищної ради з 05.12.2013 року наглядачем кладовища. Станом на 26.03.2014 року підприємство перед ним має заборгованість по заробітній платі в сумі 9968,51 грн. Таким чином, вказана сума підлягає до стягнення на користь позивача, вимоги в цій частині є законними та обгрунтованими. Згідно статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статті 3 цього ж Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст.33 Закону України "Про оплату праці", в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1092,69 грн. та 531,02 грн. індексації заробітної плати. У відповідності із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої: моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру. Згідно обґрунтованості позовних вимог позивачем щодо заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилася у несвоєчасній виплаті заробітної плати, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, суд, дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в розмірі 1500 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial