Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

21 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фонду Держмайна України, де зазначила, що працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 10 березня 1977 року по 05 вересня 2001 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року з ВАТ «Содзавод» стягнуто на її користь: заборгованість по заробітній платі у розмірі 899 грн 91 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05 вересня 2001 року по 15 лютого 2015 року включно у розмірі 24599 грн. 60 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп., а всього 26499 грн 51 коп. До сьогоднішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашена. Згідно Листа Фонду Державного майна України в Донецькій області №11-05-00801 від 24 січня 2013 року станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». Зазначає, що ВАТ "Содовий завод" є стовідсотково державним підприємством, що стверджується даними листа № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року, а тому відповідач, будучи власником підприємства має відповідати за боргами підприємства як особа, яка несе субсидіарну відповідальність. Отже просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 899 грн. 91 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24599 грн. 60 коп., та компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1000 грн 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, на задоволені позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач зверталась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовними вимогами до ВАТ «Содовий завод». Так, у відповідності до Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] працювала у ВАТ "Содовий завод" в період часу з 10 березня 1977 року по 05 вересня 2001 року., зазначеним рішенням була стягнута заборгованість по заробітній платі на користь [PERSON] у розмірі 899 грн 91 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05 вересня 2001 року по 15 лютого 2015 року включно, у розмірі 24599 грн. 60 коп., моральна шкода у розмірі 1000 грн. 00 коп., а всього 26499 грн 51 коп. (а.с.3-6). За період праці позивача у ВАТ «Содовий завод» підприємство не виплачувало заробітну плату, за наслідками чого, колектив робітників ВАТ «Содовий завод» зверталися до Регіонального відділення фонду державного майна України в Донецькій області, до Апарату Верховної Ради України, до Прокуратури Донецької області зазначені звернення були адресовані Управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області.(а.с.7-9) Згідно листа начальника управління ДВС ГУ юстиції у Донецькій області від 18 жовтня 2013 року №К-326-3992 було повідомлено, що у них на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод», до якого входили виконавчі документи щодо стягнення заборгованості,яка виникла з трудових правовідносин на користь громадян. Постановою господарського суду Донецької області №5/174Б від 04 вересня 2003 року Ват «Содовий завод» було визнано банкрутом та призначено арбітражного керуючого, після чого всі виконавчі документи 21 жовтня 2003 року були передані арбітражному керуючому для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законодавством порядку(а.с.10) У відповідності до довідки наданої ліквідатором ВАТ "Содовий завод" № 01-32/127 від 14 квітня 2015 року, вбачається, що рішення Слов'янського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року по виконавчому листу про стягнення з ВАТ "Содовий завод" заборгованості по заробітній платі в сумі 899 грн. 91 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24599 грн. 60 коп., та моральної шкоди у сумі 1000 грн.00 коп. виконати неможливо, оскільки в цілому заборгованість ВАТ "Содовий завод" за боргами по заробітній платі на 01 квітня 2015 року складає 4163, 0 тис.грн. Через заборгованість ВАТ "Содовий завод" перед кредиторами, у тому числі заборгованість по заробітній платі в загальній сумі більш ніж 70 млн.грн. було порушено справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод», рішення судів визнаються тільки в частині стягнення дійсної заборгованості по заробітній платі. Рішення судів можуть бути прийняті до виконання тільки після ліквідаційної процедури по справі про банкрутство та проведення аукціону щодо продажі майна. Враховуючи, що 04 вересня 2003 року відносно ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, відповідно до якої забороняється застосування будь-яких економічних санкцій, які можуть призвести до збільшення дійсних вимог у ліквідаційний процедурі, у зв'язку з чим ВАТ «Содовий завод» може приймати будь-які міри щодо погашання заборгованості тільки після проведення аукціону та лише за дійсними вимогами (а.с.11). Згідно Статуту ВАТ "Сододий завод", підприємство засноване відповідно до рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП ""Хімпром" у ВАТ "Содзавод" згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 "Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів". ВАТ "Содзавод" є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обов'язки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобов'язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ "Содзавод" є держава в особі Фонду Державного майна України(п.5.1 Статуту). З врахуванням викладеного, можливо прийти висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ "Содовий завод" та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ "Содовий завод", згідно якого підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка за своєю юридичною природою не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ "Содовий завод" та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Фонд Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ "Содовий завод", до того ж не являється правонаступником ВАТ "Содовий завод". У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача, у суду немає. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки трудові правовідносини у позивача виникли саме з ВАТ "Содовий завод", також враховуючи, що Фонд Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ "Содовий завод", до того ж не являється правонаступником ВАТ "Содовий завод", у зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, у суду немає. Суд також зазначає, що у своїй позовній заяві позивач вказує на те, що оскільки боржником не сплачена відповідна йому сума заробітної плати, а також сума моральної шкоди, то відповідач у порядку субсидіарної відповідальності повинен нести відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, однак вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних позивач не заявляє, що згідно із ст.11 ЦПК України позбавляє суд можливості надати оцінку цим доводам позивача у межах заявлених ним вимог. Отже, з урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed