Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

10 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності внаслідок профзахворювання. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що працював на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» з 25.07.2000 року по 12.06.2001 року підземним гірничим робочим, з 13.06.2001 року по 16 березня 2015 року підземним кріпильником у шкідливих умовах праці. 15 січня 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини мені було встановлене професійне захворювання - радикулопатія попереково- крижова білатеральна на фоні грижі диска та абсолютного стенозу хребтового каналу з вираженими статико-динамічними порушеннями, зі стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами. Двобічний плече лопатковий періартроз ПФС другого ст., деформуючий остеоартроз, в поєднанні з періартрозом ліктьових / ПФ першого-другого ст./ і колінних / ПФ другого ст. / суглобів. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 16 лютого 2016 року. За висновком МСЕК від 12 квітня 2016 року було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% з 28 березня 2016 року до 1 квітня 2017 року. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування та ВМП. Згідно висновку МСЕК від 12 квітня 2016 року позивачу встановлена 3 група інвалідності строком до 01 березня 2017 року, та протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження. Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. -важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення / разове / вантажів постійно протягом зміни 40 при гранично допустимій до 30; -робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів / понад 30 градусів/, % зміни : 33,75/2,6 при гранично допустимій до 25/0; -нахили корпусу/вимушені, більше 30/кількість за зміну: 140 при гранично допустимих до 100. Працюючи в підземних умовах шахти «Ювілейна» » підземним крипільником, позивач виконував весь комплекс робіт з кріплення горизонтальних та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Крім того, для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут з 25.07.2000 року по 13.06.2001 року підземним гірничим робітником на шахті «Ювілейна»» . Згідно з п.19 вказаного акту, враховуючи мою роботу протягом 14 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення в мене професійних захворювань, встановити неможливо. Вважає, що профзахворювання виникло з вини адміністрації шахти «Ювілейна» ВАТ Суха Балка, а в даний час ПАТ ЄвразСуха Балка , яка порушила ст. 13 ЗУ Про охорону праці, ст. 153 КЗпП України. Оскільки професійне захворювання виникло у позивача в наслідок порушення керівництвом підприємства, де працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків , то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем , який не створив безпечних умов праці. В звязку з професійним захворюванням змінилися образ і якість життя позивача, що завдає моральних страждань . Позивач постійно відчуваю ниючий біль в поперековому відділі та в шийно-грудному відділі хребта, обмеження рухів, оніміння рук, тягнучий біль в кистях, біль в дрібних суглобах кистей, плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу. Через постійний больовий синдром у моїх суглобах та спині, позивач практично не може спокійно спати по ночам, займатись домашнім господарством, виконувати будь-яку фізичну роботу по дому. Позивач не працюю, оскільки за станом здоровя і велику кількість трудових обмежень, не можу найти підходящу роботу, що занижує самооцінку. Через встановлення у позивача стійкої втрати професійної працездатності, відчуває невпевненість у своєму майбутньому, у своїх життєвих перспективах. До професійного захворювання часто їздив на рибалку. На рибалці зустрічався зі своїми друзями-рибаками, круглий рік їздив з ними на водоймища і для нього ці поїздки були гарним відпочинком. Зараз позивач змушений відмовитись від рибалки, оскільки не може довгий час знаходитися в одному положенні. Через це зруйнувались його звязки з друзями, що спричиняє йому душевні страждання. Крім того, великі проблеми виникають у нього із поїздками на відпочинок у Карпати у громадському транспорті, оскільки не може довгий час знаходитися в одному положенні, довго ходити, тому йому дуже важко переносити такі поїздки, ходити у піші екскурсії. Це примушує його змінювати любимі місця відпочинку, а його сімю підстроюватися під мої фізичні можливості та стан здоровя. Така обставина не завжди викликає порозуміння з боку членів сімї і, як наслідок, виникають почуття невдоволення, роздратування та розчарування через мою неможливість вести звичайний для здорової людини спосіб життя . К позивача виникають складнощі і з користуванням громадським транспортом, оскільки за відсутності сидячих міст в маршрутці, він не може всю поїздку вистояти на ногах через сильний біль в спині та суглобах ніг. Якщо він їде у справах на далеку відстань, то змушений робити декілька пересадок, щоб вийти на вулицю, сісти на лавочку та перепочити . Це також спричиняє мені душевні страждання та змушує змінювати звичайний для мене спосіб життя. В звязку з хворобою позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування він змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. Моральну шкоду позивач оцінюю в 200 мінімальних заробітних плат, що становить 275600 грн.: 1378 грн. х 200 = 275600 грн. Факт завдання позивачу моральних страждань підтверджується актом розслідування професійного захворювання, довідками МСЕК, виписними епікризами лікарень, де позивач проходив лікування, санітарно-гігієнічною характеристикою, записами в трудовій книжці про факт моєї роботи у відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначили обставини, вказані в позовній заяві, та просили суд задовольнити позов. Зазначила, що в звязку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності, його довіритель зазнає щоденно фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути відшкодування моральної шкоди з Відповідача на користь [PERSON] в розмірі 275 \~600,00 гривень. Представник Відповідача - Приватного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» - [PERSON] позов не визнала. Зазначала, що Позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Позивач, представник позивача в судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. В судовому засіданні судом встановлено, що приватне акціонерне товариство «Євраз суха балка» до зміни типу мало назву Публічне акціонерне товариство «Євраз суха балка», та є повним правонаступником Публічного акціонерного товариства «Євраз суха балка», ВАТ «[PERSON] балка», Державного рудника «Суха Балка», що підтверджується пунктом 1.2 Статуту ПрАТ «Євраз суха балка», затвердженого Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПрАТ «Євраз [PERSON] балка», протокол №29(7) від 29 квітня 2016 року та випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. [PERSON] встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], вказано роботу на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз [PERSON]») в період з 25.07.2000 по 16.03.2015 роках за професіями в підземних умовах, звільнений з підприємства за власним бажанням. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2016 року комісією встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2016 року складений 19.02.2016 року, комісією з представників керівництва ПАТ «Євраз [PERSON]», заступника начальника профілактики виробничого травматизму Фонду соціального страхування, в пункті 16, 17 Акту вказано обставини, при яких позивач отримав професійні захворювання, саме робота на підприємстві Відповідача в умовах перевищення гранично допустимих показників в декілька раз, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. В пункті 19 Акту зазначено, що конкретних винних осіб встановити не можливо, які допустили порушення законодавства про охорону праці, в звязку з тривалою роботою впродовж 14 років 08 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у ВАТ «Суха Балка», (ПрАТ «Євраз [PERSON]»). Висновком медико соціально експертною комісією серія 12 ААГ №016684 [PERSON] 012.04.2016 року первинно встановлено 50% відсотків втрати працездатності, 35% - радікулопатія, 20% - ДОА, та третя група інвалідності. Дату чергового переогляду встановлено 01.03.2017 року. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: Забезпечення лікарськими засобами, санаторне курортне лікування, інвалідність встановлено до 03 квітня 2017 року. Згідно з даними санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, підготовленим Криворізьким міським управлінням ГУ Держсанепідслужби у Дніпропетровській області 03.11.2014 р. умови праці підземного прохідника в ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ( шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем локальної вібрації класу 1-2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, що виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалогочасу на підприємстві ПрАТ «Євраз [PERSON]» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПрАТ «Євраз [PERSON]» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники вібрації та фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «Євраз [PERSON]» повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного [PERSON] №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПрАТ «Євраз [PERSON]» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 23.02.2016 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 50%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «Євраз [PERSON]» Позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «Євраз [PERSON]» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 23.02.2016 року) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 50 відсотків, встановлена 3 групи інвалідності, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, тривалість роботи Позивачем на підприємстві у Відповідача, що становить 14 років 08 місяців, стан його здоров'я, отримання професійних захворювань, значний відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 24500 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial