Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

18.04.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати Договір розстрочки "Лояльний" № CLS-000734-250613 від 25.06.2013 р., укладений між нею та відповідачем недійсним, стягнути з відповідача на її користь 4420 гривень за дублянку на виконання Договору розстрочки "Лояльний" № CLS-000734-250613 від 25.06.2013 р., 1500,00 гривень за юридичні послуги та 487, 20 гривень судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2013 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON], був укладений Договір розстрочки "Лояльний" № СLS-000734-250613, відповідно до предмету якого ФО-П надає розстрочку клієнту на придбання дублянки. Розстрочка надається терміном на 4 (чотири) місяців. Вартість товару складає 4420,00 гривень. Вона повністю сплатила вартість дублянки, про що свідчать квитанції: № mof4412 від 25.06.2013 р. на суму 900,00 грн., № mof5940 від 15.07.2013 р. на суму 1000,00 грн., № mof2033 від 13.09.2013 р. на суму 1000,00 грн., № mof6006 від 17.10.2013 р. на суму 1520,00 грн. Після двох тижнів носки дублянки вона з'ясувала, що товар є неналежної якості, в зв'язку з інтенсивним випадінням підпушку. 08.01.2014 р. вона віднесла дублянку до магазину де її придбала та вимагала повернути їй гроші за неякісний товар. Працівники магазину відмовили позивачці повернути гроші та запропонували дублянку відремонтувати, на що вона не погодилась, в зв'язку з тим, що матеріал, з якого зроблена дублянка, є неякісний і виправити цей недолік шляхом ремонту неможливо. На цей час дублянка досі знаходиться у магазині - розписка продавця магазину про отримання 08.01.2014 р. дублянки від неї є у матеріалах справи. Усунення недоліків дублянки не виключає випадіння підпушку в інших місцях, вказаний недолік не можна вважати не істотним. Отже, властивості дублянки не відповідають вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативних документах, та умов договору зі споживачем, що свідчить про неналежну якість товару. Позивачка посилається, що відповідачем були порушенні п. 2 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають право споживача на належну якість продукції та обов'язок продавця передати споживачеві продукцію належної якості. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, своїх заперечень та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 червня 2013 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] - клієнткою, був укладений Договір розстрочки "Лояльний" № СLS-000734-250613, відповідно до предмету якого ФО-П надає розстрочку клієнту на придбання дублянки. Розстрочка надається терміном на 4 (чотири) місяців. Вартість товару складає 4420,00 (чотири тисячі чотириста двадцять) гривень. [PERSON], повністю сплатила вартість дублянки, про свідчать квитанції: № mof4412 від 25.06.2013 р. на суму 900,00 грн., № mof5940 від 15.07.2013 р. на суму 1000,00 грн., № mof2033 від 13.09.2013 р. на суму 1000,00 грн., № mof6006 від 17.10.2013 р. на суму 1520,00 грн. (а.с. 12) Після двох тижнів носки дублянки позивачка з'ясувала, що товар є неналежної якості, в зв'язку з інтенсивним випадінням підпушку. 08.01.2014 р. позивачка віднесла дублянку до магазину де її придбала та вимагала повернути їй гроші за неякісний товар. Працівники магазину відмовили позивачці повернути гроші та запропонували дублянку відремонтувати, на що позивачка не погодилась, в зв'язку з тим, що матеріал, з якого зроблена дублянка, є неякісний і виправити цей недолік шляхом ремонту неможливо. На цей час дублянка досі знаходиться у магазині - розписка продавця магазину про отримання 08.01.2014 р. дублянки від [PERSON] є у матеріалах справи. (а.с. 14) Усунення недоліків дублянки не виключає випадіння підпушку в інших місцях, вказаний недолік не можна вважати не істотним. Отже, властивості дублянки не відповідають вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативних документах, та умов договору зі споживачем, що свідчить про неналежну якість товару. Таким чином, відповідачем були порушенні п. 2 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають право споживача на належну якість продукції та обов'язок продавця передати споживачеві продукцію належної якості. Матеріали справи свідчать, що спірний Договір розстрочки "Лояльний" № СLS-000734-250613 від 25.06.2013 р. суперечить вимогам передбаченим Правилами торгівлі у розстрочку фізичним особам, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 р. № 383, які встановлюють порядок продажу суб'єктами господарювання непродовольчих товарів фізичним особам у розстрочку та які є актом цивільного законодавства (надалі - Правила). Відповідно до п. 5 Правил: "Продаж товарів у розстрочку здійснюється на підставі договору купівлі-продажу товарів у розстрочку, який укладається між суб'єктом господарювання (продавцем) та фізичною особою (покупцем), відповідно до якого суб'єкт господарювання зобов'язується передати обумовлений товар, а покупець провести розрахунки за товар у строки та у розмірах, передбачених договором. Договором визначаються умови, за яких здійснюється продаж товарів у розстрочку. Договір повинен укладатися з дотриманням вимог цивільного законодавства та цих Правил". Відповідач, порушуючи вимоги Правил, замість Договору купівлі-продажу товару у розстрочку підписав з позивачкою Договір розстрочки. У Договорі розстрочки відсутній порядок передачі товару покупцю, що є істотною/обов'язковою умовою договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України: "Зміст договору становлять умови (пункти) які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства". Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 та ч. 1 ст. 656 ЦК України: "За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати товар у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає товар і зобов'язується сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може буди товар, який є у продавця на момент укладення договору". Однією із істотних умов договору купівлі-продажу є обов'язок продавця передати товар покупцеві, що у спірному договорі відсутнє. Отже, сторони спірної угоди не досягли згоди з усіх істотних умов договору, в зв'язку з чим договір є не укладеним, тому що відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: "Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначенні законом як істотними або є необхідними для договорів даного виду". Назва спірного правочину "Договір розстрочки" не може вважатися вірною, тому що розстрочка - це лише порядок проведення розрахунків за договором купівлі-продажу товару, а не предмет і не назва самого договору. Предметом спірного договору є "надання клієнту розстрочки на придбання товару", а повинна іти мова про обов'язок продавця передати товар покупцю, що є істотною умовою договору. У спірному договорі також не відповідає вимогам закону назва сторін: замість "Продавець" та "Покупець" у спірному договорі "ФО-П" та "Клієнт". Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України: "При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів". Відповідно до п. п. 3, 6, 11 Правил: " Продаж товарів у розстрочку здійснюється фізичним особам, які мають постійний дохід. Договір купівлі-продажу товарів у розстрочку укладається за умови пред'явлення покупцем паспорта і довідки для придбання товарів у розстрочку, що видається за місцем роботи. Довідка для придбання товарів у розстрочку видається підприємством особам, які перебувають у трудових відносинах з цим підприємством не менш як три місяці і постійно отримують заробітну плату". Сума розстрочки, що надається, не повинна перевищувати 50 % розміру заробітної плати покупця за весь період розстрочки. Відповідач, в порушення встановленим вимогам, не витребував у позивачки довідки для придбання товарів у розстрочку та не пересвідчився, чи працює вона, як що працює, то який термін, чи є у неї постійний дохід і у якому розмірі - що є обов'язковою, а отже і істотною, умовою при укладенні договору продажу товару у розстрочку. За період наданої розстрочки (з липня по жовтень 2013 р. включно) позивачка пропрацювала неповний місяці до 24.07.2013 р. та отримала зарплатню у розмірі 3656,17 грн., про що свідчать її трудова книжка та довідка про індивідуальні відомості від 15.04.2014 р. З вересня по жовтень 2013 р. включно позивачка не працювала та не отримувала дохід, про що свідчить надана нею довідка з Пенсійного Фонду України від 15.04.2014 р. про індивідуальні відомості про застраховану особу. Сума сплачена позивачкою за дублянку у розмірі 4420,00 грн. значно перевищує 100 %-тів доходу, отриманого нею за весь період розстрочки, який склав 3656,17 грн., в зв'язку з чим відповідач не мав право укладати з позивачем спірну угоду, отже, спірна угода укладена без законних на то підстав. Тому, вимоги позивача про визнання Договору розстрочки "Лояльний" № СLS-000734-250613 від 25.06.2013 р. недійсним та про стягнення з відповідача на користь позивача 4420,00грн. сплачених за дублянку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Отже, відповідно до Цивільного Кодексу України: "Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства" (ч. 1 ст. 203); "Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсності на підставах, встановлених законом, таких правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)" (ч. ч. 1, 3 ст. 215); "Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення" (ч. 1 ст. 236); "У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину" (ч. 1 ст. 216). Позивачка не погодившись з незаконними діями відповідача була вимушена звернутися до фахівця у галузі права [PERSON] для отримання юридичної консультації та вирішення спору у судовому порядку. Самостійно надавати правову оцінку подіям та готувати юридичні документі позивачка не могла, тому що не є спеціалістом у галузі права. Між юристом та позивачкою був укладений Договір про надання юридичних послуг № 20 від 03.03.2014 р., який відповідає Главі 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення». Повноваження фахівця у галузі права на надання юридичних послуг підтверджуються Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та має право вести юридичну діяльність. В порядку досудового врегулювання спору, юристом була направлена на адресу відповідача заява про повернення позивачці сплаченої за дублянку суми, яку відповідач проігнорував, чим вимусив позивачку звернутися для вирішення спору до суду. Юридичні послуги були надані належним чином та оплачені позивачкою повністю. Загальна сума фактичних витрат за отримані юридичні послуги (консультації, підготовка заяви, позову, клопотань, супровід у суді) склала 1500,00 (одна тисяча п'ятсот) гривень, про що свідчить акт виконаних робіт № 1 від 18.04.2014 р. до договору про надання юридичних послуг. Вартість юридичних послуг не перевищує граничний розмір встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 р. Витрати за юридичні послуги є реальними збитками позивачки, які відповідно до цивільного законодавства підлягають відшкодуванню. Так, відповідно до Цивільного кодексу України: «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування» (ч. 1 ст. 22); «Збитками є втрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)» (п. 1 ч. 2 ст. 22); «Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі» (ч. 3 ст. 22); «Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі» (п. 3 ч. 2 ст. 11); «Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші, інше майно, майнові права, результати роботи, послуги, а також інші матеріальні і нематеріальні блага» (ч. 1 ст. 177). Отже гроші виступають як особливий об'єкт цивільного права. Завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є цивільним правопорушенням (деліктом) і тягне виникнення зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди, змістом яких право постраждалої особи на відшкодування завданої йому шкоди і обов'язок порушника компенсувати шкоду. До того ж, відповідно до ЦПК України «Особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом» (ч. 1 ст. 12 ЦПК); «До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу» (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 гривень за отримані юридичні послуги та сплачений судовий збір підлягає задоволенню, а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 6407 грн.

Outcome: approved