Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-29 00:00:00

12.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом ,який у подальшому уточнив вказавши відповідачами територіальну громаду м. Єнакієве та та Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію і просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно,а саме : на домоволодіння та земельну ділянку ,що розташовані за адресою : м. Єнакієве Донецької області, вул. Лермонтова 44 «А» та легковий автомобіль марки Toyota модель Camry 2.4 L, 2008 року випуску. У судове засідання позивач не зявився ,подав до суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала за вказаними у позовній заяві мотивами , зазначивши, що вона погоджується з заміною відповідача з територіальної громади м. Єнакієве на Єнакіївської міську раду , яка і є належним відповідачем по даній справі. Просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні також підтримала заявлені вимоги та суду розповіла, що вона є матір'ю позивача і дружиною померлого 05.02.2013 року [PERSON]. Її чоловік за життя не оформив право власності на домоволодіння у встановленому законом порядку ,бо не встиг отримати документи, за якими звертався у січні 2013 року, а в лютому 2013 року він помер. Він придбав домоволодіння у 1979 році за адресою вул. Тіунова 173, а у 2005 році відбулася приватизація і помінялася адреса на вул. Лермонтова 44а, але спадкодавець не переоформив право власності . Після смерті чоловіка вона з сином позивачем по даній справі звернулися до нотаріальної контори , де вона відмовилася від спадщини на користь свого сина [PERSON]. В теперішній час син звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено в видачі свідоцтва про спадщину на тій підставі , що архівні документи залишились на тимчасово окупованій території. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Донецької обласної військово-цивільної адміністрації у судове засідання не зявився , подав до суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності та надав суду свої заперечення на позовну заяву. У своїх запереченнях він вказав, що вважає ,що Донецька обласна військово-цивільна адміністрація є неналежним відповідачем . Належним відповідачем по справі повинна бути Єнакіївська міська рада , яка не перемістилася на підконтрольну Україні територію, військово- цивільна адміністрація міста Єнакієве не утворювалась. Третя особа- державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори м. Єнакієве до суду не зявилася , надала суду заяву, у якій просила суд слухати справу у її відсутності та вказала, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру -08.04.2013 р. була заведена спадкова справа №144 після смерті [PERSON] ,померлого 05.02.2013 року , але архів залишився у м.Єнакієве на непідконтрольній Україні території. Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши письмові доводи Донецької обласної військово-цивільної адміністрації , Першої державної нотаріальної контори м. Єнакієве та інші матеріали справи, суд приходить до висновку , що заявлені вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного: За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. (ст. 1268ЦК України.) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. (ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], який помер 05 лютого 2013 року в м. Єнакієве Донецької області (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і 08.04.2013 року в Першій Єнакієвській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 144 спадкодавцем є [PERSON], [INFO]. Інші відомості відсутні (а.с.133,134). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»). Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат»свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 87/02-31 від 01.07.2016 року державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори м. Єнакієве відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Обґрунтована відмова тим, що архів Першої державної нотаріальної контори м. Єнакієве залишився на тимчасово окупованій території в м.Єнакієве. (а.с.6). Судом встановлено, що Першу державну нотаріальну контору м. Єнакієве 19.05.2016 року було переміщено за адресою: м. Слов"янськ,вул.. Жовтневої революції ,37 7 (наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 1-74/2 від 10.04.2015 р.) Нотаріальний архів зберігається за попереднім місцем роботи нотаріуса у м.Єнакієве Донецької області. На теперішній час у зв"язку з проведенням АТО , нотаріус не має можливості вивезти архів до його місця роботи та передати його до обласного нотаріального архіву головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженогонаказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно дост. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі«Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000) (п. 40). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися квартирою, грошовими вкладами, що входять до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування з 09.04.2016року, відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно достатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України). Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно достатті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»період проведення антитерористичної операціїце час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийняте. Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше двох років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і реалізація права позивача, який прийняв частину спадщини - а саме- легковий автомобіль марки Toyota модель Camry 2.4 L, 2008 року випуску в порядку, установленому цивільним законодавством , шляхом визнання права власності на це майно в порядку спадкування є компетенцією суду, томув цій частині позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідно до пояснень представників позивача легковий автомобіль знаходиться у позивача, який прийняв його у спадщину та на даний час мешкає у м . Мелітополі та згідно з наданим суду звітом №3/11 від 12.11.2016 року його вартість складає 225522 грн.(а.с.58-69). До звіту додана копія свідоцтва про право власності на вказаний автомобіль, яке було видане на ім'я померлого [PERSON] та оглянуте оцінювачем ТОВ «Автомакс-2012» (а.с.65). При вирішенні позову щодо земельної ділянки та домоволодіння суд виходить із тієї обставини що ст.60 ЦПК України тягар доказування та подання доказів покладений на позивача. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який був чинний у 1979 році на час придбання спірного домоволодіння. Разом з тим , аналіз наданих суду доказів та доводів позивача ,викладених у позовних заявах та інших наданих суду документах свідчить про те, що суду не надано безспірних доказів того, що домоволодіння по вул. Лермонтова 44 а в м. Єнакієве дійсно належало спадкодавцю. Незважаючи на ту обставину, що судом тричі надавався строк на усунення недоліків з детальним описом наявних недоліків, позивачем ці недоліки не усунуті і при останньому виправленні недоліків позивач не вказує ні розмір земельної ділянки , ні конкретні дані щодо розмірів та експлікації домоволодіння ,право власності на які просить визнати позивач за ним(а.с.90). Більше того, спочатку позивач просив визнати за ним право власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою : м. Єнакієве ,вул.. Тіунова буд . 173 , а потім вказав іншу адресу в м. Єнакієве - вул.. Лермонтова 44 а, посилаючись на ту обставину, що домоволодінню була присвоєна інша адреса. На доказ права власності на житловий будинок позивачем надано договір купвлі-продажу житлового будинку по вул. Тіунова ,173 в м. Єнакієве згідно з яким 11.07.1979 року [PERSON] придбав 1/5 частку домоволодіння (а.с.25-27). Однак згідно з наданим свідоцтвом про смерть спадкодавцем значиться [PERSON] . Позивач пояснює ще написанням прізвища спадкодавця на російській мові,однак ім'я та по-батькові покупця ,як і інші відомості записані на українській мові,а суд не може постановлювати рішення на припущеннях. До того у вказаному договорі є посилання на придбання 1/5 частки домоволодіння , при перевірці у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за усіма вказаними позивачем адресами встановлено, що 08.12.2005 року в реєстр внесені відомості про те, що зареєстроване право власності на одне ціле домоволодіння за адресою : вул. Тіунова ,173 в м. Єнакієве за зовсім іншою особою і підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 24.06.2005 року №1-3757 та рішення суду 2-4324/05 від 01.04.2005 року Єнакієвського міського суду Донецької області (а.с.139). За адресами : 1) вул. Тіунова ,173/44 в м. Єнакієве, на яку є посилання у листі щодо можливого присвоєння поштової адреси на вул.. Лермонтова ,44 а (а.с.31),2) вул. Тіунова ,173Б в м. Єнакієве та 3) вул. Лермонтова 44а в м. Єнакієве відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно відсутні (а.с.136-139). Представник позивача у суді вказувала, що спадкодавець звертався з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно незадовго до смерті у 2013 році ,але як видно із доданої до позову заяви № 053843 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно така заява подавалася спадкодавцем 08.11.2005 року , була прийнята в цей день з зазначенням дати виготовлення 30.11.2005 року і в заяві була вказана адреса вул., Тіунова 173 з проханням зареєструвати ціле домоволодіння, а потім ця адреса була виправлена невідомою особою як вул. Лермонтова ,44 а, і підставою для реєстрації вказане свідоцтво про право власності б/н від 03.11.2005 року .(а.с.52). Однак результат розгляду цієї заяви суду не наданий. Суду також не надано свідоцтва про право власності б/н від 03.11.2005 року,яке б свідчило, що спадкодавець отримав спірне домоволодіння у власність. Тож з врахуванням того, що позивачем не надано правовстановлюючого документу на домоволодіння яке б належало саме [PERSON], то у задоволенні вимог щодо спірного домоволодіння слід відмовити. Суду також наданий державний акт на право володіння земельною ділянкою ІУ-ДН 094436 (а.с.50) з якого вбачається, що рішенням Єнакієвської міської ради від 17.05.200 року №325/1 [PERSON] було передано у приватну власність 0,0412 га землі по вул. Лермонтова б.44-а для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Але даний акт був виконаний у 2000 році, а позивачем наданий генеральний план на а.с.78 з якого видно що станом на 22.11.2005 року ця земельна ділянка за вказаною позивачем адресою змінила свої розміри і конфігурацію і складала вже 0,0478 га (а.с.78). Акт на право власності на землю не зареєстрований у встановленому законом порядку, йому не присвоєний кадастровий номер , тож з урахуванням , що з часу отримання акту пройшов значний проміжок часу і у звязку із відсутністю доступу до архивів м. Єнакієве неможливо перевірити чи не було відчуження вказаної земельної ділянки чи зміна її меж , що може суттєво вплинути на рішення суду та спричинити порушення охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб .До того ж сам позивач ,незважаючи на вимогу суду уточнити позовні вимоги не вказує у проханні до суду розмір земельної ділянки, а суд не може вирішувати за позивача який розмір повинна мати та має вказана ним земельна ділянка. Відповідно до п. 29 Постанови № 10 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ згідно статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). На підтвердження свого майнового стану позивачем надані лише відомості з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких [PERSON] в період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року нараховано та виплачено: 1 квартал 2016 року 22\~945 грн., 2 квартал 2016 року 13\~700 грн. Враховуючи, що позивачем на підтвердження свого майнового стану інші докази не надані, його клопотання про зменшення розміру належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, чи звільнення від їх оплати задоволенню не підлягає. При подачі позову позивачем було сплачено 551 грн.20 коп. судового збору, враховуючи, що судом задоволені вимоги про визнання права власності на автомобіль вартістю 225522 грн., то з позивача слід стягнути недоплачений судовий збір у розмірі 1\~704 (одна тисяча сімсот чотири) грн. 02 коп.

Outcome: partial