Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

27.03.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Соборної районної у м. Дніпрі ради управління-служби у справах дітей (третя особа - Центр соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді Соборної районної у м. Дніпрі ради) про скасування удочеріння та передачу дитини під опіку Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 3-6). 03.05.2017р. позивачкою було уточнено позовні вимоги в частині сторін по справі та назви закладу, до якого позивачка просила передати дитину у випадку задоволення її позовних вимог, а саме позовні вимоги були вже заявлені до Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради (треті особи - Управління-служба у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Комунальний заклад соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Центр соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді Соборної районної у м. Дніпрі ради), та в прохальній частині позову позивачки просила передати дитини до комунального закладу соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради (а.с.№ 39-43). В уточненій позовні заяви та в ході судового розгляду справи, позивачка свої позовні вимоги підтримала. В обґрунтування свого позову, посилалася на те, що у шлюбі з [PERSON] вона удочерила [PERSON], [INFO], якій на час удочеріння було 5,5 років. Після удочеріння вона змінила данні дитини з [PERSON], [INFO], уродженки с. Новоіванівка Васильківського району Дніпропетровської області на [PERSON], [INFO], уродженку м. Дніпропетровська. Таке удочеріння було здійснено на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2006р. В подальшому, шлюб із чоловіком було розірвано 23.10.2009р., а дівчинка залишилася проживати з нею. Останні 2-3 роки (з настанням перехідного віку доньки) відносини між нею і донькою погіршилися, а останній рік стали нестерпні, донька стала її ображати, в тому числі нецензурною лайкою, не слухатися, вимагати гроші на розваги та навіть жорстоко побивати. Враховуючи, що між удочерителем та дитиною склалися стосунки, незалежно від волі удочерителем, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання удочерителем своїх батьківських обов'язків, просила скасувати удочеріння [PERSON] та передати неповнолітню [PERSON], [INFO] до відповідного комунального закладу ДМР. Представник позивачки - адвокат Стрельнікова С.Б. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 26.04.2017р. - а.с. № 32) в судових засіданнях по справі позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представники відповідача - Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради - Шиман В.І. та Голік О.І. (діють на підставі довіреностей від 31.08.2016р. та 27.12.2016р. - а.с. № 33, 63) в судових засіданнях по справі вважали позов таким, що підлягає задоволенню частково, а саме в частині скасування удочеріння, оскільки дитина з 15.05.2017р. вже перебуває у комунальному закладі соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради. Представники підтримали висновок виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради від 26.04.2017р. про доцільність скасування усиновлення (удочеріння). Також зазначили, що особисто спілкувалися з дівчинкою неодноразово і до розміщення її в комунальний заклад і після. Враження від спілкування підтвердили всі скарги матері на свою доньку, її по віденку в побуті, у навчанні, які привели до побоювання матері за своє життя. Вони були свідками, як [PERSON] розмовляє з матір,ю, зневажливо до неї ставиться. Навіть до них, працівників служби у справах дітей, вона зневажливо ставилася, лаялася нецензурно. За всі роки роботи у службі, це взагалі перший випадок такої поведінки дівчини-підлітка, який вони спостерігали. Представник третьої особи - Центру соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді Соборної районної у м. Дніпрі ради - Балаца Д.О. (діє на підставі довіреностей від 10.05.2017р., 01.06.2017р. - а.с. № 62, 66) в судовому засіданні позовні вимоги вважала такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 02.06.2017р. (винесена без нарадчої кімнати) суд ухвалив розглядати справу за відсутності представників 2-х третіх осіб - Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Комунального закладу соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з урахуванням їх належного повідомлення про розгляд справи та листа Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради від 10.05.2017р. про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. № 45-46, 65, 71). Суд, вислухавши сторони (їх представників), вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 240 СК України, право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Така самі підставі скасування усиновлення (удочеріння) містить в пункт 13 Постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007р., який також зазначає, що підстави для скасування усиновлення та визнання його недійсним різні. В нашому випадку йдеться мова саме про скасування усиновлення (удочеріння) з підстав п.3 ч.1 ст. 238 СК України. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON]. В свідоцтві про народження її батьками вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Місто народження - с.Ново-Іванівка, Васильківського району Дніпропетровської області (а.с. № 7). На підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2005р. [PERSON] та [PERSON] були позбавлені батьківських прав у відношенні [PERSON] (а.с. № 10). На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2006р. у справі № 2о-145/06 [PERSON] була удочерена [PERSON]. На підставі вище вказаного рішення були внесені зміни до актового запису №11 від 17.05.2001р. про народження [PERSON] - була записана матір'ю [PERSON] [INFO]. У відповідності с п.1.ст.135 Сімейного кодексу України було змінено ім'я на [PERSON] та по батькові - [PERSON] (а.с. № 10, 8). 26.04.2007р. було видано свідоцтво про народження Серія [NUMBER]. В свідоцтві про народження вказано: прізвище - [PERSON], ім'я - [PERSON], по-батькові - [PERSON], дата народження - [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. № 8). В 2016 році [PERSON] закінчила 9 класів СШ №73 та вступила до Дніпропетровського базового медичного коледжу. З 01.09.2016р. вона стала студенткою першого курсу Дніпропетровського базового медичного коледжу (а.с. № 23). Позивачка у позові та при судовому розгляді справи зазначала, що з 2014р. у [PERSON] почав змінюватись характер. В її характері стали з'являтися риси агресії, неслухняності, нерозуміння оточуючих людей, брехливості. Дівчинка стала не врівноваженою, лицемірною. З часом негативні риси характеру ставали сильніше. Вона стала нецензурно лаятися, обманювати, грубити. Позивачка сподівалася, що поступово в медичному коледжі [PERSON] захопиться заняттями, в неї з'являться нові друзі і в її характері відбудуться зміни в кращу сторону. Між тим, все сталося навпаки, вона проходила у коледж декілька місяців, потім стала прогулювати заняття, а з січня 2017р. взагалі припинила навчання. Усі спроби позивачки знайти контакт з [PERSON], роз'яснити їй необхідність зміни своєї поведінки, повернення до навчання, оберталися з її сторони сплеском роздратування, жорстокості, неадекватної поведінки, нецензурною лайкою на адресу матері, навіть погрозами вбивства. Ці обставини підтвердила допитана в якості свідка сусідка позивачки - [PERSON] (а.с. № 69), яка розповіла, що [PERSON] зневажливо ставилася як до матері, так і до бабусі, яка з ними проживала до смерті, вона декілька разів жорстоко побивала матір, за три останні роки вона стала звичайною хуліганкою. Вона стала систематично прогулювати заняття у медичному коледжі, а з середини січня 2017р. взагалі припинила своє навчання у цьому закладі. Ці обставини підтвердила допитана в якості свідка сусідка куратор [PERSON] - [PERSON] (а.с. № 77), яка повідомила суду, що з таким психотипом дитини за 32 роки своєї педагогічної практики, вона стикнулася вперше. Дівчина виявила себе лицемірною, лживою, жорстокою, цинічною, безвідповідальною. За словами куратора, [PERSON] постійно говорила неправду для виправдання своїх дій, постійно вступала в конфлікт з товаришами по групі та викладачами. [PERSON] брала у одногрупників їх мобільні телефони начебто продавати, потім не повертала ні телефони, ні гроші. Часто знаходилась у стані, який занепокоював педагогів, а саме постійно пила воду, анальгін, було схоже, що вона знаходиться під впливом психотропних речовин. Вона, як її куратор, намагалися вплинути на [PERSON], але до позитивного результату це не привело. За її словами [PERSON] з осені 2016р. стала прогулювати зайняття, або дуже запізнюватися, брехала про причини запізнень. З середини січня 2017р. взагалі перестала відвідувати заняття. У першому та другому семестрах дівчина не атестована. Це привело до того, що у медичному