Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 2002 року проживала разом з [PERSON] у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, доглядали за матір`ю [PERSON] - [PERSON] . Шлюб не реєстрували, оскільки [PERSON] є громадянкою Російської Федерації та її документи, у тому числі паспорт старого зразка, були загублені у 2002 році. Відтак, вважає, що з 2002 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. 18 грудня 2009 року, під час перебування у шлюбних відносинах, [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, [PERSON] продовжував проживати разом з [PERSON] , квартиру на [ADDRESS] здавали в оренду. Однак, [PERSON] після смерті матері не встиг зареєструвати права власності на квартиру, але фактичного прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] помер, залишивши спадщину, а саме вищевказану квартиру. Вважає, що майно, а саме квартира на [ADDRESS] , набуте 18.12.2009 року, під час перебування у шлюбних відносинах, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відтак, вона має право на спадкування вказаного нерухомого майна як спадкоємець першої черги. Проте, при зверненні до нотаріуса, виявилось, що [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини. Відповідач являється двоюрідною сестрою [PERSON] та діє по праву представлення від імені своєї померлої мами. У зв`язку з чим нотаріус її визнав спадкоємицею третьої черги за правом представлення. Просить суд встановити факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2002 року; визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] на '/г квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за законом на кв. [ADDRESS] , після смерті [PERSON] 03 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом. Зустрічні позовні вимоги мотивувала тим, вона є двоюрідною сестрою спадкодавця [PERSON] . Батько покійного [PERSON] - [PERSON] , та мати відповідачки [PERSON] - [PERSON] були рідними братом та сестрою. [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Відтак, в силу положень ст. 1263 та ч.4 ст. 1266 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем третьої черги за правом представлення після смерті спадкодавця. Просить суд встановити факт, що вона являється двоюрідною сестрою покійного [PERSON] , що помер [INFO] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS] . Первісний просить задоволити частково. Встановити факт прийняття спадщини [PERSON] на Ѕ квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] . В іншій частині первісного позову відмовити /т. 1 а.с.91-94/. 15 червня 2016 року представник позивача за первісним позовом подав заперечення на зустрічну позовну заяву /т. 1 а.с.139-143/. Зазначив, що [PERSON] не визнає родинних зв`язків [PERSON] з [PERSON] . Наданих відповідачем доказів не достатньо для встановлення факту родинних відносин. На момент приватизації квартири, діючі норм Сімейного кодексу України, у тому числі ст. 57, 61, 74, не обмежували права чоловіка і жінки, які проживають однією сім`єю, в частині їхнього права на спільне право власності щодо майна набутого під час того проживання. Зважаючи на норми Конституції України, а саме ст. 19, 22, 41, 51, вважає, що перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації шлюбу, створювали відповідні права подружжя на спільне майно. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивач та його представники в судовому засіданні первісний позов підтримали з підстав, викладених у ньому та просили задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти задоволення первісного позову в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] на Ѕ квартири [ADDRESS] після смерті його матері. В задоволенні інших позовних вимог первісного позову просив відмовити. Зустрічний позов просив задовольнити, з підстави викладених у ньому. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без участі представника Першої державної нотаріальна контора м. Львова. Заслухавши думку позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-29780 від 18 грудня 2009 р. Вказана квартира була приватизована, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Державна реєстрація права власності на зазначену квартиру відбулася 22.02.2010 р., про що свідчить відповідна відмітка на свідоцтві /т.1 а.с. 18/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.02.2011 р. /т.1 а.с.13/. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Спадкодавець заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги за законом був її син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження /т.1 а.с. 58/. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 248/2011 /т.1 а.с. 48-58/ [PERSON] 20 травня 2011 року звернувся в Першу Львівську державну нотаріальну контору із завою про прийняття спадщини. Однак, процедуру оформлення права на спадщину до кінця не провів і свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі не отримав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2019 р. /т.1 а.с.12/. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.\~ Враховуючи, що [PERSON] в межах 6-ти місячного строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Таким чином, вимога первісного позову про встановлення факту прийняття [PERSON] Ѕ частки в квартирі [ADDRESS] є підставною та підлягає до задоволення. З огляду на викладене, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на час його смерті, спірна квартира [ADDRESS] належала в цілому. Звертаючись до суду з вказаним позовом,\~\~ [PERSON] вважає себе спадкоємцем першої черги на майно після смерті [PERSON] , з огляду на те, що вона разом із спадкодавцем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Окрім того, вважає, що майно набуте в період спільного проживання є спільним майном подружжя. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною 1\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положення\~статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 СК України. Тобто з наведеного слідує, що при застосуванні положень\~статті 74\~СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Частина 2\~статті 3 СК України\~визначає, що, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно з частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з\~\~ [PERSON] позивач надала довідку відділу Житлового господарства Личаківської РА ЛКП «Господар» №4943 від 25.09.2015 р. та копії документів щодо отримання [PERSON] кредиту у 2012 р. та його погашення, документи щодо сплати ним комунальних послуг /т. 1 а.с. 19, т. 2 а.с.\~182-214/. Вказані документи не свідчить про придбанням позивачем майна на користь сім`ї, витрачання кредитних коштів на спільні цілі. Тобто, не підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом. Суд зазначає, що без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можна зробити висновок про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом певного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Вказана позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 11 грудня 2019 року\~справа № 712/14547/16-ц. Крім того, суд встановив, що у спірний період (2002 р. травень 2015 р.) [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки від 09.03.2011 р., виданої [PERSON] , яку він подавав до нотаріальної контори для прийняття спадщини, останній проживав і був зареєстрований з 08 грудня 1995 року, у кв. [ADDRESS] /т.1 а.с. 53/. В акті фактичного проживання від 02.08.2017 р., складеною комісією ЛКП «Старий Львів», вказано, що [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , фактично проживали та були зареєстровані до дня смерті в квартирі [ADDRESS] /т.2 а.с.105/. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , допитаної в порядку ст.92 ЦПК України, оскільки вони вказують лише на факт співмешкання [PERSON] та [PERSON] протягом певного періоду. Конкретні обставини ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї свідками повідомлені не були. Само по собі співмешкання чоловіка і жінки протягом певного періоду не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу за відсутності інших ознак сім`ї. Вказана позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року справа № 638/20216/16-ц. Окрім того, суд звертає увагу на те, що копія договору оренди квартири [ADDRESS] /т.1 а.с. 21-23/ не містить дати його укладення. Відомості про об`єкт оренди та дію договору нечитабельні. Тому суд не може його вважати належним доказом підтвердження обставин, на які покликається позивач [PERSON] . Відтак, з огляду на викладене, суд виходить із того, що\~ [PERSON] не довела, що проживала однією сім`єю з [PERSON] , вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, мала взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в період часу з 2002 р. по травень 2015 р. мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю. Також суд зазначає, що позивачем не доведено, що спірна квартира була придбана за час спільного проживання або набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти [PERSON] та [PERSON] . Сам факт реєстрації [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] (18.12.2009 р.), під час спільного, на думку позивача, проживання без реєстрації шлюбу, не може свідчити про правовий режим спільної власності майна. Окрім того, квартира була приватизована, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 57 СК України житло, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" є особистою приватною власністю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74\~СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Вказана позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року справа № 209/1924/18. Таким чином, суд на підставі оцінки зібраних у справі доказів, дійшов висновку про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів\~\~на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири та придбання цього майна за спільні кошти. При цьому суд зазначає, що подані позивачем докази не є достатніми для підтвердження факту ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Відповідно до\~статті 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~статті 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до абзацу 12 пункту 5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України. В судовому засіданні не доведено факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за законом на кв. [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Суд зазначає, що навіть у випадку встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] , [PERSON] мала б право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а не першої. З огляду на викладене вище, позивач за первісним позовом [PERSON] не може бути спадкоємцем першої черги по закону, після смерті [PERSON] . Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.1\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог первісного позову про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] , визнання спільним сумісним майном подружжя квартири [ADDRESS] та про визнання за [PERSON] , як спадкоємцем першої черги по закону права власності на спірну квартиру. Розглядаючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Судом встановлено, що матір [PERSON] [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] / [INFO] .1 а.с. 101/ постійно поживала в м. Гадяч Полтавської області, і з плином часу документи про її народження були втрачені. З метою відновлення втрачених документів про народження покійної мами, [PERSON] зверталась до державного архіву Полтавської області та до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області. Так, з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 00016123546 від 17.12.2015 р. наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції вбачається, що за результатами проведеної перевірки актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , по місту Гадяч Гадяцького району Полтавської області не виявлено. Книги державної реєстрації актів про народження за 1933-1939 р.р. 1939 роки по місту Гадяч Гадяцького району Полтавської області не збереглися. Книги державної реєстрації актів про народження за 1938 рік збереглися частково /т.1 а.с. 100/. У відповіді державного архіву Полтавської області від 16.12.2015 р. № 06-13/1060 сказано, що книги реєстрації актів громадянського стану про народження по м. Гадяч Харківської (з 22.09.1937 р. Полтавської) області за 1936 р. на зберігання до Державного архіву Полтавської області не надходили, у зв`язку з чим не має можливості підтвердити актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] . Одночасно повідомляють, що значна частина документів довоєнного часу втрачена у період окупації Полтавщини фашистськими загарбниками (1941-1943 р.р.) /т.1 а.с. 96/. З архівної довідки від 16.12.2015 р. № 06-13/1059 серед іншого зазначено, що [PERSON] народився [INFO] про що в книзі реєстрації актових записів громадянського стану про народження по м. Гадяч Гадяцького району Романського округу (нині Гадяцького району Полтавської області) є відповідний актовий запис №27 від 05.02.1927 року. Батьки: Батько [PERSON] [PERSON] , [ADDRESS] років [ADDRESS] [PERSON] , 27 років, українка /т.1 а.с. 97/. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00016110738 від 15.12.2015р. наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції вбачається, що 12 грудня 1959 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , мамою відповідачки [PERSON] актовий запис про шлюб №105, прізвище дружини після реєстрації шлюбу було змінено з [PERSON] на Скрипка /т.1 а.с.98/. Даний витяг доводить те, що дівоче прізвище матері відповідачки [PERSON] [PERSON] . [PERSON] народилась в м. Гадяч Гадяцького р-ну Полтавської області 20.08.1960 р. ЇЇ батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31 серпня 1960 р. серії [NUMBER] , виданого Гадяцьким бюро записів актів громадянського стану /т.1 а.с. 95/. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00016111573 від 15.12.2015р. даного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, 02.05.1981 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 65, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилось з [PERSON] на Торяник /т.1 а.с. 99/. Відповідач [PERSON] була допитана під час розгляду справи по суті як свідок відповідно до положень ст. 92 ЦПК України, і своїми показами підтвердила той факт, що її [PERSON] і батько покійного [PERSON] [PERSON] були рідними братом і сестрою, народилися в м. Гадяч Полтавської (тоді - Харківської) області. [PERSON] , навчаючись у Львівському державному університеті на математичному факультеті в період з 1977 по 1982 роки, проживала у свого рідного дядька та його сім`ї у спірній квартирі на площі Ринок, 45/12. Після закінчення ВУЗу часто приїздила в гості до родини Нестерович на різдвяні та пасхальні свята. Після смерті [PERSON] та двоюрідного брата [PERSON] відвідувала їхні могили разом з живою ще тоді тіткою [PERSON] мамою спадкодавця [PERSON] . Оскільки з плином часу документи про народження її мами та дятька [PERSON] не збереглися, що перешкоджає їй прийняти спадщину після смерті двоюрідного брата [PERSON] , змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Факт родинних відносин між відповідачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , підтвердили також допитані в суді свідки [PERSON] колишня дружина [PERSON] та [PERSON] , яка з 1961 року постійно проживає в будинку на [ADDRESS] , являлася сусідкою сім`ї [PERSON] і підтримувала з ними добрі відносини. Свідки також підтвердили той факт, що родина Нестеровичів походить з м. Гадяч Полтавської області. [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, а тому [PERSON] та [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою. Вказали також, що [PERSON] під час навчання у м. Львові завжди проживала в спірній квартирі на площі Ринок, де колись проживала сім`я [PERSON] , підтримувала з своїми дядьком тіткою та братами тісні родинні відносини, приїжджала на свята. Після смерті дядька [PERSON] та брата [PERSON] , відвідувала їхні могили. З метою отримання доказів, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] через свого представника зверталась зокрема до Гадяцької семирічної школи (нині Гадяцька гімназія імені Олени Пчілки) яку покійна [PERSON] відповідачки закінчила у 1952 р. а також до Гадяцького РЕМу, де вона останні до пенсії роки працювала, проте жодних документів в даних установах не збереглося /т. 2 а.с. 235/. Окрім того, до матеріалів справи долучена фототаблиця з сімейними фотографіями яка доповнює вищезазначені докази щодо родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] /т.2 а.с. 99-103/. Як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2015 р. [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /т. 1 а.с. 30/. Першою Львівською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №249/2015. Оскільки від встановлення факту родинних відносин, залежить виникнення у [PERSON] права на спадщину, виходячи із змісту зазначених вище правових норм, матеріалів справи, суд вважає доведеною ту обставину, що спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] являються двоюрідними братом та сестрою. Відповідно до ч. 1 ст. 1263 ЦПК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1266 ЦК України). Відтак, оскільки рідна тітка покійного [PERSON] [PERSON] - мама відповідача [PERSON] [INFO] померла, тому в силу положень ЦК України [PERSON] являється спадкоємцем третьої черги. Таким чином, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню. Слід встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] [INFO] , являється двоюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із частковим задоволенням первісного позову, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 487,20 грн. У зв`язку із частковим задоволенням первісного позову, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений судовий збір у сумі 487,20 грн. Оскільки зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволено, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 10510, 00 грн. за позовну вимогу майнового характеру. Решту сплачених\~первісним позивачем\~ [PERSON] судових витрат - залишити за первісним позивачем [PERSON] .

Outcome: partial