Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

07 липня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Позивач зазначав, що в липні 2013 року між ним та відповідачем досягнута усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу, належного йому на праві власності, житлового будинку № [ADDRESS] за ціною 8 000 доларів США. На підтвердження такої домовленості, через декілька днів, відповідач передав позивачу в якості завдатку 1000 доларів США , решту грошових коштів 7 000 доларів США зобов'язався сплатити до кінця 2013 року, після чого сторони мали укласти договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Після отримання завдатку, на прохання відповідача, зареєстрував останнього в житловому будинку та передав ключі. Посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідач решту суми за будинок не сплатив, що свідчить про його відмову укласти договір купівлі-продажу, позивач просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим будинком шляхом зобов'язання звільнити житловий будинок. 18 липня 2014 року [PERSON] пред'явив зустрічний позов, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 32 788 грн., що еквівалентно 2 800 доларів США, які він сплатив відповідачу в рахунок належних платежів, як аванс за будинок [ADDRESS], який він мав намір купити. Первісний і зустрічний позови були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги, зустрічний позов не визнали, однак не заперечували того факту, що відповідачем було сплочено в якості завдатоку, але не 2 800 доларів США, як стверджує відповідач, а 1 000 долларів США. Відповідач, його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що належним чином не укладено договір купівлі-продажу нерухомості по вині позивача, який не виготовив документи на землю без яких нотаріально посвідчити угоду не можна було, а тому ним і не були передані решту грошей. Зазначав, що будинок ним буде звільнено після повернення позивачем суми 2 800 доларів США, яку він сплатив, проте письмових доказів про останнє не має. Зустрічний позов підтримали. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. -2- Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, реєстровий № 498 , від 26 квітня 1988 року (а.с. 3-4), посвідчений державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори, зареєстрований 06 травня 1988 року в Первомайськом МБТІ, [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказане також підтверджується даними технічного паспорту на нерухомість (а.с. 5-11). Із даних будинкової книги (а.с. 12-14) підтверджується, що 09 липня 2013 року у вказаному житловому будинку зареєстровано відповідача [PERSON] Як підтвердили сторони в судовому засідання реєстрація проведена за згодою власника будинку та після передачі [PERSON] частини грошової суми за будинок, який він мав намір купити у позивача. Усна домовленість про купівлю-продаж будинку була досягнута між сторонами на початку липня 2013 року, 19 липня 2013 року позивач [PERSON] виїхав з [ADDRESS], а відповідач [PERSON] вселився в житловий будинок. За усною домовленістю сторонами визначена ціна будинку - 8 000 доларів США. Домовлений також порядок оплати ціни за будинок, перший платіж відповідачем сплачено на початку липня 2013 року, що стало підставою для його реєстрації в будинку, решту суми відповідач зобов'язався сплатити до кінця 2013 року, а позивач мав приватизувати земельну ділянку біля будинку та виготовити документи на землю, без яких не можливо було нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості. Взяті сторонами зобов'язання не виконані. Як стверджував позивач , відповідачем на початку липня 2013 року передано йому в якості завдатку 1000 доларів США, решту суми він не отримав, в березні 2014 року дізнався, що відповідач відмовляється купувати будинок. Позивачем також до теперішнього часу не виготовлена документація на землю. Вирішуючи вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, суд враховує ч. 1 ст. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За такого, позов в частині зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві приватної власності житловим будинком шляхом звільнення житлового будинку підлягає задоволенню із одночасним зобов'язанням знятись з реєстрації місця проживаня. Вирішуючи зустрічний позов, суд прийшов до наступного. Статтею 657 ЦК України передбачена форма окремих видів договорів купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого -3- нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений усно, письмовий попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не укладався, нотаріально не був посвідчений. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. За такого, суд приходить до висновку про те, що оскільки попередня домовленість про купівлю-продаж будинку укладена між сторонами в простій усній формі в порушення вимог ст. 657 ЦК України не була нотаріально посвідчена, та всупереч ст. ст. 210, 640 ЦК України не проведена державна реєстрація, до укладеної між сторонами домовленості підлягають застосуванню правила щодо нікчемних договорів, так як договір про купівлю-продаж житлового будинку між сторонами не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями частини 1 статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вирішуючи питання повернення суми платежу, який отримано по нікчемному правочину, суд бере до уваги пояснення відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] йому сплатив як завдаток 1 000 доларів США, що еквівалентно на день розгляду справи 12 960 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] Твердження позивача [PERSON], що ним сплочено 2 800 доларів США суд не приймає до уваги із-за недоведеності. Застосування вказаних норм суд вважає буде розумним та справедливим по відношенню до укладеної між сторонами домовленості, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог. Що стосується судових витрат, то останні підлягають зарахуванню, а тому стягненню не підлягають. На підставі ст. ст. 203, 215, 216, 220, 635, 640, 657 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року,

Outcome: partial