Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувсь з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачка по справі є мамою неповнолітнього [PERSON] , 2019 року народження. Відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Після народження дитини [PERSON] написала заяву про влаштування дитини до спеціального закладу на один місяць для вирішення питань з житлом. При цьому за дитиною не доглядала, не піклувалась, дитиною повністю опікувався медичний персонал. У грудні 2019 року відповідачка залишила дитину в педіатричному відділені та не повернулась. Дитина перебуває на обліку як дитина, позбавлена батьківського піклування. Мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків. На час подання позову мати не виявила бажання налагодити відносини. Позбавлення батьківських прав не позбавляє обов`язку відповідачку матеріально утримувати свою дитину, тому з неї слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку до повноліття дитини. Просили суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Письмовий відзив на позов не подала, будь-яких доказів на підтвердження виконання нею батьківських обов`язків не надала. У судове засіданні служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено розпискою відповідачів. Надіслали суду листа, в якому просив слухати справу у його відсутність з урахуванням висновку та підтримали позов. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що у свідоцтві про народження батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , ї вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00025646350 від 18 лютого 2020 року відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст.135 СК України. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До народження дитини проживала разом із співмешканцем - [PERSON] у найманому помешканні за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] народила сина в пологовому відділенні Фастівської центральної лікарні. 20 листопада 2019 року позивачка написала заяву про влаштування свого сина до дитячого відділення КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» на 1 місяць, щоб вирішити питання з житлом, про що було складено відповідний акт бесіди. За час перебування в даному відділенні [PERSON] не доглядала за своєю дитиною, не брала на руки, а також не виявляла бажання вчитись догляду за новонародженим. Медичний персонал цілодобово здійснював догляд за хлопчиком без допомоги матері, що підтверджується листами головного лікаря КІШ ФРР «Фастівської ЦРЛ» від 25.11.2019. [PERSON] постійно залишала дитину без нагляду та 02.12.2019 нею було написано заяву про те, що вона бажає звернутися до центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді з метою влаштування до обласного центру «Мати і дитина» разом». Але увечері повернулась в стані алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено службу у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА головним лікарем КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» [PERSON] . 04 грудня 2019 року [PERSON] залишила сина в педіатричному відділенні та не повернулась. Про даний факт, складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Згідно листів Києво-Святошинського і Фастівського районних центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.12.2019 №824 та 18.11.2019 №01-15/332 умов для проживання матері з новонародженою дитиною, ні по місцю реєстрації, ні по місцю проживання, немає, що підтверджується і актом депутата Вишневої міської ради Пантеля Євгенія Петровича від 19.11.2019. Також була спроба влаштування [PERSON] з дитиною до родичів у м. Шостка Сумської області. Але, [PERSON] відмовила (лист Шостинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шосткинської районної державної адміністрації від 09.2.2019 №01-19/04-82) 22.11.2019 року було проведено реєстрацію народження даної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] , видане 22.11.2019 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 22 листопада 2019 року № 00024661980 наданого Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Через технічну помилку свідоцтво про народження було сформоване повторно (серія [NUMBER] від 18 лютого 2020 року, виданий Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Київ), а також відповідні зміни було зроблено у актовому записі про народження, що встановлено з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.02.2020 №00025646350, наданий Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Також за час перебування дитини у дитячому відділенні районної лікарні мата тричі зверталась до служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації з метою надання їй документів на малолітнього для оформлення державної соціальної допомоги, при цьому жодного разу не цікавилася здоров`ям та життям сина, не надавала матеріальну допомогу. Малолітнього [PERSON] , [INFO] взято на первинний облік, як дитину, яка залишилась без батьківського піклування (наказ служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації від 05.12.2020 №76. Питання захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] двічі виносилось на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Фастівській районній державній адміністрації - 24.01.2020 і 27.02.2020, [PERSON] було запрошено, але вона не з`явилася. 11 березня 2020 року [PERSON] звернулась до служби з проханням дозволити відвідати [PERSON] в лікарні. З нею була проведена профілактична бесіди щодо здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, яка виявилась безрезультативною Мати так і не відвідала сина. Ні усно, ні письмово не цікавилась долею дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Органом опіки та піклування Фастівської райдержадміністрації підготовлено висновок про доцільність та відповідність інтересам дитини [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує його матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , 2019 року народження. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 09 червня 2020 року, у розмірі ј частина доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved