Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 29.05.2013 року по вул. Т. Шевченка, 9А в м. Монастириська Монастириського району Тернопільської області з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено його автомобіль марки "Део Ланос", р.н. [NUMBER] Відповідачі відмовились у добровільному порядку відшкодувати завдані пошкодженням транспортного засобу матеріальні збитки, а тому просив суд стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] (власника керованого [PERSON] транспортного засобу марки «Мерседес Бенц 210», р.н. [NUMBER]) в солідарному порядку 6626 грн. 09 коп. матеріальної шкоди, 5000 грн. спричиненої моральної шкоди, яка виразилася у порушенні звичного способу життя, нервових переживаннях та стражданнях, втраті можливості користуватися автомобілем, як повсякденно, добираючись до місця праці, так і позбавленні запланованого сімейного відпочинку. Крім цього, 400 грн. понесених витрат за проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля, 1000 грн. за надання правової допомоги, так як для вирішення питання про стягнення з відповідачів завданої шкоди вимушений був звернутись до адвоката, а також 229 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом та 114 грн. 70 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Оскільки у ході розгляду справи залученим до участі у справі співвідповідачем - відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі спричиненої матеріальної шкоди за мінусом франшизи в розмірі 510 грн., позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та ВАТ «Національне акціонерна страхова компанія «Оранта» ухвалою суду від 03.01.2014 року згідно заяви [PERSON] залишено без розгляду. Уточнивши свої позовні вимоги, [PERSON] просить суд стягнути із відповідача [PERSON] 510 грн. спричиненої у результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, що залишилась невідшкодованою страховиком відповідача (франшизи), 5000 грн. спричиненої моральної шкоди, 400 грн. понесених витрат на проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля, 1000 грн. за надання правової допомоги, а також 229 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом та 114 грн. 70 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на мотиви, викладені у ньому. Просить позов задовольнити. Спричинену йому моральну шкоду обґрунтовує тим, що його позбавлено можливості користуватись транспортним засобом, що на тривалий час змінило звичайний спосіб життя, змусило 10 км добиратися з місця проживання до місця праці, що в іншому населеному пункті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, посилаючись на те, що його цивільна відповідальність на випадок ДТП була застрахована за договором обов'язкового страхування в страховій компанії ВАТ «Національне акціонерна страхова компанія «Оранта», а тому шкода, завдана позивачу у результаті дорожньо-транспортної пригоди, має бути відшкодована саме страховиком. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. 29.05.2013 року о 20 год. 45 хв. в м. Монастириська по вул. Т. Шевченка [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес», р.н. [NUMBER], порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, а саме: рухаючись заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Ланос», р.н. [NUMBER], що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Згідно довідки ВДАІ Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області від 05.06.2013 року №5885 внаслідок ДТП, яка мала місце 29.05.2013 року, автомобіль марки «Део Ланос», р.н. [NUMBER], отримав механічні пошкодження: деформовані заднє крило, задній бампер із лівої сторони, кришка багажника, розбитий лівий блок покажчика повороту. У відповідності до довіреності від 23.05.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] представляти його інтереси у будь-яких установах, організаціях і підприємствах, з питань, які будуть стосуватися експтуатації та розпорядження від імені та в його інтересах належним йому на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Чортківським ВРЕВ ДАІ 01.12.2009 року, транспортним засобом марки «Део Ланос», р.н. [NUMBER], зареєстрованим за ним Чортківським ВРЕР ДАІ 01.12.2009 року, що перебуває на обліку там же. Довіреність видана з правом підписувати правочини про відчуження (продаж, міну, ренту тощо), отримати страхове відшкодування та інше. Таким чином, судом установлено, що позивач [PERSON], хоч і не є власником даного транспортного засобу, однак володіє та користується ним на законних підставах - згідно з довіреністю. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.06.2013 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Як вбачається із висновку судового експерта - автотоварознавця №265 від 10.08.2013 року, сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки "Део Ланос", р.н. [NUMBER], внаслідок пошкодження під час ДТП становить 6626,09 грн. та підлягають заміні -ліхтар задній лівий зовнішній, ліхтар задній лівий внутрішній, боковина ліва внутрішня (висновок даний з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року №142/5/2092). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім цього, згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Факт спричинення шкоди повністю підтверджується матеріалами справи, що перевірено судом 27.06.2013 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 124 КУпАП і встановлено, що 29.05.2013 року о 20 год. 45 хв. в м. Монастириська по вул. Т. Шевченка [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, а саме: рухаючись заднім ходом допустив зіткнення із автомобілем марки «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої 29 травня 2013 року відбулося зіткнення транспортних засобів марки "Мерседес Бенц 210", р.н. [NUMBER], та марки "Део Ланос", р.н. [NUMBER], дійсно мала місце і трапилася вона з вини [PERSON] Як з»ясовано у судовому засіданні, відповідач володіє транспортним засобом марки "Мерседес Бенц 210", р.н. [NUMBER], на відповідній правовій підставі - довіреності, посвідченій 22.01.2013 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу, реєстровий №31. На час вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди був чинним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений із ВАТ "«Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»" 02.12.2012 року, за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки "Мерседес Бенц 210", р.н. [NUMBER], із визначеним розміром франшизи 510 грн. У ході розгляду справи ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»на підставі договору страхування (поліс №АВ/9186972 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії якого з 03.12.2012 року до 02.12.2013 року), виплатило страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №83558 від 18.12.2013 року та реєстром одержувачів сум відшкодувань за рахунок коштів ВАТ «Національне акціонерна страхова компанія «Оранта» від 18.12.2013 року. Вказане підтвердив у судовому засіданні позивач [PERSON], зазначивши, що розмір відшкодування становив 6116 грн. 09 коп. Відповідно до статей 395 - 396 ЦК України положення норми ст. 386 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але правомірно володіє майном (на підставах, передбачених законом або договором), а відтак така особа має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Вищевказане роз'яснено в абз. 2 ч. 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", зокрема те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або на інших підставах (договору оренди, довіреності тощо). Із матеріалів справи вбачається, а також установлено судом, що позивач володіє та користується автомобілем на підставі довіреності від 23.05.2011 року й отримав страхове відшкодування. За нормами ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи, що розмір матеріальних збитків, завданих в результаті пошкодження автомобіля марки "Део Ланос", р.н. [NUMBER], згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №265 від 10.08.2013 року становить 6626 грн. 09 коп., невідшкодованими залишились 510 грн. франшизи, що передбачено полісом №АВ/9186972 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідачем [PERSON] у добровільному порядку не відшкодовано позивачу вищевказаної суми матеріальної шкоди, проаналізувавши в сукупності зібрані докази по справі, суд приходить до переконання, що позов є у цій частині підставним і підлягає до задоволення, тому слід відновити порушені права позивача [PERSON] і стягнути в його користь із [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 510 грн. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з [PERSON] в користь позивача 5000 грн. спричиненої внаслідок ДТП моральної шкоди, то суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, в межах його доведеності та обґрунтованості, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, із змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума грошового відшкодування моральної шкоди становить 1000 грн. При цьому суд враховує моральні переживання позивача у зв'язку з пошкодженням автомобіля, вимушені зміни у його у житті, викликані неможливістю користування автомобілем, час, затрачений для відновлення попереднього стану транспортного засобу, а також те, що позивачем не подано відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань саме на заявлену у позові суму в цій частині - 5000 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але не має певну цінність, суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки згідно протоколу огляду транспортного засобу від 06.08.2013 року, що є Додатком №1 до висновку №265 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 10.08.2013 року, при визначенні характеру пошкоджень транспортного засобу встановлено, що внаслідок ДТП пошкоджені вузли та деталі, які підлягають заміні, тому [PERSON] після відшкодування йому заподіяних збитків необхідно передати у розпорядження [PERSON] пошкоджені запасні частини, які замінені в процесі ремонту автомобіля "Део Ланос", р.н. [NUMBER], у відповідності до даного висновку, а саме: ліхтар задній лівий зовнішній, ліхтар задній лівий внутрішній, боковину ліву внутрішню. На вказане позивач дав згоду. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача зазначену суму. При цьому суд ураховує те, що відповідач не повідомив своєчасно позивача про те, що його відповідальність застрахована в ВАТ «Національна страхова компанія «Оранта», а також те, що саме невиконання [PERSON] свого обов»язку повідомити страхову компанію про настання страхового випадку, як це було встановлено судом, а також відмова останнього добровільно відшкодувати спричинену шкоду, викликало необхідність у позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Однак, сплачені позивачем 114 грн. 70 коп. судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову стягненню із відповідача в користь позивача не підлягають (ухвалою суду від 02.09.2013 року у вжитті заходів забезпечення позову відмовлено). Не підлягають також стягненню із відповідача [PERSON] в користь позивача 400 грн. понесених витрат на проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля, оскільки вони не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України. Що ж стосується витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., то суд зазначає, що відповідно до ст.. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація вплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак, так як адвокат [PERSON], з яким позивач уклав письмовий договір про надання правових послуг 25.06.2013 року участі у судових засіданнях не приймав, враховуючи, що не будь-які витрати на оплату допомоги адвоката відшкодовуються, згідно вищевказаних положень чинного законодавства суд приходить до переконання, що кошти, які були оплачені позивачем за квитанцією від 25.06.2013 року в розмірі 1000 грн., не можуть вважатися по даній справі витратами на правову допомогу, відшкодування яких передбачено цивільним процесуальним законодавством і які підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 88 ЦПК України. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп., оскільки приймаючи до розгляду позов [PERSON] та відкриваючи провадження у справі суд помилково не надав йому строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом окремої сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, як це передбачено ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день подання позову) та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, установленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». На підставі наведеного,

Outcome: partial