Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У червні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Спадщину він прийняв. Спадкова справа відкрита в приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. Нотаріус відмовила позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав [PERSON] на праві спільної сумісної власності у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Також позивач [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. з метою реєстрації за нею права власності на вищевказаний будинок, однак отримала відмову в реєстрації за нею права власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме майно колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою від 24 червня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 серпня 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують свої позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 34, 35). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 36). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/104 та 7/3-20/103 від 20 травня 2021 року (а. с. 7, 8). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, яким належне йому право на земельну частку (пай), а у разі виділення в натурі - земельну ділянку, заповідав [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 41) та копією заповіту (а. с. 49). Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Оскільки 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] як члену колишнього колгоспного двору, не охоплена його заповітом, то спадкування 1/2 частини цього будинку здійснюється за законом. Відповідно до довідки № 179-03/34 від 14 березня 2013 року, виданої Тертишницькою сільською радою Носівського району Чернігівської області, [PERSON] проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . На день смерті з ним проживала дружина [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського (раніше - Носівського) районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. заведено спадкову справу за № 26/2013, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 42). Згідно з копією вказаної спадкової справи [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Дружина померлого [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка (а. с. 40-52). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належала покійному як члену ліквідованого колгоспного двору, стала належати його сину [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Дмитренко В.М. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті батька. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцем не були подані документи, які підтверджують наявність на момент відкриття спадщини права власності у [PERSON] на житловий будинок, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 78/02-31 від 08 червня 2021 року (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також у судовому засіданні встановлено, що приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, відмовив позивачеві [PERSON] у реєстрації за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності в майні колишнього колгоспного двору, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 194/01-16 від 11 червня 2021 року (а. с. 23). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 17-19). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 14 червня 2021 року становить 81500 грн. (а. с. 21-22). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідачів про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved