Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Чуприна С.П. звернувся до суду з цим позовом діючи в інтересах [PERSON] та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 3 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований у реєстрі за № 2628 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Сіті Фінанс») коштів у розмірі 15082,35 грн. Позов мотивує тим, що у квітні 2020 року дізнався про вчинення 3 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 2628 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 15082,35 грн. [PERSON] зазначає, що зобов`язання за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» виконав повністю, однак квитанції не збереглись. Не був повідомлений у визначений спосіб про відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». Право на стягнення заборгованості має бути реалізовано протягом строку позовної давності, однак виконавчий напис виданий після спливу строку позовної давності. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Сіті Фінанс» відзив на позовну заяву разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) його і доданих до нього доказів іншим учасникам справи у встановлений строк не надіслало (чч. 5, 7 ст. 178 ЦПК України). Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 серпня 2020 року № 983/6, припинив діяльність. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 11 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 14783/0008XSGF (а. с. 13). За змістом цього договору, Банк надає Клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб - міжнародну платіжну картку Visa Electron (далі - Картка). Банк здійснює кредитне обслуговування рахунку, шляхом надання Клієнту Кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлювальної лінії без забезпечення (далі - Кредит) з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів Клієнта на рахунку (на споживчі потреби). Розмір Кредитного ліміту становить 11000 грн. Розмір щомісячного платежу становить 715 грн. Розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування Рахунку становить 218,90 грн. Строк дії Кредитного ліміту - 36 місяців з моменту укладення цього Договору. У разі, якщо Клієнт не користується Кредитним лімітом (або його частиною) протягом шести місяців поспіль, Банк має право припинити дію Кредитного ліміту за закінченням такого шестимісячного терміну. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 2 вересня 2020 року у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. витребувано всі документи, що стали підставою для вчинення 3 березня 2020 року спірного виконавчого напису. Оскільки приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. припинив діяльність, згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 серпня 2020 року № 983/6, відповідно рішення про витребування доказів залишилось невиконаним. Оскільки відповідач у справі не надіслав до суду відзив на позов та будь-які докази, що стосуються вчинення спірного виконавчого напису, відповідно суд здійснює оцінку виключно тих доказів, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог. Зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса від 3 березня 2020 року вбачається, що відповідач набув право вимоги за кредитним договором укладеним 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» № 14783/0008XSGF, згідно з договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 358 від 24 квітня 2019 року. Однак, матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів передання Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» права вимоги за кредитним договором № 14783/0008XSGF від 11 жовтня 2013 року. Належними та допустимими доказами переходу права грошової вимоги за кредитом договором може бути, зокрема договір про відступлення права грошової вимоги або договір факторингу, що укладені між належними суб`єктами. Позивач у змісті позову стверджує, що не був обізнаний із переходом права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до нового, що відповідачем не спростовано. Такі обставини дають підстави вважати про те, що заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Суд зазначав, що 3 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2628 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» за період з 24 квітня 2019 року по 15 листопада 2019 року включно, суму у розмірі: 7134,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3940,20 грн - заборгованість за комісією; 3507,83 грн - заборгованість за процентами; 500 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15082,35 грн (а. с. 12). За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 5 березня 2018 року, справа № 756/11960/15-ц). За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). У цій справі судом установлено, про що вище зазначалось, що зобов`язання зі сплати кредиту за кредитним договором № 14783/0008XSGF від 11 жовтня 2013 року, повинно відбуватись щомісячними платежами. Строк дії кредиту - 36 місяців. Отже, останнім днем погашення заборгованості за кредитним договором є 11 жовтня 2016 року. Згідно зі спірним виконавчим написом нотаріуса, заборгованість з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» стягнуто за період з 24 квітня 2019 року по 15 листопада 2019 року включаючи, зокрема основну заборгованість за кредитом, комісію та проценти. Однак заборгованість за вищезазначеними складовими не могла виникнути після закінчення строку дії кредитного договору (строку виконання зобов`язання), тобто після 11 жовтня 2016 року. Окрім цього, відповідачем на надано доказів, що відображають суму заборгованості, яка містить зазначення суми кожного платежу, що складає відповідну суму заборгованості, період нарахування, строк погашення цієї суми з відміткою стягувача про погашення заборгованості, враховуючи ту обставину, що зобов`язання за кредитним договором підлягають виконанню шляхом сплати щомісячних платежів, тобто на момент вчинення виконавчого напису існували підстави вважати, що суму заборгованості становлять платежі строк виконання яких настав поза межами строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2019 року (справа № 916/3006/17) зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 18 грудня 2019 року (справа № 2-4009/11), від 16 вересня 2020 року (справа № 127/27751/16-ц), а Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16) зазначали, зокрема про те, що сплату комісії виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено. Встановлення сплати комісії за послуги, які фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, заборонено законом. Вищезазначені судом обставини дають підстави стверджувати, що заборгованість у сумі 14582,35 грн на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не була безспірною, а тому нотаріус за відсутності підстав вчинив виконавчий напис, порушивши вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Окремо слід звернути увагу, що за матеріалами цивільної справи, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто місцем виконання виконавчого напису є Долинський район Кіровоградської області. Будь-яких фактичних даних, що свідчать про протилежне матеріали справи не містять. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (чч. 1-3 ст. 134 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У цій справі клопотання іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не надходило. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом договору від 23 квітня 2020 року укладеного між Адвокатом Чуприною С.П. та Клієнтом [PERSON] , Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, зокрема: зібрати письмові докази, підготувати та пред`явити до відповідного суду позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню № 2628, що посвідчений 3 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» коштів в сумі 15082,35 грн. За правову допомогу Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Адвоката гонорар в сумі 2500 грн (а. с. 15). За змістом акта здачі-приймання виконаних робіт (правничої допомоги) від 29 серпня 2020 року, Сторони підтверджують цим актом надання правової допомоги згідно з договором від 23 квітня 2020 року, а саме: 23 квітня 2020 року - 2 години на ознайомлення із документами та правового аналізу законності вчинення 3 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сіті Фінанс» коштів в сумі 15082,35 грн - вартість наданої послуги 1000 грн; 28 серпня 2020 року - 2 години на підготування позовної заяви, клопотання про витребування документів - вартість наданої послуги 1000 грн; 29 серпня 2020 року - 1 година на копіювання додатків до позовної заяви (3 примірники для суду та всіх учасників справи), формування матеріалів для пред`явлення до суду позову - вартість наданої послуги 500 грн (а. с. 16). Згідно з квитанцією № 2-23/04/2020 від 23 квітня 2020 року [PERSON] сплатив за договором про надання правової допомоги 2500 грн (а. с. 17). З огляду на вищезазначене, понесені у цій справі [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та на правничу допомогу в розмірі 2500 грн, підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved