Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

03.11.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», в якому просив стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на його користь заборгованість за договором оренди у сумі 32 390 296, 32 грн, що еквівалентно на момент звернення до суду 2 260 313, 77 доларів США. В подальшому позов уточнив та просив стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» грошові кошти у сумі 62 147 516,51 грн та суму судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2014 до позивача від [PERSON] перейшло право вимоги за договором оренди нежитлових приміщень між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» від 19.04.2005 з урахуванням змін та доповнень, зокрема, щодо стягнення заборгованості з орендної плати за договором за період з 04.12.2008 (початок невиконання орендарем своїх грошових зобов`язань за договором), щодо стягнення неустойки за порушення з 01.05.2011 обов`язку повернути об`єкт оренди у розмірі подвійної орендної плати; щодо стягнення неустойки за прострочення сплати орендних платежів у виді пені у розмірі 0,1 % суми прострочення та штрафу у розмірі 100 % місячної орендної плати, а також щодо стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. 04.11.2014 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Міндарьової М. Ю. позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з непідсудністю справи Червонозаводському районному суду м. Харкова. 18.12.2014 ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 31.12.2014 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Міндарьової М. Ю. відкрито провадження у справі і призначено судове засідання. 05.01.2015 протокольною ухвалою суду допущено до участі у справі ТОВ «Сфінк», як третю особу. 23.01.2015 задоволено клопотання представника третьою особи ТОВ «Сфінк» про витребування доказів, витребувано докази з Харківського обласного державного нотаріального архіву. 24.06.2015 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відмовлено у задоволенні клопотання представника ПАТ КБ ПриватБанк» про зупинення провадження у справі. Позовна заява [PERSON] залишена без розгляду з підстав повторної неявки у судове засідання. 24.10.2017 ухвалою Апеляційного суду Харківської області ухвалу суду від 24.06.2014 в частині залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду скасовано; справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 02.11.2017 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Теслікової І. І. 03.11.2017 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І. І. справу прийнято до провадження і призначено судове засідання. 26.12.2018 [PERSON] подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої з урахуванням заяви про виправлення описки просив стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на його користь 62 147 516,51 грн та суму судового збору. 14.05.2018 ухвалою суду уточнену позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14.05.2018 ухвалою суду у задоволенні заяви [PERSON] в порядку ст. 53 ЦПК України про вступ у справу у якості третьої особи відмовлено. 31.05.2018 на виконання ухвали про усунення недоліків позовної заяви позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 4 236, 38 грн. 25.02.2019 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Шелест І. М. 10.07.2019 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І. М. прийнято у провадження в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. 26.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зазначив, що між Банком та [PERSON] мали місце відносини оренди на умовах договору з усіма доповненнями. На виконання договору Банк вносив щомісячні орендні платежі. Зазначив, що договір цесії не відповідає вимогам законодавства, а підстави для задоволення позову не підтверджені доказами. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.04.2005 між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк» в особі Філії «Харківське головне регіональне управління», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», було укладено договір оренди приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А., зареєстрований в реєстрі за № 3665 (надалі-договір оренди від 29.04.2005). До договору оренди неодноразово вносилися зміни згідно додаткових угод від 03.02.2006, від 07.08.2007. Відповідно до договору оренди від 29.04.2005 з урахуванням змін та доповнень [PERSON] (орендодавець) зобов`язалась передати, а ЗАТ КБ «Приват Банк» (орендар) прийняти у тимчасове користування приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 451,9 кв. м, що складається з приміщень №№ 13, 13а, 13б, 13в, 14, 14а, 15, 15а, 16, 16а, 16б, 17, 18, 19, 20, 21, 21а, 22, 22а, 24, 24а, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 35а першого поверху літ. «А?10» (надалі - нежитлові приміщення), що належать орендодавцеві на підставі права приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А., Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 95728 від 08.09.2004 р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ» 24.09.2004 р. № витягу 4839306, реєстраційний номер 226617, № запису 1171 в книзі № 1 (т. 1, а. с. 9). Судом встановлено, а сторони не заперечують тих обставин, що 01.05.2005 на виконання умов договору оренди від 29.04.2005 [PERSON] передала, а ЗАТ КБ «Приват Банк» прийняв нежитлові приміщення, про що сторонами було складено актами приймання-передачі б/н від 01.05.2005 (т. 1, а. с. 13). Відповідно до п. 2.2. договору оренди від 29.04.2005 в редакції додаткової угоди від 07.08.2007, сторони погодили, що орендна плата підлягає сплаті шляхом перерахування не пізніше 3 числа поточного місяця орендних платежів за поточний місяць за мінусом податку з доходу фізичних осіб за ставкою, що встановлена діючим податковим законодавством України, яка зараховується до бюджету. Розмір орендної плати з 02.05.2008 по 01.05.2011 складає суму, еквівалентну 33 (тридцяти трьом) доларам США за один квадратний метр, без ПДВ, обраховану в гривнях за готівковим обмінним валютним курсом ЗАТ КБ «Приват Банк» (курс продажу доларів за гривні) на день проведення оплати за перший (базовий) місяць оренди. Орендна плата за кожен наступний місяць обчислюється як здобуток множення орендної плати в попередньому місяці на індекс інфляції гривні в тому (попередньому) місяці за даними Державного комітету статистики України, але не нижче суми, еквівалентної 33 (тридцяти трьом) доларам США за один квадратний метр, обраховану в гривнях за готівковим обмінним валютним курсом ЗАТ КБ «Приват Банк» (курс продажу доларів за гривні) на день проведення оплати (п. 2.2.2. договору оренди). Відповідно до п. 5.3. договору оренди від 29.04.2005 оплата оренди орендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення. Згідно п. 5.5. договору оренди від 29.04.2005 в редакції додаткової угоди від 07.08.2007 повернення приміщення орендарем та прийняття його орендодавцем повинно бути здійснено до 18 годин 01.05.2011. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення орендованого приміщення, орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі подвійної орендної плати за весь час прострочення (п. 6.4. договору оренди). Відповідно до пояснень сторін та копій меморіальних ордерів від 03.12.2008, 06.01.2009, 05.02.2009, 02.03.2009, 08.04.2009, 05.05.2009 та 03.07.2009 вбачається, що відповідач сплачував оренду плату за договором до червня місяця2009 року включно. Доказів належної сплати відповідачем по справі орендних платежів після червня 2009 року матеріали справи не містять. Відповідно до довідки Головного управління статистики у Харківській області від 20.08.2019 № 03.1-11/1832, копії чеку терміналу Приват Банку, Положення про Філію «Харківське головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приват Банк» в редакції, затвердженій рішенням Правління згідно протоколу № 50 від 15.12.2011, вбачається, що відповідач продовжував фактичне використання орендованих приміщень після спливу строку оренди, після 01.05.2011, його філія мала офіційне місцезнаходження за відповідною адресою. 10.06.2014 державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г. І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано договір оренди нежитлових приміщень № 1027 від 10.06.2014, укладений між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) зі строком дії до 10.07.2017. 20.09.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О. О., зареєстрований в реєстрі за № 1658 (т. 1, а. с. 6). Відповідно до вказаного договору, [PERSON] (цедент) передала, а [PERSON] (цесіонарій) прийняв, право вимоги, належне [PERSON] за договором оренди нежитлових приміщень від 29.04.2005 зі змінами та доповненнями, а саме право вимагати стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 29.04.2005, яка склалася внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань з боку орендаря - ЗАТ КБ «Приват Банк». Представником позивача було надано до суду відповідь приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05.12.2018 № 430/01-16 на адвокатський запит щодо державної реєстрації договору про відступлення права вимоги від 20.09.2014, з якого вбачається, що вказаний договір не підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідачем по справі, ПАТ КБ «Приват Банк», неодноразово заявлялося про застосування до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, зокрема у запереченнях від 23.01.2015 (т. 1, а. с. 100), окремою заявою від 04.03.2015 (т. 1, а. с. 239). Надаючи правовий аналіз спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акту приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент обрахування (відліку, закінчення) строку оренди (фактичного та/або платного користування), однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди. Умови договору оренди від 29.04.2005 не містять інших положень щодо порядку повернення нежитлових приміщень, визначення моменту припинення договору та відповідно нарахування й сплати орендної плати. Таким чином, законом та договором оренди (п. 5.5.) обов`язок здачі (повернення) орендованого майна по акту покладено саме на орендаря - ПАБ КБ «Приват Банк». Позивачем доведено передачу [PERSON] (орендодавцем за договором оренди) орендованого майна відповідачу на підставі акту приймання-передачі, а відповідач в свою чергу зобов`язаний довести факт повернення цього майна орендодавцю. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Таким чином, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин. Для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Водночас, за змістом абз. 2 ч. 1 ст. 614 ЦК України обов`язок доказування невинуватості особи, яка порушила зобов`язання, покладається саме на цю особу. Тобто, саме орендар, відповідач по справі, зобов`язаний довести відсутність його вини у невиконанні обов`язку щодо повернення орендованого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права, який полягає у отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Договір відступлення права вимоги від 12.09.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не є оскаржений, у судовому порядку недійсним не визнавався, сторонами не розірваний. Таким чином, з урахуванням презумпції правомірності правочину є дійсним та підлягає виконанню. Твердження представника третьої особи щодо нікчемності договору дарування від 08.09.2004, як підстави прав орендодавця на майно, передане ним в оренду відповідачу по справі, право вимоги за яким відчужено позивачу по справі, не підтверджуються наявними матеріалах справи доказами. Так, представник третьої особи вважає, що договір дарування виконаний не на спеціальному нотаріальному бланку, що вбачається з фотокопії договору, наданої з Харківського обласного Державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду про витребування доказів, внаслідок чого є нечинним. Однак з такими твердженнями позивача суд не погоджується з огляду на таке. Відповідно до п. 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 зі змінами згідно наказу № 40/5 від 24.05.2004, яка діяла на момент укладення договору дарування, на спеціальних бланках виконуються всі примірники документів, за винятком примірника, який залишається у справах нотаріуса або державного нотаріального архіву. На цьому примірнику нотаріус указує серію та номери використаних на нотаріальну дію спеціальних бланків. Серія та номер використаного бланка зазначаються також у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій у графі "Зміст нотаріальної дії". Наявна в матеріалах справи копія договору дарування від 08.09.2004 була надана на виконання ухвали суду про витребування доказів з Харківського обласного державного нотаріального архіву, у якому зберігаються документи приватного нотаріуса Костенко С. А. після припинення її нотаріальної діяльності. В правому нижньому куті першої сторінка договору дарування вказано серію та номер використаного на нотаріальну дію спеціального бланку, а саме «ВВМ 299628». В свою чергу, примірник договору, який залишився у справі нотаріуса та був переданий до державного нотаріального архіву не виконується на спеціальному бланку. Примірник саме договору зі справи нотаріуса наявний в матеріалах справи. З огляду на що, твердження представника третьої особи в цій частині не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Твердження представника третьої особи, що [PERSON] 05.11.2011 в справі № 2-2718/10 відмовився від своїх прав про визнання дійсним договору дарування від 08.09.2004 суд не бере до уваги, оскільки, відмова від позовну про визнання договору дійсним сама по собі не спростовує презумпцію правомірності (дійсності) правочину за відсутності в матеріалах справи доказів його недійсності. При цьому суд зауважує, що встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду даної справи, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст. 204 ЦК України. Твердження представника третьої особи про недотримання форми правочину про відступлення права вимоги у зв`язку з відсутністю його державної реєстрації у порядку, який передбачений для договору оренди не знайшли свого підтвердження в ході дослідження судом обставин справи. Так, з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О. О. (т. 3, а. с. 97) вбачається, що такий договір не підлягає обов`язковій державній реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. З аналізу приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також вбачається, що право вимоги не входить до переліку об`єктів державної реєстрації, визначених ст. 4 Закону. Крім того, за своєю правовою суттю право вимоги як майнове право є рухомим майном особи, а тому не може бути зареєстроване в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (основних та похідних) на нерухоме майно. Твердження представника третьої особи, що [PERSON] була позбавлена права відступлення грошової вимоги за договором оренди у зв`язку з мировою угодою, підписаною нею 07.08.2007 з ПАТ КБ «Приват Банк» на суму 234548,30 грн не підтверджується наявними по справі доказами. Так, матеріали справи не містять доказів того, що вказана мирова угода підписана сторонами з метою врегулювання спору по справі № 2-2310 за позовом [PERSON] до ЗАТ КБ «Приват Банк» про стягнення платежів за договором оренди та зустрічної позовної заяви ЗАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення коштів була затверджена судом. Твердження представника третьої особи, що цесіонарій [PERSON] не є фізичною особою-підприємцем, яка має дозвіл на здійснення фінансових послуг по отриманню грошових вимог або засновником Банка чи Фінансової установи, що надає такі послугам клієнтам не беруться судом до уваги, оскільки між сторонами було укладено договір цесії (відступлення права вимоги), учасниками якого відповідно до цивільного законодавства можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. До того ж суд знову зауважує, що матеріали справи не містять доказів оспорення вказаного правочину на цій або інших підставах, а також доказів визнання його недійсним у передбаченому законом порядку. Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину, вказаний договір є чинним та породжує відповідні юридичні наслідки. Щодо посилань сторін на чисельні суперечливі рішення судів як преюдиціальні факти встановлення права власності на нежитлові приміщення, передані в оренду ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором від 29.04.2005, то вказані рішення не можуть бути належним доказом вказаного факту в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки сторонами надавалися рішення, які або не набрали законної сили у встановленому законодавством порядку або рішення, у яких такі посилання суду щодо належності права власності на приміщення певній особі не встановлює і не спростовує права власності на вказані приміщення, а лише зазначає обставини, які існували на час розгляду відповідних судових справ. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Матеріали справи не містять доказів повернення ПАТ КБ «Приват Банк» орендованих нежитлових приміщень у зв`язку з закінченням строку договору оренди у порядку, встановленому чинним законодавством та договором між сторонами, на підставі акту приймання-передачі. При досліджені судом обставини вжиття орендарем (відповідачем по справі) всіх залежних від нього заходів щодо повернення об`єкта оренди у зв`язку з закінченням строку оренди, оскільки вина орендаря у разі несвоєчасного повернення орендованого майна, в силу вимог ст. 614 ЦК України, презюмується, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вжиття відповідачем будь-яких розумних заходів, що відповідали б добросовісній та обачливій поведінці сторони договору, на повернення орендованих приміщень ані орендодавцю за договором оренди, ані титульному власнику орендованих приміщень, визначеному в реєстрі власником майна станом на відповідну дату. Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів намагань відповідача повернути об`єкт оренди після закінчення договору оренди 01.05.2011. Посилання відповідача на лист від 10.08.2009 вих. № 20.00.2/14-2117, яким ПАТ КБ «Приват Банк» повідомило [PERSON] про розірвання договору оренди від 29.04.2005 та направило примірник акту приймання-передачі приміщення не може бути належним доказом повернення орендованих приміщень, адже такий акт має бути підписаний орендодавцем як етап волевиявлення до прийняття назад нежитлових приміщень з оренди. Саме така письмова форма волевиявлення була б доречною і необхідною для юридичної фіксації припинення користування об`єктом оренди (нерухомістю). До того ж, договором оренди від 29.04.2005 встановлено порядок припинення договору на вимогу орендаря, який не було дотримано відповідачем при направлення вказаного листа. А проект акту-приймання передачі направлявся Приват Банком не у зв`язку з закінченням строку оренди (01.05.2011), а тому не може бути належним доказом вчинення орендарем дій на повернення нежитлових приміщень орендодавцю у зв`язку з закінченням строку оренди. До того ж судом було встановлено, що нежитлові приміщення не були фактично звільнені відповідачем в заявлений ним строк, а навпаки, відповідач продовжував користуватися орендованим майном, його філія «Харківське головне регіональне управління» мала свої офіційне місце знаходження за відповідною адресою. Доводи представника відповідача щодо місця знаходження філії у іншому приміщенні вказаної будівлі, що належить ПАТ «КБ «Приват Банк» належними доказами не підтверджені. До того ж з урахуванням предмету спору відповідачем має бути доведено факт повернення орендованих приміщень, а обставини використання відповідачем інших приміщень за вказаною адресою висновків суду щодо порушення умов договору оренди у виді неповернення орендованих приміщень за актом приймання?передачі у відповідності до умов договору та актів чинного законодавства не спростовують. Таким чином, відповідач допустив порушення зобов`язання орендаря з повернення об`єкта оренди орендодавцеві, що тягне за собою передбачені законом та договором наслідки, зокрема, у виді неустойки. Вина у порушенні умов договору оренди щодо своєчасного повернення орендованих приміщень за актом приймання?передачі в силу приписів ЦК України презюмується, а відповідачем зворотного не доведено. Надаючи аналіз позовним вимогам про стягнення орендної плати за час користування нежитловими приміщеннями після закінчення строку договори оренди (після 01.05.2011) суд виходить з того, що в силу закону та умов договору оренди (п. 5.3 договору) припинення договору оренди саме по собі не тягне припинення зобов`язання щодо внесення орендної плати, воно припиняється належним виконанням зобов`язання по поверненню майна орендодавцю. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 04.12.2008 по 04.06.2014 (відповідно до уточненої позовної заяви, т. 2, а.с. 154). На підтвердження початкової дати відліку обрахування заборгованості позивач зазначає, що останній платіж від ПАТ КБ «Приват Банк» за договором оренди на користь [PERSON] було здійснено 04.11.2008. Однак, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем, ПАТ КБ «Приват Банк», сплачувалася орендна плата за договором по червень місяць 2009 року включно, що підтверджується меморіальними ордерами від 03.12.2008, 06.01.2009, 05.02.2009, 02.03.2009, 08.04.2009, 05.05.2009 та 03.07.2009 (т. 1, а. с. 217-223). Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди за період з 04.12.2008 по 31.07.2009 є безпідставними та спростовані наявними в матеріалах справи доказами, а тому задоволенню не підлягають. Позивач належних доказів на спростування вищевказаних обставин щодо оплати орендної плати за вказаний період не надав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Таким чином, можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. При цьому, на відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. З урахуванням погодженого у договорі оренди від 29.04.2005 строку внесення чергових місячних платежів по оренді (третє число поточного місяця за відповідний поточний місяць), четвертого числа кожного поточного місяця орендодавець мав змогу дізнатися про порушення його права на своєчасне одержання орендних платежів за договором від ПАТ КБ «ПриватБанк». З урахуванням погодженого сторонами строку закінчення договору оренди та повернення орендованих приміщень орендодавцю (до 18-00 год. 01.05.2011) з 02.05.2011 орендодавець мав змогу дізнатися про порушення його права на своєчасне повернення відповідачем майна у зв`язку з закінченням строку оренди. Позивач по справі просить сягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за період з 04.12.2008 по 04.06.2014; неустойку у розмірі подвійної орендної плати за весь час неповернення об`єкту оренди, а саме з 01.05.2011 по 04.07.2014, а також пеню, штраф та 3% річних. Відповідно до відмітки на першій сторінці позовної заяви позивач звернувся до суду з позовною заявою у даній справі 03.11.2014. Таким чином, на підставі ст. 257 ЦК України, у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.08.2009 по 30.10.2011 слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки за прострочення повернення майна з оренди за період з 02.05.2011 по 03.11.2013 також слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України. Стосовно передбаченого п. 6.3 договору оренди штрафу у розмірі 100% орендної плати за прострочення строків сплати орендної плати понад тридцять днів, то у задоволенні вказаної позовної вимог також слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У зв`язку з зазначеним, пеня за прострочення оплати у відповідних періодах, що підлягає стягненню розглядається судом в межах заявленого позивачем розрахунку. Таким чином, з урахуванням застосування до спірних правовідносин позовної давності, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» грошової суми, еквівалентної 698 211, 14 дол. США, яка складається з наступного: - еквівалент 462 293, 70 дол. США - заборгованість з орендної плати за період з 01.11.2011 по 04.06.2014 (33 дол. США х 451,9 кв. м. х 31 місяць); - еквівалент 24 455, 36 дол. США - 3 % річних на заборгованість з орендної плати за листопад 2011 - травень 2014 станом на 03.11.2014); - еквівалент 2 684, 28 дол. США пені за прострочення платежів з орендної плати (в межах заявлених позивачем вимог); - еквівалент 208 777,80 дол. США - неустойка у розмірі подвійної орендної плати за весь час прострочення повернення майна з оренди з 04.11.2013 по 04.06.2014 (33 дол. США х 451,9 кв. м. х 2 х 7 місяців). З урахуванням того, що договором оренди грошове зобов`язання визначене саме у національній валюті України з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті, суд стягує розмір заборгованості в національній валюті відповідно до умов договору - за готівковим обмінним валютним курсом ПАТ «КБ «Приват?Банк» (курс продажу доларів до гривні) станом на день ухвалення рішення, а саме: 28,5. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором оренди від 29.04.2005 у розмірі 19 899 017,49 грн, в тому числі: 13 175 370,45 грн заборгованості з орендної плати, 696 977,76 грн 3 % річних, 76 501,98 грн пені за прострочення платежів з орендної плати та 5 950 167,30 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час прострочення повернення майна з оренди. Посилання представника третьої особи на невідповідність технічного стану орендованого майна вимогам договору та неможливість його використання банком за призначенням, суд відхиляє з огляду на те, що по?перше, сторони договору оренди належного стану орендованих приміщень та можливість їх використання відповідно до мети, визначеної договором оренди, не заперечували; по?друге, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з орендної плати. Інші доводи представника третьої особи висновків суду також не спростовують. В частині первісної вимоги зобов`язати повернути спірні приміщення за актом приймання?передачі, суд зазначає, що вказана вимога в уточненій позовній заяві позивачем не заявлялася, на момент розгляду справи судом встановлено, що спірні приміщення передані в оренду третій особу, тому з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, вказана вимога судом не розглядається. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 8000,00 грн (3763,62 грн+ 4236,38 грн). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути частину судового збору у сумі 2520,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial