Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

04 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , в сумі 5000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; [PERSON] , [INFO] в сумі 5000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача на свою користь витрати на надання правничої допомоги в сумі 7000 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 05.06.2019 року рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. За спільною домовленістю між сторонами діти проживають разом із матір`ю. Відповідач є працездатною особою, має великий досвід роботи моряком за кордоном. За період перебування у шлюбі із відповідачкою, відповідач працював моряком за кордоном та мав постійний дохід, розмір якого становив від 1300 доларів США до 1700 доларів США. Стверджує, що в теперішній час відповідач продовжує працювати за кордоном, а отже має змогу надавати матеріальну допомогу дітям, яка є необхідною і достатньою для їх духовного, фізичного і морального розвитку. На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, отримує достатню заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, достатні для їх утримання та розвитку, а також враховуючи здібності двох дітей /відвідування гуртків карате, малювання, кораблемоделювання та англійська мова/, забезпечення яких здійснюється позивачкою одноособово, тому розмір аліментів у твердій грошовій сумі повинен бути стягнутий з відповідача в сумі 10 000 грн щомісяця на двох дітей, який буде рівним із затраченими коштами та ресурсами, та буде відповідати рівності двох батьків в утриманні їх малолітніх дітей. На підставі усього вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Не погодившись із доводами позивача, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив від 02.08.2021 року, згідно якого [PERSON] вказує, що завжди виконував батьківський обов`язок щодо утримання дітей передбачений ст. 180 СК України. З травня по грудень 2019 року ним було сплачено аліменти на утримання синів на загальну суму - 36 009,65 грн. За 2020 рік відповідачем сплачено аліменти на ім`я позивача на утримання синів на загальну суму 41 763,84 грн. З січня 2021 по липень 2021 року відповідачем було сплачено аліменти на ім`я [PERSON] на утримання синів - 26 130,68 грн. Окрім того, він купував шкільне приладдя, одяг. Погоджується з тим, що дійсно в період перебування в шлюбі з [PERSON] , він працював моряком за кордоном, отримував заробітну плату, яка витрачалась на потреби родини, в т.ч. і на потреби дітей, але обставини змінилися. Стверджує, що [PERSON] наразі не має офіційного працевлаштування, у зв`язку з чим у нього відсутній стабільний дохід. Вимушений працювати будь-де, в т.ч. іноді за кордоном, щоб забезпечити дітям належне матеріальне забезпечення і максимально враховувати їх потреби і інтереси. Вказує, що окрім земельної ділянки, наявної на праві власності у нього ще з 2015 року, він не має будь-якого іншого нерухомого майна. Надуманими вважає ствердження позивача, що відповідач отримує достатню заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, достатні для їх утримання та розвитку у визначеному у позові розмірі, адже жодного доказу нарахованого та отриманого доходу ним позивачкою не надано. Вказує, що стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн щомісячно на двох дітей для нього є завеликим. З огляду на те, що [PERSON] має не стабільний, мінливий дохід, рухоме або нерухоме майно з 2015 року не набувалось, постійних джерел доходу не має, просить суд вказані обставини врахувати, а також врахувати його спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 2500 грн щомісячно, тобто 5000 грн щомісячно на утримання двох дітей. У своїй відповіді на відзив, поданої позивачем 12.08.2021 року, вона наполягає, що більшість часу своєї трудової діяльності [PERSON] проводить за кордоном, а отже має постійний заробіток та має матеріальну змогу сплачувати аліменти в розмірі достатньому для найкращого забезпечення життєдіяльності двох малолітніх дітей, враховуючи те, що діти постійно проживають разом із позивачкою, яка фактично одноособово дбає і піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, витрачаючи більше часу і ресурсів, ніж відповідач. Вважає неспроможними посилання відповідача на факт відсутності у нього стабільного доходу в силу його офіційного не працевлаштування, адже останній запис у трудовій книжці такого був зроблений 07.02.2008 року, в той час як до позовної заяви долучено достатньо доказів про працевлаштування моряком далекого плавання за період з 22.12.2008 року до моменту розлучення сторін по справі. Окрім того, зауважила, що розмір реальних витрат на утримання двох дітей визначити практично неможливо, оскільки відсутні чеки, а саме: таксі, участі у змаганнях, послуги няні /на період перебування дітей на канікулах та на карантині/, екскурсії, розважальні центри, театри, медичні огляди, обстеження інше. Все це є витратами для найкращого духовного і морального розвитку дітей. В свою чергу, зазначає, що відповідач не приймає участі у житті дітей, не бажає знати про це та приймати участь, але повинен. З урахуванням викладеного, позивач вважає відзив на позовну заяву безпідставним і необґрунтованим, вказуючи при цьому, що свої заперечення проти позову [PERSON] не обґрунтував належними та допустимим доказами, а керувався лише небажанням сплачувати належну суму аліментів для утримання двох малолітніх дітей, яку він має змогу сплачувати, але не бажає. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2021 року відкрито спрощене провадження по справі. Розгляд справи був призначений на 19.07.2021 року. Витребувано в Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, юридична адреса: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна, інформацію про перетин Державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.06.2020 року по день надання відповіді на вказаний запит, вказавши: в якому напрямку здійснювався перетин кордону останнім, дату перетину кордону, пункт перетину, місце призначення за межами України, мету перетину державного кордону України (робоча віза чи туристична) та документи, на підставі яких здійснювався перетин державного кордону України [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача, відкладено розгляд справи до 12.08.2021 року. 12.08.2021 у судовому засіданні, за участю представника позивача та відповідача, розгляд справи було відкладено до 17.09.2021 року. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечувала, вказуючи на матеріальній спроможності та здатності відповідача сплачувати аліменти щомісячно на двох малолітніх дітей у розмірі 5000 грн. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, щодійсно з 11.11.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.06.2019 року був розірваний на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/3590/19. /а.с. 11/ Від зареєстрованого шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] / свідоцтво про народження серії [NUMBER] /, та [PERSON] , [INFO] / свідоцтво про народження серії [NUMBER] /. /а.с. 8-9/ У відповідності до довідки про склад сім`ї № 196 або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] - син,та [PERSON] , [INFO] - син. Діти знаходяться біля матері. Вказане також випливає з Акту, складеного КП «ЖЕО №1» від 10.06.2020 року. Позивач у своєму позові вказує, що батько їх спільних дітей не надає достатнього матеріального утримання дітей , не в повній мір забезпечує потреби дітей, хоча має змогу надавати забезпечення дітям належного рівня життя. В якості надання доказів приєднала послужну книжку моряка [PERSON] за № 001605/2008/21, видану 24.07.2008 року, з відмітками про вихід в море та район плавання, порти заходження. Остання дата заповнення 23.11.2016 року; а також сертифікати матроса, свідоцтва про підготовку моряків, перевезення небезпечних вантажів, боротьби з пожежею за розширеною програмою. Також матеріали справив містять роздруківку отриманого балансу [PERSON] , станом на 31.07.2017 рік у розмірі 1300 доларів США, та 31.08.2017 року - 1900 доларів США. Поміж з цим, судом вбачається, що згідно даних трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] ,останній запис у трудовій книжці датується 07.02.2008 року про звільнення відповідача з ТОВ «Охорона-Комплекс-Тіра». В той же час, згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів № 4299 від 27.07.2021 року, [PERSON] в період з 01.01.2021 рік по 31.03.2021 рік отримував дохід з наступних джерел: Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості - у розмірі 1099, 08 грн. Таким чином, достовірно визначити отримання сталого доходу від діяльності моряка [PERSON] на постійній основі, після розірвання шлюбу між сторонами не надається за можливе, оскільки позивач не надала достатніх та належних доказів тому, більш того відповідач вказує на періодичних виїздах за кордон з метою отримання доходу. Судом враховується також факт того, що відповідач по мірі можливостей в добровільному порядку практично щомісячно, після розірвання шлюбу у 2019 році сплачував на ім`я позивачки різний розмір аліментів, останній платіж здійснено 26.07.2021 року у розмірі 3015, 08 грн. Вказаний факт про отримання коштів на утримання дітей не заперечується і самою позивачкою. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 267597834 від 26.07.2021 року можливо дослідити, що [PERSON] на праві власності належить лише земельна ділянка [ADDRESS] . Дата, час державної реєстрації 24.06.2015 року. Після вказаної дати ним у власність будь-якого іншого рухомого /нерухомого майна не набувалось. Нормативне обґрунтування Так, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлено з 01.07.2021 року прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить 2013 гривень, з 6 років - 2510 грн. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Враховуючи усе вищевикладене,виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітніх дітей, враховуючи, що ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги вікову категорію дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх потреби, разом з тим з урахуванням відсутності належних доказів матеріального становища платника аліментів, що свідчили б про достатній дохід відповідача для можливості стягнення аліментів у визначеному у позові розмірі, прийнявши до уваги його погодження сплачувати на дітей аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно, що практично зумовлює сплату рекомендованого розміру аліментів для [PERSON] , а для малолітнього [PERSON] навіть більше того, виходячи з того, що батько жодного разу не ухилявся від їх утримання та сплачував за можливості грошові кошти для їх забезпечення, натомість обставини змінилися та він вказує на відсутності у нього сталого доходу, наразі він не відмовляється від сплати аліментів, проте відсутні докази можливості надання матеріального утримання дітей у визначеному у позові розмірі, тому суд приходить до висновку про доцільність в даному випадку стягнення з відповідача на користь позивача, аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, на утримання дітей, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 04.06.2021 року і до повноліття дітей, а саме до [INFO] включно, потім починаючи з 21.02.2030 року у розмірі 2500 грн щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] включно, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18 При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». В даній конкретній справі, позивачем в якості доказів отримання правової допомоги у адвоката Яковенко І.В. приєднано Договір № 6 «про надання правової допомоги» від 02.06.2021 року, а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 про сплату за таку допомогу гонорару в сумі 7000 грн. Разом з тим, позивач посилаючись на постанову ВСУ № 910/12876/19 від 07.07.2021 року та постанову ВСУ № 640/18402/19 від 28.12.2020 року вказувала, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Вважає, що сторони визначили у договорі фіксований розмір оплати гонорару, тому немає потреби надавати детальний опис виконаних робіт. Так, дійсно у постанові ВСУ № 640/18402/19 від 28.12.2020 вказано: «Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року N 5076-VI Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. За таких обставин, суд вважає понесені позивачем витрати у зв`язку з наданням правничої допомоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 7000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial