Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

08 січня 2014 року позивач - Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокоммуненерго» (далі ОКП) звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], та не вносять плату за поставлену теплову енергію, у зв'язку з чим склалася заборгованість за період з 01 лютого 1997 року по 30 вересня 2013 року у сумі 23266,63 грн., яку просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку В судовому засіданні представник позивача Орлова Н.І., яка діє на підставі довіреності від 27 грудня 2013 року № юр/6918, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, заяви про розгляд справи за відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги, зокрема за послуги з теплопостачання нараховується за затвердженими тарифами. Згідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" від 2 червня 2005 року N 2633-IV, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У відповідності до ч.6 ст.19 цього ж Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є наймачем квартири за адресою : [ADDRESS]. Членами її сім'ї, які проживають разом з нею є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.3, 38, 39, 40). Позивач надавав послуги теплопостачання на вищевказаний будинок, у даному випадку, є виробником послуг, що підтверджується відповідними актами про включення та відключення опалення на початку та закінченню опалювального сезону відповідно.(а.с.12-30) Згідно наданої позивачем копії особового рахунку заборгованість з поставленої теплової енергії за період з 01 лютого 1997 року по 30 вересня 2013 року становить 23266 грн. 63 коп. (а.с.5-11) Таким чином, у відсутності договору на споживання послуг, суд вважає потрібно користуватися доведеністю фактичного споживання послуг, що є єдиною підставою (у відсутності договору) на стягнення заборгованості за фактично спожиті послуги, тобто за фактичну поставлену до квартиру споживачів теплову енергію. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року позовна давність встановлювалася у три роки. У відповідності до ст.79 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності переривався здійсненням зобов'язаною особою дій, які свідчать про визнання боргу. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. При розгляді справи, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності до заборгованості, що виникла до 31 грудня 2003 року, оскільки строк позовної давності не зупинявся і не переривався, позивачем не вказані причини пропуску строку позовної давності. Таким чином, з нарахованої позивачем суми заборгованості за надані послуги слід виключити період з 01 лютого 1997 року по 31 грудня 2003 року, яка склала відповідно до наданого розрахунку 3733 гривні 41 копійку. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт несплати відповідачами послуг позивача знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, але підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за період з 01 січня 2004 року по 30 вересня 2013 року в сумі 19533 гривні 22 копійки ( 23266,63 грн. - 3733,41 грн. = 19533,22 грн.) Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок, що становить мінімальний розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial