Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народився син: - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2013 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісяця, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що в даний час відповідач має сплачувати більший розмір аліментів, оскільки дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Просить суд, збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 500 грн. на 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2021 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що від сплати аліментів він не ухиляється. Вказував, що на даний час немає постійної роботи та перебуває на обліку в Луцькій районній філії Волинського обласного центру зайнятості у зв`язку з чим отримує мінімальні соціальні виплати. З позовними вимогами згідний частково, а саме: зможе сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме: в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Із матеріалів справи вбачається, що у спільному подружньому житті у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2013 року, також постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 24 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Крім того, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з збільшенням потреб та розвитку дитини, підвищенням рівня прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими. Доводи відповідача про те, що він ніде не працює, а отримує лише мінімальні соціальні виплати судом до уваги не беруться, оскільки ним не подано доказів, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`ям він не може працювати. Дана обставина не звільняє його від обов`язку утримувати сина, батьком якої він є. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 2500 грн. на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, вказана сума є дещо завищеною, та належним чином не доведена наявність саме таких витрат у [PERSON] на утримання дитини. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial