Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , та на присадибну земельну ділянку, площею 0,25 га, розташовану в [ADDRESS] , надану для обслуговування жилих та господарських будівель, та на присадибну земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовану в [ADDRESS] , надану для ведення особистого підсобного господарства, вказуючи на те, що після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивачка, як спадкоємиця за законом після смерті матері, своєчасно прийняла спадщину, але не може її належним чином оформити, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельні ділянки, які б підтверджували право власності померлої на дане майно. Просить визнати за нею право власності на вищевказане майно в порядку спадкування. В судове засідання позивачка не з`явилася, але надала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву, в яких просять суд справу розглядати без їх участі, проти позовних вимог не заперечують та згодні на визнання за позивачкою права власності на вищевказане спадкове майно, що належало [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що спір витікає з цивільних правовідносин, які виникли за часу дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8), копією свідоцтва про народження (а.с.10) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , на присадибну земельну ділянку, площею 0,25 га, розташовану в [ADDRESS] , надану для обслуговування жилих та господарських будівель, та на присадибну земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовану в [ADDRESS] , надану для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9,15). Згідно копії довідки характеристики ПП «Інвентаризатор Ічнянщини» від 21 травня 2019 року за № 152 вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 1999 року (а.с.15). Крім того, згідно даного Свідоцтва про право на спадщину [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] також земельну ділянку загальною площею 0,31 га, розташовану в [ADDRESS] , але за життя юридично право власності не зареєструвала. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються позивачка по справі, чоловік спадкодавиці [PERSON] та донька [PERSON] . Із копії спадкової справи № 78/09 від 01 лютого 2003 року , заведеної після смерті [PERSON] , видно, що із заявами про прийняття спадщини на спадкове майно - земельну частку (пай), до нотаріальної контори звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 2009 року, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.25-49). Позивачка [PERSON] провела поховання матері [PERSON] , вступила в управління та розпорядження спадковим майном, що підтверджується копією довідки Гужівського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області від 07 травня 2019 року № 149 (а.с.73). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачка, як спадкоємиця за законом першої черги, своєчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки вона вступила в управління та розпорядження спадковим майном, провела поховання, що підтверджується копією довідки Гужівського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області від 07 травня 2019 року № 149. На даний час вона користується та розпоряджається спадковим майном, інші спадкоємці не заперечують проти позовних вимог, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який би підтверджував право власності померлої на даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, тому суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на вищевказаний житловий будинок, в зв`язку з чим за нею слід визнати право власності на майно в порядку спадкування. Що стосується спадкового майна - земельної ділянки, то суд приходить до наступного. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. [PERSON] відповідних доказів набуття спадкодавицею [PERSON] права власності на земельну ділянку суду не надала. Таким чином, передбачених законодавством підстав для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно - земельну ділянку загальною площею 0,31 га , яке залишилося після смерті [PERSON] , з наявних матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial