Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття, в розмірі чверті доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, та на її утримання в розмірі чверті доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 січня 2015 року вона одружилась з [PERSON], шлюб зареєстрований у Крюківському відділі РАГС, свідоцтво 1-КЕ № 126444, актовий запис №6. Від сумісного шлюбу мають доньку - [PERSON] [INFO]. Інших дітей в них немає. Останній час відношення між ними значно погіршились, чоловік не надає їм з донькою ніякої уваги, участі в утриманні сім'ї не приймає, своїх обов'язків не виконує. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вона не працює, знаходиться у декретній відпустці, їй одній важко забезпечувати сім'ю, грошей на проживання не вистачає. Враховуючи вищевикладене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та пояснила, що на даний час вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Після появи дитини відносини між ними погіршились. Відповідач кошти на утримання дитини надає, але нерегулярно та у незначних сумах, яких не вистачає на забезпечення елементарних потреб дитини. Вона на даний час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Вона щомісяця отримує 860 грн. державної допомоги, яка сплачується при народженні дитини та 140 грн. їй сплачує ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», де вона працювала до декретної відпустки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини. Також суду пояснив, що позивачці матеріальну допомогу надавав нерегулярно, оскільки не мав постійного місця роботи та постійного доходу. На даний час працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» по трудовому договору, строк дії якого завершується в серпні 2018 року. Також він сплачує аліменти на утримання іншої його дитини від іншого шлюбу. Будь які інші стягнення за виконавчими листами із нього не проводяться. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Як достовірно встановлено в судовому засіданні сторони з 10 січня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 КЕ №126444, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 10.01.2015 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №227632, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 30 вересня 2015 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матірю [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України, заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину дочку [PERSON] з його заробітної плати не подавав,надає кошти на утримання дитини не регулярно, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивачка на даний час не працює, так як доглядає дитину, якій не виповнилось три роки та отримує допомогу, яка виплачується державою у зв»язку з народженням дитини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, відповідач на даний час працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», має на утриманні іншу дитину, стягнення за іншими виконавчими документами з нього не проводяться. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини та, в свою чергу, позивачем не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання саме у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, стан здоров'я та матеріальне становище позивача та дитини, стан здоров'я відповідача, який є працездатним, працює, його матеріальне становище, наявність у нього на утриманні іншої дитини, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, а також те, що відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини та дружини надає нерегулярно та у неналежному розмірі, то суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 (пятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання позивачки до досягнення [PERSON] трирічного віку. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial