Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

18 грудня 2019 року орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідачів [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2) з вимогою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 15.05.2019 року по 19.08.2019 року перебував у педіатричному відділенні КНП «Добропільська ЛІЛ» та з 20.08.2019 року по 22.11.2019 року перебував у КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка ». Рішенням виконкому від 20.11.2019 року №1058 малолітній [PERSON] був влаштований під опіку. За час перебування дитини в закладах батьки жодного разу не поцікавились місцем перебування дитини та її здоров`ям, не звернулись з приводу повернення дитини до себе в родину на виховання. Народження малолітнього [PERSON] було зареєстровано на підставі рішення виконкому Добропільської міської ради від 16.07.2019 року №342. Мати дитини [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, має ще трьох малолітніх дітей, які проживають разом з батьком, вона не виховує та не утримує дітей, постійного місця проживання не має. Батько дитини [PERSON] працює на шахті, виховує та утримує дітей, які проживають з ним. Служба у справах дітей Добропільської міської ради повідомляла відповідачів про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі та було прийнято рішення та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітнього сина. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 08 січня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] було надано до суду відзив на позовну заяву із запереченнями. 25 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, треті особи: Комунальна установа охорони здоров`я «Краматорський будинок дитини «Антошка» (третя особа 1), [PERSON] (третя особа 2). В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що з [PERSON] він перебував у шлюбі з 2013 року, мають спільних неповнолітніх дітей. Рішенням суду від 13.06.2019 року шлюб між сторонами розірвано, спільне життя з відповідачкою не склалось через аморальну поведінку останньої. Про вагітність відповідачки дізнався після народження [PERSON] у лютому 2019 року. Як дізнався, що малолітній [PERSON] перебуває у КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка », то відвідував його та мав намір провести тест ДНК, оскільки має сумніви в своєму батьківстві. На теперішній час [PERSON] створив іншу сім`ю та виховує дітей. Заявлений первісний позов не визнає, оскільки на його утриманні та вихованні перебувають сестри малолітнього [PERSON] , тому йому небайдужа доля останнього. Оскільки має сумніви щодо батьківства відносно малолітнього [PERSON] , тому просить суд виключення запису про його батьківство з актового запису про народження дитини. Вказані позови об`єднані в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом (відповідач 1 за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги первісного позову підтримує. Відповідач 1 за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що вимоги первісного позову визнає частково, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина, в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 заперечує, оскільки маж на утриманні ще п`ятьох неповнолітніх дітей. Від поданого свого зустрічного позову до [PERSON] та органу опіки та піклування виконкому Добропільської м/р про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини відмовляється. Відповідач 2 за первісним позовом (відповідач 2 за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про розгляд справи, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за її відсутності до суду та відзиву не надавала. Представник третьої особи 1 за зустрічним позовом до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без присутності КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка », з об`єднаними вимогами ознайомлені. Третя особа 2 за зустрічним позовом до суду не з`явилася, належним чином була повідомлена про розгляд справи, пояснень до суду не надавала щодо позовів. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2019 року. (а.с.86) В період перебування у шлюбі у сторін народився син, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.07.2019 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. (а.с.9, 13) Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №362 від 26.07.2019 року встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] не забрали малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , з КНП «Добропільська ЛІЛ», про що складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки відмовились забирати з пологового будинку та надано дитині статус позбавленої батьківського піклування. (а.с.10, 19) Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №387 від 14.08.2019 року вирішено влаштувати малолітнього [PERSON] до КУОЗ «Краматорський будинок дитини « Антошка », на повне державне забезпечення на один рік, що також підтверджується довідкою комунальної установи від 20.08.2019 року (а.с.20, 21) Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №1058 від 20.11.2019 року вирішено призначити [PERSON] опіком [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] . (а.с.6) У висновку виконкому Добропільської міської ради від 16.12.2019 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківським прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8) Вказаний висновок орган опіки та піклування Добропільської міської ради підтверджує долученими довідками, актами, висновками до позовної заяви. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.2 ст. 150Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі самоусунулись від виховання і утримання свого малолітнього сина, не займаються його вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавляться його життям, станом здоров`я, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, свідомо не вчиняють дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з сином, який потребує батьківської уваги та виховання. Суд також враховує заяву відповідача 1 за первісним позовом, згідно якої він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина. Як передбачено ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради в частині позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] та в частині стягнення з [PERSON] на користь та утримання малолітнього сина аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів її заробітку, підставними та підлягають до задоволення. Що стосується вимог первісного позиву про стягнення аліментів з [PERSON] , то суд зазначає. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд бере до уваги заяву [PERSON] про часткове визнання вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, оскільки має ще на утриманні та вихованні п`ятьох неповнолітніх дітей, які приживають з ним, на підтвердження чого надав копії свідоцтв про народження дітей. Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що підстав для визначення розміру аліментів в розмірі однієї шостої частини його заробітку немає. Тому, суд виходячи з засад розумності та справедливості, з врахуванням наявність у платника аліментів інших дітей, вважає необхідним стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/10 частин його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , то суд зазначає, що останнім до початку судового розгляду справи по суті надано заяву про відмову від зустрічного позову. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення, а зустрічний позов про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини слід залишити без розгляду. Також з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial