Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

16.10.2019 року позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь спричинену їй внаслідок злочину майнову шкоду в сумі 8000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., а всього разом кошти в сумі 18000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 23.06.2018 року о 14.00 год. на дорозі неподалік власного помешкання у [ADDRESS] під час словесного конфлікту із нею, на ґрунті особистої неприязні, вчинила взаємну шарпанину із нею та умисно нанесла потерпілій один удар парасолем у ділянку лівого плеча, спричинивши легке тілесне ушкодження. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2019 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Внаслідок скоєного відносно неї злочину позивач зазнала майнової шкоди, яка складається з гонорару, який оплатила адвокату за надання професійної правничої допомоги в сумі 8000,00 грн. у кримінальній справі. Також зазнала душевних страждань, перенесла стрес, фізичний біль, а тому їй було завдану і моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10\~000 грн. Згідно з протоколом повторного авто розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 19.08.2020 справу прийнято до провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.09.2020 відповідач подала відзив на позовну заяву. Інших заяв по суті не було подано. У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Позивач пояснила, що їй теж було завдано шкоди, так як це була спільна шарпанина між нею та [PERSON] . Вказала, що в неї немає коштів, щоб виплатити позивачу. Представник відповідача вказав, що судові витрати за надання правової допомоги не є майновою шкодою, не можуть бути стягнуті під час розгляду іншої справи аніж в тій, в якій такі мали місце. Вказав, що позивачем не надано розрахунку завданої моральної шкоди, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2019 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Судом встановлено, що [PERSON] 23.06.2018 року о 14.00 год. на дорозі неподалік власного помешкання у [ADDRESS] під час словесного конфлікту із [PERSON] , на ґрунті особистої неприязні, вчинила взаємну шарпанину із [PERSON] та умисно нанесла потерпілій один удар парасолем у ділянку лівого плеча, спричинивши легке тілесне ушкодження. Обвинуваченій призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., вирішено питання речових доказів. Цивільного позову, судових витрат у справі не було. Позивач вважаючи, що їй як потерпілій від злочину, було завдано майнову шкоду в розмірі 8000 грн., що складають її витрати на правову допомогу в кримінальному провадженні. Також їй завдано моральну шкоду. Відтак суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Позивач вважає, що понесені нею витрати на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження є завданою їй матеріальною шкодою. Оцінюючи такі доводи позивача є невірними та безпідставними, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема з витрат на правову допомогу. Такі витрати, як це зазначено в ст. 120 КПК України, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Згідно з положеннями ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. З аналізу вказаних норм права можна дійти висновку, що процесуальні витрати у справі, зокрема витрати на правову допомогу, відносяться до судових витрат пов`язаних із розглядом справи та можуть бути відшкодовані у порядку встановленому процесуальним законодавством та можуть бути стягнуті у відповідному провадженні, а в даному випадку під час розгляду кримінальної справи. Наведений висновок узгоджується з правової позицією Верховного Суду, який у Постанові від 01.06.2020 року у справі №910/12945/19 зазначив, що за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Також, у пункті 6.19 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі N 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі N 462/6473/16-ц за провадженням N 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі N 688/2479/16-ц за провадженням N 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі N 489/5045/18 за провадженням N 14-191 цс 19). Позивачем на обґрунтування своїх вимог в частині стягнення матеріальної шкоди подано суду три квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.11.2018, 26.05.2019, 03.07.2019 на загальну суму 7\~000 грн, сплачених адвокату [PERSON] в кримінальному провадженні № 12018140340000249. Водночас, як видно з копії вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2019, судових витрат у справі не було. З урахуванням викладеного, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та надавши їм оцінку згідно з відповідними до встановлених правовідносин нормами права, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка складається з витрат на правову допомогу, до задоволення не підлягають, оскільки такі відносяться до судових витрат пов`язаних із розглядом певної справи, а в даному випадку кримінальної справи, та можуть бути відшкодовані у порядку встановленому кримінальним процесуальним законом. Такі витрати не відносяться до матеріальної шкоди, не є збитками, а тому не можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У ході розгляду справи суд встановив, що підставою для вимоги про відшкодування моральної шкоди є завдання такої шкоди відповідачем кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України, за яке [PERSON] була засуджена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Такими діями відповідач завдала моральної шкоди позивачу, а відтак, за встановлених конкретних обставин справи, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та їх наслідками - моральною шкодою, суд дійшов висновку, що відповідач має обов`язок з відшкодування такої шкоди. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано фізичного болю, отримано стрес та душевні страждання, був порушений нормальний ритм її життя, звернення до правоохоронних органів. Суд враховує такі доводи позивача, зокрема отримання нею легких тілесних ушкоджень, і як наслідок пережитий фізичний біль, стрес, порушення звичних умов життя. Суд також враховує, що для захисту своїх права позивач змушена була звертатись до правоохоронних органів. Щодо заперечень представника відповідача про позовних вимог в цій частині, з покликанням на те, що позивачем не надано розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема шляхом призначення відповідної експертизи, то суд вважає такі недостатніми. Так, в силу принципу змагальності, який закріплений у ст. 12 ЦПК України, учасники кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Висновок експерта є одним із доказів, який учасник у справі вправі надати суду. Позивачем відповідного висновку судово-психологічної експертизи на предмет розрахунку розміру відшкодування суду не подано, що є її правом. Водночас ненадання такого розрахунку розміру відшкодування не має наслідком беззаперечної відмови позивачу у задоволенні такої вимоги, а призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди без врахування експертної думку. Відтак, з урахуванням встановлених конкретних обставин у справі, оцінюючи доводи позивач на обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, враховуючи характер та тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого щодо позивача як потерпілої, спричинені негативні наслідки, які були їй завдані неправомірними діями відповідача, фізичний біль, який в свою чергу викликав стрес, порушення на певний період звичного ритму її життя, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 1500 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Суд також враховує і те, що відповідач понесла кримінальну відповідальність за вчинене нею кримінальне правопорушення щодо позивача, що в свою чергу також є відповідною сатисфакцією для позивача. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial