Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, що був уточнений, до [PERSON], у якому просить безстроковий трудовий договір, укладений 24 жовтня 2013 року між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 жовтня 2013 року за № 15301305533 у Одеському міському центрі зайнятості - вважати припиненим (розірваним) з 24 жовтня 2013 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У судове засідання представник позивача надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, сповіщалася належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надала заяву. у якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2013 року між [PERSON], що є суб'єктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму працівників та [PERSON] було укладено трудовий договір № 15301305533 (далі Договір), згідно з яким відповідачка була прийнята на посаду менеджера ФОП [PERSON] Договір укладено за погодженням сторін безстроково. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України № 322-УІ11 від 10.12.1971р. (далі КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. На виконання п. 9 Договору та ст. 24-1 КЗпП України, а саме: «У разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення» 24 жовтня 2013 року вищезазначений Договір зареєстровано в Одеському міському центрі зайнятості. Згідно з наказом Міністерства парці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745 (далі Наказ № 260), державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами- роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників.? 24 жовтня 2013 року [PERSON] зобов'язана була приступити до виконання своїх прямих обов'язків, оскільки згідно ст. 631 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі ЦК): «Договір набирає чинності з моменту його укладення», а відповідно до положень зазначеного Договору, а саме п. 4, зазначено, що час виконання робіт установлюється з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з обідньою перервою з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. кожного дня, крім вихідних у суботу та неділю (інші дні згідно чинного законодавства України). Починаючи з 24 жовтня 2013р. після укладення з [PERSON] вищевказаного Договору остання так і не приступила до виконання своїх обов'язків, хоча зобов'язана була з моменту підписання вищезазначеного Договору, що підтверджується відповідними актами. Фактичне не виконання вказаних вимог, є грубим порушенням трудового договору та норми чинного законодавства України, а саме ст. 526 ЦК України, яка вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та ст. 30 КЗпП України, яка регламентує обов'язок працівника виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. З цього вбачається, що за власною ініціативою відповідачка припинила працювати у ФОП [PERSON], попередньо не припинивши дію Договору в установленому законом порядку. Трудові відносини між сторонами фактично припинені з 24.10.13 року, проте відповідачка ухиляється від належного оформлення припинення трудових відносин. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме через фактичну відсутність [PERSON] на роботі з 24 жовтня 2013 року по теперішній час, було прийнято рішення про розірвання з [PERSON] трудового договору № 15301305533 від 24 жовтня 2013 року з ініціативи власника згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24. Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92р. при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93р. (далі Інструкція № 58) трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Заробітна плата за дні прогулу не нараховується на підставі ст. 94 КЗпП України, оскільки заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з п. 8, 9 Наказу № 260 в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Позивач звернувся до Одеського міського центру занятості для зняття з реєстрації трудового договору у зв'язку із тим, що трудові відносини між працівницею [PERSON] та ФОП [PERSON] припинені, однак йому було відмовлено на підставі того, що при знятті з реєстрації трудового договору обов'язкова особиста участь найманого працівника і підприємця. Нормою п. 10 Договору від 24.10.13 року, укладеного між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] та ст. 221 КЗпП України встановлено, що трудові спори з виконання умов договору розглядаються районним судом (районними у місті, міськими чи міськрайонними). Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.? Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ФОП [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved