Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

14.07.2020 [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 180 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-2). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час водієм великовантажного автомобілю та автотранспортних засобів у кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки Першотравневого кар`єру «Півн.ГЗК» підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації та пилу фіброгенної дії у повітрі робочої зони, ним отримані хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром, енцефалопатія з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворний синдром, вазомоторно-трофічні порушення на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечо-лопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) і пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійким больовим синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», ЛН першого ступеня, які, відповідно до акту розслідування від 01.04.2020, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК №2 від 07.07.2020 вперше безстроково позивачу з 22.06.2020 року була встановлена 3-тя група інвалідності та 60% втрата професійної працездатності, де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний стійкий ниючий біль та обмеження об`єму рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, оніміння в ній, від шиї тягучий біль в правій руці, посилення болю після помірного фізичного навантаження, тривалої ходи, різких рухів, оніміння кистей та пальців, підвищена чутливість до холоду, викручуючий біль у плечових, ліктьових, дрібних суглобах кистей та в колінних суглобах, задишка при фізичному навантаженні, періодичний кашель з виділенням мокротиння, загальна слабкість. Через захворювання не може виконувати чоловічу роботу по дому, тому вона лягла на плечі дружини, що у свою чергу призвело до сварок та непорозуміння в сім`ї. Відповідно до програми реабілітації інваліда позивач потребую постійного спостереження сімейного лікаря, лікаря-невролога, санаторно-курортного лікування, проведення фізичної реабілітації; йому рекомендовано користуватися палицею та напівжорстким корсетом на поперек. Обмежений у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Від цього постійно відчуває не лише фізичний дискомфорт, а й моральний. Почуває себе зовсім виснаженим, бо не має змоги повноцінно виспатися, відпочити і від цього постійно знаходиться у нервовому стані. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2020 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.43). 01.09.2020 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.44-46). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 26.03.2008 по 22.06.2015 позивач працював на ПрАТ водієм великовагового автомобіля в кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки Першотравневого кар`єру та ГТЦ-1, з 23.06.2015 по 30.10.2019 - водієм автотранспортних засобів, зайнятим в технологічному процесі в кар`єрі автоколони спеціальних автомобілів ГТЦ-2, а разом більше 11 років (а.с.5-9). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 01.04.2020 (а.с.17-21), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром, енцефалопатія з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворний синдром, вазомоторно-трофічні порушення на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечо-лопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) і пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійким больовим синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», ЛН першого ступеня. Позивачу вперше безстроково встановлена 3-тя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 07.07.2020, де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування та ВМП, рекомендовано користуватися палицею та напівжорстким корсетом на поперек (а.с.22-23). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 01.04.2020 (а.с.17-21), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: еквівалентний рівень віброприскорення перевищує допустимий на 1 дБ (66дБ при ГДР 65дБ згідно 3.3.6.039-99); перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації пилу із вмістом кремнію діоксину кристалічного (SiO2) із вмістом у пилу від 10% до 70% в 1,8 рази (3,6 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88). Умови праці водія автотранспортних засобів, зайнятого у технологічному процесі (у кар`єрі), за вмістом хімічних речовин та вмістом пилу у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за рівнем шуму, вібрації, по показникам мікроклімату та по важкості праці відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості; напруженість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості (санітарно-гігієнічна характеристика умов праці - а.с.10-14). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 11 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили, що узгоджується з практикою Верховного Суду України ( п.9 Постанови Пленуму від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, епікризами (а.с.15-16,22-32) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 900,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial