Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

\~ 22\~жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 43095,15 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн., судові витрати, та витрати на правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.02.2018 року о 21 год. 05 хв. в м. Харкові по вул. Шевченка біля буд. 194/196 сталася ДТП, внаслідок якої було завдано механічних пошкоджень автомобілю [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення визнав винним в спричиненні ДТП відповідача, який при керуванні автомобілем [NUMBER] порушив п.п. 11.4, 12.1 ПДР України. А тому, саме відповідачем були спричинені позивачу матеріальні збитки в розмірі 43095,15 грн. згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4672 проведеного ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON]. Також позивачу у звязку з виниклою ДТП була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10000,00 грн., та позивач просить стягнути також витрати на правову допомогу, які складають 3200,00 грн. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся в установленому законом порядку, причину неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в заочному провадженні за згодою представника позивача та позивача, та за наявними в справі доказами. 22.10.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 23.10.2018 року було надано запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернулась до суду 31.10.2018 року. Ухвалою судді від 05.11.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] 27.02.2018 року о 21 год. 05 хв. в м. Харкові по вул. Шевченка біля буд. №194/196, керуючи автомобілем [NUMBER],\~не обрав\~безпечної швидкості\~руху,\~виїхав на\~смугу зустрічного\~руху внаслідок\~чого сталося\~зіткнення з\~автомобілем [NUMBER] - під керуванням водія [PERSON] При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2018 року, провадження по справі у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП-закрито у звязку з закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що події даної ДТП відбулися в результаті порушення водієм [PERSON] п.п. 11.4, 12.1 ПДР України, та суд вважав вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведеною. Автомобіль Hyundai\~Accent\~ д.н.\~[NUMBER] належить батьку позивача [PERSON] на праві власності. \~Пунктом 13\~Постанови Пленуму\~№4\~зазначено,\~що враховуючи,\~що відповідно\~до статей\~386,\~395,\~396\~ЦК\~положення\~щодо захисту\~права власності\~поширюються також\~на осіб,\~які хоч\~і не\~є власниками,\~але володіють\~майном на\~праві господарського\~відання,\~оперативного управління\~або на\~іншій підставі,\~передбаченій законом\~чи договором\~(речове\~право),\~такі особи\~також мають\~право вимагати\~відшкодування шкоди,\~завданої цьому\~майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених\~пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України\~(посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). В результаті ДТП, позивачу була заподіяна матеріальна шкода, яка складає 43095,15 грн., що підтверджується висновком експертного товарознавчого дослідження №4672 від 27.04.2018 року виготовленого ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] на замовлення позивача. Підстав не довіряти вказаному висновку у суду не має, та відповідачем він спростований не був. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах \~від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~\~ Відповідно\~до п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~1188\~ЦК України,\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно \~до розяснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ \~№ 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання \~застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом \~підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що \~«особою, яка \~зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом \~підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)». Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~ 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 43095 грн. 15 коп. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає задоволенню. \~ Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95)\~зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір від 11.10.2018 року укладений між позивачем та адвокатом [PERSON], та [PERSON] приймання послуг (робіт) до договору про надання правової допомоги б/н від 11.10.2018 року, відповідно до якого витрати на правову допомогу складають 3200 грн. є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом [PERSON], який брав участь в судовому засіданні, надав позивачу правову допомогу, яка складається з наступного: вивчення матеріалів наданих замовником щодо правовідносин повязаних із відшкодуванням шкоди завданої внаслідок ДТП, яке відбулося 27.02.2018 року та надання попередньої правової консультації 450 грн.; складання та узгодження із замовником позовної заяви щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди 2750 грн. Тому зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн є обгрунтованими, та такими, що підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Судові витрати позивача, понесені у звязку з оплатою судового збору, \~відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial