Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

14 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.10.2010 року на загальну суму 12020,58 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Свої зобовязання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у звязку із чим станом на 23.10.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 12020,58 грн., з яких:4537,61 грн. тіло кредиту; 2498,74 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3935,63 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 548,60 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 11 січня 2018 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідача, [PERSON] у запропонований їй ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштовий конверт направлений на її адресу повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд спрви у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач у запропонований строк не подав відзив на позовну заяву, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.10.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до копії паспорта в матеріалах справи 30.07.2016 року відповідач змінила прізвище на [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу /а.с.27/ Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. /а.с. 8/ Також, відповідач при укладенні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Пунктом 1.1.7.43 договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. /а.с.16 на звороті/ Однак, зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує. У звязку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 23.10.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 12020,58 грн., з яких: 4537,61 грн. тіло кредиту; 2498,74 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3935,63 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 548,60 грн. штраф (процентна складова). Але з таким розрахунком позивача погодитись не можна з наступних підстав. Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з правового аналізу вказаних норм та правил надання банківських послуг та тарифи банку, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень+5% від суми позову. (а.с.15 на звороті). Аналогічно судом не може бути застосована і ця штрафна санкція як умова кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору. Позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем [PERSON] умов та правил надання банківських послуг. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Що ж стосується комісії та пені, то така умова кредитування не зазначена ні у заяві позичальника про надання банківських послуг, а також не передбачена і наданими позивачем у матеріали справи умовами та правилами надання банківських послуг, тому заборгованість за пенею та комісією також не підлягає стягненню з відповідача. До того ж відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 23.10.2017 року в сумі 7036,35 грн., з яких: 4537,61 грн. тіло кредиту; 2498,74 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом. Відповідно до\~ст. 133,141 ЦПК України\~із відповідача на користь банку необхідно стягнути судові витрати\~\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 936,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial