Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

09 листопада 2018 року ТОВ «ФК є гроші» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] , заборгованість за договором № 3364603621-004496 від 16.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 26093,20 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 3500 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 10308,20 грн., заборгованості за пенею - 12285 грн., а також судові витрати: витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) та витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн.(одна тисяча п`ятсот гривень). В обгрунтування позову товариство вказувало на те, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином, заборгованість не погасила. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. Ухвалою судді від 04.12.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти вимог частково, визнала розмір боргу за кредитом у розмірі 3500 грн., разом з тим вважає, нарахований розмір процентів занадто великим, про умови стягнення пені їй не було повідомлено, оскільки письмовий договір з такими умовами не укладався, тому взагалі заперечує проти її стягнення. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 16.05.2018 року здійснила реєстрацію наміру на отримання позики в електронному вигляді шляхом реєстрації в ТОВ "ФК є гроші" на Інтернет сайті http://e-groshi.com, на суму 3500 грн. з датою повернення 15.06.2018 року. Відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернула. На підтвердження укладення договору №3364603621-004496 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 16.05.2018 р. позивачем надано текст з зазначенням про його підписання відповідачем електронним підписом. За умовами договору фіксована процентна ставка становить 1,99% за кожен день починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Пунктом 7.1 передбачено право позикодавця в разу прострочення платежів стягувати з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до вимог ч.1 та п.7 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» , цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Цей Закон не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Згідно з нормами ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VIII, встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 грн.. Отже, враховуючи суму отриманих коштів, яка є меншою ніж мінімальна заробітна плата, посилання позивача на норми Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставним, тому не враховується судом. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач не надав належних доказів в підтвердження отримання відповідачем другого примірника договору і підписання з погодженням його умов. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивач не довів факту підписання саме представленого тексту договору з визначеним в ньому розміром пені, суд прийшов до висновку, що у її стягненні необхідно відмовити. Як судом встановлено відповідач отримала 3500 грн. Враховуючи те, що відповідач підтвердила про повідомлений їй розмір процентів -1,99, суд вважає, що заявлена вимога про стягнення позики в розмірі 3500 грн та 10308,20 грн процентів підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 881 грн.

Outcome: partial