Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

05 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DZHCG100770524. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21160,00 доларів США строком до 16.08.2022 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач та відповідач 17.08.2007 року уклали договір іпотеки № №DZHCG100770524, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею - 53,8 кв.м., житловою площею-38,4 кв.м., що належить [PERSON], на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 06.04.2010 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею - 53,8 кв. м., житловою площею-38,4 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. На адресу відповідача було направлено лист-претензію, згідно якого Банк пред'явив свої вимоги та просив добровільно, в тридцяти денний строк, звільнити нерухоме майно: квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею - 53,8 кв. м., житловою площею 38,4 кв.м, разом із іншими мешканцями, але ніяких дій, до теперішнього часу, не було виконано, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду та згідно останніх уточнень просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку , та стягнути судові витрати. В судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, пославшись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у позові просили відмовити та суду пояснили, що з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже було винесено рішення Заводським районним судом від 06.04.2010 року. Вказана квартира з якої їх банк має намір виселити, використовується ними та членами їх сім'ї, в тому числі і неповнолітніми, як місце їхнього проживання. При цьому у їхній власності іншого нерухомого майна не має. До подачі позову позивачем не було надіслану на їхню адресу письмову вимогу про виселення, а отримали вони її лише в судовому засідання, що відбувалося 20.05.2014 року. На підставі набрання законної сили ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-УІІ від 03.06.2014 року просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та на підставі набрання законної сили ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-УІІ від 03.06.2014 року просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради - Афанасьєва І.М. проти позовних вимог Банку заперечувала, вказала, що у даному помешканні зареєстровані та проживають малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не мають іншого помешкання і згідно з ЗУ "Про охорону дитинства", ЗУ "Про основи захисту дітей" не можуть бути позбавлені права на проживання. Підтримала позицію відповідачів щодо застосування ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 17.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DZHCG100770524, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21160,00 доларів США строком до 16.08.2022 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, що підтверджується копією укладеного договору (а.с. 10-14). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 17.08.2007 року уклали іпотечний договір № №DZHCG100770524, відповідно до якого [PERSON] передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею - 53,8 кв. м., житловою площею-38,4 кв.м., що належить [PERSON], на праві власності на підставі договору купівлі-продажу(а.с. 15-20). Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним виникла заборгованість, яка не погашена. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. 06.04.2010 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею- 53,8 кв. м., житловою площею-38,4 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Дане рішення суду набрало чинності. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача 30.07.2013 року було направлено лист-претензію (а.с.25-26), що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів з повідомленням, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 27-28), а також в судовому засідання від 20.05.2014 року відповідачам по справі було вручено лист-претензію, згідно якого Банк пред'явив свої вимоги та просив добровільно, в тридцяти денний строк, звільнити квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею- 53,8 кв. м., житловою площею 38,4 кв.м. Однак дана вимога залишилася без виконання відповідачами. Судом враховано, що відповідачами не надано суду переконливих доказів на спростування позовних вимог, які суд знаходить обґрунтованими та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-УІІ від 03.06.2014 року. Частиною 4 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-УІІ від 03.06.2014 року, встановлено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку є похідними від основної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вважає, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджується на правовідносини, що виникли між позивачем та боржником [PERSON], тому, хоча вимоги позивача про виселення підлягають задоволенню, але зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року № 1304-VII , суд згідно ст. 217 ЦПК України вважає, що рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. згідно наданої квитанції про сплату судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved