Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири за [ADDRESS] та виділення йому майна на загальну суму 30 827 грн., а саме: мікрохвильову піч «Верпул», кавоварку «Брісл», морозильну камеру «Снайга», телевізор «Самсунг», пилосос «Електролюкс», що становить Ѕ частку спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01 липня 2001 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2020 року. За час перебування у шлюбі 14 червня 2007 року ними було придбано квартиру за [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована за відповідачем. З моменту розлучення відповідач не впускає його до квартири, не дає ключів та чинить перешкоди у вільному доступі до житла. Вказаними діями відповідач чинить перешкоди йому у користуванні майном, яке знаходиться у квартирі. Посилаючись на наведене та те, що вказана квартиру придбана за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя, просить визнати за ним право власності на Ѕ її частину. Крім цього, вказує, що за час шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме: мікрохвильову піч «Верпул» вартістю 3410 грн., кавоварку «Брісл» вартістю 2046 грн., пральну машину «Бош» вартістю 8457 грн., морозильну камеру «Снайга» вартістю 8457 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 11 276 грн., пилосос «Електролюкс» вартістю 5638 грн. та газовий котел «Сіньор Дюваль» вартістю 17 050 грн., усього на загальну суму 64 791 грн. Посилаючись на наведене та те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, просить виділити йому Ѕ його частину. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Кметик Я.С. подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2003 року, який розірвано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2020 року. Під час спільного подружнього життя відповідач [PERSON] набула у власність квартиру за [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії ВЕР №362234 від 14 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., зареєстрованим в реєстрі за №1843. Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №251797102 від 08 квітня 2021 року з якої вбачається, що квартира за [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, ВЕР 362234, 14 червня 2007 року, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., за реєстровим №1843. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 57 СК України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що спірна квартира придбана під час перебування сторін спору у шлюбі. Доказів протилежного судом не встановлено, а відповідачем не надано. Отже, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за ним права власності на Ѕ ідеальну частку квартири за [ADDRESS] , як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу. Суд вважає, що вимоги позивача про виділення йому Ѕ частину спільного майна подружжя на загальну суму 30 827 грн., а саме: мікрохвильової печі « Верпул », кавоварки « Брісл », морозильної камери «Снайга», телевізора «Самсунг» та пилососа «Електролюкс», до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту придбання такого майна під час перебування у шлюбі та його наявності на час поділу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов та будь-яких доводів на спростування тверджень позивача суду не подала. Крім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Outcome: partial