коледжі було поставлено питання що до виключення [PERSON] з лав студентів. Позивачка при судовому розгляді справи зазначала, що донька часто не ночує вдома, її спосіб життя не відповідає поведінці дівчинки 15-16 років. Вона палить, вимагає великі гроші на нічні клуби, гулянки, телефони. Відмова матері в дачі великих грошей виводить її із з себе. Вона розлючується, миттєво кидається на матір, викручує пальці, руки, б,є ногами, запалює сірники та кидає їх матері у ліжко. В хаті трощить меблі, двері, кидає в матір тим, що потрапляє під руку. В зв'язку з неправомірною поведінкою [PERSON] позивачка змушена була неодноразово звертатися за захистом до поліції (07.12.2016р., 09.12.2016р., 21.01.2017р., 30.01.2017р., 31.01.2017р., 19.02.2017р., 09.03.2017р.), до Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Соборної районної у м. Дніпрі ради, та Соборної районної у м. Дніпрі ради управління-служби у справах дітей (а.с. № 11-20, 22). 31.01.2017р. [PERSON] була запрошена на консультацію до Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Соборної районної у м. Дніпрі ради, де вона сказала, що не бажає повертатися до дому, до матері відноситься неприязно та не хоче з нею мешкати. 15.02.2017р. на засіданні Соборної районної у м. Дніпрі ради управління-служби у справах дітей по питанню [PERSON] рекомендовано звернутися за допомогою психолога. Але згідно письма Соборної районної у м. Дніпрі ради управління-служби у справах дітей від 27.02.2017р. [PERSON] жодного разу не з'явилась на психологічну консультацію, хоча психолог по телефону її неодноразово запрошував до себе. Психолога відвідувала позивачка одна. Тричі, а саме 09.03.2017р., 27.03.2017р. та 11.04.2017р. [PERSON] жорстоко побила матір, била ногами вдягненими у взуття по тулубу, кінцівкам, сідницям. в область поперекової ділянки, хапала та душила за шию, виривала волосся, викручувала руки, вдарила дверима по голові. Ці побиття підтверджуються висновками судово-медичного експерта (а.с. № 24-26, 50-51,52-53). Підтвердили факти побиття [PERSON] своєї матері і допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які бачили ці наслідки побиття на тілі жінки. Згідно листів Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, Соборної районної у місті Дніпрі ради Управління служби у справах дітей, Центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Соборної районної у місті Дніпрі ради позивачка приймала усі міри для налагодження відносин з [PERSON], але належних результатів це не дало. 26.04.2017р. Виконкомом Соборної районної у м. Дніпрі ради було надано висновок про доцільність скасування усиновлення (удочеріння) [PERSON] неповнолітньої [PERSON], [INFO] народження. В даному висновку зазначено, що під час спільного проживання матері та дочки виявилась відсутність взаєморозуміння, з 22.02.2017р. неповнолітня [PERSON] була поставлена на облік, як дитина, яка систематично залишає місце свого постійного проживання. Спеціалістами управління-служби у справах дітей неодноразово проводилися з [PERSON] бесіди, вони констатували, що дівчинка веде себе агресивно, вживає ненормативну лексику. Мати втратила над дитиною контроль, конфлікти та відсутність взаєморозуміння привело до неможливості сумісного проживання матері та дитини (а.с. № 67-68). 08.05.2017р. позивачка потрапила у ДТП, в результаті чого отримала струс головного мозку, рани, гематоми, перелом правого плеча, внаслідок чого була поміщена до ГКЛ № 16 і де перебувала до 25.05.2017р. (а.с. № 76). У цей час, спеціалісти управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради відвідали [PERSON] вдома, де вона тимчасово проживала без матері, та те що вони побачили вдома (грязь, немитий посуд за декілька днів прямо у ліжку, відсутність їжі, тощо) та поведінка дівчини по відношенню до них, стали причиною поміщення [PERSON] 15.05.2017р. до центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с. № 74). Всі додані по позову докази, а також докази, які були добуті під час розгляду справи судоми, підтверджують те, що матір втратила контроль над поведінкою дитини. Все це призвело до неможливості спільного проживання та виконування з боку [PERSON] своїх батьківських обов'язків, незалежно від її волі. Незважаючи на положення ч.3 ст. 5 СК України, яка декларує, що державою забезпечується пріоритет сімейного виховання дитини, та враховуючи зміст ч. 8 ст. 7 СК України, де зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, суд приходить до висновку про можливість скасування удочеріння [PERSON] [PERSON], [INFO], уродженка с. Новоіванівка Васильківського району Дніпропетровської області. Таке рішення судом прийнято з огляду на те, що під час судового розгляду справи, позивачкою було надано належні та допустимі докази того, що між нею та дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання з боку [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Також позивачкою суду надані докази на підтвердження поважності причин, які перешкоджають останній належним чином виконувати батьківські обов'язки, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, надавати піклування та турботу доньці, спілкуватися з нею (положення ст.12 Закону України «Про охорону дитинства») . З огляду на те, що жодна зі сторін по справі не заявляла клопотання про допит неповнолітньої дитини [PERSON], а суд самостійно в позовному провадженні позбавлений права збирати докази, то справа розглянута без врахування думки дитини щодо скасування її усиновлення (удочеріння). Між тим, суду надано листи від 02.06.2017р. та 07.06.2017р. директора центру соціально-психологічної реабілітації дітей Журавель Н.В. про те, що у бесіді з практичним психологом центру [PERSON], [PERSON] заперечувала проти свого разусиновлення. Зазначала, що у випадку, якщо суд прийме таке рішення, бажає залишити собі ті анкетні дані, які вона отримала у 2006р. у з,в'язку із усиновленням (а.с. № 74, 75). В цих листах директор центру також повідомляє, що [PERSON] поступила до центру в емоційно-збентеженому стані, на контакт йшла не охоче, проявляла агресію та зневагу до дітей та персоналу закладу. Усвідомивши, що мати прийняла рішення про разусиновлення, [PERSON] почала цікавитися можливими варіантами її подальшої долі. Представник відповідача Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради - Шиман В.І. в судових засіданнях двічі повідомляли суду, що поспілкувавшись з дитиною у цьому закладі, вона вважає, що [PERSON] не бажає бути разусиновленою тільки з огляду на те, що вона втрачає матеріальні блага, комфортне житло, при цьому мати їй не потрібна. Такі висновки представника відповідача підтверджуються і листом директора центру від 02.06.2017р., яка зазначає, що у бесіді з практичним психологом закладу [PERSON] [PERSON] висловлювала побоювання потрапити до дитячого будинку або повернення у сільську місцевість, де її удочерили. Суд критично ставиться до інформації, яка зазначена у цьому листі, що [PERSON] шкодує про свої вчинки та поведінку, хоче конструктивно та позитивно спілкуватися з матір,ю з огляду, по-перше, на докази жорстокого відношення до матері, її побиття, поведінки дитини у навчальному закладі, по-друге, з огляду на покази свідків, допитаних судом, по-третє, з огляду на пояснення представників Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради - Шиман В.І. та Голик О.І., які особисто спілкувалися в дитиною, включаючи травень 2017р., та підтвердили зневажливе ставлення [PERSON] до матері, яка навіть відмовилася попросити у матері вибачення за проявлену зневагу, неодноразові образи та побиття. На прохання представників служби, попросити пробачення у матері, вони облаяла нецензурно вже і самих працівників. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про скасування удочеріння та передачу дитини до комунального закладу задовольнити тільки в частині скасування удочеріння. Що стосується позовних вимог про передачу [PERSON], [INFO] народження, уродженки м. Дніпропетровська до Комунального закладу соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки при розгляді справи було встановлено, що дівчина з 15.05.2017р. вже влаштована до цього закладу (а.с. № 74). При скасуванні удочеріння з огляду на положення ч. 5 ст. 239 СК України та п. 13 Постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007р., та приймаючи до уваги бажання дівчинки на випадок задоволення позову, залишити призвіще, ім'я та по батькові, які вона отримала у 2016р., суд в рішенні зазначає, що призвіще [PERSON], [INFO] народження, уродженки м. Дніпропетровська не змінюються. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що під час судового засідання 09.06.2017р. позивачка просила не стягувати на їх користь з відповідача 640грн., понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору (а.с. № 2), ці судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial