Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки в сумі 30481,10 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала в публічному акціонерному товаристві «Рівнеазот» ( на даний час приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»). Наказом № 917-ВК від 28.03. 2017 звільнений з 31.03.2017р. з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. Розрахунку при звільненні з ним не проведено. Розрахункові кошти надійшли на її рахунок 06.11.2017р. Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 31.03. 2017 року нарахована при звільненні заробітна плата не виплачена , то у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України ПрАТ « Рівнеазот» зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 31.03.2017 по 06.11.2017 року середній заробіток за час затримки в сумі 30 481,10 грн. Представник позивача згідно довіреності від 02.01.2018р. [PERSON] , подала до суду заяву з проханням розглядати справу в її відсутність. З поданих до суду письмових заперечень вбачається, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить задовольнити. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] подав до суду заяву згідно якої не заперечив проти розгляду справи за його відсутності. Підтримав поданий до суду відзив згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ « Рівнеазот» у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності, а тому на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України просить суд звільнити ПрАТ « Рівнеазот» від відшкодування шкоди частково або повністю. За таких обставин, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Дослiдивши письмовi матеріали по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та з 31.03.2017р. звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно наказу № 917-ВК від 28.03.2018 року. Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримала отримала 06.11.2017р. згідно платіжного доручення № 28125 від 30.10.2017р., в сумі 42343,17 грн. , які були отримані банком 03.11.2017р.. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 31.03.2017 року по 03.11. 2017 року. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні за період з 31.03.04. 2017 р. по 03.11. 2017 р., що становить 71 робочий день . З дослідженого судом рішення Рівненського районного суду від 24.07.2017 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Рівнеазот» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вбачається, що середньогодинна заробітна плата [PERSON] складала 53.1417 грн. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 31.03.2017 року року по 03.11. 2017 року включно, заборгованість становить 30 184,48 грн. : 53.1417 грн. (середньогодинна зарплата) х 8 годин = 425,1336 грн. (середньоденний заробіток) х 71 (кількість робочих днів за період затримки) = 30 184,48 грн. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 640,00 грн.,сплачений позивачкою при пред»явленні позову, підлягає до стягнення з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial