Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

16.06.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Управління поліції охорони в Київській області, третя особа: [PERSON], про відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.06.2015 року близько 01 год. 00 хв. по а/д Київ-Одеса в смт. Глеваха сталася дорожня транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ TF», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Внаслідок вказаної події обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 року водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За фактом грубого порушення службової дисципліни Васильківським відділенням ДСО було проведено службове розслідування, за наслідками якого [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ. У зв'язку з реформуванням органів внутрішніх справ, Управління Васильківського МВ УДСО в Київській області ліквідовано. На заміну ліквідованому органу створено Васильківський міжрайонний відділ Управління поліції охорони, однак внаслідок того, що вказаний Відділ не є юридичною особою, відповідальність за шкоду заподіяну [PERSON] під час виконання трудових обов'язків має нести Управління поліції охорони в Київській області. Вказує, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку КТС, виконаного Українською автомобільною корпорацією «УкрАвто», матеріальний збиток власника автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER]. становить 119040,20 грн. Також зазначає, що для встановлення розміру пошкодження автомобіля та вартості відновлювального ремонту, позивач була вимушена понести витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1356,00 грн., а також після ДТП зазнала збитку, що пов'язаний з транспортуванням та зберіганням ушкодженого транспортного засобу, зокрема вартість послуг евакуатора склала 450, 00 грн., за збереження авто на автостоянці тимчасового утримання позивачем було сплачено 150,00 грн., за 83,20 грн. - за чорну плівку для покриття авто, та понесено витрати у розмірі 2 780, 38 грн. на паливно-мастильні матеріали та проїзд. Також позивач оцінює свої душевні страждання, що були спричинені пошкодженням належного їй майна у розмірі у розмірі 5000, 00 грн. Зважаючи на викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму завданого матеріального збитку у загальному розмірі 123 859, 78 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат за надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн., які згідно квитанції [PERSON] сплатила адвокату Кривошею О.В. 03.10.2016 року протокольною ухвалою суду до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Представник позивача Кривошея О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у поданій позовній заяві. Додатково зазначив, що позивачем пред'явлено вимоги до відповідача щодо компенсації всього розміру заподіяної шкоди з тих підстав, що страховиком хоча й прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, однак фактично виплату не проведено у зв'язку з призупиненням дії ліцензії. Представник відповідача Красновид Н.Л. в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині понесеного позивачем матеріального збитку щодо якого не прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування, що становить 69 040, 20 грн., а також витрат понесених позивачем на проведення експертного дослідження у розмірі 1 356,00 грн. В частині стягнення з відповідача решти понесених витрат, просила відмовити з підстав їх необґрунтованості та відсутності причинно-наслідкового зв'язку між понесенням зазначених витрат та дорожньо-транспортною пригодою. Додатково зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту наявності моральних страждань, втрат немайнового характеру, з огляду на, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не підтверджено понесення вказаних моральних страждань. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов вважав таким, що підлягає задоволенню частково. Вказав, що з урахуванням матеріальної шкоди, що встановлена експертними дослідженнями та утилізаційною вартістю транспортного засобу, у відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03. 2013 року та ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а тому зазначив, що вважає обґрунтованим саме стягнення з відповідача різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 28 265, 89 грн., вартості проведення експертного дослідження , вартості чорної плівки та судового збору пропорційно розмірузадоволених позовних вимог. Стосовно решти позовних вимог, зазначив, що позиваем не надано належних доказів їх понесення позивачем. Зауважив, що в силу положень ст. 1167 ЦК України Управління поліції охорони в Київській області не є належним відповідачем щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Третя особа ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання свого представника не направила, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки Mitsubishi, моделі Carisma, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 150). Також судом встановлено, що 08.06.2015 року, близько 01 годині 00 хвилин по а/д Київ-Одеса в смт. Глеваха , відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ TF» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 року водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 10-14) Як вбачається зі змісту позову та не заперечувалося стороною відповідача та представником [PERSON] в судовому засіданні, на час дорожньо-транспортної пригоди міліціонер-водій спеціального взводу груп затримання Васильківського МВ УДСО при ГУМВС України в Київській області прапорщик міліції [PERSON] перебував у наряді, тобто виконував трудові обов'язки. Правонаступником Управління Васильківського МВ УДСО в Київській області є Васильківський міжрайонний відділ Управління поліції охорони. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів» № 834 від 13.10.2015 року, Управління поліції охорони в Київській області створене як юридична особа. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. З матеріалів долучених до позову, вбачається, що з метою визначення розміру матеріального збитку заподіяного транспортному засобу «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] було замовлено проведення Українською Автомобільною Корпорацією «УкрАвто» експертного автотоварознавчого дослідження. За результатами проведеного вказаного дослідження було складено Висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 550 від 06.08.2015 року, відповідно до якого встановлено, що розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля«Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП складає 119040,20 грн. (а.с. 20-45) Сторонами в особі їх представників та представником третьої особи [PERSON]-[PERSON] в судовому засіданні було визнано розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля«Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, у розмірі встановленому Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 550 від 06.08.2015 року, виконаного Українською Автомобільною Корпорацією «УкрАвто». Також судом встановлено, що згідно Полісу № АІ/3674095 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ TF», д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а.с. 117). Згідно правової позиції Верховного суду України у справі 6-2808цс15 від 20.01.2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Разом з тим, як вбачається з матеріалів страхової справи, наданих ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», за заявою потерпілої [PERSON] страховиком прийнято рішення щодо виплати їй страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. Посилання сторони позивача на ту обставину, що фактична невиплата страховиком страхового відшкодування надає позивачу право звернутися з вимогами про відшкодування шкоди безпосередньо до її заподіювача, в особі правонаступника роботодавця, не можуть бути прийняті судом, оскільки, як підтверджується матеріалами страхової справи потерпілою [PERSON] реалізовано її право на отримання частини матеріального збитку у формі страхового відшкодування, з огляду на, що відсутні підстави для стягнення з відповідача розміру матеріального збитку в частині щодо якої вже прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем в частині розміру матеріального збитку за вирахуванням суми щодо якої прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, тобто у розмірі (119 040, 20 грн. - 49 000, 00) 70040,20 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову у вказаній частині. Що стосується вимог про відшкодування позивачу збитків, що пов'язані зі сплатою вартості проведення експертного автотоварознавчого дослідження, вартості послуг евакуатора, витрат на паливно-мастильні матеріали та проїзд, а також витрат на придбання чорної плівки для покриття авто та за збереження авто на автостоянці тимчасового утримання, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 вищевказаної статті, збитками є також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з квитанції № QS000086628101 від 05.08.2015 року (а.с. 19), [PERSON] з метою відновлення порушеного права було понесено витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1356,00 грн. Стороною відповідача визнано позов в частині вимог щодо стягнення понесених позивачем витрат на проведення експертного дослідження, з огляду на, що позовні вимоги у вказаній частині є такими, що підлягають задоволенню. Також згідно квитанції від 13.06.2015 року на суму 83,20 грн. (а.с. 55), вбачається, що позивачем було понесено витрати на придбання чорної плівки для покриття авто, з огляду на, що суд приходить до висновку, що позовні вимоги у вказаній частині доведені належними доказами та є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується решти витрат за послуги евакуатора, витрат на паливно-мастильні матеріали та проїзд, а також витрат на за збереження авто на автостоянці тимчасового утримання, суд приходить до висновку, що вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню, зважаючи на те, що суду не надано належних доказів того, що вказані витрати понесено саме позивачем, а не водієм транспортного засобу [PERSON], а також доказів того, що понесення вказаних витрат є наслідком, пошкодження майна позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як було достовірно встановлено судом, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 року було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за таких обставин особою з вини якої завдано матеріальну шкоду транспортному засобу, належному [PERSON] є безпосередньо водій [PERSON], з огляду на, що відсутні підстави для вирішення питання щодо стягнення шкоди з Управління поліції охорони в Київській області моральної шкоди, оскільки Управління поліції охорони в Київській області не є належним відповідачем щодо заявлених вимог. З огляду на, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають як такі, що пред'явлені до неналежного відповідача. Що стосується розподілу судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на послуги правової допомоги суду на надано, квитанція до прибуткового касового ордеру не може бути прийнята судом на підтвердження здійснення оплати послуг за надання правової допомоги. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 704,79 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial