Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 17.05.2011 року позивач надав відповідачу кошти у розмірі 4000 грн., що підтверджується письмовою розпискою. Згідно наданої відповідачем розписки він повинен був повернути кошти протягом двох, трьох місяців, тобто до 17.08.2011 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 7317, 60 грн., індекс інфляції 550 грн., 3% річних та судовий збір. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.08.2016 року залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року. На сьогоднішній день стягнуто на користь позивача з відповідача 1880, 66 грн., за період з 01.05.2016 року по 31.04.2017 року пройшло 365 днів, заборгованість становить із розрахунку інфляції на суму заборгованості 6709, 42 грн., 3% річних 179, 4 грн. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 3000 грн. Просив суд стягнути з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 6709, 42 грн., 179, 4 грн. 3% річних та 3000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся\~завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в звязку з чим за згодою позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, ухваливши по справі заочне рішення суду. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 7317, 60 грн., індекс інфляції 550 грн., 3% річних та судовий збір. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.08.2016 року залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року (а.с.5-8). Відповідно до довідки державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 1880, 66 грн. (а.с.12). Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідає положенням ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Судом встановлено, що сума заборгованості становить 5436,94 грн. (7317, 60- 1880,66=5436,94 грн.), позивач, натомість зазначає 5980, 94 грн. У звязку з частковим погашенням боргу 3% річних та інфляційні витрати нараховуються в період з 01.05.2016 року по 31.04.2017 року. 3% річних за даний період вираховується по формулі (3%* 5436,94*365днів/365)і відповідно становлять 163,11 грн. Інфляційні витрати вираховуються відповідно до листа Верховного Суду України № 62 97р від 03.04.1997 року про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Відповідно, інфляційні витрати за період з 01.05.2016 року по 31.04.2017 року вираховуються по формулі: (100,1%*99,8%*99,9%*99,7%101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%101,8%*100,9%=112,18%). 5436,94*112,18%/100%=60,99грн. Суд критично оцінює розрахунок позивача, оскільки він містить математичну помилку, щодо розрахунку суми інфляційних витрат за період з 01.05.2016 року по 31.04.2017 року. За викладених обставин, стягненню підлягає сума в розмірі 163,11 грн. 3% річних за період з 01.05.2016 року по 31.04.2017 року та інфляційні витрати в розмірі 60,99грн. за цей же період, в решті позовних вимог слід відмовити. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов також задоволенню не підлягає за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, причинного зв'язку моральної шкоди позивача у розмірі 3000 у звязку з заборгованістю відповідача [PERSON], не вбачається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно і всебічно зясовує обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.213 ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial