Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

18.02.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 02.03.2020 року (ас. 46) уточнила та просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: - 39/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530; - 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами та земельною ділянкою, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - 1/4 частку земельної ділянки площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданий 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів). Свої вимоги позивач мотивує тим, що вказане майно належить [PERSON] , померлій [INFO] . [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги та має право на обов`язкову частку із усього заповіданого спадкового майна. Позивач на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем і таким чином прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. №960/02-14 від 24.12.2019 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сторони не погодились із розміром їх часток у спадщині, що повинні належати їм за заповітом та за законом. 13.05.2020 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами (а.с. 78), якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 5/24 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та її частка у заповіданому майні, з урахуванням обов`язкової частки, складає 5/24 часток. Зазначає, що обов`язкову частку, належну [PERSON] слід рахувати виходячи з того, що до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , належать: дочка [PERSON] ; дочка [PERSON] , яка померла [INFO] ; син [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 07.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами (а.с 107), якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: - 1/3 частку з усієї належної [PERSON] на праві спільної часткової власності частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530; - 5/6 частки земельної ділянки площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданий 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів). Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що він являється спадкоємцем за заповітом та за правом представлення належить до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Зазначає, що обов`язкову частку, належну [PERSON] слід рахувати виходячи з того, що до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , належать: дочка [PERSON] ; дочка [PERSON] , яка померла [INFO] ; син [PERSON] , який помер [INFO] . Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. №960/02-14 від 24.12.2019 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сторони не погодились із розміром їх часток у спадщині, що повинні належати їм за заповітом та за законом. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.08.2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Згідно відзиву представника [PERSON] від 17.08.2020 року на зустрічну позовну заяву [PERSON] , зустрічні позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню, з огляду на те, що обов`язкову частку, належну [PERSON] слід рахувати виходячи з того, що до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , належать: дочка [PERSON] ; син [PERSON] , який помер [INFO] , у якого є спадкоємець першої черги [PERSON] . Крім того, зазначає, що у заповіті від 05.03.2013 року [PERSON] заповідає увесь житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто вважає себе єдиним власником вказано майна. Доказів права власності інших осіб на вказаний житловий будинок не надано. Крім того, згідно відзиву від 15.09.2020 року та уточнення на відзив від 06.10.2020 року на зустрічний позов [PERSON] , представник [PERSON] не заперечує проти часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] з урахуванням часток у спадковому майні, які не суперечать уточненим первісним позовним вимогам [PERSON] . Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні уточнених первісних позовних вимог в повному обсязі та не заперечувати проти часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та проти часткового задоволення первісних позовних вимог [PERSON] не заперечував. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог, не заперечувала про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та проти часткового задоволення первісних позовних вимог [PERSON] . Представник Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечує. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, тобто вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. №960/02-14 від 24.12.2019 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сторони не погодились із розміром їх часток у спадщині, що повинні належати їм за заповітом та за законом (а.с. 31). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області за №4 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено довідкою Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області № 342 від 06.04.2020 року (а.с. 91). Таким чином, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1/4 частці кожному. Також судом встановлено, що земельна ділянка площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданого 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів, належить [PERSON] (а.с. 15). Крім того, [PERSON] належить 13/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Веліковою М.Д., в реєстрі №4/111, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №43/124 від 20.01.1993 року (а.с. 16), що також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №420 від 19.03.2020 року (а.с. 54). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №927726 виданого 26.10.2006 року Ізмаїльською міською радою Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.507.00144, земельна ділянка площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530, належить [PERSON] (а.с. 18). Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.04.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 1/4 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданий 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів); - 13/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту від 05.03.2013 року (а.с. 142), посвідченого приватним нотаріусом Гончаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 365, [PERSON] заповіла: - повністю усі належні їй 13/25 часток житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та повністю усю належну їй земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] , [INFO] ; - повністю належний їй житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] , [INFO] ; - повністю належну всю земельну ділянку площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданий 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів), - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України - заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до заповіту від 24.01.2018 року (а.с. 144), посвідченого приватним нотаріусом Апреленко Р.І., зареєстрованого в реєстрі за № 287, [PERSON] заповіла з усієї належної їй на праві спільної часткової власності частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , - 1/3 частку, [PERSON] , [INFO] , - 2/3 частки. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 56000423 від 26.04.2019 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., заповіти [PERSON] від 05.03.2013 року за № 365 та від 24.01.2018 року за №287, не змінювались та не скасовувались (а.с. 139). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.11.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 124). За ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов`язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним, і розширеного тлумачення не потребує. Відповідно до п. 5.9. Глави 10. Видача свідоцтв про право на спадщину. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обов`язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов`язкової. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов`язковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, дочка спадкодавця [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині, що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим повторно 21.08.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно якого [PERSON] народилась [INFO] , та на час відкриття спадщини була непрацездатною (а.с. 13). З урахуванням вищевикладеного, до спадкового майна, з якого слід рахувати обов`язкову частку, право на спадкування якої має [PERSON] , належить наступне майно: - 1/4 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №475067, виданий 13.02.2002 року Баннівською сільською Радою народних депутатів). Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Верховним Судом в постанові від 25.11.2020 року по справі №292/389/17, номер в ЄДРСР 93119688 визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 21.08.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, - онук [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.1974 року (а.с. 90); свідоцтвом про народження [PERSON] , наявним в матеріалах справи (а.с. 89); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 12.12.2009 року (а.с. 86). Донька спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2016 року(а.с. 124)., спадкоємців за правом представлення не мала, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, згідно якої після смерті [PERSON] заяв про прийняття спадщини не надходило та свідоцтва про прийняття спадщини не видавались. Вказана обставина також визнана сторонами по справі. Таким чином, обов`язкова частка із 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складає 1/16 (1/4 розділити на 2 (кількість спадкоємців І черги) = 1/8; половина від 1/8=1/16). Разом із тим, обов`язкова частка із земельної ділянки площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, складає 1/4 (1 розділити на 2 (кількість спадкоємців І черги) = 1/2; половина від 1/2=1/4). Таким чином, [PERSON] спадкує обов`язкову частку земельної ділянки площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у розмірі 1/4 та житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/16. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку під житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд зазнає, що позивачем за первісним позовом не було надано доказів належності спадкодавцем цієї земельної ділянки, крім цього згідно відповіді Баннівської сільської ради від 27.01.2020 року (а.с. 122) на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не оформлено право власності померлою [PERSON] . За таких обставин, не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом спадкує: - 3/4 часток земельної ділянки площею 4,00 га, яка розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (1-1/4=3/4); - 13/75 часток часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом спадкує: - 3/16 часток житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в порядку спадкування за заповітом спадкує: - 26/75 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України, до спадщини неохопленої заповітами належить земельна ділянка площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530. Згідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 21.08.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, - онук [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.1974 року; свідоцтвом про народження [PERSON] , наявним в матеріалах справи; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 12.12.2009 року. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне розподілити між спадкоємцями першої черги земельну ділянку площею 0,0289 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:034:0530, пропорційно до їх часток у праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/3 частку визнати за [PERSON] та 2/3 частки визнати за [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial