Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Позивач є спадкоємицею матері. Позивач прийняла спадщину, за її заявою державним нотаріусом Носівської районної ДНК було заведено спадкову справу. У березні 2021 року позивачеві стало відомо, що відповідно до розпорядження Носівської РДА від 24 грудня 2009 року № 355 [PERSON] передавалися у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2389 га (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:003:1509, та площею 0,2388 га ділянка (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:003:1508, що розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. За життя [PERSON] розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки. Тому позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із колишнього КСП ім. Кірова площею 0,2389 га (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:003:1509, та площею 0,2388 га ділянка (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:003:1508, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 09 серпня 2021 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. У підготовче судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд розглядає справу за відсутності учасників справи та вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 355 від 24 грудня 2009 року «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП імені Кірова на території Носівської міської ради та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,2389 (пасовища) та 0,2388 га (пасовища), які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатку до розпорядження Носівської РДА № 355 від 24 грудня 2009 року (а. с. 8-11). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-227/112-21 від 28 травня 2021 року [PERSON] відповідно до вищезгаданого розпорядження передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2389 га (пасовища) та площею 0,2388 га (пасовища). На вказані земельні ділянки державні акти на право власності на земельну ділянку станом на 01 січня 2013 року не зареєстровано (а. с. 20). Судом встановлено, що на вказані земельні ділянки виготовлена технічна документація, відповідно до якої земельній ділянці площею 0,2389 га (пасовища) присвоєно кадастровий номер 7423810000:02:003:1509, а земельній ділянці площею 0,2388 га (пасовища) - кадастровий номер 7423810000:02:003:1508 (а. с. 13-19). В українській мові імена [PERSON] та [PERSON] є тотожними (а. с. 12). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Носівського РУЮ у Чернігівській області складено актовий запис від 12 січня 2015 року за № 9, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 41). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Своїм заповітом [PERSON] заповідала [PERSON] все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 05 квітня 2013 року державним нотаріусом Носівської районної ДНК (а. с. 38 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 142/2015. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 142/2015 (а. с. 37-39) убачається, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, частину житлового будинку. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за земельні ділянки площею 0,2389 га (пасовища) та площею 0,2388 га (пасовища), що розташовані на території Носівської міської ради із земель колишнього КСП ім. Кірова. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки, оскільки спадкоємцем не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 587/02-31 від 08 червня 2021 року (а. с. 21). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємиці [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги позивачів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 2а). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved