Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку до досягнення дочкою 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вони з відповідачем є батьками вже повнолітньої [PERSON], [INFO]. Дочка навчається на бюджетній основі у Вищій банківській школі у Вроцлаві та потребує матеріальної допомоги у зв'язку витрачанням коштів на проїзд до місця навчання, оплатою проживання, купівлею одягу, продуктів харчування, тощо. Відповідач добровільно коштів на утримання дочки не надає. У судовому засідання позивачка позов підтримала, пояснила, що вона не працює, не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Проживає разом з батьками, які є пенсіонерами. Дочку вона утримує із наявних у неї заощаджень. Періодично передає дочці продукти харчування на суму близько 700 гривень. Крім того витрачаються кошти на проїзд та оплату за проживання. Їй не відомо про місце роботи відповідача, але вона вважає, що він може сплачувати аліменти. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] пояснила, що у зв'язку з навчанням вона витрачає близько 2000 гривень на місяць на оплату орендованого житла, на проїзд витрачає близько 1000 - 1500 гривень один раз на три місяці. Крім того вона купує продукти харчування та підручники. Стипендії вона не отримує. Їй надають кошти її мати, дід і баба. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що він офіційно не працевлаштований, має тимчасові підробітки. Допускає припинення заробітку через фінансову кризу. Він не має ніяких заощаджень та інших доходів, крім тимчасових заробітків. Вважає, що позивачкою не доведено факту навчання дочки, оскільки доказів для підтвердження того, суду не надано. Крім того витрати на оплату житла дочки є явно завищеними. Він ще сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 300 гривень щомісячно, проживає з матір'ю пенсіонеркою. У разі доведення позивачкою факту навчання дочки, має можливість сплачувати 300 гривень на місяць. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Згідно із частиною першою статті 199 СК, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім'ї, [PERSON] проживає з матір'ю (а.с. 9). [PERSON] навчається на другому курсі у Вищій банківській школі у Вроцлаві (Республіка Польща). Форма навчання: денна; термін навчання - 3 роки. Факт навчання повнолітньої дочки сторін підтверджується довідкою з місця навчання та копією студентського квитка, оригінал якого було оглянутого у судовому засіданні ( а.с. 37). Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року „Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості над авати таку допомогу. У зв'язку з навчанням [PERSON] на денному відділенні у Вищій банківській школі у Вроцлаві, очевидно що вона потребує матеріальної допомоги для купівлі одягу, продуктів харчування, засобів гігієни, канцтоварів. Крім того, відповідно до договору оренди [PERSON] разом з іншими чотирма особами винаймає житло зі сплатою 2400 злотих на місяць ( а.с. 38-42). А отже у судовому засіданні доведено допустимим доказом сплату дочкою сторін близько 2000 гривень на місяць за оренду житла На переїзд з дому до місця навчання і назад [PERSON] витрачається близько 1000 гривень ( а.с. 32-34). Поряд з тим, зазначає, що на відміну від безумовного обов'язку утримання неповнолітньої дитини, законодавець поклав на батьків обов'язок по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тільки за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Тому при визначенні місця навчання дитини та можливості його оплати, на переконання суду, батькам слід узгоджувати ці дії та враховувати свій матеріальний стан, наявність достатніх доходів для оплати навчання. Глава 16 СК України не містить норми, яка зобов'язує батьків надавати матеріальну допомогу у рівних частках і цей розмір визначається у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин, зазначених у частині другій статті 200 та частині першій статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач суду пояснював, що має тимчасові нерегулярні заробітки, доказів для підтвердження того, що він не має можливості працювати не представив, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу дочці у зв'язку з навчанням. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Належних та допустимих доказів про регулярний заробіток відповідача суду не надано. Відповідач суду пояснював, що він не має інших доходів, крім тимчасових заробітків. У своїх запереченнях до суду (а.с.16-18) погоджувався надавати матеріальну допомогу у зв'язку з навчанням дочки у розмірі 300 гривень щомісячно. Оскільки доказів про регулярний заробіток відповідача не надано, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі щомісячними платежами у розмірі 300 гривень щомісячно. При визначенні такого розміру аліментів судом враховано майновий стан відповідача, наявність на його утриманні неповнолітнього сина ( а.с. 25), непрацездатної матері ( а.с. 20-22). Суд зважає на можливість надання коштів дочці матір'ю, яка пояснювала у судовому засіданні, що має заощадження за рахунок яких оплачує навчання дочки. До 20 липня 2014 року [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець ( а.с. 44). Суд також зважає на те, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів може бути в подальшому збільшений або зменшений за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану чи інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із статтею 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Рішення, в межах сплати аліментів за один місяць, відповідно до ст. 376 ЦПК України слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини другої статті 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial