Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

24.11.2020 представник позивача [PERSON] адвокат Сільченко О.В. звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами та земельну ділянку котрі розташовані по [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька. У свою чергу [PERSON] помер [INFO] прийнявши спадщину але не оформивши її належним чином, що обумовлює притягнення до справи, які відповідачів його спадкоємців, а саме дружину [PERSON] , дочку - [PERSON] та сина [PERSON] . Коли представник позивача звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою щодо оформлення спадщини, то отримав письмове роз`яснення відповідно до якого позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Відтак адвокат Сільченко О.В. просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно а, саме на житловий будинок та земельну ділянку, що залишилося після смерті [PERSON] 29.12.2020 судом задоволено клопотання представника позивача адвоката Сільченка О.В. про зменшення позовних вимог. Прийнято уточнені позовні вимоги у справі відповідно до яких представник позивача просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок та визнати право на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 68). Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Його представник адвокат Сільченко О.В. подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 77). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявні клопотання, відповідно до яких відповідачі позов визнають та просять розгляд справи проводити у їх відсутність (а.с. 75-76). Представник третьої особи Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на адресу суду листа відповідно до якого представник сільської ради просить розглядати справу у їх відсутність. Позовні вимоги визнають (а.с. 46, 74). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до заповіту від 21.08.2001 (а.с. 6) [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого належний йому будинок в [ADDRESS] ., а також все те, на що він за законом буде мати право він заповідає своїм дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 7) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 8) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 9) [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) котре за життя належало [PERSON] , котрий помер [INFO] . Відповідно до технічного паспорту (а.с. 10-11) зазначається технічна характеристика домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 50 від 17.12.1993 (а.с. 12) [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах [ADDRESS] , 0,34 га. Відповідно до довідки Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 742 від 28.10.2020 (а.с. 13) за померлим [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,50 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі ріллі 0,45 га, під будівлями 0,02 га, під двором 0,02 га, під садом 0,01 га. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 705/02-14 від 28.08.2020 представнику позивача [PERSON] адвокату Сільченку О.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] . [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду задля захисту прав. Також наведеним листом представнику позивача надано роз`яснення, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] прийняли [PERSON] та [PERSON] , згідно вимогам ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини. В матеріалах спадкової справи міститься заява від [PERSON] про те, що вона спадщину після смерті батька у встановлені законом строки не прийняла та на неї не претендує. 29.08.2017 Літинською нотаріальною конторою Вінницької області на ім`я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в рівних частках кожному, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд враховуючи визнання позову відповідачами вважає, що позов слід задовольнити у цій частині та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач у справі). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Державний акт (сертифікат) на земельну ділянку спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Оскільки [PERSON] (батько позивача) за життя не отримав державного акту на земельну ділянку, хоча земельна ділянка і передана останньому (а.с. 12), відтак позивач в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права цієї земельної ділянки з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] який помер [INFO] належало право на земельну ділянку, розміром 0,50 га, розташованої на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, а позивач [PERSON] , має намір повністю успадкувати майно померлого [PERSON] , проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому з метою захисту майнових прав позивача, враховуючи визнання позову відповідачами та відсутність заперечень зі сторони органу місцевого самоврядування за позивачем слід визнати право на земельну ділянку розміром 0,50 га., право на яку було в [PERSON] та котрий помер [INFO] . Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати за клопотанням представника позивача слід залишити за [PERSON] (а.с. 77).

Outcome: approved