Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просив: - стягнути з [PERSON]на його користь заборгованість за договором позики в сумі 106030 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2837 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 1088,68 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 04.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 5000 доларів США та 8000 грн., які повинен був повернути 04.01.2015 року. У встановлений строк [PERSON] зобов'язання не виконав, повернувши позивачу 27.04.2015 року лише частину коштів у сумі 19000 грн. Позивачем враховуючи строки позовної давності, нараховані три відсотки річних за невиконання договірних зобов'язань за період з 04.01.2015 року по 28.12.2015 рік в розмірі 2837,19 грн. На неодноразові вимоги про повернення боргу, відповідач не реагує, а зустрічей з позивачем уникає. В зв'язку з цим позивач звернутися до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково підтвердив доводи представника відповідача, що 3000 грн. відповідач перерахував йому на картковий рахунок в рахунок погашення боргу. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково на 13000 грн., стягнення яких просив розстрочити в зв'язку з тяжким матеріальним становищем відповідача. В решті заперечуючи проти позову зазначав, що його обґрунтування суперечить матеріалам справи, оскільки розписка підтверджує отримання коштів в національній валюті, тому будь-які розрахунки пов'язані із застосуванням долара США безпідставні (а.с. 33-36). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON].01.2014 року році отримав від позивача [PERSON] грн., про що надав розписку, в якій зобов'язався суму боргу повернути до 04.01.2015 року (а.с. 9). Відповідно до розписки відповідач 27.12.2014 року повернув позивачу 4000 грн. та 03.08.2015 року 5000 грн. (а.с. 37). Позивач в судовому засіданні визнав, що на картковий рахунок йому було перераховано 3000 грн. в рахунок погашення боргу по розписці. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підписи яких містяться в розписці від 04.01.2014 року показали, що за їх присутності відповідачу в автомобілі було передано 5000 дол. США та 8000 грн. При цьому, свідок [PERSON] показав, що в розписці він розписався її не читаючи, а свідок [PERSON] показала, що сума зазначена в розписці відповідала була зазначена в національній валюті, проте визначена з урахуванням курсу гривні до долара США. Свідок [PERSON] показав, що є другом відповідача та знає про розписку написану ним позивачу. Підтвердив факт передачі відповідачем позивачу 36000 грн. з яких кошти тричі передавались на літньому майданчику біля магазину Копілка на загальну сум 19000 грн., 3000 грн. були перераховані з банкомату встановленому в цьому ж магазині на рахунковий рахунок позивача, біля кафе Лана відповідач передав позивачу 5000 грн., ще 5000 грн. та 4000 грн. за присутності свідка були передані за місцем проживання позивача. За отримання останніх сум позивачем були написані розписки. Всі кошти, що передавались позивачу відповідачем, останній позивач у свідка. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. Відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу в повному обсязі. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги покази свідків, якими було зазначено валюту коштів, що передавались позивачем відповідачу по розписці від 04.01.2014 року, оскільки суперечить змісту цього правочину щодо змісту якого сторони були вільні в укладенні його змісту, та визначення валюти. Суд також, не бере покази свідка [PERSON] щодо розміру переданих коштів відповідачем позивачу, оскільки належним доказом можуть слугувати лише розписки про отримання коштів. Суд не бере до уваги оглянуті в судовому засіданні відео - та аудіо записи перемовин позивача з відповідачем щодо повернення боргу за розпискою, оскільки є неналежним у справах даної категорії та не містить інформації, яку можна б було вважати доказом у даній справі. З урахуванням того, що відповідач взяті на себе обов'язки по договору позики (розписці) не виконав, грошові кошти не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу згідно розписки від 04.01.2014 року в розмірі 27000 грн. (49000 грн. - 22000 грн.). Вказана сума визначена наступним чином: 19000 грн. (позивач підтвердив, що ця сума була йому передана відповідачем про що він власноручно вказав у розписці) + 3000 грн. (позивач визнав, що ці кошти йому були перераховані на картковий рахунок). При цьому, отриманні суми позивачем 27.12.2014 року у розмірі 4000 грн. та 03.01.2015 року у розмірі 5000 грн. містяться в сумі 19000 грн. що не протирічить поясненням позивача та дослідженим матеріалам справи. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, вважає за можливе, також задовольнити вимогу позивача щодо стягнення 3% річних за договором позики від 04.01.2014 року, виходячи з тих сум дату повернення яких вдалося в становити, а саме: з 05.01.2015 року по 03.08.2015 року сума боргу складає - 32000 грн. (210 дні), (3%х32000 грн.х210 днів=552 грн.), з 04.08.2015 року по 25.12.2015 року, сума боргу складає - 27000 грн. (143 дні), (3%х27000 грн.х143 днів=317 грн.), разом до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 869 грн., що є 3% річними. Не підлягає розстроченню стягнена з відповідача сума за відсутності для цього підстав. Згідно положень ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а у разі, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial