Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» із позовом про визнання права власності та скасування записів про обтяження; та до [PERSON] із вимогою про стягнення 2\~000 грн. як безпідставно отриманих. Позивачем була подана уточнена позовна заява, відповідно до якої останній зазначив, що 01 квітня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер» (Відповідач) укладено Договір оренди незавершеного будівництва № 07/15, а саме: літ. Б-1 автосалон, загальною площею, 185,3 кв.м, який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Архімеда, 1, та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1997 року, який посвідчено представником товарної біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 05 січня 1998 року за реєстровим номером 743-9. Відповідно до акту приймання-передачі незавершеного будівництва від 01 квітня 2015 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, визначений у п.1.2 договору оренди. При цьому в акті зазначається, що станом на 01 квітня 2015 року об'єкт, що орендується знаходиться в стані незавершеного будівництва, що підтверджується копією даного акту. Відповідно до умов Договору, позивач взяв на себе зобовязанняза рахунок власних коштів, у строк до 01.04.2016 року завершити будівництво автосалону, а відповідач в свою чергу зобовязався в семиденний строк після завершення будівництва відшкодувати Позивачу вартість проведених робіт, що зазначено в п. 6.1. Договору. Згідно п. 8.3. договору сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку, або ухилення від виконання такого обов'язку орендодавцем, який повинен згідно з договором відшкодувати орендарю вартість здійснених ним витрат на будівельні роботи обєкту, що орендується, орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі ст. 778 Цивільного кодексу України. Однак, у порушення вимог договору від 01.04.2015 р. відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, а саме, не відшкодував понесені позивачем витрати, що і стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про визнання права власності на обєкт оренди за позивачем. Крім того, в результаті звернення позивача до нотаріуса, останньому стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 30.04.2009 р. та 19.12.2011 р. приватним нотаріусом [PERSON] та приватним нотаріусом [PERSON] внесено записи за реєстраційними номерами № 8687861 та № 8688066, тип обтяження - заборона на нерухоме майно; іпотека; підставами обтяження є договір іпотеки № 025/09-І від 30.04.2009 р. та договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Обєктом зазначених вище обтяжень є спірне нерухоме майно. В той час, як відповідно до Договору іпотеки № 025/09-І від 30.04.2009 р. в іпотеку іпотекодержателю ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», передана лише частина зазначеного вище нерухомого майна, а саме, магазин «Застава» літ. А-1, загальною площею 91, 3 кв.м., який складається з: ганок літ. а, площею 0, 8 кв.м. У звязку з вище наведеним, позивач звертається до суду із вимогою про скасування записів про обтяження спірного нерухомого майна. Крім того, позивач стверджує, що між ним і [PERSON] була усна домовленість про те, що останній здійснює підготовку та оформлення документів в бюро технічної інвентаризації для реєстрації Договору оренди незавершеного будівництва № 07/15. Позивачем було в якості передоплати передано [PERSON] винагороду в розмірі 2\~000 грн. Проте, зважаючи на те, що відповідачем-1 жодних дій, спрямованих на підготовку документів для оформлення спірного договору в бюро технічної інвентаризації, здійснено не було, позивач звертається до суду із вимогою про стягнення з відповідача-1 2\~000 грн., як таких, що перераховані безпідставно. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно доположень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1\~ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що 01.04.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди незавершеного будівництва № 07/15 (далі Договір), а саме: літ. Б-1 автосалон, загальною площею, 185,3 кв.м, який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Архімеда, 1, та належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1997 року, який посвідчено представником товарної біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 05 січня 1998 року за реєстровим номером 743-9. Відповідно до п.1.7. договору оренди вартість об'єкта, що орендується становить 136 340 грн. Відповідно до акту приймання-передачі незавершеного будівництва від 01 квітня 2015 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, визначений у п.1.2 договору оренди. При цьому в акті зазначається, що станом на 01 квітня 2015 року об'єкт, що орендується знаходиться в стані незавершеного будівництва, що підтверджується копією даного акту. Відповідно до договору оренди вказана нежитлова будівля була передана позивачу в оренду для здійснення будь-якої діяльності, що не суперечить чинному законодавству на строк один рік. Відповідно до п. 7.1. Договору оренди від 01.04.2015 року, позивач взяв на себе зобовязання, за рахунок власних коштів, у строк до 01.04.2016 року завершити будівництво автосалону, а відповідач в свою чергу зобовязався в семиденний строк після завершення будівництва відшкодувати Позивачу вартість проведений робіт, що зазначено в п. 6.1. Договору. Відповідно до довідки про вартість виконаних підрядних робіт виконаних в нежитловому орендованому приміщення були оцінені позивачем на загальну суму 300 000 грн. Дані роботи, по завершенню будівництва нежитлового орендованого приміщення були проведені з додержанням усіх необхідних будівельно-технічних та санітарних норм чинного законодавства. Матеріали справи свідчать, що 03.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт з будівництва орендованого об'єкта у сумі 300 000 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві, зазначена вище вимога відповідачем задоволена не була. Матеріали справи не містять належних доказів від відповідача, які спростовують наявність виконання ним умов Договору. У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 3 ст. 773 Цивільного кодексу України визначає, що наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця. Частина 1 ст. 778 Цивільного кодексу України визначає, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Згідно із ч. 4 ст. 778 Цивільного кодексу України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, позивач, за власний рахунок, фактично зробив поліпшення переданого в оренду нежитлового приміщення, за договором оренди від 01.04.2015 року, розташованого за адресою: вул. Архімеда, 1 м. Дніпропетровськ, частина якого пропорційно дорівнює витраченим на поліпшення коштам, та складає 95%. Відповідно до 328\~ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.4 ст. 332 ЦК України, якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. Крім того, згідно п. 8.3. договору сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку, або ухилення від виконання такого обов'язку орендодавцем, який повинен згідно з договором відшкодувати орендарю вартість здійснених ним витрат на будівельні роботи обєкту, що орендується, орендар набуває право власності на об'єкт, що орендується, на підставі ст. 778 Цивільного кодексу України. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності.\~ Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання права власності за ним на нерухоме майно, яке є обєктом оренди за спірним договором, сліди визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що, в результаті звернення позивача до нотаріуса, останньому стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 30.04.2009 р. та 19.12.2011 р. приватним нотаріусом [PERSON] та приватним нотаріусом [PERSON] внесено записи за реєстраційними номерами № 8687861 та № 8688066, тип обтяження - заборона на нерухоме майно; іпотека; підставами обтяження є договір іпотеки № 025/09-І від 30.04.2009 р. та договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Обєктом зазначених вище обтяжень є нерухоме майно, яке зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 27137748. Так, за №27137748 в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано, зокрема, спірне нерухоме майно, яке знаходиться за адресою - м. Дніпропетровськ, вул. Архімеда, 1, а саме: -магазин «Застава» літ. А-1, загальною площею 91, 3 кв.м., який складається з: ганокліт. а, площею 0, 8 кв.м.; -автосалон літ. Б-1, загальною площею 172 кв.м., який складається з: прибудова літ. б-1, площею 29, 0 кв.м., ганок літ. б, площею 14, 9 кв.м., навіс літ. Б-1, площею 35, 5 кв.м., навіс літ. В, площею 114, 7 кв.м., вартова літ. Г, площею 29,1 кв.м., сарай літ. Д, площею 7, 9 кв.м., вбиральня літ. Е, площею 2, 7 кв.м., навіс літ. Ж, площею 146, 4 кв.м., вбиральня літ. З, площею 4, 0 кв.м., навіс літ. І, площею 36,5 кв.м., огорожа № 1, площею 270, 1 кв.м., огорожа № 2, площею 30, 5 кв.м., огорожа № 3, площею 114 кв.м., ворота № 4, площею 12,4 кв.м., огорожа № 5, площею 33, 2 кв.м., водоколонка № 6, 1 шт., мостіння I, площею 4\~044, 4 кв.м., мостіння ІІ, площею 1308, 4 кв.м., мостіння ІІІ, площею 38, 5 кв.м. В той час, як відповідно до Договору іпотеки № 025/09-І від 30.04.2009 р. в іпотеку іпотекодержателю ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», передана лише частина зазначеного вище нерухомого майна, а саме, магазин «Застава» літ. А-1, загальною площею 91, 3 кв.м., який складається з: ганок літ. а, площею 0, 8 кв.м. Зважаючи на те, що будь-які обтяження відносно нерухомого майна, яке є предметом даного спору, відсутні, тому записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо накладення обтяжень на все нерухоме майно, яке зареєстровано в реєстрі за № 27137748, дійсно порушують права власності позивача та позбавляють його можливості користуватись та розпоряджатись своїм майном. Згідно ст.ст.\~316,\~319,\~321,\~391 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідно\~ст.182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно\~ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Так, відповідні відомості до державного реєстру обтяжень нерухомого майна, а саме, записи щодо виключення запису про обтяження нерухомого майна, може держатель або реєстратор державного реєстру, в порядку, визначеному чиним законодавством, зокрема за рішенням суду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування записів в Державному реєстрі іпотек обтяження та в Державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про обтяження типу заборони є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідача-1 2\~000 грн., як безпідставно отриманих, останні задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про досягнення ним та відповідачем-1 будь-яких домовленостей, як і не надано доказів, які б підтверджували факт передачі грошових коштів в сумі 2\~000 грн. відповідачу-1, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial