Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

14.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя, з тих підстав, що рішенням Виноградівського районного суду від 23.07.2015 року по справі за №299/1727/15-ц, було розірвано шлюб із відповідачем. За час шлюбу із відповідачем, ними разом за рахунок спільних коштів, було побудовано житловий будинок, який розташований в м. Виноградів по вул. Південна 62, Виноградівського району, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Також за час шлюбу, 12.04.2011 року, на умовах кредитування, ними було отримано у ПАТ «Укрсоцбанк», кредит на суму 200000 (двісті тисяч) грн., згідно Договору кредиту №300/01 строком з 25.05.2011 року по 11 квітня 2018 року включно, зі сплатою фіксованої плати в розмірі по 2380 грн. в місяць. За вказані кредитні кошти, ними разом за рахунок також спільних коштів, було проведено реконструкцію квартири та перебудову її в нежитлове приміщення - магазин «Канцтовари», розташованого в м. Виноградів по вул. Миру 40/1, що також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.1.3.1 Договору кредиту за №300/01 від 12.04.2011 року, в забезпечення виконання вимог кредитного договору, відповідач [PERSON], за поручительством позивача, згідно Договору поруки за №300/01 від 12.04.2011 року, передав в іпотеку належний їм на праві спільної сумісної власності, житловий будинок, який розташований в м. Виноградів по вул. Південна 62, Виноградівського району. Як до моменту розірвання шлюбу, так і після розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON], погашення кредиту здійснюється за рахунок спільних коштів, а саме за рахунок одержання орендної плати від здачі в найом магазину «Канцтовари», згідно до Договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2015 року, які одержує та сплачує мати відповідача, оскільки сторони на даний час перебувають за кордоном На момент звернення до суду по кредитному договору залишилось оплатити суму 71400 грн.(заборгованість починаючи з 25 листопада 2015 року по 11 квітня 2018 року, що складає 30 календарних місяців*2380 грн.). Дане зобовязання по сплаті кредиту, а саме його 1/2 частину позивач бере на себе. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати за сторонами, право власності на спільно набуте у шлюбі майно, по 1/2 частині на кожного, а саме: житловий будинок, розташований в м. Виноградів по вул. Південна 62, Виноградівського району, загальною площею 261 кв.м., житлова площа 69,3 кв.м., площа підвальних приміщень - 15,8 кв.м. та на нежитлове приміщення - магазин «Канцтовари», розташований в м. Виноградів по вул. Миру 40/1, Виноградівського району, загальною площею 65,6 кв.м.. 26.02.2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON], звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій вказувала, що позовні вимоги відповідач по основному позову визнає частково, а саме щодо поділу будинку по вулиці Південній, №62 в м. Виноградів по 1/2 частині. В іншій частині [PERSON] позов не визнає. Заперечення аргументовано тим, що приміщення магазину «Канцтовари», яке розташоване в м. Виноградів по вулиці Миру, №40/1 є приватною власністю [PERSON]. До одруження з відповідачкою (10 червня 2006 року) він купив квартиру [ADDRESS], загальною площею 66.9 кв.м., в тому числі житловою 47.5 кв.м., що стверджується договором купівлі продажу квартири, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою 04.06.2002 року за реєстром №1603. Рішенням Виноградівської міської ради за №551 від 22.04.2003 року позивачу надано дозвіл на реконструкцію квартири під магазин «Канцтовари». Виноградівською районною державною адміністрацією 11 листопада 2003 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари» загальною пл. 89.1 кв.м., житловою пл. 14.6 кв.м.. В цей же день у Виноградівському РБТІ за позивачем зареєстровано право власності на дане приміщення. За час перебування в шлюбі з відповідачкою за зустрічним позовом, [PERSON] із квартири з вбудованим магазином «Канцтовари» за №1 у будинку №40 по вул. Миру, продав [PERSON] приміщення площею 22.9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1608. В зв'язку із продажем частини приміщення, на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради за №191 від 29.06.2011 року, визнано за [PERSON] право власності на магазин «Канцтовари» та в рішенні вказано видати нове свідоцтво і вилучити Виноградівським РБТІ попереднє свідоцтво про право власності на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари», яке видано Виноградівським РДА 11.11.2003 року. Виноградівською міською радою 06.07.2011 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на [PERSON], а саме: на магазин «Канцтовари» по вулиці Миру, №40/1 в м. Виноградів загальною пл. 65.6 кв.м. Ніякої реконструкції приміщення не відбувалось, лише зменшилась площа приміщення з 89.1 кв. м. до 65.6 кв.м., що стверджується документами, які приєднані до матеріалів справи, а отже свідчить, що це майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя. За час перебування в шлюбі сторони отримали у ПАТ «Укрсоцбанк» кредит на суму 200000 гривень на підставі Договору кредиту №300\\01. Дану суму вони зобовязались погашати, сплачуючи кожен місяць відсотки в розмірі 2380 гривень. Даний кредит ними було взято не на реконструкцію приміщення «Канцтовари», як вказує [PERSON] в позовній заяві, а на закупівлю будматеріалів та виконання будівельних робіт в будинку по вулиці Південній, №62 в м. Виноградів, що стверджується орієнтованим кошторисом, який є в кредитній справі, і який приєднаний до зустрічної позовної заяви та кредитним договором, який укладений банком з [PERSON] як фізичною особою, а не як з приватним підприємцем. З відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] перебував у шлюбі з 10.06.2006 року по 23 липня 2015 року. Після розірвання шлюбу з 01 серпня 2015 року і до 26 січня 2016 року позивачем сплачено кошти по кредитному договору №300/01 від 12.04.2011 року на суму 25 402 гривень. Отже з цієї суми [PERSON] зобовязана повернути [PERSON] половину суми 12 701 гривень. Крім того, з 26 січня 2016 року і до 11 квітня 2018 року необхідно по тілу кредиту сплатити банку суму 64 340 гривень. Відповідно 1/2 частина по грошовому зобов'язанню [PERSON] становить суму 32170 гривень, які повинні бути повернуті відповідачкою позивачу. Грошові зобов'язання по кредиту підтверджені довідкою за №12, наданою ПАТ «Укрсоцбанк» від 26 січня 2016 року та випискою по особовому рахунку №26206000416194 від 26 січня 2016 року. На підставі викладеного представник позивача за зустрічним позовом просила суд постановити рішення, яким відмовити [PERSON] в частині позову про визнання права власності по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON] на магазин «Канцтовари», загальною площею 65.6 кв.м. по вулиці Миру, №40/1 в м. Виноградів Закарпатської області, як на частки у спільному майні подружжя. Визнати особистою приватною власністю [PERSON], мешканця [INFO], приміщення магазину «Канцтовари», загальною площею 65.6 кв.м., яке розташоване в м. Виноградів по вулиці Миру, №40/1 і яке зареєстроване за ним на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Виноградівською міською радою 06.07.2011 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово суму 12701 грн., які оплатив [PERSON] по Договору кредиту № 300/01 від 12.04.2011 року за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово суму 32170 гривень по тілу кредиту за Договором № 300/01 від 12.04.2011 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 10.03.2016 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області зустрічний позов [PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], до [PERSON], третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання права власності та стягнення суми по договору кредиту, обєднано з первісним позовом. 04.05.2016 року представниками позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] та Чейпеш М-М.І. було подано заперечення проти зустрічної позовної заяви, в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування цього зазначили, що кошти, отримані подружжям за кредитним договором №300/01 від 12.04.2011 року, використовувались ними для реконструкції квартири та перебудови її в нежитлове приміщення-магазин «Канцтовари», розташованого в м. Виноградів по вул. Миру 40/1, а тому вважає, що вказана квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки, реконструкція та перебудова в нежитлове приміщення проведені саме за час перебування в шлюбі та, в тому числі, за рахунок кредитних коштів, які були отримані [PERSON] в інтересах сімї, а отже є спільним майном. За час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] магазин «Канцтовари» істотно збільшився в своїй вартості внаслідок їх спільних трудових і грошових затрат. Позивачем за зустрічним позовом не спростовано того, що кредитні кошти могли бути використані подружжям на реконструкцію приміщення «Канцтовари», а також те, що [PERSON] сумлінно виконує свій обовязок щодо погашення боргу подружжя за кредитним договором, а отже позовні вимоги про стягнення з неї в судовому порядку суми грошових коштів за кредитним договором є передчасними, а отже, необґрунтованими (Том№1,а.с.151-154). 09.01.2018 року представниками позивача [PERSON] [PERSON] та Чейпеш М-М.І. було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач за первісним позовом [PERSON] просила визнати за нею, право власності лише на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в м. Виноградів по вул. Південна 62, Виноградівського району, загальною площею 261 кв.м., житлова площа 69,3 кв.м., площа підвальних приміщень -15,8 кв.м., а також вирішити питання про повернення надмірно сплаченого судового збору. В судове засідання позивач та її представники не зявились, просили розглянути справу за їх відсутності, зменшені позовні вимоги за первісним позовом просили задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач та його представник не зявились, просили розглянути справу за їх відсутності, повністю підтримали заявлений зустрічний позов. Представник третьої особи в судове засідання не зявився за невідомими суду обставинами, про день, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином своєчасно. В заяві від 12.12.2017 року просив покласти на [PERSON] та [PERSON] виконання прав та обовязків, що виникають на підставі Кредитного договору №300/1 від 12.04.2011 року солідарно. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 90-х років. Він є будівельником за фахом та здійснював ремонтні роботи в магазині «Канцтовари» в 2003 році. Свідок провів 90 відсотків робіт, а саме: добудовував склад позаду магазину з усіма комунікаціями, вчинив фасадні роботи. Працював, як сам, так і з [PERSON]. Каналізацію та електрику робила інша бригада. Магазин складався з торгового та підсобного приміщення. Склад, туалет і ванну побудовано у 2004 році. Внутрішні роботи (шпаклювання, фарбування, оздоблення плиткою) свідок проводив особисто. [PERSON] не бачив, оскільки на той час сторони ще не були одружені, а він жив із [PERSON]. Будівельні роботи закінчив десь в 2006 році. Після цього заходив до магазину і жодних суттєвих змін не побачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідача [PERSON] знає з 90-х років, коли працювала разом з ним на взуттєвій фабриці. З 2004 року по 2012 рік вона працювала в нього у магазині на посаді продавця і звільнилася після здачі магазину в оренду. Під час того, як свідок працювала, розмір торгового приміщення не змінювався, лише була продана квартира позаду нього. Магазин складався з торгового приміщення, маленької підсобки та туалету. На підлозі магазина була покладена плитка, а стіни пофарбовані білою фарбою. Останній раз була в даному приміщенні навесні 2016 року, будь-яких суттєвих змін, як у внутрішній обробці, так і на фасаді магазину не помітила. Можливо було проведено косметичний ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вони із відповідачем [PERSON] сусіди, познайомились десь в 2002-2003 роках. Жінка свідка придбала магазин поруч, а тому вони разом із відповідачем проводили ремонтні роботи, зробили комунікації, викопали вигрібну яму. Приблизно в 2010-2012 роках його жінка викупила від відповідача [PERSON] квартиру позад магазину. У спірному приміщенні він був останній раз в 2015 році, коли здійснював ремонт газопостачання та даху. Зміни були лише у меблях. Фасад робився однаковий в 2006 році. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він дядько позивача [PERSON]. До 2015 року сторони проживали разом, за спільні кошти робили ремонт будинку. Позивач продала належну їх квартиру, за рахунок чого сплачувався кредит. Магазин належав [PERSON], чи робився ремонт в ньому він не знає. Чи змінилося щось в ньому після здачі в оренду повідомити не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із сімєю Горват більше 9 років, оскільки є їх сусідкою. Про ремонт у магазині «Канцтовари» знає, бо роботи проводив її батько. Робилися перегородки з гіпсокартону в оглядовому залі, встановлювалася сантехника, можливо ще було проведено каналізацію. Зазначила, що мінялися батареї на конвектори. Свідок додатково повідомила суду, що позивачу [PERSON] фінансово допомагали батьки, висилали кошти. На вул. Корятовича у останньої була квартира, яку вона продала. Кошти, на її думку, витрачені на ремонт житлового будинку по вул. Південна. Після здачі магазину в оренду, гіпсокартоні перегородки у торговому залі були зняті, здійснена санітарна побілка. Квартиру позаду магазину було продано. Зі слів позивача, свідок знає, що у [PERSON] була заборгованість по аліментам в розмірі 10000 грн., яку вони погасили спільно з [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває із позивачем [PERSON] в дружніх відносинах, знає її ще до шлюбу, оскільки вони працювали разом у аптеці. Перед здачею магазину «Канцтовари» в оренду, робився ремонт, було змінено освітлення, опалення, встановлено додаткові столешні. Свідок знає, що у позивача була квартира по вул. Корятовича, яку вони продали, щоб погасити кредит. Заслухавши думку учасників процесу, показання свідків, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які врегульовуються ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Аналогічні норми містяться у частині 3, 4 ст. 368 ЦК України та частині 1, 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до п.23 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що 10.06.2006 рок між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області було укладено шлюб, актовий запис №95 (Том№1,а.с.10), який розірвано на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.07.2015 року у справі №299/1727/15-ц (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради №170 від 22.06.2010 року на ім'я [PERSON] 30.06.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідач є власником житлового будинку по вул. Південна, 62, в м. Виноградів, Закарпатської області (а.с.12-13). Відповідно до звіту про оцінку майна від 13.11.2015 року, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 261 кв.м., розташованого за адресою: вул. Південна, 62, м. Виноградів, Закарпатська область, становить 239256,00 грн., в тому числі вартість 1/2 частини становить 119 628,00 грн. (а.с.18). 12.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №300/01, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 200 000 гривень, зі сплатою відсотків в розмірі 18,90 відсотків річних до 25 числа кожного місяця, починаючи з 11.05.2011 року по 11.04.2018 року. В забезпечення кредитних зобовязань було також укладено договір поруки №300/01 від 12.04.2011 року, де кредитор - ПАТ «Укрсоцбанк», позичальник [PERSON], поручитель [PERSON] (а.с.19-25). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України). Таким чином, боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що житловий будинок по вул. Південна, 62, в м. Виноградів є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, право власності на яке зареєстроване за відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачкою, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Дану обставину визнано також сторонами в судовому засіданні, а тому, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Вимога [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання особистою приватною власністю [PERSON], приміщення «Канцтовари» загальною площею 65.6 кв.м., яке розташоване в м. Виноградів по вулиці Миру, №40/1 і яке зареєстроване за ним на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Виноградівською міською радою 06.07.2011 року, підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.06.2002 року [PERSON] придбав квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Миру, 40/1, м. Виноградів, Закарпатської області (Том№1,а.с.62), тобто до укладення шлюбу із позивачем за первісним позовом. Виноградівською районною державною адміністрацією 11 листопада 2003 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари» загальною пл. 89.1 кв.м., житловою пл. 14.6 кв.м. (Том№1,а.с.71). В цей же день,у Виноградівському РБТІ, за позивачем зареєстровано право власності на дане приміщення, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1961463 (Том№1,а.с.71,зворот). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] 29.12.2010 року за реєстром №1608, [PERSON] продав [PERSON] приміщення площею 22.9 кв.м., розташованого за адресою: вул. Миру, 40/1, м. Виноградів, Закарпатська область (Том№1,а.с.67). В зв'язку із продажем частини приміщення, на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради за №191 від 29.06.2011 року, визнано за [PERSON] право власності на магазин «Канцтовари», що розташований за адресою: вул. Миру, 40/1, м. Виноградів, Закарпатська область, та в рішенні вказано видати нове свідоцтво і вилучити Виноградівським РБТІ попереднє свідоцтво про право власності на квартиру з вбудованим магазином «Канцтовари», яке видано Виноградівським РДА 11.11.2003 року (Том№1, а.с.69). З вищевикладеного, враховуючи, що позивач за первісним позовом [PERSON] відмовилась від позовних вимог щодо визнання за нею частки даного приміщення, а також зважаючи на те, що право власності [PERSON] ніким не оспорюється, суд дійшов висновку, що приміщення «Канцтовари», загальною площею 65.6 кв.м., яке розташоване в м. Виноградів по вулиці Миру, №40/1 є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом [PERSON], а тому зустрічний позов в цій частині підлягає до задоволення. Окрім того, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] одноразово суму 12701 грн., які оплатив [PERSON] по Договору кредиту № 300/01 від 12.04.2011 року за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року, а також 32170 гривень по тілу кредиту за Договором № 300/01 від 12.04.2011 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Оскільки до складу спільного майна подружжя входить спільність активу, тобто права власності на речі та майнові зобов'язальні права, але не спільність пасиву, тобто боргів, то при вирішенні питання про поділ боргів подружжя, необхідно розмежовувати поняття «особисті» та «спільні» борги дружини та чоловіка. Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов'язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сімї, зокрема борги дружини і чоловіка, повязані з їх спільним майном; за зобовязаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобовязаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими. Кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте в деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Більше того, інколи участь у зобов'язанні одного з подружжя спричиняє визнання зобов'язаною стороною і другого з подружжя. Це можливо як в договірних, так і в недоговірних (деліктних) зобовязаннях. Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сімї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби. При укладанні кредитного договору одним із подружжя (ст. 1054 ЦК України) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, хоча банки зазвичай і вимагають підтвердження волі другого з подружжя щодо цього правочину. Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст. 65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк надасть кошти клієнтові, у останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов'язальних, а не речових правовідносин. Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.1.2 Договору кредиту №300/01 від 12.04.2011 року, кредит надавався позичальнику на поточні потреби. Відповідно до листа Виноградівського відділення №300 ПАТ «Укрсоцбанк», позичальником [PERSON] з 01.08.2015 року по 26.01.2016 року сплачено кошти в сумі 25402 грн. 00 коп.. Станом на 26.01.2016 року заборгованість по кредиту складає 64340 грн. 00 коп. (Том№1,а.с.74). Представник позивача за первісним позовом не визнає вимогу щодо стягнення з позивача [PERSON] 12701 грн., які оплатив [PERSON] по Договору кредиту №300/01 від 12.04.2011 року за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року, а також 32170 гривень по тілу кредиту за Договором № 300/01 від 12.04.2011 року, посилаючись на той факт, що кошти на погашення кредиту бралися із фінансів, отриманих із оренди спільного майна, а саме приміщення «Канцтовари», розташованого за адресою: вул. Миру, 40/1, м. Виноградів, Закарпатська область, з яких мати відповідача за первісним позовом сплачує кредит, а тому вони не підлягають стягненню. Проте суд не може взяти це до уваги, оскільки грошові кошти перераховувались відповідачу в рахунок оренди за користування приміщенням, яке належить останньому на праві особистої приватної власності, що встановлено в судовому засіданні. Представник позивача за первісним позовом в позовній заяві визнав наявність даного кредиту, що він укладений в інтересах сімї і саме тому позивач зобовязалась погашати свою половину, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від даних зобовязань. Сторони підтвердили той факт, що кошти сплачувались за рахунок оренди майна, належного відповідачу, їх оплата і розмір ніким не заперечувався, а тому суд дійшов висновку, що вищевказана вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо стягнення з позивача за первісним позовом [PERSON] на його користь грошових коштів 12701 грн. за період з 01 серпня 2015 року і по 26 січня 2016 року, обґрунтована та підлягає до задоволення. В частині стягнення заборгованості в розмірі 32170 гривень по тілу кредиту за Договором №300/01 від 12.04.2011 року, судом встановлено, що доказів того, що саме відповідачем за первісним позовом [PERSON] сплачено ці кошти не надано, термін погашення кредиту ще не закінчився, а тому ця вимога передчасна та не підлягає до задоволення. Суд визнає, що залишок заборгованості по кредиту є боргом сторін, а тому він повинен сплачуватися сторонами в солідарному порядку. Після сплати боргу, особа, яка здійснила виплати може повторно звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості в порядку регресу, надавши докази проведених ним розрахунків. По справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, проте доказів вартості її проведення суду не надано, а тому питання щодо стягнення таких судом не вирішувалось. Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір за вимогу майнового характеру щодо визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину «Канцтовари», в розмірі 602 грн. 84 коп.. Оскільки первісний позов задоволено, то судовий збір в розмірі 1196 грн. 28 коп. необхідно стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON]. Зустрічну позовну заяву задоволено частково, а відтак суд дійшов висновку, що судовий збір в розмірі 1332 грн. 85 коп. необхідно стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON]. Оскільки судові витрати покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне зобовязати позивача за первісним позовом [PERSON] сплатити на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] різницю в розмірі судових витрат, а саме: 136 грн. 57 коп..

Outcome: partial