Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

24.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] з вимогами: 1. Розірвати договір довічного утримання, укладений між ним та [PERSON] 23.12.2003 року; 2. Розірвати договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І. Повернути сторони в початкове положення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 23.12.2003 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Гаврильєвим В.І. Згідно вказаного договору, відповідач взяла на себе зобов'язання довічно в повному обсязі утримувати його, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною медичною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі в розмірі 100 грн. щомісячно. В свою чергу, він передав відповідачу у власність житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 67,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Також, відповідач прийняла в дар земельну ділянку, площею 0,25 га., яка розташована за тією ж адресою. [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, що передбачені договором. Позивач вказав, що хворіє, потребує стороннього догляду, а оскільки [PERSON] не виконує обов'язки, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду справи. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 10 ЦПК України). Оцінюючи докази суд виходить з положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що 23.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І., реєстр №2770, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], [PERSON] в свою чергу зобов'язалася довічно, повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігаючи в його безкоштовному довічному користуванні житловий будинок з надвірними будівлями. 23.12.2003 року. У зв'язку з посвідченням цього договору накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі довічного утримання житлового будинку з надвірними будівлями, що належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору довічного утримання. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 100 грн. на місяць. (а. с. 6). Відповідно до Договору дарування від 23.12.2003 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку [ADDRESS], переданої для ведення особистого підсобного господарства. Договір посвідчено приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І., реєстр №2768. (а. с. 7). Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Позивачем надано докази того, що він має ряд захворювань, знаходився на стаціонарному лікуванні в ДУ "Інститут загальної та невідкладної хірургії" з 17.08.2009 року по 11.09.2009 року. (а. с. 8). Згідно виписок із історії хвороби [PERSON] має ряд захворювань у зв'язку з чим знаходилась на стаціонарних лікуваннях в Зміївській ЦРЛ в в 2013, 2016, 2017 роках. (а. с. 9, 10, 41). Позивач вказав на невиконання з боку відповідача умов договору від 23.12.2003 року, надав докази того, що відповідачка має незадовільний стан здоров'я та сама потребує сторонньої допомоги. Будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надходило. Тому, з огляду на викладене, є підстави для задоволення позову в частині розірвання договору довічного утримання та повернення майна позивачу та скасування обтяження. Разом з тим, підстав для розірвання договору дарування земельної ділянки не вбачається виходячи з наступного. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 727 ЦПК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить історичну, наукову, культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. До вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в одни рік. (ст. 728 ЦК України). Згідно зіст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції Україниправо на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до вимогст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання договору дарування не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Таким чином, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання договору довічного утримання..

Outcome: partial