Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

20 вересня 2019 року позивач Житлово-комунальне підприємство № 3 звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Позов обґрунтовує тим, що позивач здійснює утримання та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] і є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає ЖКП №7. Однак, в порушення вимог ч.3 п.5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.322 ЦК України та п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, позивач неналежно виконує зобов`язання по оплаті вказаних послуг, в результаті чого, у неї виникла перед позивачем заборгованість в сумі 4076,71 грн. Актів-претензій про неналежне надання послуг по даному будинку від споживача на адресу постачальника не надходило. Вказує, що відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 302,04 грн. та трьох процентів річних в сумі 85,18 грн. З врахуванням зазначеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ЖКП № 3 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі в сумі 4076,71 грн.,3 % річних в сумі 85 гривень 18 копійок та 302,04 гривні інфляційних збитків, та судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні в порядку ст.267 ЦК України просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача. Вказувала, що ЖКП №7 надавало неякісні та не в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а тому із урахуванням заяви про застосування строків позовної давності не заперечує щодо стягнення з неї половини заборгованості, яка утворилась у період з 12.09.2016 року по 12.09.2019 року згідно наданого розрахунку позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з довідки місцевого обчислювального центру № 248/2-2 від 15.08.2019 року, відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно витягу з ЄДРПОУ, житлово-комунальне підприємство № 3 є комунальним підприємством та надає послуги з утримання та обслуговування житлових будівель та споруд, прибудинкових територій (а.с. 47). У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами Президента України і Кабінету Міністрів України, рішеннями Луцької міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Луцького міського голови, іншими нормативно-правовими актами та Статутом. Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 05.06.2013 року №319-1, від 21.12.2016 року № 792-1, від 24.01.2018 року № 20-1 затверджено тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-42). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року (справа № 6-59цс13). Судом встановлено, що позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актами виконаних робіт (а.с. 16-64). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. У відповідності до п. 5, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 ( із змінами внесеними постановою від 24 січня 2006 р. N 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачем не надано та дана обставина не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Водночас, відповідач зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку і прибудинкової території виконує неналежним чином. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.07.2019 року складає в загальній сумі 4076,71 грн. (а.с. 7). За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про підставність заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми заборгованості, 3 % річних в та інфляційних збитків. Разом з тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовна заява позивачем була подана до суду 20 вересня 2019 року року. Отже, загальна трирічна позовна давність розповсюджується на вимоги заявлені позивачем до вересня 2016 року. Тобто, стягненню підлягає заборгованість відповідача з вересня 2016 року по липень 2019 року. Враховуючи зазначені норми закону та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності - з вересня 2016 року по липень 2019 року в сумі 1890,61 гривень. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, оскільки спір вирішуються судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог ЖКП №3 щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних, виходячи саме з наданих ними розрахунків із урахуванням строків давності.Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за період заборгованості з вересня 2016 року по липень 2019 року з індексу інфляції становить 286,93 копійки , а три відсотки річних за цей період 85,18 гривень. Суд погоджується з розрахунками позивача, в межах позовної давності, оскільки інших розрахунків на їх спростування відповідачем не надано. Посилання відповідача на те, що позивачем не надавалися належним чином житлово-комунальні послуги, оплату за які з нього просить стягнути обслуговуюча організація, не підтверджені належними доказами, відповідні акти ним не надано. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 2262,72 гривень (50,69 %),отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 973,75 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 257, 267, 322, 509, 509, 526,625, 901,903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19,20, 21,31, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( від 24 червня 2004 року №1875-IV, чинний до 01 травня 2019 року), ст.ст.151, 162 Житлового Кодексу Української РСР,

Outcome: partial