Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

03.11.2015 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач прохав: 1. Розірвати замовлення - договір від 18.07.2014 року №163, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] про постачання ПВХ конструкцій вікон) на суму 19206 грн.(дев'ятнадцять тисяч двісті шість гривень). 2.Фізичній особі підприємцю [PERSON] повернути Публічному акціонерному Товариству «Альфа- банк» кошти, на позичковий рахунок, оформлений на [PERSON] за поставку ПВХ конструкцій за замовленням - договором від 18.07.2014 року у розмірі 19206 грн. (дев'ятнадцять тисяч гривень двісті шість гривень). 3.Стягнути із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 8268 грн., які сплачені в рахунок погашення кредиту, направленого на покупку ПВХ конструкцій по замовленню - договору від 18.07.2014 року №163. 4.Стягнути із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] витрати у розмірі 9391,98 грн. у вигляді комісії за управління кредитом, фіксованої процентної ставки у розмірі 15,99 % річних, що складає 4265, 14 грн., 594 грн. комісії за надання кредиту та пеню у сумі 94040,42 гр. 5. Стягнути із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000 грн.(п'ятнадцять тисяч гривень). Заявлені вимоги мотивовані наступним. Позивач оформила із ФОП [PERSON] договір від 18.07.2014 року №163, відповідно якого, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе наступні зобов'язання: -провести заміри із складанням відповідного акту, погодженого із замовником; -прийняти замовлення на виготовлення у виробника за результатами замірів металопластикових вікон, скла та виробів з нього, провести розрахунок комплектуючих деталей, фурнітури та інших супутніх товарів (далі за текстом ТОВАР); -доставити товар; -провести демонтаж старих конструкцій та монтаж Товару. Виконавець зобов'язався передати у власність Замовника Товар, а Замовник у свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити Товар. Найменування Товару, кількість, асортимент, ціна за одиницю, загальна вартість Товару, зазначені в Додатку №1 «Замовлення», що є невід'ємною складовою частиною даного Договору. Відповідно до даного Додатку було прийнято замовлення на 11 вікон на суму 18791,11 грн. та додаткові елементи на суму у розмірі 1008 грн. Всього сукупна вартість Виробів відповідно Додатку склала 19800 грн., відповідно договору замовлення, Замовник повинен авансувати 100 процентну вартість товару у розмірі 19206 грн. у день оформлення замовлення (п.п. 4.3.1 Договору). [PERSON], як Замовник, оплатила замовлення у день замовлення, шляхом безготівкового перерахування банківською установою ПАТ «Альфа - банк» кошти, оформлені на неї, як споживчий кредит. Виконавець в цей же день повинен був розмістити замовлення на виробничих потужностях заводу - виробника і цей день вважається початком виконання замовлення. Замовник виконав усі зобов'язання перед ФОП [PERSON], проте, останній, Товар не поставив у визначений у замовленні - договорі час, а саме: протягом 40 робочих днів від дня проведення оплати. Граничний термін поставки товару минув 12 вересня 2014 року. Відповідно п.п.7.2 Договору пеня за порушення Постачальником строків поставки Товару за кожний день прострочення складає 94040, 42 грн. 14.09.2015 року позивач із заявою звернувся до ГО «Регіональний народний контроль», якою проведено обстеження за результатами якого, складено акт від 17.09.2015 року та встановлено, що заміри віконних прорізів, згідно яких було складено замовлення до договору №163 від 18.07.2014 року є неякісні та не відповідають вимогам «Конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» ДБН В. 1.2.-14-2009. Відповідно до вимог ст.700 ЦК України до замовлення - договору від 18.07.2014 року №163 не внесено інформації про найменування та адресу виробника, не зазначено нормативні документи, вимогам яких мають відповідати замовлені ПВХ конструкції. Тому покупець має право відмовитися від договору та вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, відшкодування збитків та моральної шкоди. На придбання товару позивачка оформила споживчий кредит у ПАТ «Альфа- банк» (кредитний договір від 18.07.2014 року №40163918 ) на суму 19800 грн. строком до 21.07.2016 року із процентною ставкою 0,1%. За цей період [PERSON] сплачувала суму за користування кредитом 1 грн.98 коп. щомісячно. Крім того, за управління кредитом нараховувалось та [PERSON] сплачувала 8796 грн. та комісію за надання кредиту 594 грн. 25.02.2015 року Банківська установа змінила умови кредитування. На частину непогашеного кредиту у сумі 16066,12 грн. станом на 25.02.2015 року стала нараховуватись фіксована процентна ставка у розмірі 15,99 % річних, що складає 4265, 14 грн. Таким чином, [PERSON] понесла витрати у розмірі суми кредитних коштів, які були оформлені на її ім'я за споживчий кредит, які вона не отримувала, а зазначені кошти були перераховані на рахунок продавця, частину із яких вона уже виплатила банківській установі. Крім того, вона понесла збитки у вигляді комісії за управління кредитом, фіксованої процентної ставки у розмірі 15,99 % річних, що складає 4265, 14 грн. та 594 грн. комісії за надання кредиту. У результаті зазначено, позивачці була завдано моральна шкода, як вона оцінює в 15000 грн. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб до суду не з»явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суддя вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] оформила із ФОП [PERSON], який діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію від 28.11.2013 року №431895, договір від 18.07.2014 року №163, відповідно якого, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе наступні зобов'язання: - провести заміри із складанням відповідного акту, погодженого із замовником; -прийняти замовлення на виготовлення у виробника за результатами замірів металопластикових вікон, скла та виробів з нього, провести розрахунок комплектуючих деталей, фурнітури та інших супутніх товарів (далі за текстом ТОВАР); -доставити товар; -провести демонтаж старих конструкцій та монтаж Товару. Виконавець зобов'язався передати у власність Замовника Товар, а Замовник у свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити Товар. Найменування Товару, кількість, асортимент, ціна за одиницю, загальна вартість Товару, зазначені в Додатку №1 «Замовлення», що є невід'ємною складовою частиною даного Договору. Відповідно даного Додатку було прийнято замовлення на 11 вікон на суму 18791,11 грн. та додаткові елементи на суму у розмірі 1008 грн. Всього сукупна вартість Виробів відповідно Додатку склала 19800 грн., відповідно договору замовлення, Замовник повинен авансувати 100 процентну вартість товару у розмірі 19206 грн. у день оформлення замовлення (п.п. 4.3.1 Договору). [PERSON], як Замовник, оплатила замовлення у день замовлення, шляхом безготівкового перерахування банківською установою ПАТ «Альфа - банк» кошти, оформлені на неї, як споживчий кредит. Виконавець в цей же день повинен був розмістити замовлення на виробничих потужностях заводу - виробника і цей день вважається початком виконання замовлення. Проте, до цього часу дане замовлення Виконавцем не виконано, не дивлячись на те, що [PERSON] оплатила 100% вартості Виробів, тобто виконала взяте на себе зобов'язання в повному обсязі та своєчасно. Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, визначений договором. Договором встановлений термін поставки Товару, а саме: на протязі 40 днів із дня його укладання, тобто граничним терміном виконання замовлення є 12 вересня 2014 року. Однак, відповідач товар не поставив у визначений у замовленні - договорі час. Відповідно п.п.7.2 Договору за порушення Постачальником строків поставки Товару Постачальник повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості договору за кожний день прострочення. Відповідач прострочив виконання зобов'язання на 407 днів (вересень 2014 року - 12, жовтень 2014 року -31, листопад 2014 року - 30, грудень 2014 року - 31, січень 2015 року - 31, лютий 2015 року - 28, березень 2015 року 31, квітень 2015 року - 30, травень 2015 року - 31, червень 2015 року - 30, липень 2015 року - 31, серпень 2015 року ЗІ. вересень 2015 року - 30, жовтень 2015 року - 20). У цьому періоді облікова ставка Національного банку змінювалась наступним чином: постановою НБУ від 14.04.2014 року №2 було встановлено із 15 квітня 2014 року до 17 липня 2014 року - 9, 5 проц. річних; постановою НБУ від 15 липня 2014 року №4 із 17 липня по 13 листопада 2014 року - 12, 5 проц. річних; постановою НБУ від 12.11.2014 року №7 із 13 липня 2014 року по 06 лютого 2015 року - 14, 0 проц. річних; -постановою НБУ від 06 лютого 2015 року №8 із 06 лютого по 04 березня 2015 року - 19,5 проц. річних; постановою НБУ від 02 березня 2015 року №1 із 04 березня 2015 року по 28 серпня 2015 року - 30,0 проц. річних; постановою НБУ від 27 серпня 2015 року №5 із 28 серпня 2015 року по 25 вересня 2015 року - 27,0 проц. річних; постановою НБУ від 24 вересня 2015 року №6 із 25 вересня 2015 року - 22,0 проц. річних. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виходячи із подвійної ставки НБУ у зазначених періодах, днів прострочення та вартості замовлення, пеня за несвоєчасну поставку замовленого товару складає 94040, 42 грн. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, яким розмір пені може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку до стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] пені у сумі 9404 грн. Згідно до ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також підтвердити належну якість продукції. Замовлені позивачем ПВХ конструкції, відповідно наказу від 01.02.2005 року №28 Державного Комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за №466/10746 «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні» частини 14 «Будівельні матеріали, вироби та конструкції» пункту 14.25 «Вікна та двері для будинків і споруд» підлягають обов'язкової сертифікації із обов'язковим посиланням на ДСТУ Б В.2,6-15:2011 та ДСТУ Б В.2.6-23:2009. На момент укладання індивідуального замовлення був прийнятий та набрав чинності згідно наказу Мінрегіону України від 30.12.2011 р. №440, та чинний з 01.10.2012 р. Національний стандарт України «Блоки віконні та дверні полівінілхлориди. Загальні технічні умови» (ДСТУ Б.В.6-15:2011). Цей стандарт поширюється на виготовлення блоків віконних, балконних та дверних, які виконані із профілів із непластифікованого полівінілхлориду (ПВХ), а також на їх основні конструкційні елементи. Також, на момент укладання індивідуального замовлення був прийнятий та набрав чинності згідно наказу Мінрегіону України від 08.10.200 р. №428, (чинний з 08.10.2009 р.) Національний стандарт України «Шви з'єднувальні місць примикань віконних блоків до конструкцій стін», Загальні технічні умови» (ДСТУ Б.В.2.6-79:2009). Цей стандарт поширюється на з'єднувальні шви місць примикань віконних і дверних балконних блоків (далі - блоків) до стінових прорізів будинків і повинен використовуватись разом з ДСТУ-Н Б В.2.6-23:2009. Стандарт застосовують при проектуванні, розробленні конструкторської і технологічної документації та при виконанні робіт при будівництві, реконструкції і ремонті будівель і споруд різного призначення. Стандарт може бути використаний при проектуванні монтажних вузлів примикань вітражних і інших світлопрозорих конструкцій. Цей стандарт поширюється на будинки з умовною висотою не більше 73,5 м згідно з ДБН В.2,2-15. Зазначена інформація відповідачем ні до укладання договору, ні при його укладанні, [PERSON] не надавалась, чим порушені її права, передбачені ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: споживач має право на належну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію. В результаті цього, [PERSON] Позивачу не був наданий сертифікат відповідності на замовлений товар та не указано на діючі стандарти, вимогам яких повинні відповідати ПВХ конструкції. 14.09.2015 року позивач із заявою звернувся до ГО «Регіональний народний контроль» за проведенням обстеження віконних прорізів у житловому будинку із встановленням їх замірів та наявність або відсутність встановлених у них ПВХ конструкцій (вікон). Робочою групою ГО «Регіональний народний контроль» проведено зазначене обстеження за результатами якого, складено акт від 17.09.2015 року. Відповідно проведеного обстеження встановлено, що заміри віконних прорізів, згідно яких було складено замовлення до договору №163 від 18.07.2014 р., є неякісні, а саме: заміри були зроблені із урахуванням розрахунку кріплення ПВХ конструкцій до старих дерев'яних коробок, а не до цегляних стін житлового будинку. Такий спосіб, кріплення ПВХ конструкцій у віконний проріз до старих дерев'яних коробок, є не допустимим та не відповідає вимогам «Конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» ДБН В. 1.2.