Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та договору дарування гаражного боксу та визнання права власності в порядку спадкування. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Русанівський -1» в м. Києві, який на даний час належить [PERSON] На сьогоднішній день [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом від 19.09.2012року, та підтверджується відповідним рішенням суду від 16 травня 2013року. Даним рішенням було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.11.2003року, виданого [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996. 06.11.2003року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996. 26.11.2003 року, [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, продав гаражний бокс [NUMBER], [PERSON] 05.03.2005 року [PERSON] подарував гаражний бокс [NUMBER] [PERSON], відповідно до договору дарування. 17.11.2011 року [PERSON] продав гаражний бокс [NUMBER] [PERSON] відповідно до договору (а.с.9). В зв'язку з скасуванням свідоцтва про спадщину [PERSON] просить суд визнати вказані договори недійсними та визнати право власності на гаражний бокс [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, надавши пояснення зазначені у позові. Відповідач [PERSON], що також є представником [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та просив відмовити в задоволені,зазначивши, що не має підстав у суду скасувати вказані вище правочини, так як вони були набуті на законних підстава, та згідно чинного законодавства, крім відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Русанівський -1» в м. Києві, який на даний час належить [PERSON] Наявність спадкового майна, що належить померлому та складається з гаражного боксу [NUMBER] підтверджується спадковою справою № 2128. 06.11.2003року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996. 26.11.2003 року, [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, продав гаражний бокс [NUMBER], [PERSON] 05.03.2005 року [PERSON] подарував гаражний бокс [NUMBER] [PERSON], відповідно до договору дарування. 17.11.2011 року [PERSON] продав гаражний бокс [NUMBER] [PERSON] 16.05.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2003 року, видане [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. зареєстроване в реєстрі № 7-996. Дана обставина відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до постанови п. 10 № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням того, що в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] з моменту відкриття спадщини не користувалась вказаною спадщиною, та не розпоряджалась спірним майном, та на даний час спірне майно належить третій особі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що не має підстав, щодо задоволення позову, щодо визнання права власності на гаражний бокс [NUMBER] в порядку спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] не було усунуто від прийняття спадщини та також останній має право на прийняття спадщини так-як є сином померлого [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ході судового засідання судом не встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі продажу гаражного боксу [NUMBER], розташованого в ГБК «Русанівський -1» по [ADDRESS], укладеного 26 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], так як даний договір укладено з порушення 203 ЦК України. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial