Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

17 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 04.07.2017 року року відповідач позичив у позивача 5000 грн., зі строком повернення 04.08.2017 року, про що було складено письмову розписку. Крім того 13.07.2017 року у присутності дружини позивача також позичив ще 3000 грн., обіцяючи повернути "завтра", але вказані кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача борг у сумі 8000 грн. та витрати по сплаті судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим, суд вирішує питання щодо заочного розгляду справи в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 лютого 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що 04.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі простої розписки, відповідно до якого [PERSON] отримано у борг від [PERSON] 5000 грн., з кінцевим строком повернення протягом одного місяцчя, тобто 04.08.2017 року. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору; однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. При цьому, посвідчення договору позики нотаріусами відбувається з дотриманням загальних правил посвідчення договорів, а саме:при вчиненні нотаріальних дій нотаріус установлює особу, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії; нотаріус зобов'язаний установити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, та наявність згоди другого з подружжя; при посвідчення правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, та обсяг правоздатності юридичних осіб, які є учасниками правочинів. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики. У звязку з невиконанням зобов'язань відповідачем за договором позики від 04.07.2017 року утворилась заборгованість у розмір 5000 грн. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 5000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення боргу у сумі 3000 грн., то враховуючи наведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку про відсутнстьі пістав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки суду не надано на підтвердження укладання договору позики письмових доказів. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн., понесення якого підтверджено відповідною квитанцією. На підставі ст. 81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1050, 1047, 1048 ЦК України, суд, -

Outcome: partial