-14-2009. Виконані відповідачем заміри, які лягли в основу складання замовлення до договору не відповідають вимогам п. 5.3 ДСТУ Б.В.2.6-79:2009 «Шви з'єднувальні місць примикань віконних блоків до конструкцій стін», а саме: з'єднувальний шов не повинен перевищувати 15-30 мм. Відповідно до вимог ст.700 ЦК України продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, який пропонується до продажу. Інформація повинна відповідати вимогам закону щодо змісту і способів надання. До замовлення - договору від 18.07.2014 року №163 не внесено інформації про найменування та адресу виробника, не зазначено нормативні документи, вимогам яких мають відповідати замовлені ПВХ конструкції. Стосовно замовлених товарів, то вони підлягають обов'язковій сертифікації, і споживачеві має надаватись інформація про їх сертифікацію. Надання продавцем повної і достовірної інформації про товар розцінюється як умови укладання договору купівлі - продажу. Отже, продавець не виконав покладеного на нього законом обов'язку, тому покупець має право відмовитися від договору та вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» одним із наслідків порушення прав споживачів на інформацію про товар, а) саме: якщо указане приводить до неможливості використання придбаного товара за призначенням - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. На придбання товару позивачка оформила споживчий кредит у ПАТ «Альфа- банк» (кредитний договір від 18.07.2014 року №40163918 ) на суму 19800 грн. строком до 21.07.2016 року із процентною ставкою 0,1%. За цей період [PERSON] сплачувала суму за користування кредитом 1 грн.98 коп. щомісячно, а всього сплачено - 8268 грн. Крім того, за управління кредитом нараховувалось та [PERSON] сплачувала 8796 грн. та комісію за надання кредиту 594 грн. 25.02.2015 року Банківська установа змінила умови кредитування. На частину непогашеного кредиту у сумі 16066,12 грн. станом на 25.02.2015 року стала нараховуватись фіксована процентна ставка у розмірі 15,99 % річних, що складає 4265,14 грн. Таким чином, [PERSON] понесла витрати у розмірі суми кредитних коштів, які були оформлені на її ім'я за споживчий кредит, які вона не отримувала, а зазначені кошти були перераховані на рахунок продавця, частину із яких вона уже виплатила банківській установі. Крім того, позивач понесла збитки у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 9391,98 грн., фіксованої процентної ставки у розмірі 15,99 % річних, що складає 4265, 14 грн. та 594 грн. комісії за надання кредиту. Враховуючи зазначене, суд в повному обсязі задовольняє вимоги позивача про розірвання замовлення - договору від 18.07.2014 року №163, укладеного між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] на поставку ПВХ конструкцій (вікон), про зобов»язання ФОП [PERSON] повернути Публічному акціонерному товариству «Альфа- банк» кошти, на позичковий рахунок, оформлений на [PERSON] за поставку ПВХ конструкцій за замовленням - договором від 18.07.2014 року у розмірі 19206 грн., про стягнення із ФОП [PERSON] на користь позивача 8268 грн., які сплачені в рахунок погашення кредиту, направленого на покупку ПВХ конструкцій по замовленню - договору від 18.07.2014 року №163 та про стягнення з відповідача на користь позивача 9391,98 грн. витрат у вигляді комісії за управління кредитом, 4265,14 грн. фіксованої процентної ставки та 594 грн. комісії за надання кредиту. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження негативних наслідків у вигляді моральних страждань чи іншу шкоду здоров'ю позивачу, втрати нормальних життєвих зв'язків та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя тощо. Таким чином, у частині вимог відшкодування моральної шкоди, суд відмовляє у їх задоволенні. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ч. 3 ст..88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь держави 2204,80 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 4, 6, 8, 15, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.530, 612, 663, 700, 1167 ЦК України,ст.ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial