Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, вказувала, що перебувала з підприємством відповідачем у трудових відносинах по 13.05.2013 року, та в період з 14.05.2013 року по 12.03.2014 року, після звільнення з нею не було проведено повний розрахунок, внаслідок чого просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за період затримки розрахунку. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 28346 грн. 32 коп., а позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, залишити без розгляду. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності такого представника до суду не надходило. За таких обставин суд, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалив заочне рішення. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач працювала на ТДВ "Миколаївський ДІПРОМІСТ" за трудовим договором, що випливає з копії трудової книжки позивача, що наявна в матеріалах справи. 13.05.2013 року позивача було звільнено з підприємства на підставі п.6 ст. 38 КЗПП України. При звільненні позивач повного розрахунку в частині виплати їй нарахованої заробітної плати не отримала. 14.05.2013 року позивача знов було прийнято на роботу на ТДВ "Миколаївський ДІПРОМІСТ" за трудовим договором і звільнено 12.03.2014 року внаслідок переведення за п.5 ст. 36 КЗпП України. При повторному звільненні позивач повного розрахунку в частині виплати їй нарахованої заробітної плати також не отримала. До теперішнього часу відповідача існує перед позивачем заборгованість, що випливає з наданих суду пояснень позивача, на які від належним чином повідомленого про час, місце та суть справи відповідача заперечень не надійшло, та підтверджується довідкою ТДВ "Миколаївський ДІПРОМІСТ" №137/02 від 26.03.2014 року. Відповідно до положень ст.ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення шляхом стягнення з відповідача суми нарахованої позивачу заробітної плати в розмірі 28346 грн. 32 коп. За викладених обставин, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved