Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

02.07.2019 року відповідно до ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 11.06.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 року справу передано для розгляду судді Рибаку М.А. 05.07.2019 року. [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексчту - відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 26 травня 2012 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у сторін народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Станом на день звернення до суду з даним позовом позивач також звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. З лютого 2018 року відповідач перестав надавати допомогу на утримання дітей. У зв`язку з тим, що діти проживають з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2500,00 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи стягувати за минулиий час з 13.03.2018 року та до досягнення ними повноліття, а також просила стягнути на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 03.09.2019 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що відповідач почав ухилятись від надання коштів на утримання дітей з березня 2018 року, а тому аліменти мають бути стягнуті з останнього і за минулий час. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував з приводу стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 2500,00 грн. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26.05.2012 року (а.с. 5). За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2011 року (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження яерії [NUMBER] від 29.01.2013 року (а.с.7). Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою № 19 від 30.05.2019 року (а.с. 8) та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. При цьому, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а в добровільному порядку узгодити питання про матеріальне забезпечення дітей між сторонами не є можливим. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком, працює в ТОВ "УКРЕНЕРГО ЩИТ" на посаді майстер цеху тайого дохід за період з 03.06.2019 року по 31.08.2019 року склав 11641,47 грн., що підтверджується довідкою № 4 від 29.08.2019 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Окрім того, відповідач зазначав, що має на утриманні неповнолітню доньку від іншого шлюбу. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що у сторін є двоє спільних дітей, а відповідач ухиляється від обов`язку їх утримання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно починаючи з 03.06.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме: [INFO] . Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий період,то дана вимога не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Частиною 2 статті 191 СК України, передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий не підтверджені доказами того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана позивачем 03.06.2019 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір. Окрім того, позивач також просила суд відшкодувати їй витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було здійснено оплату послуг за правничу допомогу в розмірі 700,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 102 від 03.06.2019 року (а.с. 11), а тому вказані витрати підлягають стягенню з відповілача на користь позивача.

Outcome: partial