Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

26 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що 10.11.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3162, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/23425/20 від 14.12.2020 року розірвано. 02.07.2019 року, під час перебування у шлюбі, сторонами набуто у спільну сумісну власність житлову квартиру, загальною площею 40,2 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , яка за домовленістю між ними документально оформлена на ім`я відповідача. [PERSON] зазначив, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивач приймав безпосередню участь у придбанні спірної квартири, оскільки сторони разом знайшли та обрали квартиру, на придбання квартири позивач витратив особисті кошти, що були подаровані йому його батьками, грошові кошти зароблені в шлюбі із відповідачем. Крім того, в спірній квартирі за спільні грошові кошти позивач з відповідачем зробили ремонт, що значно збільшило її вартість. З огляду на довірливі відносини, позивач погодився на прохання відповідача та не заперечував, щоб правовстановлюючі документи на спірну квартиру були оформленні лише на відповідача [PERSON] . Вказав, що після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вказаної квартири, оскільки відповідач вважає, що це майно має належати лише їй хоча й придбавалося за спільні кошти подружжя. Добровільно розділити спільно набуту квартиру, загальною площею 40,2 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , та виділити позивачу житлову площу, яка б відповідала його частці в спільному майні, відповідач не погоджується, що на думку позивача, порушує його права як співвласника майна. Внаслідок відмови відповідача добровільно виділити позивачу частку у спільному майні, останній позбавлений можливості зареєструвати у спірній квартирі своє місце проживання, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на квартиру виданих на його ім`я. Посилаючись на норми чинного законодавства, що визначають правовий режим спільного сумісного майна подружжя та спосіб поділу майна, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири та стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON] , а саме: квартиру загальною площею 40,2 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористалась. Натомість, 07 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення часток у спільному майні - квартирі [ADDRESS] . Просила визначити, що частки у спільному майні - квартирі становлять [PERSON] 81/100, а [PERSON] 19/100, а також припинити право власності [PERSON] на частку у спільному майні квартирі [ADDRESS] , загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 20,4 кв. м, стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки в розмірі 206062,41 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги за зустрічним позовом, вказала що з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2017 року до 14 січня 2021 року. Під час перебування у шлюбі, 02 липня 2019 року, на її ім`я було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 20,4 кв. м. Зазначила, що реєстрація права власності на спірну квартиру вчинена під час шлюбу, проте, визначаючи розмір часток, відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України слід врахувати, що у придбання цієї квартири, крім спільних коштів, були вкладені її особисті кошти, які були виручені нею від продажу її власної квартири, яка належала їй особисто до шлюбу. Так, 16 червня 2015 року нею була придбана квартира [ADDRESS] , яка була продана нею 01 березня 2019 року за 252500,00 грн. Спірна квартира [ADDRESS] була побудована за рахунок фінансування будівництва членами Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Кварталбуд-21» згідно п. 2.1 Договору про спільну забудову земельної ділянки від 29 березня 2016 року. Відповідно до додаткової угоди до Договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/11 від 19 червня 2017 року в порядку переуступки права вимоги [PERSON] внесла пайовий внесок у сумі 392300,00 грн, а також доплатила 9700,00 грн. Загальна вартість спірної квартири на момент придбання, 22 березня 2019 року, була визначена у розмірі пайового внеску 402000,00 грн [PERSON] , які і були нею повністю сплачені, з урахуванням внесення нею її особистих коштів 252500,00 грн, які були отримані нею під час шлюбу від продажу квартири, яка належала їй особисто до шлюбу. На підставі вказаних договорів та довідок про повну сплату нею пайових внесків від ОК ЖБК «Квартал-21», [PERSON] набула 22 березня 2019 року право власності на спільну квартиру, яке й було зареєстровано 02 липня 2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, [PERSON] вважає, що її особистою власністю відповідно до розміру її особистого внеску є 62,81% спірної квартири [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] наведено розрахунок часток згідно якого 402000,00 грн = 100%, тобто 1 % - 4020 грн. Розмір її особистого внеску 252500,00 грн : 4020 грн = 62,81%, решта 37,19% є спільною сумісною власністю, яка підлягає поділу між подружжям в рівних частках відповідно до ст. 70 СК України, тобто по 18,59% кожному з подружжя, тому, на думку [PERSON] , її частка у квартирі у разі її поділу має становити 62,81% + 18,59% = 81,4%, а частка колишнього чоловіка [PERSON] із заокругленням до десятих 18,6%, відповідно у дробах частки становлять: [PERSON] - 81/100, [PERSON] - 19/100. При цьому, вказуючи, що частка [PERSON] в порівнянні з її часткою є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки об`єктом спору є однокімнатна квартира, яка розташована на одинадцятому поверсі багатоквартирного будинку, спільне володіння та користування нею є неможливим, шлюбні стосунки припинено, припинення права [PERSON] не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] , який має право на житло за місцем реєстрації. На підставі викладеного, [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом та стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільному майні, припинення права власності, об`єднано його в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач-відповідач [PERSON] 07 червня 2021 року, в межах строку встановленого судом, подав до суду відзив на зустрічний позов [PERSON] (вх. №39289) у якому вказав, що зустрічного позову не визнає повністю та заперечує проти нього, оскільки усі доводи за зустрічними позовом не відповідають фактичним обставинам справи, а сам зустрічний позов ґрунтується на припущеннях [PERSON] , які не підтверджені жодними належними доказами. Вказав, що 02 липня 2019 року, під час перебування в шлюбі, на ім`я [PERSON] дійсно було зареєстровано право власності на спільну сумісну власність - житлову квартиру [ADDRESS] . 22 березня 2019 року зважаючи на те, що вказана квартира була збудована за рахунок фінансування будівництва членами обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Кварталбуд-21», придбання квартири відбулося шляхом набуття членства у кооперативі та сплати визначеного внеску, який станом на 22 березня 2019 року склав 402000,00 грн. Оскільки зібраних під час шлюбу (спільних) грошових коштів не вистачило на сплату пайового внеску, на придбання квартири ним було вкладено 149500,00 грн його особистих коштів, які [INFO] йому подарував батько [PERSON] . Інша частина пайового внеску, в сумі 252500,00 грн. дійсно була вкладена позивачем за рахунок коштів отриманих нею від продажу квартири, яка належала їй до шлюбу. Тому, на думку [PERSON] , не відповідають дійсності та спростовуються даними до позову письмовими доказами, доводи позивача про те, що вона внесла пайовий внесок у сумі 392300,00 грн, а також доплатила 9700,00 грн, адже із цієї суми у [PERSON] були лише кошти в сумі 252500,00 грн, які вона отримала 01.03.2019 року від продажу власної квартири, а 149500,00 грн це його особисті кошти, які йому подарував батько, саме для придбання спірної квартири. Сторони дійшли згоди зареєструвати право власності на квартиру лише на ім`я [PERSON] , так як вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того на кого вона буде зареєстрована. Крім того, придбана квартира була новобудовою, а тому не була придатна для проживання в ній і потребувала капітального ремонту, встановлення сантехнічного обладнання, облаштування підлоги, стін та стелі, встановлення освітлювального обладнання. У зв`язку з тим, що після внесення своєї частини пайового внеску за квартиру у позивача не залишилося ні грошових коштів, ні майна за рахунок відчуження якого можна було б отримати грошові кошти, усі, без виключення, ремонтно-оздоблювальні роботи квартири та облаштування її для проживання проводилося за рахунок його особистих грошових коштів, які йому подарували батько з мамою, а це більше 230000,00 грн. Так, на ремонтно-оздоблювальні роботи та облаштування спільної квартири, окрім спільних коштів, які отримані сторонами у вигляді заробітної плати, [PERSON] було витрачено частину його особистих коштів, які йому подарував батько в сумі 100500,00 грн, та кошти, які йому подарувала мати в сумі 134470,00 грн, що були отримані нею як одноразова грошова допомога в зв`язку із звільненням з військової служби, за рахунок чого вартість спірної квартири зросла з 402000,00 грн до 1084539,00 грн. На підставі викладеного, [PERSON] категорично заперечив наведений позивачем у зустрічній позовній заяві розрахунок часток відповідно до розміру внеску лише на придбання квартири, адже на момент придбання квартира не була придбана для використання її за цільовим призначенням проживання. Проживання у спірній квартирі стало можливим лише після проведення ремонтно-оздоблювальних робіт та її облаштування, на що позивачем за первісним позовом було внесено 234970,00 грн лише особистих коштів, які подаровані йому батьками у період шлюбу, що становить 95% від вартості усіх ремонтно-оздоблювальних робіт спірної квартири. [PERSON] також вказав, що наведений [PERSON] розрахунок часток неможливий, адже позивач намагається розрахувати частки на час придбання нерухомого майна, а не на час його поділу, що фактично призводить до того, що позивач зараховує у свою частку вартість майна, яка сформувалася за рахунок вкладення особистих коштів відповідача, що є неприпустимим, з огляду на те, що за час шлюбу вартість частки позивача внаслідок трудових та грошових затрат відповідача (другого з подружжя) істотно збільшилася у своїй вартості. З огляду на викладене, позивач за первісним позовом, вказав, що його частка у спірній квартирі становить Ѕ і є досить значною щоб повноцінно користуватись власністю, з часу розірвання шлюбу сторони безперешкодно спільно володіють та користуються квартирою, водночас, припинення права власності на Ѕ частку спірної квартири позбавить його гарантованого Конституцією України права власності, а також фактично позбавить його єдиного житла, так як у його власності відсутнє будь-яке нерухоме майно. Крім того, зауважив, що місцем його реєстрації є будинок його батьків у смт. Тиврів, однак жодних прав на вказане житло він не має, адже є повнолітнім і батьки не мають обов`язку його утримувати. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Відповідач-позивач [PERSON] 25 червня 2021 року подано до суду відповідь на відзив на зустрічний позов (вх. №43964) у якій просила заперечення викладені [PERSON] щодо зустрічного позову відхилити. Зауважила, що [PERSON] визнається вкладення нею її особистих коштів, які були виручені від продажу її особистої квартири, водночас ним зазначається, що внесок у сумі 149500,00 грн, було зроблено ним за рахунок його особистих коштів отриманих на підставі договору дарування від 10.03.2019 року від батька [PERSON] на суму 250000,00 грн, який укладено у простій письмовій формі. Однак, [PERSON] , враховуючи положення ч. 2 ст. 215, ст. 220, ч. 5 ст. 719 ЦК України, зазначила, що вищевказаний договір є нікчемним. Крім того, заперечила щодо твердження [PERSON] про відсутність у неї коштів, а також щодо твердження про проведення ремонтно-оздоблювальних робіт та облаштування квартири виключно за рахунок особистих коштів [PERSON] , які були подаровані йому батьками, оскільки вона отримувала доходи, розмір яких значно перебільшував доходи [PERSON] , протягом усього часу перебування у шлюбі. Зауважила, що частка, має бути визначена на момент придбання спірної квартири 22 березня 2019 року, водночас частки слід вирахувати із розрахунку вартості у розмірі 402000,00 грн. При цьому, відзначила, що [PERSON] погоджується, що на момент придбання квартири нею було внесено особисті кошти у сумі 252500,00 грн, що становить більшу частину від вартості квартири. Крім того, вказала, що твердження [PERSON] щодо збільшення ринкової вартості квартири внаслідок саме його особистих капіталовкладень в ремонт та оздоблення, облаштування є незрозумілим, та як на розмір вартості впливає також ряд інших чинників. Щодо твердження [PERSON] про не проживання у спірній квартирі [PERSON] зазначила, що спірна квартира є однокімнатною, тому поділ в натурі здійснити неможливо, при цьому іншого житла [PERSON] не має, шлюб між сторонами розірвано. Зауважила, що припинення права власності [PERSON] на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Інших заяв по суті учасники справи не надавали. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року клопотання представника-відповідача задоволено, витребувано з Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з першого кварталу 2017 року по четвертий квартал 2020 року включно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Бездітний І.І. позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку на квартиру, загальною площею 40,2 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Федчук Т.М. у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю [PERSON] . Пояснила, що сторони по справі з 2015 року проживали разом, у 2017 році одружилися і до 2019 року проживали на орендованій квартирі у місті Вінниці. У перших числах березня 2019 року син з невісткою повідомили, що знайшли варіанти для покупки житла, яке шукали близько року. Ми, батьки, вирішили допомогти дітям, [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі. Пояснила, що батько подарував сину гроші, а вона потім віддала сину свою одноразову грошову допомогу без оформлення договору. Квартира була придбана за 402000,00 грн, зокрема, за гроші від продажу [PERSON] своєї квартири, а також за гроші подаровані ними, сума яких становила 250000,00 грн, з яких було частково здійснено доплату за житло близько 150000,00 грн. Конкретна сума для купівлі квартири не обговорювалась, так як не було відомо за яку суму буде продано власну квартиру [PERSON] . Невістка особисто за матеріальною допомогою не зверталась, проте, коли «діти щось планують, то нормальні батьки допомагають». На момент купівлі квартири було подаровано саме 250000,00 грн, оскільки більше тоді не було. Так як необхідно було проводити ремонт, оскільки були «голі стіни», пояснила, що, отримавши на початку 2020 року одноразову грошову допомогу в розмірі 134470,00 грн, віддала її дітям на проведення ремонту. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є батьком [PERSON] . Пояснив, що [PERSON] разом із [PERSON] протягом чотирьох років проживали у найманій квартирі. Коли виникло питання про придбання житла, вони вирішили допомогти. У [PERSON] були кошти від продажу її квартири у розмірі 250000,00 грн, які були внесені в рахунок купівлі квартири. Пояснив, що ними було внесено 250000,00 грн, які він особисто дав сину. Так як існувала домовленість про внесення коштів по половині, тому саме 250000,00 грн було ним подаровано:150000,00 грн для внесення забудовнику, 100000,00 грн для першочергового ремонту. Пояснив, що писав письмовий договір у якому син [PERSON] підписався про те, що отримав вказані кошти. Зазначив, що зі слів сина та невістки, оплата та оформлення квартири здійснювалось за домовленістю на одного із подружжя, так як на двох «дуже заморока». Пояснив, що дарував кошти особисто сину, бо в [PERSON] були кошти від продажу квартири. Дарування коштів з нею не погоджувалось, однак їй про це було відомо, оскільки кошти за квартиру вносилось за домовленістю, що половину коштів вносить вона, а половину ми. Гроші в розмірі 250000,00 грн були подаровані 10 березня 2019 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є товаришем [PERSON] та сусідом, позаяк проживає у квартирі [ADDRESS] . Пояснив, що із сім`єю [PERSON] познайомився у грудні 2019 року, він проживає на шостому поверсі, а вони на одинадцятому. Відносини з ними були дружні, ходили один до одного в гості на різні свята та дні народження. Проте, після розірвання шлюбу між сторонами перестали бачитись та зустрічатись. Раніше часто зустрічались із [PERSON] на вулиці, біля квартири, на сходовому майданчику, коли вона йшла на роботу або з роботи. Пояснив, що з грудня 2019 року у квартирі не був. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 31652 (а.с. 30), який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2020 року у справі №127/23425/20 розірвано. 16 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 907, згідно якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] набула у власність (купила), та сплатила відповідну грошову суму 128000,00 грн (п. 7 цього Договору), за квартиру [ADDRESS] (а.с. 31-32). 01 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за номером №148, згідно якого [PERSON] продала та передала [PERSON] , а [PERSON] купила та прийняла від [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін, продаж квартири вчинено за 252500,00 гривень 00 копійок, які продавець одержав у повному обсязі від покупця до моменту підписання цього договору (п. 7 цього Договору) (а.с.33-34). 29 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Кварталбуд-21» укладено Договір про спільну забудову земельної ділянки, предметом якого є здійснення будівництва об`єкту за рахунок фінансування членів кооперативу з метою отримання у власність об`єкта будівництва членами кооперативу та товариством у тих обсягах квадратних метрів, що визначені у даному договорі (а.с. 35-37). 19 червня 2017 року ОК ЖБК «Кварталбуд-21» та [PERSON] уклали Договір про сплату внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» за яким ЖБК зобов`язався організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок внесків учасників та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатковими до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленими даним договором для учасника (а.с. 46-53). 22 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір переуступки права вимоги до Договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/11 від 19 червня 2017 року згідно якого [PERSON] переуступив, а [PERSON] прийняла право вимоги до третьої особи на отримання у власність квартири [ADDRESS] ). Вказані майнові права належать [PERSON] на підставі договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/1 від 19 червня 2017 року, що укладений між [PERSON] та ОК ЖБК «Кварталбуд-21», а також підтверджується Довідкою про оплату пайового внеску [PERSON] передбаченого у графіку на користь ОК ЖБК «Кварталбуд-21» в загальному розмірі 392300,00 гривень(а.с. 45). Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про присвоєння адреси багатоквартирному житловому будинку, номери квартирам та приміщенням» №1531 від 13.06.2019 року, вирішено присвоїти адресу багатоквартирному житловому будинку літ. «А» загальною площею 6800,7 кв.м по вулиці Академіка Янгеля ТОВ «ДИНАСТІЯ В.В.», розташованому на земельній ділянці площею 2,5239 га під кадастровим №0510100000:01:042:0024 (договір суборенди земельної ділянки від 12.05.2016 р.) - [ADDRESS] , а також присвоїти номер квартирі, розташованій [ADDRESS] (а.с. 38). 22 березня 2019 року між ОК «ЖБК «Кварталбуд-21» та асоційованим членом кооперативу [PERSON] укладено Додаткову угоду до договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/11 від 19 червня 2017 року зі змісту якої вбачається, що фактично побудована загальна площа квартири згідно замірів здійснених уповноваженої особою є більшою на 0,97 м. кв. від площі згідно договору, при цьому учасник зобов`язується доплатити на розрахунковий рахунок ЖБК 9700 грн, що дорівнює вартості різниці між фактично побудованою площею згідно замірів уповноваженої особи та площі квартири згідно з договором (а.с. 40). Як слідує із квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 22 березня 2019 року, виданої ОК ЖБК «Кварталбуд-21», [PERSON] на підставі додаткової угоди до договору №4/11 від 19.06.2017 р. сплатила 9700,00 грн (а.с. 42). Згідно довідки №560 від 22 березня 2019 року, виданої ОК ЖБК «Кварталбуд-21», [PERSON] є асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Кварталбуд-21» та згідно Договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/11 від 19 червня 2017 року внесла пайовий внесок у сумі 402000 гривень 00 копійок на будівництво квартири [ADDRESS] ) (а.с. 43). Відповідно до акту прийому-передачі до Договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-21» №4/11 від 19 червня 2017 року, складеного 22 березня 2019 року, ОК «ЖБК «Кварталбуд-21» передав, а [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] (а.с. 44). Як слідує із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Квартира, загальною площею 40,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки вих. №3 від 22.02.2021 року на запит [PERSON] до АН «ДоміКо» стосовно орієнтовної ринкової вартості квартири під номером [ADDRESS] в будинку під [ADDRESS] , повідомлено, що станом на лютий 2021 року, орієнтовна ринкова вартість квартири загальною площею 40,2 кв. м, та житловою площею 20,4 кв. м, в середньому коштує 29854,23 за 1 кв. м, що становить 1200140,00 грн, що еквівалентно 43015 доларів США 77 центів (згідно діючого курсу НБУ станом на 22.02.2021 року) (а.с. 5). Як слідує із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №381 від 24.05.2021 р. за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року [PERSON] отримано дохід у виді заробітної плати у загальному розмірі на суму 503709,38 грн (а.с. 138). Згідно інформації Головного управління ДПС у Вінницькій області №16903/5/02-32-12-01-23 від 23.07.2021 р. [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року отримано дохід у загальному розмірі на суму 815983,05 грн, що включає в себе 563483,05 грн заробітної плати та 252500,00 грн від продажу нерухомого майна (а.с. 174-175). Крім того до матеріалів справи додано роздруківку із Єдиного державного реєстру декларацій щорічної декларації [PERSON] за 2020 рік (а.с. 141-143) Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 2 статті 60\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Спірне майно, а саме квартира, загальною площею 40,2 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , було придбано під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина також визнається учасниками справи. Відповідно до ст.\~372\~ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст.\~70\~СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Пунктами 22, 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд зазначає, що спростувати презумпцію рівності часток подружжя може сторона, яка надає докази протилежного, які мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст.77-78 ЦПК України, та за правилами ст. 12,81\~ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно ч. 1 ст. 77, 81\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги, відповідач-позивач [PERSON] вказує, що у придбання спірної квартири, крім спільних коштів, були вкладені її особисті кошти, які були виручені нею від продажу її власної квартири, яка належала їй особисто до шлюбу. Так, 16 червня 2015 року нею була придбана квартира [ADDRESS] , яка була продана нею 01 березня 2019 року за 252500,00 грн. Дані обставини не заперечуються позивачем-відповідачем [PERSON] . Крім того, відповідач-позивач [PERSON] зазначає, що договір дарування грошових коштів від 10.03.2019 року за яким [PERSON] передав грошові кошти у розмірі 250000 гривень 00 копійок, що належали йому на праві власності, своєму синові [PERSON] , є нікчемним в силу прямої вказівки закону, оскільки підлягає нотаріальному посвідченню, яке відсутнє, а тому не може бути прийнятий судом як доказ. Судом встановлено, що згідно наданої до матеріалів справи копії договору дарування грошових коштів від 10.03.2019 року, без нотаріального посвідчення, [PERSON] передав грошові кошти у розмірі 250000 гривень 00 копійок, що належали йому на праві власності, своєму синові [PERSON] . Готівкові кошти дарувалися ним у зв`язку із покупкою [PERSON] квартири у м. Вінниці. Дана сума коштів ним буде використана для внесення половини вартості від покупки квартири та подальших ремонтних робіт в квартирі. Суд погоджується з доводами відповідача-позивача [PERSON] , що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню на підставі ч. 5 ст. 719 ЦК України, при цьому нотаріального посвідчення не містить, а тому не є належним та допустимим доказом у справі. При цьому суд зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки батьки позивача-відповідача [PERSON] , [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько) надали суду пояснення, що надавали грошові кошти сину на придбання квартири та ремонтні роботи у ній. Так, свідок [PERSON] повідомила, що батько подарував сину гроші, а вона потім віддала сину свою одноразову грошову допомогу без оформлення договору. Квартира була придбана за 402000,00 грн, зокрема, за гроші від продажу [PERSON] своєї квартири, а також за гроші подаровані ними, сума яких становила 250000,00 грн, з яких було частково здійснено доплату за житло близько 150000,00 грн. Так як необхідно було проводити ремонт, оскільки були «голі стіни», пояснила, що, отримавши на початку 2020 року одноразову грошову допомогу в розмірі 134470,00 грн, віддала її дітям на проведення ремонту. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що у [PERSON] були кошти від продажу її квартири у розмірі 250000,00 грн, які були внесені в рахунок купівлі квартири. Пояснив, що ними було внесено 250000,00 грн, які він особисто дав сину. Так як існувала домовленість про внесення коштів по половині, тому саме 250000,00 грн було ним подаровано:150000,00 грн для внесення забудовнику, 100000,00 грн для першочергового ремонту. Також пояснив, що дарував кошти особисто сину, бо в [PERSON] були кошти від продажу квартири. Дарування коштів з [PERSON] не погоджувалось, однак їй про це було відомо, оскільки кошти за квартиру вносились за домовленістю, що половину коштів вносить вона, а половину ми. Гроші в розмірі 250000,00 грн були подаровані 10 березня 2019 року. Згідно повідомлення Районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №578 від 28.05.2021 р 02.08.2019 року Вінницьким обласним військовим комісаріатом переказано [PERSON] кошти згідно з Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі або смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, одноразової грошової допомоги в сумі 134470,00 грн (пр. №60 від 17.05.2019 року). Також, у судовому засіданні було досліджено відеоматеріали додані відповідачем -позивачем [PERSON] до відповіді на відзив, які судом не визнаються належними та допустимими доказами по справі у розумінні ЦПК України ( а.с. 158). Суд погоджується з доводами позивача-відповідача [PERSON] стосовного того, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року обоє працювали та отримували заробітну плату. Так, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №381 від 24.05.2021 р. за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року [PERSON] отримано дохід у виді заробітної плати у загальному розмірі на суму 503709,38 грн. При цьому, згідно інформації Головного управління ДПС у Вінницькій області №16903/5/02-32-12-01-23 від 23.07.2021 р. [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року отримано дохід у загальному розмірі на суму 815983,05 грн, що включає в себе 563483,05 грн заробітної плати та 252500,00 грн від продажу нерухомого майна. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У ході розгляду справи судом встановлено, що джерелом набуття спільного майна подружжя спірної квартири були спільні сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що збільшилась остаточна вартість спірного майна квартири, в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта за рахунок спільних грошових та трудових затрат сторін, оскільки проведений капітальний ремонт квартири, житло придбане у новобудові приведено у стан придатний для проживання. Тобто, відбулось перетворення житла, що збільшило вартість майна. Вартість майна визначається виходячи з дійсної (ринкової) його вартості. При цьому, вартість майна, що підлягає поділу між подружжям, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи в суді. Загальна вартість спірної квартири на момент придбання 22 березня 2019 року була визначена в розмірі пайового внеску 402000,00 грн. Згідно висновку судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №ОС-420 від 06 квітня 2021 року ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 06 квітня 2021 року, складає 1084539,00 грн. Суд зазначає, що відповідачем-позивачем [PERSON] не спростовано презумцію спільності майна подружжя, враховуючи, що на момент придбання квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. З огляду на викладене, в суду відсутні підстави для відступлення від рівності часток. Інших доводів щодо відступлення від засад рівності часток подружжя сторони не зазначили та доказів не надали. З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відсутні. Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частках. Щодо зустрічного позову [PERSON] , то суд дійшов висновку про його часткове задоволення у тій частині, що не суперечить задоволеним вимогам з первісним позовом. Щодо розподіл судових витрат суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом майнового характеру, а саме про визнання за ним права власності на Ѕ частку житлової квартири. При звернені до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 11350,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2029458882.1 від 24.02.2021 року (а.с. 11). Крім того, позивачем за первісним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, що підтверджується квитанцією №31080706 від 26.02.2021 року (а.с.9). Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою заявила дві вимоги: про визначення частки у спільному майні (немайнова вимога), про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні подружжя (майнова вимога). Нею було сплачено судовий збір у розмірі 2060,62 грн та 908,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №74651 від 15.05.2021 року (а.с. 127) та квитанцією 0.0.2079147362.1 від 07.04.2020 року (а.с. 101). Як слідує із матеріалів справи як позивач за первісним позовом, так і відповідач за первісним позовом користувалися правничою допомогою під час розгляду цієї справи та понесли витрати у зв`язку із цим. Відповідно до ч 1, 2 ст. 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до ч. 3 ст. 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, про що неодноразово вказувалося Верховним Судом. Визначаючись з розподілом витрат позивача за первісним позовом на правничу допомогу, суд враховує, що [PERSON] скористався правовою допомогою адвоката, про що свідчить наступне. 23 лютого 2021 року між Адвокатським бюро «Іван Бездітний» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с. 6), згідно якого гонорар становить 5000,00 грн (п.6.1 цього Договору) (а.с. 6), сплата вказаної суми підтверджується квитанцією №310380230 від 24.02.2021 року (а.с. 7). Крім того, згідно п. 6.1 цього Договору в разі збільшення обсягу виконуваної роботи (правничої допомоги), пропорційно збільшується і обсяг гонорару, про що сторони підписують додаткову угоду. 08.04.2021 року між Адвокатським бюро «Іван Бездітний» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги, згідно якого гонорар становить 10000,00 грн (п.6.1 цього Договору) (а.с.146), сплата вказаної суми підтверджується квитанціями №31814778 від 13.04.2021 року, №34995887 від 12.10.2021 року. 01.06.2021 року між Адвокатським бюро «Іван Бездітний» та [PERSON] укладено Договір про надання правничої допомоги, згідно якого гонорар становить 3000,00 грн (п. 6.1 цього Договору) (а.с. 144), сплата вказаної суми підтверджується квитанцією №32628284 від 02 червня 2021 року (а.с. 145). У свою чергу, суд, зважаючи на клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] , викладене у відповіді на відзив, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, виконані за умовами договору роботи, з огляду на принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру зазначених витрат до 15000,00 грн, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, відповідач за первісним позовом [PERSON] також скористалася правничою допомогою адвоката, про що свідчить договір укладений 29.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.119) та сплатила за її послуги кошти в розмірі 15000,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 21.04.2021 року, 06.05.2021 року (а.с. 123, 124). Згідно п. 3 вищезазначеного договору винагорода обчислюється за домовленістю сторін як фіксована в розмірі 15000,00 грн. Крім того, до матеріалів справи додано акти/звіти виконаних робіт від 06.04.2021 року, 21.04.2021 року по договору від 29.03.2021 року (а.с. 121, 122). Суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом цієї справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, позивачем та його представником клопотання про їх неспівмірність не заявлялося, а тому суд вважає за можливе розподілити їх між сторонами. Зважаючи на те, що позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, з огляду на часткове задоволення немайнової вимоги про визначення частки у спільному майні за зустрічним позовом, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становитиме 3750,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] 11804,00 грн судового збору, з яких: 11350,00 грн судового збору за подання первісного позову, 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Водночас, враховуючи часткове задоволення немайнової вимоги про визначення частки у спільному майні за зустрічним позовом, суд вважає за необхідне стягнути з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом [PERSON] 454,00 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Крім того, з огляду на відмову у задоволенні вимоги про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні подружжя суд дійшов висновку про відмову у стягненні з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом [PERSON] витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони в розмірі 3600,00 грн. Відповідно до ч. 10 ст.\~141\~ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Зважаючи на вказані положення та взаємний обов`язок сторін у відшкодування один одному судових витрат на правничу допомогу суд вважає за можливе зобов`язати відповідача за первісним позовом [PERSON] , як сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити позивачу за первісним позовом [PERSON] різницю, тобто 11250,00 грн (15000,00 грн - 3450,00 грн) витрат на правничу допомогу, а також 11350,00 грн (11804,00 грн 454,00 грн) судового збору.

Outcome: partial