Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові вказувала, що 03.05.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище [PERSON]. Шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №05. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, одруження виявилось невдалим по причині зловживання алкоголем, на цій підставі влаштування сварок, образ, приниження честі і гідності, застосування фізичного насилля. Все привело до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства і вже другий місяць разом не проживають. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, адже такі відносини між батьками будуть негативно впливати на виховання дитини. За час спільного проживання придбали деяке майно, яке надіється розділити з відповідачем в добровільному порядку, а в разі недосягнення згоди звернусь до суду з окремим позовом. Спору про місце проживання сина немає, він проживає і буде проживати з нею. Крім того стверджувала, що оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому ставить вимогу про стягнення аліментів. Відповідач в даний час працює робітником в туристичному комплексі «Мигове», але вона не має можливості надати довідку про його заробіток, оскільки в бухгалтерії вказаного підприємства відмовились її видати. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 03.05.2012 року у виконавчому комітеті Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №05, дитину залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення сином повноліття. Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Комісією у складі: заступника керівника апарату суду Флори Г.І., секретаря суду Гузак Ю.М., діловода Козлана В.М. складено акт про те, що до канцелярії Вижницького районного суду Чернівецької області, в день розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу від невідомої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення у справі то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2012 року між сторонами виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис №05, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 03.05.2012 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серія [NUMBER] від 17.04.2013 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом двох місяців, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, про що свідчить довідка виконавчого комітету Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1160 від 24.04.2014 року. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, відповідач не надає матеріальної допомоги добровільно позивачу на утримання неповнолітньої дитини, зі слів позивача офіційно працює робітником у ТРК «Мигове», де отримує заробітну плату, є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому вимога про стягнення аліментів на його утримання є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються органом опіки та піклування за заявою батька, матері дитини, як визначено ст.158 СК України. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). З позову вбачається, що спору про участь батьків у вихованні дитини між сторонами немає, і органом опіки та піклування не вирішувався. Вимога щодо визначення місця проживання дитини перед судом не ставиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 157, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial