Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

04 вересня 2018 року прокурор звернувся до суду з зазначеним позовом на підставі ст.131-1 Конституції України та ч.ч.4, 56 ЦПК України. Ухвалою від 7 вересня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 19 вересня 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.01.2018 року в захисному лісовому насадженні (лісосмузі), яка розташована на відстані 2 км в південно-західному напрямку від с. Новосеменівка Окнянського району Одеської області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснили самовільну порубку сироростучої деревини породи «Дуб звичайний» в кількості 3 шт., діаметром у корі біля шийки кореня 52 см., 41 см та 45 см та породи «Ясен» в кількості 2 шт., діаметром у корі біля шийки кореня 15 см та 13,5 см, завдавши матеріальну шкоду на суму 34383,44 грн., а тому прокурор просив стягнути солідарно з відповідачів завдану шкоду, а саме: до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 30% - 10315,03 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Одеської обласної державної адміністрації в розмірі 20% - 6876,69 грн. та до спеціального фонду місцевого бюджету Маяківської сільської ради Окнянського району Одеської області 50% - 17191,72 грн. При цьому прокурор посилався на те, що ст.131-1 Конституції України визначено, що однією із функцій органів прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави у суді у випадках, встановлених законом. Крім того, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Так як посадові особи Державної екологічної інспекції в Одеській області, Одеської обласної ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Маяківської сільської ради Окнянського району Одеської області тривалий час не вжили заходів щодо стягнення спричинених збитків інтересам держави, а незаконна порубка дерев завдає шкоди довкіллю, порушує встановлений законодавством порядок охорони навколишнього природного середовища, порушує інтереси держави, що, на думку прокурора, є обґрунтованою та достатньою підставою для здійснення Котовською місцевою прокуратурою представництва інтересів держави у суді за вказаним позовом. Від відповідачів до суду надійшло клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення шкоди, так як відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи та важко хворіє - має діагноз «Саркома правої берцової кості», йому нещодавно провели ампутацію правої нижньої кінцівки та хвороба прогресує. Крім того, він має на утриманні п'ятеро неповнолітніх дітей, не працює, а його доходи - це пенсія по інвалідності, розмір якої складає 1506 грн. на місяць. Тому у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, він був змушений рубати дрова на зиму для власного використання. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, не працює, а його доходи - це державна соціальна допомога інвалідам з дитинства ІІ групи, розмір якої складає 1452 грн. Тому сума 34383,44 грн., яку позивач просить з них стягнути, є завеликою для них, так як задоволення позову в повному обсязі призведе до значного погіршення матеріального стану їх сім'ї на довгі роки. Прокурор в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, при цьому прокурор у судовому засіданні зазначив, що підстав для задоволення клопотання про зменшення шкоди не вбачає, так як це не передбачено чинним законодавством у зв'язку з тим, що вказана шкода встановлюється на підставі затверджених нормативно-правових актів та за результатами реальної завданої шкоди. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в судовому засіданні вважала, що з відповідачів слід стягнути матеріальну шкоду, при цьому не заперечувала проти задоволення клопотання відповідачів та зменшення розміру шкоди з урахуванням матеріального становища останніх. В подальшому в судове засідання не з'явилася. Від представника Маяківської сільської ради до суду надійшло клопотання про задоволення клопотання відповідачів та зменшення заявленої до стягнення шкоди, у зв'язку з їх складним матеріальним становищем. Представники Державної екологічної інспекції в Одеській області та Одеської обласної ради свою позицію щодо заявленого відповідачами клопотання не висловили. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що вони рубали дрова для власного використання та просили задовольнити їх клопотання про зменшення розміру шкоди, з урахуванням їх скрутного матеріального становища. В подальшому в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Тому суд вважає причини їх неявки неповажними, і тому справа розглянута у їх відсутність, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. Вислухавши пояснення прокурора, представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», ч.2 ст.4,ч.ч.3,4 ст.56 ЦПК України визначено, що прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Так, 17 січня 2018 року відносно відповідачів складені протоколи про адміністративне правопорушення №001088 та №001089 за ст.65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - «Знищення або пошкодження полезахисних лісових смуг та захисних лісових насаджень» /а.с.20, 25/. Постановами Державної екологічної інспекції в Одеській області про накладення адміністративного стягнення №001088 та 001089 від 25 січня 2018 року відповідачів визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: у здійсненні в захисному лісовому насадженні (лісосмузі), яка розташована на відстані 2 км у південно-західному напрямку від с.Новосеменівка Окнянського району незаконної рубки сироростучої деревини породи «Дуб звичайний» в кількості 3-х дерев, породи «Ясень» в кількості 2-х дерев, діаметром у корі біля шийки кореня 52 см, 41 см, 45 см, 23.5 см, 15 см відповідно та накладено на кожного з них адміністративні стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. /а.с.23, 28/ Вказані постанови відповідачами не оскаржувалася. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, виходячи з положень зазначеної статті, обставини правопорушення, а також вина відповідачів у здійсненні пошкодження полезахисних лісових смуг шляхом вирубування дерев та заподіянні внаслідок цього матеріальної шкоди не підлягають доказуванню, так як вони встановлені постановами про накладення адміністративного стягнення, які набрали законної сили. Згідно обґрунтованого розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, здійсненого за таксами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665, загальний розмір шкоди, заподіяної відповідачами 17 січня 2018 року складає 34383,44 грн. /а.с.31/. 25 січня 2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області відповідачам була направлена претензія про необхідність відшкодування шкоди, заподіяної вирубуванням дерев на суму 34383,44 грн. /а.с.30/, але до цього часу шкода не відшкодована. Ст.66 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст.ст.1, 105 ч.1, 105 ч.2 п.1, 107 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства у розмірах і порядку, визначеному законодавством України. Ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, так як шкода заподіяна спільними діями відповідачів, то, виходячи з положень ст.541 ЦПК України, за її заподіяння вони мають нести солідарну відповідальність. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення шкоди обґрунтованими. При цьому слід зауважити, що відповідно до п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Крім того, відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Що стосується розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів, суд прийшов до наступного висновку. Так, відповідачами заявлено клопотання про зменшення розміру шкоди з урахуванням їх матеріального становища. Частиною 4 ст.1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні п'ятеро неповнолітніх дітей, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Подільське об'єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1506 грн. на місяць. Крім того, згідно довідки КУ «Окнянська центральна районна лікарня» від 08.10.2018 року, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Саркома правої велико-берцової кості. Стан після операції (ампутація правої кінцівки на рівні в/з голені)» /а.с.57-68/. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, не працює, отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства ІІ групи, розмір якої складає 1452 грн /а.с.55-56/. Таким чином, беручи до уваги позицію представників Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Маяківської сільської ради Окнянського району Одеської області, в інтересах яких прокурором було заявлено позов та які не заперечували проти задоволення клопотання відповідачів про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи матеріальне становище відповідачів, суд прийшов до висновку про можливість застосування ч.4 ст.1193 ЦК України та зменшення розміру відшкодування завданої шкоди до 17191,72 грн. При цьому позицію прокурора щодо відсутності законних підстав для зменшення розміру заподіяної шкоди суд вважає помилковою, так як цією ж ч.4 ст.1193 ЦК України визначено, що розмір шкоди не може бути зменшено лише у разі її завдання злочином, а відповідачі скоїли адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то судовий збір, який підлягав би стягненню з відповідачів в рівних частинах складає 881 грн., тобто по 440,50 грн. з кожного. Разом з тим, так як відповідач [PERSON], як інвалід ІІ групи, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 440,50 грн. слід стягнути лише з відповідача [PERSON], а іншу частину судового збору слід віднести на рахунок держави. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Outcome: partial