Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23.07.2016 між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З травня 2017 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені. Відповідач працює укладчиком асфальту в ПрАТ «Хмельницьке ШБУ № 56». У звязку з наведеним, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання як дружини до досягнення дитиною трьох років, теж в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою від 06.03.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Ухвалою від 16.03.2018 за клопотанням позивача судом витребувано з Волочиського відділення Красилівського ОДПІ відомості про місце роботи відповідача. 26.03.2018 відповідач направив суду та позивачу відзив, у якому проти позову заперечив. Зазначив, що позивач безпідставно посилається на те, що з травня 2017 року шлюбні відносини між ними припинені і що він не надає матеріальної допомоги на сімю та утримання неповнолітньої дитини. Такі твердження позивача є необґрунтованими та виходячи зі змісту положення глави 5 ЦПК України не доведені належними і допустимими доказами, які б прямо свідчили про не виконання ним обовязків з утримання неповнолітньої дитини та не надання їм матеріальної допомоги. Увесь час, починаючи з дня народження його дитини і по теперішній час, він не припиняв її утримувати, постійно приймає участь у її вихованні, догляді за нею, намагаючись надати їй повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні її повсякденних питань та проблем. Але не завжди Позивач йде на зустріч і неодноразово у них виникають труднощі щодо зустрічі між ним і дитиною. Крім того, позивач в своєму позові посилається на те, що він отримує високу заробітну плату. Проте це є хибним твердженням. Так, він дійсно працює укладчиком асфальту в ПрАТ Хмельницьке ШБУ № 56 і його дохід за півроку складається з таких сум, які вказані в довідці, яка видана ПрАТ Хмельницьке ШБУ № 56 за період вересень 2017 року по лютий 2018 рік. Інших заробітків чи доходів від будь-якої іншої діяльності він не має. Відповіді на відзив, який позивач отримала 27.03.2018, у визначений в ухвалі про відкриття провадження від 06.03.2018 десятиденний строк з моменту його отримання, останньою суду не надавалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 09 травня 1990 року перебувають у шлюбі (а.с. 16). У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі(ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що відповідач працює, отримує заробітну плату, дочка проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні, що потребує певних коштів, а також зважаючи, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, вважає, що сума в розмірі саме 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, яка стягуватиметься як аліменти на дитину, буде обґрунтованою та законною. Крім того, згідно з ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно поданої відповідачем довідки про його доходи № 672 від 16.03.2018 сукупний дохід [PERSON] за 6 місяців (з вересня 2017 року по лютий 2018 року) склав 22217 грн. 75 коп. (а.с. 30-31). Отже, середньомісячна зарплата відповідача складає: 22217,75/6 = 3702 гривень 95 копійок. Прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2018 року складає 1762 гривні. Мінімальна заробітна плата у 2018 році з 01 січня 2018 року складає 3723 гривні. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, чистий дохід відповідача складатиме: приблизно 1851 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те що дочці відповідача [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, не виповнилось трьох років, суд вважає, що [PERSON] має право на утримання, і вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню, також у частці заробітку (доходу) відповідача. При цьому, суд вважає, що саме 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, буде достатньою для утримання дружини та не поставить його у скрутне матеріальне становище. Суд також виходить з того, що позивачем не надано доказів можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини в більшому розмірі, як і не заявлялося жодних клопотань про їх витребування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за кожну заявлену позивачем вимогу, тобто в сумі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial