Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди мотивуючи свої вимоги тим, що він знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» з 19 березня 2002 року, працюючи на підприємстві на посаді гірського майстра підземного, гірником підземним з повним робочим днем на підземної роботі. Був звільнений 19 січня 2017 року за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. 23 червня 2016 року знаходився на робочому місці коли отримав трудове каліцтво, страховий випадок був зареєстрований шахтою складанням акту про нещасний випадок на виробництві. Висновком МСЕК від 18 жовтня 2017 року йому встановлено 45% втрати працездатності, визнаний інвалідом 3 групи. Після отримання каліцтва змінився його звичний життєвий уклад, відчуває моральні страждання, тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. 01 листопада 2017 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торецьквугілля» (далі- ДП «Торецьквугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Торецьквугілля" на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень. Вирішено питання про судові витрати. Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнутої суми змінити та стягнути на користь позивача 13 500 гривень, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, суд не в повному обсязі з'ясував усі обставини по справі, які мають суттєве значення для прийняття обґрунтованого і законного рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що позовні вимоги не підтверджені відповідними доказами. Також в позовній заяві позивачем не зазначено, в чому полягає моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судове засідання не з'явився позивач [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою №5661, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.58). Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив рішення суду змінити в частині стягнутої суми, стягнувши на користь позивача 13 500 гривень. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваної частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини. Відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині суми стягнення моральної шкоди. В інший частині рішення суду не оскаржується сторонами. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] перебував в трудових відносинах з державним підприємством «Торецьквугілля» з 19 березня 2002 року, де працював гірським майстром підземним, гірником підземним з повним робочим днем на підземних роботах в шахті та був звільнений 19 січня 2017 року у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України. 23 вересня 2016 року під час виконання позивачем трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, під час якого він був травмований. 27 вересня 2016 року комісією ВП «шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» з розслідування нещасного випадку був складений Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, яким визнано нещасний випадок, який стався з [PERSON] таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с. 11-15). 27 вересня 2016 року комісією був складений Акт №5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, пунктом 9 якого визначено, що діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу є: закритий осколковий перелом крила клубової кістки зліва, садна передньої черевної стінки. Здавлення L-S відділів хребта. (а.с. 6-10). Згідно із медичними документами , а саме з виписки із і/х №5352 із медичної карти стаціонарного хворого Центральної міської лікарні міста Торецька від 17 червня 2017 року позивачу було вставлено діагноз - посттравматичний закритий осколковий перелом крила лівої клубової кістки, здавлення поперечно-крижового відділу хребта, вертеброгений п/крижовий радикуліт у ст. тривалого загострення з больовим, м/тонічним, двобічним корінцевим сіндромом, вираженими порушеннями статико - динамічної функції хребта (а.с.27-28). Згідно висновку МСЕК серії АВ № 0877515 від 18 січня 2017 року [PERSON] первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, визнано інвалідом третьої групи (а.с. 5). Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з матеріалів справи вбачається, що під час роботи на підприємстві позивач був травмований 23 вересня 2016 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК 18 січня 2017 року (а.с. 5). Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 25 000 гривень, суд першої інстанції виходив із тяжкості ушкодження здоров'я позивача, характеру та тривалості моральних страждань позивача в зв'язку з отриманням травми, істотності вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого та врахував засади розумності, виваженості та справедливості, а також виходив з принципу розумності і справедливості і правильно визначив до стягнення вказану в рішенні грошову суму. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вирішив питання про судові витрати та стягнув з відповідача в дохід держави 1 600 гривень. Але, з таким висновком суду погодитися не можливо. Тому, виходячи з вимог ч.3 ст..88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звертаючись до суду просив стягнути з відповідача на його користь 50 000 гривень. Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги стягнув з відповідача на користь позивача 25 000 гривень. Отже, рішення суду в частині стягнення судового збору необхідно змінити та стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 800 гривень. Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру моральної шкоди на користь позивача є необґрунтованими, оскільки судом врахована тяжкість отриманої позивачем важкої травми: посттравматичний закритий осколковий перелом крила лівої клубової кістки, здавлення поперечно-крижового відділу хребта, вертеброгений п/крижовий радикуліт у ст. тривалого загострення з больовим, м/тонічним, двобічним корінцевим сіндромом, вираженими порушеннями статико - динамічної функції хребта, наслідки цієї травми та встановлення третьої групи інвалідності, порушення нормального укладу життя та істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів спричинення йому саме моральної шкоди спростовуються рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, пунктом 4.1 якого визначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоровя потерпілого погіршено. Щодо доводів апеляційної скарги, що позивачем не було надано доказів, що через отримання виробничої травми порушені його нормальні життєві зв'язки та що він додає додаткових зусиль для організації його життя, то такі доводи спростовуються Актом про нещасний випадок на виробництві, в якому зазначено діагноз згідно з листком непрацездатності щодо важкості отриманої ним травми під час виконання трудових обов'язків та висновком МСЕК про встановлення позивачу втрати працездатності, які були предметом розгляду суду першої інстанції і яким суд дав вірну правову оцінку. Крім того, 19 січня 2017 позивач був звільнений з роботи за ініціативою адміністрації у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 7). З наведеного вбачається, що позивач у 50 років свого життя отримав третю групу інвалідності та був звільнений з роботи за ініціативою відповідача. До апеляційної скарги представником відповідача не було надано жодного нового доказу щодо спростування висновків суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким була надана правова оцінка, та висновки суду першої інстанції не спростовують. Довід апеляційної скарги проте, що позивачем недоведений факт спричинення моральної шкоди є безпідставним, оскільки відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial