Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

12.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб 01.06.2002 року. Під час шлюбу ними як подружжям було набуто майно - автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] , якого було придбане сумісним коштом 26.04.2016 року, та середня ринкова вартість якого складає - 290 000 гривні 00 копійок, що в розумінні статті 60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так як відносини подружжя ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у неї були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на автомобіль виключно на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначена дата реєстрації 26.04.2016 року. На сьогоднішній день вона та відповідач проживають окремо, шлюбні стосунки між ними припинені, а шлюб розірвано відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 07.06.2017 року. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном, тому у неї виникла необхідність у поділі їх спільного майна. З метою уникнення непорозумінь щодо поділу спільного майна подружжя та досудового врегулювання цього питання вона звернулася до відповідача з пропозицією укласти мирову угоду у нотаріуса. Відповідач начебто не був проти, однак на зустріч у нотаріуса не з`явився та згодом став уникати будь-яких переговорів з нею. Оскільки відповідач ігнорує усі спроби досудового вирішення питання поділу спільного майна, вона з метою врегулювання цього питання змушена звернутися до суду. Посилаючись на зазначене, позивач [PERSON] у позові просить визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] (ІНН [NUMBER] ) та [PERSON] (ІНН [NUMBER] ) автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] ; визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі - [NUMBER] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2019 року суддя Женеску Е.В. була визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 09.09.2019 року було відкрито провадження у справі та визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.03.2020 року № 102 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Литвиненко І.Ю. Ухвалою від 13.03.2020 року дана справа була прийнята суддею до провадження із визначенням про її розгляд в порядку загального провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 30.03.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яка ухвалою судді від 01.04.2020 року була повернута [PERSON] . Ухвалою судді від 01.04.2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. В зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, на підставі розпоряджень в.о. керівника апарату суду від 18.08.2020 року №, 279 280 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 25.08.2020 року дана справа прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням у справі підготовчого засідання. 31.07.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що у шлюбі з [PERSON] вони прожили з 01.06.2002 року по 07.06.2017 року. Всі ці 15 років він працював та мав високі доходи, оскільки займався пасажирськими перевезеннями, у нього у власності було десять автомобілів, при цьому бухгалтерський облік його діяльності вела мати колишньої дружини - [PERSON] . Колишня дружина працювала фармацевтом в аптеці, значних доходів не мала, основним годувальником був він. Родиною колишньої дружини для проживання їм була надана трикімнатна квартира у місті Донецьку за адресою: [ADDRESS] , яка потребувала ремонту, тому жити в квартирі було неможливо. Протягом 2007 - 2013 років у даній квартирі його коштом зроблено повний капітальний дизайнерський ремонт з врахуванням всіх побажань дружини у всій квартирі, для якого використовувалися дуже коштовні матеріали та змішувачі, ванна, меблі, вартість ремонту склала 320 000 гривень, що на той час було еквівалентно 40000 доларів США. Оригінали всіх чеків вони з колишньою дружиною ретельно збирали, вартість ремонту вдвічі перевищила вартість самої квартири, до квартири вони в`їхали лише після завершення ремонту. Вартість робіт бригади підрядників склала 40000 гривень, що на той час було еквівалентно 5000 доларів США. Для того, щоб оплатити ремонт, окрім його поточних заробітків, ним було продано транспортні засоби СПВ 33021 01-16 (синій) державний реєстраційний номер [NUMBER] у 2008 році; NISSAN АLMERA (2001), зелений, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; CAP 3676 (1993) СІРИЙ, державний реєстраційний номер [NUMBER] на суму 18450 доларів США. В подальшому дана квартира із ремонтом продані тещею та колишньою дружиною без його згоди. [PERSON] зазначає, що до квартири за адресою: [ADDRESS] ним було придбано: стіл обідній вартістю - 8000 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю -15000 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45' - 10 800 гривень, кондиціонер інвекторний- 8000 гривень, меблі для зали - 17600 гривень, диван - 24000 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий загальною вартістю 3000 гривень бензопила вартістю 2400 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень. З цих предметів [PERSON] залишила собі наступні речі загальною вартістю 58 800 гривень: стіл обідній вартістю - 8000 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю -15000 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45і - 10 800 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень. З цих предметів [PERSON] без його згоди після розлучення продала наступні речі загальною вартістю 106 600 гривень, а кошти залишила собі, а саме: кондиціонер інвекторний - 8000 гривень, меблі для зали - 1 7600 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий вартістю 3000 гривень, диван - 24000 гривень, бензопилу вартістю 2400 гривень, яка не була у вжитку. Крім того, таємно від нього під час їх з дружиною відпочинку у 2012 році тещею [PERSON] , яка завжди мала ключі від квартири та була титульним власником, було забрано його заощадження на суму 6000 доларів США та його золоті вироби вагою приблизно 80 г, проба 585, (ланцюжок, браслет, обручка, перстень) на суму 114 189,60 гривень, речі його дружини цілком залишились нетронутими, слідів зламу не було, двері відчинено ключем. За даним фактом ним було подано заяву до [PERSON] у Донецькій області. Також протягом їх спільного життя колишня дружина у нього без дозволу неодноразово брала значні суми у тисячах доларів США, які знаходились у нього по роботі, звинувачуючи його, що нібито це він забув, куди їх поклав. [PERSON] у зустрічному позові зазначив, що після переїзду до міста Дніпра для облаштування їх родини ним було продано транспортні засоби: Seat Altea XL 2.0 FSI, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та ПАЗ 3205407, (2005) Білий, державний реєстраційний номер [NUMBER] за 533000 гривень. У 2016 році було придбано автомобіль Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 347 500,00 гривень, який він утримує самостійно в повному обсязі. Решта 185 500 гривень, що відповідало 7000 доларів США, була внесена до сімейного бюджету як заощадження. Саме ці заощадження в сумі 185 500 гривень, а також кошти від продажу відремонтованої ним квартири із меблями та побутовою технікою (вартістю 106 600 гривень) були використані при придбанні невеликої квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , вартістю 25000 доларів США, через місяць після набрання законної сили рішенням суду про розлучення, право власності на яку було оформлено на [PERSON] . Напередодні за день до нового 2017 року, після того як вони придбали всім подарунки до нового року, без жодних попереджень колишня дружина сказала, що з 01 січня 2017 року бажає почати своє життя з нового аркуша, не давши навіть його речей, вигнала з житла, всі заощадження вона також залишила собі. Протягом січня 2017 року він вимушений був проживати у автомобілі Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , на його прохання надати можливість помитися, побритися та забрати свої речі дружина йому відмовила. Влітку 2018 року під час його візиту до міста Торез теща таємно заволоділа його екземпляром ключів від квартири в місті Донецьк та в подальшому відмовилась їх повертати, плануючи продаж квартири. Відтак, на сьогодні у володінні та розпорядженні [PERSON] фактично перебуває більша частина спільного майна подружжя: меблі та побутова техніка, виручені кошти за квартиру та сімейні заощадження, що складають суму 694 900 гривень, що вдвічі більше за вартість автомобіля на час його придбання - 347500 грн. [PERSON] також посилається на те, що автомобіль Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , йому об`єктивно вкрай необхідний, оскільки він постійно їздить через лінію розмежування до своїх пристарілих батьків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також до своєї одинокої пристарілої тітки - пенсіонерки [PERSON] , [INFO] . Його батьки пенсіонери, вони проживають у [ADDRESS] , переїжджати на орендоване житло до нього не погоджуються. Приїжджаючи до них, він забезпечує їхній догляд, забезпечує їх продуктами харчування, медикаментами, весь цей обсяг речей вручну через лінію розмежування неможливо переправити. Крім того, його батько тяжко хворіє на серцеві захворювання, у 2018 році переніс пневмонію, у 2019 році - інсульт, йому часто доводиться возити батьків до лікарні у м.Донецьк на обстеження та лікування. Таким чином, поїздки до його батьків та тітки і є тією метою, головною причиною, для чого йому необхідний автомобіль, транспортного сполучення із м. Торез та рештою тимчасово окупованих територій не існує. Без автомобіля він не має можливості протягом своїх неробочих днів щотижня проїхати 500 кілометрів до КПВВ Мар`їнка, пройти чергу у 600 осіб, перетнути лінію розмежування, оскільки машиною виїжджаю о 03-00 год, щоб встигнути засвітло перетнути лінію розмежування у робочий час з 07:00 до 18:30 до початку комендантської години, а також проїхати ще 100 км до м.Тореза, так само і назад. Посилаючись на зазначене, [PERSON] у зустрічному позові просить в порядку поділу спільного майна подружжя виділити йому в особисту приватну власність в результаті поділу спільного сумісного майна подружжя - транспортний засіб марки Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , за ціною 347 500,00 гривень; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] в особисту приватну власність в результаті поділу спільного сумісного майна подружжя: стіл обідній (вартістю 8000 гривень), гарнітур для дитячої кімнати (вартістю 15000 гривень), пральна машина LG (вартістю 8000 гривень), мікрохвильову піч (вартістю 900 гривень), плазмовий телевізор Samsung Smart 32' (вартісно 10 500 гривень), плазмовий телевізор Samsung 45' (вартістю 10 800 гривень), кондиціонер інвекторний (вартістю 8000 гривень), меблі для зали (вартістю 17600 гривень), диван (вартістю 24000 гривень), спальний гарнітур (вартістю 9600 гривень), плазмовий телевізор Samsung 32' (вартістю 8000 гривень), кухонний гарнітур (вартістю 20000 гривень), вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий (вартістю 3000 гривень), бензопилу (вартістю 2400 гривень), пилосос миючий виробництва Німеччини (вартістю 5600 гривень), а також грошові заощадження в сумі 185 500 гривень, тобто майно на загальну суму 350900 гривень. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2020 року зустрічний позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розділу з позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] з представником позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необгрунтованість. В судовому засіданні позивач по зустрічному позову [PERSON] з представником позовні вимоги [PERSON] не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість, та підтримали зустрічні позовні вимоги [PERSON] , просили їх задовольнити. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також стаття 368 ЦК України. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує. У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial