Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

12.10.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що з 2008 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вказує, що 21 червня 2012 року у сторін народився син [PERSON], який проживає зі позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що їх сімейне життя не склалося, з 2014 року вони з відповідачем припинили їх сімейні стосунки і проживають окремо та [PERSON] не надає в добровільному порядку кошти на утримання сина [PERSON]. Вказує, що [PERSON] фізично здоровий, інших утриманців не має, працює офіційно, але точна назва його підприємства та посада їй не відомі. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь позивача з [PERSON], аліменти, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до дня повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку; стягнути з [PERSON] судові витрати на правову допомогу в сумі 200 гривень . В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність, в разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання також не з*явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, поросив позовні вимоги задовольнити частково - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява частково обґрунтована та така, що підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони по справі проживали разом без реєстрації шлюбу та 21.06.2012 року у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.4), де батьком зазначений [PERSON] Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується, довідкою, виданою Вороновицькою селищною радою обєднаною територіальною громадою Вінницького району Вінницької області від 11.10.2017 року за №2-934 (а.с.7). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 28.12.2016 року було укладено шлюб (а.с.5). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, зі змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, зі змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні; позивача, яка є працездатного віку, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він є фізично здоровою людиною, працездатного віку, не є особою, що має інвалідність, інших осіб на утриманні не має, а тому суд вважає , що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Тому, враховуючи зміни до Сімейного кодексу України від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року, суд дійшов висновку, що позов позивача підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття . В решті позовних вимог- відмовити за необґрунтованістю. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 12.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, які складаються і з витрат на правничу допомогу, розмір оплати який підтверджений позивачем належним письмовим доказом. Так, згідно квитанції (а.с. 8) позивачем за складання позовної заяви адвокату [PERSON] було сплачено гонорар 200 гривень , тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як понесені нею витрати на правничу допомогу. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 640 гривень.

Outcome: partial